Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

26 липня 2016 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві та у судовому засіданні на те, що вона з відповідачем одружена з 14.12.2013 року, від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Також, зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя та на сімейні відносини, втратили порозуміння і взаємне кохання, що в кінцевому результаті призвело до неможливості співіснування. З березня 2015 року припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, зберігати шлюб з відповідачем вона не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому просила шлюб розірвати (а.с. 2-3). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на розірвання шлюбу між сторонами. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та просив шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 грудня 2013 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 868, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про народження дитини, наявними в матеріалах справи. (а.с. 8 - 9). Також у судовому засіданні судом встановлено, що з березня 2015 року між сторонами по даній справі були припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства, з цього часу сторони не поновлювали подружні стосунки, зберігати сім`ю сторони не бажають та наполягають на розірванні шлюбу, дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з березня 2015 року, та з цього часу відносини між сторонами по справі не поновлювались, сторони наполягають на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажають й вважають, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Приймаючи до уваги, що позивачка в судовому засіданні не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивачки, змінене нею у зв'язку із реєстрацією шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незміним - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved