Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

24 липня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом, зазначила, що знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 21.09.1996 року Великоновосілківським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 51. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. У своїй позовній заяві позивач вказує, що між нею та відповідачем постійно виникали непорозуміння та сварки з різних причин, шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинились, сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Спору, відносно належності спільного майна між позивачем та відповідачем не виникло. У судове засідання сторони не зявились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона наполягає на розірванні шлюбу. Позивач впевнений, що сім'я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Відповідач, повідомлений судом про дату та час розгляду справи, також в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив та також спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-НО № 362045 виданим Великоновосілківським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, з 21.09.1996 року сторони у справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 51. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом позову, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони мешкають окремо. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Доказів на підтвердження іншого сторонами не надано. Статтею 113 СК України, передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В матеріалах справи відсутнє клопотання позивача з цього приводу, а тому суд вважає за можливе залишити позивачеві шлюбне прізвище «Лугова». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але позивачем такої вимоги не заявлялося, а тому суд це питання не розглядає. Враховуючи наведене,

Outcome: approved