Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

25 березня 2014 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] звернулася до суду з позовом до Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області та [PERSON], третьої особи - прокуратури Олевського району Житомирської області про визнання ордеру № 130 від 24.04.2013 року на житлове приміщення недійсним, визнання рішення Новобілокоровицької селищної ради про виділення квартири [PERSON], не законним та визнання [PERSON], втратившим право на житло, зазначивши в позовній заяві, що вона та її неповнолітні діти проживають і є зареєстрованими в квартирі [ADDRESS], зокрема позивачка - з 18.03.1999 року, діти - зареєстровані з дати їх народження і по даний час. У січні місяці 2014 року [PERSON], виявила, що відповідач [PERSON], згідно до рішення Новобілокоровицької селищної ради Олевського району отримав ордер № 130 від 24 квітня 2013 року на квартиру [ADDRESS], де проживає вона з дітьми. При чому [PERSON], видано зазначений ордер Новобілокоровицькою селищною радою на одного [PERSON], не зазначивши у даному ордері органом, що його видав позивачку та її дітей, чим фактично, вважає позивачка Новобілокоровицькою селищною радою позбавлено її і її дітей права на проживання в квартирі. На час отримання [PERSON], зазначеного ордеру, останній не проживав і не проживає на даний час у вказаній квартирі, а зареєструвався у спірній квартирі лише після отримання ордеру 22.05.2013 року, хоча має і проживає в іншому житлі. Внаслідок чого позивачка просить задовольнити її заявлені вимоги у повному обсязі, оскільки вона та її діти іншого житла не мають. Протокольною ухвалою суду від 13.08.2014 року до участі у справі, судом залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки і піклування Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області. [PERSON], та її представник - [PERSON], який діє на підставі договору заявлені вимоги підтримали із підстав, що викладені у позові та просять суд задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі. При цьому пояснивши суду про те, що відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 05.12.2013 року за позивачкою та її двома неповнолітніми дітьми визнано судом право проживання за місцем реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], з 01.04.1999 року і по даний час у вказаній квартирі не проживає. Представник відповідача - Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області Андрієнко О.С., у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та надала пояснення суду про те, що вона з 14.09.2012 року працює на посаді селищного голови Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області. Так згідно до заяви [PERSON], від 12.04.2013 року про переведення його квартири зі службової в постійну (ордер № 15 від 08.06.1995р.) Виконкомом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області було прийнято рішення № 29 від 12.04.2013 року «Про переоформлення квартири з розряду службових в постійну», на підставі якого видано ордер № 130 від 24.04.2013 року. [PERSON], з 01.04.1999 року і по даний час проживає в [ADDRESS]. Після отримання ордеру № 130 від 24.04.2013 року [PERSON], зареєструвався з 22.05.2013 року за адресою: [ADDRESS], однак у вказаній квартирі за місцем реєстрації не проживає. Балансоутримувачем квартири [ADDRESS] є Новобілокоровицька селищна рада. Позовні вимоги позивачки [PERSON], не визнає з тих підстав, що [PERSON], спірне житло не виділялося а лише було надано дозвіл на переоформлення із розряду службової в постійну та на підставі чого видано ордер. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області Дорош Л.П., у судове засідання не з'явилася подавши до суду заяву щодо розгляду справи у її відсутності. Позовні вимоги позивачки [PERSON], не підтримує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], що діє на підставі довіреності у судове засідання не з'явився, хоча був повідомленим належним чином про час, день і місце розгляду справи про, що свідчить розписка про отримання судової повістки і не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи та (або) заперечень відносно пред'явленого позову до суду не надав. Доказів відносно поважності неприбуття у судове засідання відповідачем до суду також не подано. Так відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України слідує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи зазначену норму Закону, а також те, що представник відповідача [PERSON], - [PERSON], мав можливість прибути особисто у судове засідання та (або) подати до суду заяву про розгляд чи відкладення розгляду справи. Розгляд справи затягується відносно його розумності розгляду справи по суті, а тому суд з врахуванням наведеного визнає причину неявки до суду представника відповідача [PERSON], - [PERSON], неповажною та проводить розгляд справи у відсутності вказаного представника відповідача, на підставі тих письмових доказів, які знаходяться у справі. Прокурор у судовому засіданні вимоги позивачки [PERSON], підтримав і вважає їх підставними, оскільки ордер на жиле приміщення може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, прокурора, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до Форми «Б» (а.с.10) [PERSON], як квартиронаймачу було передано для проживання у складі сім'ї: наймач - [PERSON]; дружина - [PERSON]; син [PERSON], та невістка [PERSON], службову квартиру [ADDRESS] (ордер № 15 від 08.06.1995 року), де [PERSON], був зареєстрований до 01.04.1999 року. Згідно Форми «В» (а.с.10 оборот) в зазначеній квартирі [PERSON], зареєстрований з 22.05.2013 року на підставі ордеру № 130 від 24.04.2013 року. Відповідно до заяви [PERSON], від 12.04.2013 року «Про надання дозволу на переведення квартири зі службової в постійну» (а.с.51), де у заяві [PERSON], номер квартири і місце її розташування не вказано, Виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області було прийнято рішення № 29 від 12 квітня 2013 року «Про переоформлення квартири з розряду службових в постійну», яким надано дозвіл [PERSON], на переоформлення квартири [ADDRESS] Житомирської області із розряду службової в постійну (а.с.52). На підставі рішення № 29 від 12 квітня 2013 року Новобілокоровицької селищної ради Олевського району, [PERSON], видано вказаним органом місцевого самоврядування ордер № 130 від 24 квітня 2013 року на право зайняття двох кімнат, площею 27.28 м.кв.,/47.34 м.кв., в квартирі [ADDRESS] (а.с.14). Проте, як ствердила у судовому засіданні представник відповідача - Новобілокоровицької селищної ради Олевського району - голова цієї ж селищної ради -Андрієнко О.С., відповідач [PERSON], постійно, тобто з 01.04.1999 року і по даний час проживає у приватизованій квартирі [ADDRESS]. У квартирі [ADDRESS] [PERSON], не проживає, а лише зареєструвався у вказаній квартирі (№10) з 22.05.2013 року (після отримання ордеру № 130) та крім того має інше приватизоване житло, що також узгоджується із відпповіддю КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.7), слідує із відповіді Новобілокоровицької селищної ради (а.с.6) та відповіді Олевського РС УДМС України в Житомирській області щодо місця реєстрації(а.с.16). Із довідки № 526, виданої Новобілокоровицькою селищною радою Олевського району Житомирської області від 14.02.2014 року слідує, що [PERSON], власного будинку, квартири, а також ділянки під будівництво не має (а.с.4). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2013 року за позивачкою [PERSON], та її двома неповнолітніми дітьми визнано судом право проживання за місцем реєстрації, а саме в квартирі [ADDRESS]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 15.12.2013 року (а.с.46-50). Згідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48 Конституції України). Згідно ст.ст.30-31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать владні (самоврядні) повноваження, зокрема розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належать до комунальної власності, організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об'єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення. Відповідно до ст.51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. У разі незгоди з прийнятим рішенням особа, яка вважає, що цим рішенням порушено її право на отримання зазначеного жилого приміщення, може оскаржити це рішення до суду (ст.191 ЖК). Як встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новобілокоровицької селищної ради від 12.04.2013 р. № 29 «Про переоформлення квартири з розряду службових в постійну», виконавчий комітет розглянувши заяви громадян, враховуючи пропозиції громадської комісії з житлових питань при виконкомі, вирішив надати дозвіл [PERSON], на переоформлення квартири [ADDRESS] Житомирської області (а.с.52), а тому дане рішення, яке просить позивачка визнати незаконним не підлягає такому визнанню, оскільки не відноситься до предмету спору - квартири [ADDRESS]. Зазначені обставини не заперечуються сторонами та рішення виконкому не оскаржувалося і не визнавалось недійсним у зазначеній частині (пункт І). Як вбачається з фотокопії ордеру № 130, такий виданий на [PERSON], на право зайняття вищезазначеної квартири [ADDRESS] у складі сім'ї - одного [PERSON] (а.с.14). Представник Новобілокоровицької селищної ради - Андрієнко О.С., зазначала про те, що [PERSON], на квартирному обліку не перебував і не перебуває. Пунктами 69, 70, 72, 73 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. № 470 ( редакції, чинній на час видачі спірного ордеру), було передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім'я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред'являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім'ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Таким чином, ордер, це правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, компетентним приймати рішення про надання житлової площі, та є підставою для вселення громадян у надане житлове приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або фонду житлово-будівельного кооперативу. Єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, а не рішення про надання громадянину житла. Встановлено, що відповідач [PERSON], не вселявся у надану квартиру [ADDRESS], а лише прописався (зареєструвався) у ній. Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. У разі визнання ордера недійсним громадяни, на ім'я яких був виданий ордер, позбавляються права на займання житлової площі, вказаної в ордері. Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно п.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції. Таким чином, право на проживання позивачки [PERSON], як користувача у квартирі [ADDRESS] підтверджено рішенням Олевського районного суду від 05 грудня 2013 року, а частиною 1 статті 59 ЖК України, ордер може бути визнаний недійсним виключно у судовому порядку і виходячи з наведених вимог закону, та у відповідності до положень ч.2 ст.58 ЖК України, з якої слідує, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Проте, станом на 12.04.2013 року (день подачі заяви [PERSON], до органу місцевого самоврядування і винесення останнім рішення № 29) квартира [ADDRESS], вільною не була, тому підстав для видачі ордера органом місцевого самоврядування, який його видав на право зайняття [PERSON], двох кімнат, площею 27.28 м.кв.,/47.34 м.кв., в квартирі [ADDRESS] не було. Вищевикладене свідчить про те, що відповідачем - Новобілокоровицькою селищною радою Олевського району Житомирської області видачею ордеру № 130 від 24.04.2013 року на ім'я [PERSON], було порушено житлові права [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: partial