Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

25 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 49 з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Михайло-Ларине по вул. Леніна, Вітовського району Миколаївської області, на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована с. Михайло-Ларине Вітовського району Миколаївської області, на автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER], після смерті батька [PERSON], померлого 06 червня 2005 року. Пізніше уточнив позовні вимоги та просив встановити факт, що цільове призначення вказаної земельної ділянки -для будівництва і обслуговування житлового будинку. В обґрунтування позову позивач вказував, що 06 червня 2009 року помер його батько [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 49 з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Михайло-Ларине по вул. Леніна, Вітовського району Миколаївської області, земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована с. Михайло-Ларине Вітовського району Миколаївської області та транспортні засоби марки ГАЗ та АЗЛК 2140. Він звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини але в оформленні спадкових прав на житловий будинок та земельну ділянку йому було відмовлено, в звязку з тим, що не було предявлено документів підтверджуючих право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, крім того існують розбіжності в цільовому призначенні земельної ділянки, а саме згідно даних Архівного витягу з рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року, зазначено, що вищевказана земельна ділянка надавалась для будівництва та обслуговування житлового будинку, а в фотокопії державного акту цільове призначення земельної ділянки вказано для ведення особистого підсобного господарства. У звязку з цим позивач змушений звернутися до суду і просить позов задовольнити, оскільки порушуються його права на спадщину. Позивач в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач Михайло-Ларинська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, повідомивши письмово про відсутність заперечень щодо задоволення заявлених вимог позивача та можливість розгляду справи без присутності її представника. Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 06 червня 2005 року, [PERSON] померла 26 листопада 2005 року (а.с.26-27). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], є батьком, а [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON] (а.с.37). Згідно довідок виконкому Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області за № 793 від 27.09.2016 року, [PERSON], який помер 06 червня 2005 року був зареєстрований за адресою: [INFO], з 1953 року та знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю. На день відкриття спадщини в житловому будинку за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], яка померла 26 листопада 2005 року та [PERSON] з 19.03.1998 року і по теперішній час, крім вищевказаних осіб у будинку ніхто не був зареєстрований (а.с.12-13, 81). У відповідності до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, за результатами обстеження станом на 26 лютого 2016 року встановлено, що житловий будинок №49 з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Леніна в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області має наступні показники: житловий будинок літ.А загальною площею 51,7 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, погріб з шиєю літ.Впд, літня кухня літ.Б, гараж літ.Д, сарай-літ.Ж, навіс -літ.З, навіс -літ.К, гараж літ.Н., сарай- літ.О., сарай літ.П, вбиральня-літ.У, огорожі № 2,3,4,5 та сапоруди № 6,1. Об'єкти самочинного будівництва відсутні. Власник станом на 28 грудня 2012 року не зареєстрований (а.с.39). Відповідно до копії сторінки газети Южная Правда від 02 лютого 2016 року було розміщено повідомлення, що втрачений Державний акт на право приватної власності на землю серії МК №04387, виданий на підставі рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року на імя [PERSON], вважати недійсним (а.с.22-23). Згідно до копії переселенського квитку № 76265 від 07.06.1951р., [PERSON] з сім'єю є переселенцем в колгосп Гвардії Ілліча Жовтневого району Миколаївської області (а.с.50-51). З довідки колгоспу Гвардії Ілліча, вбачається, що [PERSON] в 1959 році сплатив заборгованість за будинок в сумі 891 крб. (а.с.52). Відповідно до повідомлення Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16 листопада 2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 16 листопада 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 26 листопада 2005 року, не заводилась (а.с. 56-59). Дослідивши копію спадкової справи за № 457/2005, після смерті [PERSON] судом встановлено, що 06 грудня 2005 року, позивач [PERSON], звернувся до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 06 червня 2005 року, а [PERSON] звернулася з заявою від 24 червня 2005 року про відмову від належної їй частки спадкового майна, після смерті чоловіка [PERSON] на користь сина [PERSON] На день відкриття спадщини, разом із спадкодавцем [PERSON] у будинку №49 по вул. Леніна в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області були зареєстровані дружина спадкодавця-Мельник Г.М. та його син [PERSON] В видачі свідоцтва про право власності за законом на спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, після смерті батька позивачу було відмовлено, в звязку з тим, що не було предявлено документів підтверджуючих право власності спадкодавця [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку, крім того існують розбіжності в цільовому призначенні земельної ділянки, а саме згідно даних Архівного витягу з рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року, зазначено, що вищевказана земельна ділянка надавалась для будівництва та обслуговування житлового будинку, а в фотокопії державного акту цільове призначення земельної ділянки вказано для ведення особистого підсобного господарства (а.с.61-79). З копії Архівного витягу з рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року Про приватизацію земельних ділянок, вбачається, що вищевказана земельна ділянка надавалась [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.34). Зі змісту довідки Відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 16.11.2016р. вбачається, що згідно перевірки Книги записів державної реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за [PERSON], зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю серії МК №04387, виданий 18 грудня 1993 року, на земельну ділянку площею 0.25 га по вул. Леніна, 49 в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області (а.с.85). Однак, відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №04387, виданого 18 грудня 1993 року на підставі рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року, на земельну ділянку, площею 0,25 га, що розташована по вул. Леніна, 49 в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області, виданий на імя [PERSON], зазначено цільове призначення ділянки: для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.86). Як вбачається з листа Михайло-Ларинській сільської ради Вітовського району Миколаївської області, позивачу було відмовлено у виправленні у державному акті цільового призначення земельної ділянки (а.с. 95). На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт, що цільове призначення земельної ділянки, площею 0,25 га, що розташована по вул. Леніна, 49 в с. Михайло-Ларине Вітовського (в минулому-Жовтневого) району Миколаївської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №04387, виданого 18 грудня 1993 року на підставі рішення Михайло-Ларинської сільської Ради народних депутатів № 130 від 10 грудня 1993 року на імя [PERSON] Семеновича- для будівництва і обслуговування житлового будинку. З даних копії книги погосподарського обліку № 2, по Михайло-Ларинській сільській раді Вітовського району Миколаївської області, особовий рахунок № 145 головою господарства зазначений [PERSON]С.(а.с.83-84). Згідно п.7 Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 22.02.95 року № 48, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.03.1995 року за N 83/619, що втратив чинність на підставі наказу Держкомстату № 234 від 17.07.2000 року, сільська, селищна, міська Рада заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад селянського (фермерського) господарства про передану у власність та надану в користування господарству земельну ділянку. На підставі п.1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР [PERSON] 31.01.1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції, зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, спадкодавець [PERSON] не скористався будь-яким із способів оформлення права власності. Втім, не вчинення відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності не є підставою у невизнанні права власності останнього. Оскільки у погосподарській книзі на спірний будинок головою домогосподарства зазначений [PERSON], крім того, вказаний будинок збудований на земельній ділянці, що є його власністю згідно державного акту на право приватної власності на землю, суд приходить до висновку, що останній набув права власності на вказаний будинок. До складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що спадкодавцю [PERSON] на момент смерті на праві власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована по вул. Леніна, 49 в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області,та житловий будинок по вул. Леніна, 49 в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області,хоча за життя він не отримав правовстановлюючий документ на будинок, а також втрачений правовстановлюючий документ на земельну ділянку та існують розбіжності в цільовому призначенні земельної ділянки, а відтак після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обовязки на зазначене нерухоме майно. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст.1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги і має право на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], наявність інших спадкоємців не встановлено, позивач по справі фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті був зареєстрований разом із спадкодавцем та звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини. Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, вимога позивача про визнання права власності на автомобіль [NUMBER] та автомобіль [NUMBER] не підлягає задоволенню, оскільки перешкод для оформлення спадщини на вказані транспортні засоби через органи нотаріату, не вбачається. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок і земельну ділянку та встановлення факту, що цільове призначення вказаної земельної ділянки -для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Outcome: partial