Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

25.02.2016 року позивач звернувся до суду поштовим відправленням з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказував, що 16.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11284712000, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 105 000 грн. строком до 15.01.2015 року. Зазначав, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.01.2008 року з [PERSON] укладено договір поруки № 173052. Посилаючись на порушення зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків, а також укладенням 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором, позивач просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] 318 716,70 грн. заборгованості, яка станом на 17.02.2016 року складається з: 95 789,31 грн. - тіло кредиту; 128 989,36 грн. - відсотки; 88 824,98 грн. - пеня; 2 873,68 грн. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту; 2 239,37 грн. - сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, зазначивши, що заборгованість за кредитним договором не погашається з 08.12.2011 року, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами. Представник відповідачів в судовому засіданні, надавши письмові заперечення на позов, просив відмовити в його задоволенні, оскільки договір поруки є припиненим, а також подав заяву про застосування строків позовної давності, зазначивши, що остання кредитна виплата була здійснена в 2008 році. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 16.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11284712000, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 105 000 грн. та зобов'язалась повернути кредит не пізніше 16.01.2015 року. Пунктом 1.2.2 кредитного договору сторони визначили розмір ануїтентних платежів - 1 885 грн., а пунктом 1.3.1 погодили процентну ставку у розмірі 12,5 % річних. Разом з цим, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 16.01.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 173052. Згідно п. 3.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором № 11284712000 від 16.01.2008 року, укладеним з [PERSON] та за договором поруки № 173052 від 16.01.2008 року, укладеним з [PERSON], що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що станом на 17.02.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору № 11284712000 в розмірі 318 716,70 грн., що складається з: 95 789,31 грн. - тіло кредиту; 128 989,36 грн. - відсотки; 88 824,98 грн. - пеня; 2 873,68 грн. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту; 2 239,37 грн. - сума за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 553 ЦК України закріплено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України закріплено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Представником відповідачів в судовому засіданні надана копія вимоги ПАТ «УкрСиббанк» від 28.01.2009 року № 180/725 на адресу [PERSON] в якій зазначено про те, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання вимоги банк вимагає дострокового виконання зобов'язань за договором про надання кредиту № 11284712000 від 16.01.2008 року, а саме: сплати Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів та пені. Розділом 6 кредитного договору встановлено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку. Таким чином, пред'явивши вищевказану вимогу банк фактично змінив строк виконання основного зобов'язання. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи умови договору поруки, суд дійшов висновку про те, що за даних обставин порука відповідача [PERSON] є припиненою, тому в задоволенні позовних вимог до останнього слід відмовити. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.10.2014 року по справі № 6-169цс14, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, звернувши до суду із даним позовом лише 25.02.2016 року, тобто після спливу строків позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, суд дійшов висновку за необхідне в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed