Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

25.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення місця проживання дитини, в якій просить суд, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] . Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2011 року по 08.10.2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Станом на момент звернення до суду, сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини. Наразі дитина проживає разом із матірю за адресою: [ADDRESS] , неодноразово відповідач забирав сина, залишаючи його в себе на кілька днів, та на прохання позивача повернути сина не звертав уваги. Представником позивача надано заяву, у якій вона клопотала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин відсутності не повідомив, про судові засідання неодноразово повідомлявся належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася, надала у матеріали справи висновок № 523 від 26.10.2020р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та пояснення з проханням розглядати справу за відсутності представника третьої особи. З урахуванням викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановлені факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 08.10.2014 року було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова. Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Місце проживання дитини [PERSON] зареєстроване з позивачем- [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку №523 від 26.10.2020 року, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини, представник органу опіки та піклування, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] . Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. За змістом статей 160-161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , разом з матір`ю, [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.10.2014р. по справі 638/8896/14-ц стягнуті аліменти з відповідача - [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на утримання [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір за подачу позовної заяви 840,80 грн., що підтверджується оригіналом квитанції в матеріалах справи. А тому, судовий збір в розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved