Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

24 травня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду із позовом до відповідача ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення вартості виробів, шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що 27.02.2019 року між ним та відповідачем був укладений індивідуальний договір на виготовлення та установку балконного блоку - конструкції з дверей та вікна, згідно до технічного креслення, яке є невід`ємною частиною договору. У день підписання договору він через термінал Приватбанку повністю сплатив суму за договором - 4200 грн. 13 квітня 2019 року відповідач привіз та передав йому лише одне вікно без гарантійного талону, про що був складений акт приймання-передачі. До часу звернення до суду відповідач не виконав зобов`язання за договором у повному обсязі, балконний блок позивачу не передав. Крім того, на виготовленому відповідачем вікні відсутні товарний знак, номер замовлення, штамп, підтверджуючий приймання виробу технічним контролем, що передбачено ГОСТ 23166-99, який розповсюджується на віконні і балконні двірні блоки. Невиконання прийнятих на себе зобов`язань відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», завдав йому матеріальну та моральну шкоду, а також шкоду здоров`ю. Шкоду здоров`ю позивач обґрунтовував тим, що невиконання відповідачем умов договору викликало стресовий стан, змусило звернутись до лікаря, а також пройти стаціонарне лікування з 25.07.2019 року по 23.08.2019 року, з 21.11.2019 по 09.12.2019 року та з 25.12.2019 року по 18.01.2020 року. Тому, з урахуванням уточнень до позову, просив визнати факт невиконання відповідачем умов договору, стягнути з [PERSON] суму, сплачену за виріб 4200 грн., шкоду, завдану здоров`ю в сумі 20000 грн., а також стягнути вартість проїзду на лікування 190,65 грн. та у зворотному напрямку 190,65 грн (а.с.1-2, 103). У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наведені доводи, а також на статтю начальника Управління захисту споживачів Головного управління Держпродсоживслужби у Донецькій області Кир`янкова В.В. «Жителів міста Краматорська обманюють продавці металопластикових вікон», розміщену на месенджері FACEBOOK, у якій мова також йде про відповідача [PERSON] . Вважав, що відповідач повинен був встановити замовлений виріб. При цьому не заперечував, що ним підписані додаток №1до договору та акт приймання-передачі виконаних робіт (а.с.11-12). Представник відповідача [PERSON] адвокат Павленко О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, надав відзив, згідно якому вважав, що відповідач [PERSON] виконав зобов`язання за договором підряду у повному обсязі - у встановлений строк виготовив та передав позивачу замовлену ПВХ конструкцію - віконний блок, що підтверджується додатком до договору від 27.02.2019 року щодо узгодження об`ємів робіт; актом приймання-передачі виконаних робіт, який був підписаний позивачем без будь-яких зауважень. Щодо стягнення на користь позивача шкоди, завданої здоров`ю (моральної шкоди) зазначив, що оскільки з боку відповідача відсутні порушення умов договору підряду, то відсутні також підстави для стягнення моральної шкоди, з мотивів невиконання цього договору. Крім того, позивач не довів виникнення у нього раніш діагностованих хронічних хвороб у зв`язку із спірними правовідносинами. Щодо компенсації вартості проїзду до місця лікування, то зазначені витрати не відносяться до предмету спору, були пов`язані з плановим лікуванням позивача (а.с.111-116). З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, та визнається сторонами, що 27.02.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений Договір на виготовлення ПВХ конструкції, за яким ФОП [PERSON] зобов`язався виготовити ПХВ конструкції та передати їх к власність замовнику, згідно до технічного креслення, яке є невід`ємною частиною договору. Вартість замовлення за договором - 4200 грн. Строк виконання робіт - 30 робочих днів з дня підписання договору. Оплата за договором проведена позивачем у той же день - 27.02.2019 року, що підтверджується чеком терміналу Приватбанку № 136, перераховано 3990 грн., комісія банку склала 10 грн. (а.с.8). Укладаючи договір, сторони не узгодили детальну характеристику предмета договору, а лише зазначили колір профілю, заповнення та вид профілю (п.п.1.4., 1.5, 1.6). Зобов`язання щодо встановлення (монтажу) виготовлених виробів договором не передбачені. Договір підписаний позивачем без зауважень (а.с.78-80). Згідно додатку №1 до договору від 27.02.2019 року сторони узгодили технічне креслення виробу, що виготовлюється за адресою позивача. Відповідно вказаного креслення підлягає виготовленню один виріб - вікно, розміром 1330х1330 мм. У примітці до креслення зазначено: «З технічним кресленням ознайомлений, заперечень, доповнень не маю». Спірний договір та додаток №1 підписані позивачем особисто, зазначена обставина ним визнана (а.с.81). 11 квітня 2019 року сторонами підписано акт приймання-передачі конструкції за договором від 27.02.2019 року. Вказаним актом встановлено, що після його підписання зобов`язання Виконавця вважаються виконаними у повному обсязі, а претензії Замовника щодо кількості, якості, комплектності, розмірам виробу не приймаються. Цей акт приймання-передачі також підписаний позивачем [PERSON] без будь-яких зауважень (а.с.82). Згідно калькуляції замовлення від 27.02.2019 року вартість виробу - вікна 1330х1330 мм становить 4200,00 грн (а.с.145). Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та главою 61 розділу ІІІ підрозділу 1 книги п`ятої ЦК України, яка регулює договірні зобов`язання, зокрема договір підряду. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст.867 ЦК України, замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Виходячи з роз`яснень, викладених в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача. Викладаючи обставини на обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що виготовлена за цим договором продукція не відповідає вимогам договору та виготовлена у меншій кількості. Між тим, укладаючи спірний договір, сторони, будучи вільними в укладенні договору, визначили умови договору, що було засвідчено їх підписами. Також суд зазначає, що цим договором не передбачено будь-яких інших обов`язків виконавця, крім виготовлення та передачі у власність обумовлених ПВХ конструкцій, які дійсно виготовлені, передані [PERSON] та перебувають у його власності, що не заперечується позивачем. Таким чином, перелічені документи підтверджують доводи представника відповідача щодо відсутності порушень з боку [PERSON] зобов`язань за договором від 27.02.2019 року, укладеного з [PERSON] . Суд не враховує у якості належного та допустимого доказу статтю начальника Управління захисту споживачів Головного управління Держпродсоживслужби у Донецькій області Кир`янкова В.В. «Жителів міста Краматорська обманюють продавці металопластикових вікон», розміщену на месенджері FACEBOOK, оскільки зазначена стаття не стосується предмета спору, та містить особисту думку певної особи. У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Суд не враховує у якості належних та допустимих доказів в обґрунтування спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди надані ним виписки з медичних карток. Зокрема, згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого Державного закладу «Обласний госпіталь для ветеранів війни» м. Святогірськ, позивач [PERSON] перебуває на «Д» обліку у амбулаторії №4 з 2000 року як учасник війни. Щорічно проходить комплексний медичний огляд, останній у квітні 2019 року. При цьому вказана виписка датована 16 травня 2019 року, але у тексті маються посилання на аналізи, проведені 20 травня 2019 року (а.с.14 зворот). Також суд не враховує виписки з медичних карток стаціонарного хворого про те, що [PERSON] перебував на лікуванні: у Державному закладі «Обласний госпіталь для ветеранів війни м. Святогірська» з 28.05.2019 року по 20.06.2019 року; Державному закладі «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» м. Київ- з 21.11.2019 по 09.12.2019 року; та Українському Державному медико-соціального центрі ветеранів війни м. Київ - з 25.12.2019 року по 18.01.2020 року, оскільки згідно зазначених виписок позивач «хворіє тривалий час, під час служби в Чехословаччині (1968 рік) переніс контузію головного мозку. В анамнезі бувають судинні кризи змішаного характеру 2-3 рази на тиждень. 1-2 рази на рік проходить планове лікування» (а.с.105-110). Таким чином, наявні у позивача [PERSON] хронічні захворювання, які фактично виникли у 1968 році та періодично загострюються - мали місце і до квітня 2019 року, з яким позивач пов`язує початок спричинення йому відповідачем моральної шкоди, та ніяким чином не пов`язані із діями відповідача. З огляду на встановлені судом обставини справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження вини відповідача та причинного зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди (нервові хвилювання, погіршення стану здоров`я позбавлення), суд робить висновок про недоведеність підстав для відшкодування моральної шкоди, та, як наслідок, слід відмовити в задоволенні цих вимог. Оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed