Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

25.09.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути від права спадкування [PERSON] після смерті [PERSON], [INFO], яка померла 15.02.2011 року, визнати позивача спадкоємицею 5 черги та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 51/100 частину домоволодіння №45 по вул. Довгій в м. Одесі. При цьому позивач посилається на те, що померла 15.02.2011 року [PERSON] була сусідкою сімї позивача, позивач про неї піклувалася, а тому 18.08.2010 року [PERSON] склала на ім'я позивача заповіт. Рішенням суду ІІ інстанції вказаний заповіт було визнано недійсним та визнано за відповідачем /племінником померлої 15.02.2011 року [PERSON]О./ право власності на 51/100 частину домоволодіння № 45 по вул. Довгій у м. Одесі в порядку спадкування за законом. Позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час не спілкувався із спадкодавцем, хоч прожив із нею в одному будинку з різним входами, а тому на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. При цьому у ході розгляду справи сторона позивача наполягала на тому, що померла 15.02.2011 року [PERSON] потребувала сторонньої допомоги, відповідач по справі мав можливість її надавати, однак ухилився від обовязку допомоги, у звязку з чим, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просять усунути відповідача від спадкування. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволені позову. При цьому пояснив, що дійсно проживав в одному будинку із своєю тіткою [PERSON], яка померла 15.02.2011 року. Систематично в міру своїх фінансових можливостей та вільного від роботи часу, допомагав померлій. Однак, позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надано доказів, що він умисно ухилявся від своїх обовязків щодо утримання спадкодавця. Відповідач вказав, що з 2001 року по 2007 року був опікуном доньки спадкодавця, у звязку з чим надавав допомогу та піклувався про усю її сімю. [PERSON]П зазначив, що дійсно сімя позивача допомагала його тітці, проте таку підтримку померлій надавали й інші сусіди, так як [PERSON] за життя турбувалася і про них. Крім того, відповідач зазначив, що вимоги позивача щодо визнання її спадкоємицею 5 черги та визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування не підлягають задоволенню, оскільки позивач не входить до осіб, які можуть вважатися спадкоємцями 5 черги. Вислухавши представника позивача, відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, як на підставу своїх позовних вимог [PERSON] посилається на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом 4 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року передбачено, що виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.04.2014 року визнано недійсним заповіт від 18.08.2010 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований за № 6-933, яким [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла все її майно [PERSON], [INFO]; та визнано за [PERSON] право власності на 51/100 частину домоволодіння № 45 по вул. Довгій у м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті померлої 15.02.2011 року [PERSON] /а.с. 9-12/. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.04.2014 року встановлено, що [PERSON] на момент складання заповіту 18.08.2010 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. На підтвердження вказаної обставини позивачем надано, а судом досліджено: направлення на ВТЕК [PERSON] /а.с. 13-15/, акт № 48 повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 29.01.2014 року /а.с. 16-23/, акт повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 621 від 26.07.2013 року /а.с. 24-28/, висновок експерта № 65 /а.с. 29-37/. Таким чином, судом встановлено, що померла 15.02.2011 року [PERSON] перебувала в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги. В ході розгляду справи сторона позивача зазначала, що у відповідача та його померлої тітки були погані стосунки, що в нападі, скоєному на [PERSON], остання підозрювала саме відповідача. Судом за заявою позивача було витребувано з Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області матеріали за заявою [PERSON] щодо нападу на неї 01.10.2011 року. Так, згідно рапорту ст. лейтенанта міліції [PERSON], при перевірці даних згідно інформації АІПС «Армор» встановлено, що [PERSON] не зверталась до Київського РВ чи Таїровського ВМ Київського РВ м. Одеси із заявами з даного приводу /а.с. 88/. Таким чином, доводи позивача в цій частині э недоведеними та суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. У судовому засіданні 03.11.2015 року за заявою сторони відповідача були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають неподалік спірного домоволодіння, та [PERSON] дільничну медсестру. Вказані свідки пояснили, що [PERSON] є племінником померлої [PERSON], який проживав із своєю тіткою в одному будинку із різними входами. Свідки підтвердили, що у племінника та тітки були доброзичливі стосунки, [PERSON] систематично допомагав померлій по дому та в міру можливості систематично. Свідки підтвердили, що [PERSON] з 2001 року по 2007 рік був опікуном над дочкою померлої [PERSON], [INFO], яка за рішенням суду у 2001 році була визнана недієздатною. Крім того, в судовому засіданні 09.12.2015 року за клопотанням сторони позивача було допитано свідка [PERSON], яка працює поштарем. Свідок зазначила, що знала померлу [PERSON] з дитинства, понад 30-40 років. Вказала, що останні декілька років відносини між тіткою та племінником погіршилися. Однак, щодо надання чи ненадання відповідачем допомоги померлій нічого повідомити суду не може. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], усвідомлюючи потребу [PERSON] в допомозі, свідомо не ухилявся в її наданні, та в міру своїх можливостей піклувався про спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи розяснення надані у [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність сукупності обставин, а саме: ухилення [PERSON] від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потребу спадкодавця в допомозі саме [PERSON] А оскільки, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Стовно вимог позивача щодо визнання її спадкоємицею 5 черги та визнання за нею права власності в порядку спадкування на 51/100 частину домоволодіння №45 по вул. Довгій в м. Одесі, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Оскільки, як зазначає [PERSON] у позовній заяві та в ході розгляду справи пояснювали її представники, позивач не являється родичем померлої [PERSON], та не була її утриманцем, тому вимоги позивача щодо визнання її спадкоємцем 5 черги та визнання за нею права власності в порядку спадкування, не підлягають задоволенню, так як незаконні. При цьому, абз. 1, 4 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Статтею 1259 ЦК України встановлено, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно абз. 2 п. 5.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Таким чином, оскільки позивач не належить до спадкоємців 1-5 черг спадкування після померлої [PERSON], суд приходить до висновку, що [PERSON] не є заінтересованою особою в розумінні абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, а тому позбавлена права на пред'явлення позову до відповідача про усунення його від спадкування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню, так як необґрунтована, недоведена та незаконна.

Outcome: dismissed