Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

26.02.2019 року позивач звернулася до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області, в якому просить дозволити малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 16 - ти річного віку, періодичні, не більше трьох разів на рік, тимчасові, строком до трьох тижнів кожен, виїзди з України для відпочинку та оздоровлення без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до таких країн: Турція, Єгипет, Польща, Чехія, Іспанія, Угорщина, Греція, Болгарія, Грузія, Чорногорія та дозволити матері дитини, [PERSON] , без згоди батька дитини, [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Донька мешкає з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. Позивач зазначає, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її здоров`я, розвиток, успіхи у навчанні, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Донька навчається у Куп`янський ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, відповідач не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчання доньки. Дитина хворіє на рецидивуючу інфекцію респіраторного тракту, потребує оздоровлення в умовах морського клімату, що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого КНП «Куп`янський центр первинної медичної допомоги» Куп`янської міської ради Харківської області. Позивач вказує, що бажає вивозити дитину на відпочинок та оздоровлення до таких країн: Турція, Єгипет, Польща, Чехія, Іспанія, Угорщина, Греція, Болгарія, Грузія, Чорногорія. Виїзд за кордон буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Позивач матеріально утримує дитину та належним чином піклується про здоров`я дитини та її фізичний, духовний та моральний розвиток. Для тимчасового виїзду дитини за кордон необхідна згода обох батьків неповнолітньої дитини. Між тим, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на тимчасові виїзди дитини за кордон, уникає спілкування з позивачем щодо відпочинку та оздоровлення дитини, що ускладнює отримання у нього дозволу на кожну поїздку у скорочені строки та може впливати на ціну путівок та строки їх дії. З відповідачем у неї зворотного зв`язку немає. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дитини за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає. Цей спосіб захисту права позивач просить суд визначити у рішенні: надати дозвіл на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відомостей про звернення позивача до суду з аналогічним позовом немає. 27.02.2019 року суддею був направлений запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача, відповідь надійшла 05.03.2019 року. Після цього, ухвалою судді від 06.03.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.03.2019 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 24.04.2019 року. Позивач [PERSON] 19.03.2019 року до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності та за участю її представника - адвоката Маслій Т.В. ( а.с. 28-30), яка, у свою чергу, 30.05.2019 року надала заяву про проведення розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги в інтересах [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила задовольнити (а.с.43). Відповідач [PERSON] з`являвся у підготовче засідання, яке призначалося на 28.03.2019 року та висловив свою незгоду із заявленими позовними вимогами, вказуючи на те, що дозволів він ніяких давати не буде. Надані позивачем докази свідчать, що дитина не має проблем зі здоров`ям. Разом з тим, відповідач суду не навів будь-яких доводів та не надав жодних доказів, які б вказували на існуючі обмеження, заборони чи неможливість дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон. У судові засідання, які були призначені на 24.04.2019 року, 03.05.2019 року та 30.05.2019 року відповідач не з`явився по невідомим причинам, про день, час та місце їх проведення був повідомлений належним чином за місце проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, у яких містяться поштові конверти з відмітками про їх невручення адресатові «за закінченням терміну зберігання», «інші причини». Також, на поштових конвертах є відмітки про залишення листоношею повідомлень відповідачу про необхідність отримання рекомендованої поштової кореспонденції, але своїми правами відповідач не скористався. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, повістка і копія позовної заяви з додатком, були вручені відповідачу особисто, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с.26). Причини неявки у судові засіданні відповідач не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи про перенесення слухання справи не надав, поважності неявки не убачається. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03 04 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Враховуючи те, що відповідач тричі не з`явився у судові засідання та не повідомив про причини неявок, суд, згідно ч.3 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним у ній доказам. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову Служба не заперечує. За таких обставин, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що шлюб між сторонами зареєстрований 31 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 243, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп`янську Куп`янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис від 07.10.2005 року за № 330 ( а.с. 10). Згідно копії довідки за №12-13/855 від 04.02.2019 року старшого інспектора сектору реєстрації Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області (а.с.12) за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] . Як убачається з копії довідки Куп`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Куп`янської міської ради Харківської області за вихідним № 01-15/145 від 15.02.2019 року, [PERSON] навчається у школі з 1 класу. Школу відвідує систематично, правила поведінки не порушує. Має середній рівень знань. Бере активну участь в громадському та спортивному житті школи та класу. Дитина має приязні стосунки з оточуючими. Зростає з мамою, яка приділяє достатню увагу вихованню і навчанню доньки. Батько вихованням доньки не займається, батьківські збори не відвідує, не цікавиться її успіхами у навчанні ( а.с. 13). Згідно копії медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , 01.02.2019 року дитині був поставлений діагноз: ринофарингит, рецидивуюча інфекція респіраторного тракту. Лікарем був призначено лікування та рекомендовано оздоровлення в умовах морського клімату ( а.с. 15-16). Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 1-4 ст 313 СК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, а також Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 4 вищевказаних Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків , зокрема, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: … рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Єдиним способом вирішення проблеми виїзду дітей за кордон без згоди другого з батьків є звернення до суду. Іншого способу захисту порушених прав малолітньої дитини немає. Суд вважає, що позивачем доведено, що виїзди дитини за кордон будуть відповідати її інтересам, яка росте та розвивається, враховуючи, що дитина потребує оздоровлення в умовах морського клімату та беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved