Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

25.01.2019 року позивач [PERSON] подала до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова вищезазначений позов, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який зареєстровано 29.09.2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 941. Свої вимоги мотивувала тим, що причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння з приводу сімейних стосунків, сімейних обов`язків з ведення спільного господарства та виховання дітей. У зв`язку з чим з 2012 року спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Збереження шлюбу вважає неможливим та наполягає на розірванні шлюбу. Через канцелярію суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Зазначила, що шлюбно-сімейні відношення з відповідачем припинені з 2012 року, з 2014 року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Строк для примирення не потрібен, збереження шлюбу неможливе. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти будуть мешкати з нею. Прізвище просить залишити без змін. Крім того, вказала, що на відшкодування сплаченого судового збору не претендує. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 18.02.2019 року, 25.03.2019 року, 18.04.2019 року та 10.05.2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу, яка вказана в позовній заяві та підтверджено інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, а саме: [ADDRESS] , які повернулися до суду без вручення з відміткою працівника поштового відділення - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», що підтверджується довідкою Укрпошти, форма 20. Зі змісту п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, на підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ст. ст. 128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає, що відповідач повідомлена належним чином. Таким чином, справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин. Відзиву або заперечення на позов не надав, клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього не надходило. Позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29.09.2001 року, який зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 941. Від шлюбних стосунків сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, мешкають окремо, шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведеться, на примирення позивач не згодна. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх дітей, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За таких обставин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Спору про майно між сторонами немає. Спору про місце проживання дітей після розірвання шлюбу у сторін немає. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved