Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

25 липня 2019 р. адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна - представник позивачки [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що позивач працювала на підприємстві відповідача 36 років 8 місяців в умовах, що характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. У лютому 2019 р. висновком ЛЕК позивачу встановлено два професійні захворювання: 1) радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1) і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечопаткового періартрозу (ПФ другогоступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня. Актом розслідування професійного захворювання від 19.04.2019 р. встановлено, що працюючи на підприємстві відповідача позивачка внаслідок недосконалості технології збагачення руди підпадала під вплив підвищених парламентів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та важкості праці. Висновком МСЕК від 20.06.2019 р. позивачці первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстрокова з 03 червня 2019 р. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивачки, що завдає їй моральних страждань. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала та продовжує і далі зазнавати через ушкодження її здоров`я, яке зазнало незворотних змін. При захворюванні позивачки її повне одужання не можливе, тому вона змушена постійно лікуватись, в зв`язку з чим її сім`я несе витрати на неї, а всі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та ліки. У результаті захворювань порушений її звичайний спосіб життя, у зв`язку з обмеженням фізичних навантажень вона не має змоги виконувати домашню роботу, готувати їжу, відвідувати магазини та робити покупки, тому відчуває постійний дискомфорт. Через погіршення стану здоров`я вона вимушена зменшити свою соціальну активність та спілкування. Просить стягнути на її користь з відповідача 146 055 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3900 грн.. Ухвалою від 29.07.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 03.09.2019 р. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивачки у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від неї самої, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілої, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у неї професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивачки не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Також відповідач вважає недоведеними заявлені до стягнення понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу за відсутності доказів їх сплати (вх.№14690 від 08.08.2019 р.). Представник позивача подала суду заяву від 03.09.2019 р. про розгляд справи без її участі та про підтримку позовних вимог (вх.№16339 від 03.09.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву від 03.09.2019 р. про розгляд справи без її участі, при цьому просить врахувати заперечення проти позовної заяви, викладені у відзиві (вх.№16340 від 03.09.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до запису у її трудовій книжці з 27.07.1982 р. по 30.05.2019 р. працювала на підприємстві відповідача у ПрАТ «Північний ГЗК» фільтрувальником на рудозбагачувальній фабриці №1. 31.05.2019 р. позивач була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 22-23). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 12.02.2019 р. протокол №276 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова (L4, L5, S1) і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язові-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечопаткового періартрозу (ПФ другогоступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня (а.с.8). Згідно з п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 р. оцінка умов праці фільтрувальника рудозбагачувальної фабрики №1 ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] відносяться: - по вмісту пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі), а.с.4 (зворот). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.04.2019 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої пилу з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SіО2) від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) в 2,7 рази (5,4 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці: робоча поза (незручна) становить 58,1% при нормативному значенні до 25%; нахили корпусу становлять 130 при нормі 51-100 (а.с.5). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054709 від 20.06.2019 р. позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності по професійному захворюванню (50% - радикулопатія; 10% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності безстроково з 03.06.2019 р. по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперековий корсет (а.с. 6). З дослідженого судом п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2019 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи фільтрувальником рудозбагачувальної фабрики №1, виконувала роботи з обслуговування вакуум-фільтрів типу ДОО 160-3,2 та контролювала і регулювала інтенсивність подачі пульпи, навантаження на фільтри, контролювала тиск і режим процесу фільтрації, ступеня очищення розчину згідно показників засобів вимірювань та результатів аналізу; запуск та зупинку устаткування; очищення фільтрів, промивку фільтрувальних рам і трубопроводів. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди підпадала під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та важкості праці (а.с. 5). Відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області вих. №634/4.6-4 від 17.08.2018 р. умови праці фільтрувальника [PERSON] визнано такими, що відносяться: - по вмісту хімічних речовин у повітрі робочої зони - до 2 класу «Допустимі»; - по вмісту пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату - до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі»; - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «Шкідливі»; - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі». Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі», а.с.29. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 19.04.2019 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на її право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Таким чином, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона пропрацювавши на підприємстві відповідача 36 рік 8 місяців у шкідливих умовах втратила професійну працездатність первинно у розмірі 60% та їй встановлено третю групу інвалідності з 03.06.2019 р., безстроково. Як наслідок, позивач обмежена у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, необхідністю проходити лікування (про що свідчать виписні епікризи, а.с.10-11, 12, 13, 14, 15, 16, 17), вимушеним прийманням ліків, у неї виникають труднощі з виконанням домашньої роботи, вона змушена зменшити свою соціальну активність та спілкування, що призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для організації її життя. За отриманих професійних захворювань повне одужання позивачки не можливе, що свідчить про наявність значних і постійних моральних страждань. Отже, враховуючи те, що позивач працювала на підприємстві відповідача впродовж 36 року і 8 місяців у шкідливих умовах, їй встановлено первинно 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності з 03.06.2019 р. безстроково, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 146 055 грн. посилалась на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року (4 173 грн.х35=146 055 грн.). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 70 000 грн. за встановлені первинно 60 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 03.06.2019 р. безстроково. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно прибуткового касового ордеру №30 від 26.06.2019 р. Карнаух Т.В. отримала від [PERSON] 3 900 грн. за договором про надання правової допомоги (а.с.32), що узгоджується з актом приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 30/19 від 26.06.2019 р. (а.с.34). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 3 900 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial