Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

24 вересня 2020 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1, [PERSON] ), Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі відповідач-2, АТ «Універсал Банк») про визнання недійсним договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 жовтня 2017 року був укладений договір поруки між нею та АТ «Універсал Банк» на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед банком. Позивач зазначає, що вказаний договір поруки не підписувала, а тому просить суд визнати його недійсним. Відповідач-1 письмового відзиву на позов не подав. Відповідач-2 у письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Сторони у судове засідання не прибули, при цьому представник позивача у письмовій заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (кредитор), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] (поручитель) підписаний договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язувалася відповідати по зобов`язаннях [PERSON] , що випливають з кредитного договору від 30 жовтня 2007 року №35/33/153. Відповідно до висновку судового експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25 лютого 2021 року №СЕ-19/103-21/1222-ПЧ, підпис у графі «Поручитель ___ Клімішин М.С.» у договорі поруки від 30 жовтня 2007 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із зазначеної норми матеріального права можливо зробити висновок, що судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право позивача. При цьому відповідачем у такому разі має бути саме особа, яка безпосередньо порушила, не визнала або оспорює цивільні права позивача. У розглядуваному випадку, заявляючи даний позов до [PERSON] позивач не вказує, яким чином ця особа порушила, не визнала чи оспорила її права. Крім того, ця особа не була стороною договору поруки, а є лише позичальником за основним зобов`язанням. Рішення суду у цій справі не впливає прямо на права та законні інтереси [PERSON] , а тому у задоволенні позовних вимог до нього суд відмовляє, адже він не є належним відповідачем у цьому спорі. Що стосується вимог до належного відповідача АТ «Універсал Банк», суд зазначає таке. У пунктах 7.26, 7.34-7.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено правовий висновок, про те, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. При цьому Велика Палати Верховного Суду відступила від правового висновку, який був викладений у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року №6-48цс15, який полягав у тому, що правочин підписаний від імені позивача не ним, а іншою особою підлягає визнанню недійсним. Тобто, наразі актуальним є саме правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, який полягає у тому, що непідписаний стороною правочин не може бути визнаний недійсним, оскільки є неукладеним. В розглядуваному судом випадку, як було підтверджено висновком судової почеркознавчої експертиз позивач не підписував з відповідачем АТ «Універсал Банк» договір поруки від 30 жовтня 2007 року а отже, в силу положень ст.638 ЦК України, такий договір вважається неукладеними та таким, що не несе жодних юридичних наслідків, про що суд констатує у мотивувальній частині цього рішення. Оскільки правочин, який не вчинений (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним, слід відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «Універсал Банк» саме з цієї підстави.

Outcome: dismissed