Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що з 04 листопада 2007 року до 15 листопада 2017 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час шлюбу 21 червня 2008 року в них народився син [PERSON], який є неповнолітнім. Зважаючи на те, що відповідачка матеріальної допомоги на його утримання не надає і надавати у добровільному порядку відмовляється, постійного заробітку не має, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідачки в його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, у відзиві на позов позовні вимоги не визнала, вказала, що допомагає дитині добровільно. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4) та свідоцтвом про одруження відповідачки, яким підтверджується факт зміни останньою свого прізвища (а.с. 28). Дитина перебуває на повному утриманні батька, що встановлено з пояснень представника позивача та довідки Грудківської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 26 квітня 2018 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідачка як мати, зобовязана брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи на відсутність у відповідачки систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ч. 1 ст. 184 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідачки, її матеріальне становище, наявність у неї інших утриманців, беручи до уваги те, що вона ніде не працює, суд з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», визначає аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір.

Outcome: approved