Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

26.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» (далі по тексту - первісний позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, в якому просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла із звільненням від особистих речей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житловий будинок [ADDRESS] за вищезазначеною адресою належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2003. Водночас відповідач самовільно вселився у спірну квартиру [ADDRESS] без будь-яких правових підстав, хоча там не зареєстрований, у трудових відносинах з Товариством не перебуває, дане житло йому надане не було, а тому підлягає негайному виселенню. Ухвалою суду від 29.05.2017 по даній справі відкрито провадження (а.с.19). 05.09.2017 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою, де просить визнати за ним право користування спірною квартирою, зобов`язати Товариство не чинити перешкод у користуванні цим майном, а також зобов`язати Київську міську раду і Оболонську районну у м. Києві адміністрацію укласти з ним договір найму спірного житла ( а.с. 51-56). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що близько 11 років з сім`єю відкрито користується спірною квартирою, за власні кошти ремонтував її і систематично сплачував комунальні платежі. Вселився до цього майна як працівник ЖЕКу з дозволу тодішнього власника будинку ПП «Еріо». У подальшому уклав з представником цього товариства договір оренди майна з подальшим його викупом. Сплатив по вказаному договору 10 000 євро за квартиру і продовжував платити щомісячні платежі у розмірі 2500 грн, які згідно з умовами договору мав вносити протягом 10 років. Пізніше, 01.09.2009 уклав з цією ж юридичною особою договір оренди за яким мав право проживати у квартирі з сім`єю і сплачував щомісячно наймодавцю 510 грн. Оригінал попереднього договору оренди з правом викупу передав представнику ПП «Еріо» [PERSON] для виготовлення, як йому повідомили, правовстановлюючих документів на житло. Після раптової смерті останньої почав процес оформлення права на фактично викуплену ним квартиру і дізнався, що на момент укладення зазначеного договору оренди з правом викупу з ПП «Еріо» і передачі коштів його представнику, власником цього будинку було вже ТОВ «Агропрофіт», яке придбало будинок у ще у 2003 році. Наголосив, що цей будинок виводився з житлового фонду у нежитловий, потім таке рішення скасовувалося судом, багато разів змінювалися власники будинку, а тому вважає цей будинок з незрозумілим правовим статусом. Зазначив, що проживає у спірному житлі з дружиною і дітьми, а ТОВ «Агропрофіт» заявляє позовні вимоги тільки щодо нього, а отже не заперечує проти проживання там його сім`ї. З наведених підстав вважає первісний позов безпідставним і необґрунтованим. У судовому засіданні 25.10.2017 ухвалою суду прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.74). Також 25.10.2017 [PERSON] подав до суду позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Губерської Наталії Леонідівни, треті особи: ТОВ «Агропрофіт», Київська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності, де просить визнати протиправними дії вказаного приватного нотаріуса при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (індексний номер 31207841 від 02.09.2016 13:56:24) та внесення записів по даному рішенні до ДРРПНМ, скасувати рішення вказаного приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень по цьому ж майну, а також скасувати реєстрацію права власності ТОВ «Агропрофіт» на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 99-103). Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Будучи впевненим, що спірний будинок є житловим і належить ПП «Еріо», у кінці 2006- на початку 2007 року уклав з представником останнього спершу договір оренди з правом викупу квартири [ADDRESS] у цьому будинку, а після передачі обумовленої суми коштів контрагенту, 01.09.2011 уклав з ним договір оренди цього ж майна. Згодом випадково дізнався, що з 17.01.2003 власником спірного будинку є ТОВ «Агропрофіт» і цей будинок придбавався останнім саме як нежитловий. Так, рішенням виконкому Київської міської ради від 26.02.1990 року №210 даний будинок переведено до нежитлового фонду та прийнято рішення про відселення мешканців. Однак рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 29.09.2004 року вказане рішення виконкому скасовано в частині переведення будинку з жилого в нежилий. Наголосив, що ТОВ «Агропрофіт», як власник майна, не був стороною у вищезазначеній судовій справі, не оскаржував відповідне рішення суду. Крім того, у 2010 році рішенням Київської міської ради затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, куди ввійшов спірний будинок, який у подальшому передано у господарське відання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», що свідчить про належність спірного майна громаді міста. Натомість 02.09.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Губерська Наталія Леонідівна зареєструвала за ТОВ «Агропрофіт» право власності на спірний будинок, саме як на житловий, хоча ще у 2003 році ТОВ «Агропрофіт» зареєструвало своє право колективної власності на цей же будинок, як на нежитловий. Таким чином ТОВ «Агропрофіт» стало власником одного і того ж будинку як житлового і як нежитлового, що є порушенням закону. Наголосив, що саме теперішній директор ТОВ «Агропрофіт» [PERSON] спонукав його придбати квартиру у цьому будинку вищезазначеним способом, оскільки на той час (кінець 2006-початок 2007 років) він був юристом ТОВ «Еріо». Ухвалою суду від 09.11.2017 провадження по даній справі відкрито (а.с. 121), а 21.12.2017 року суд об`єднав вказаний позов [PERSON] в одне повадження з іншими позовами, зміст яких описаний вище (а.с. 92-93). 07.05.2018 представник ТОВ «Агропрофіт» подав до суду заяву про зміну первісних позовних вимог у зв`язку з залученням співвідповідачів -інших жителів спірної квартири, а саме просив суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла із звільненням від особистих речей. Крім того, 26.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» (далі по тексту - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з аналогічними позовними вимогами: про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, де просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла із звільненням від особистих речей (а.с. 2-3, Т.2) В обґрунтування позовних вимог наводить наступне. З 17.01.2003 є власником нежитлового будинку [ADDRESS] за вищезазначеною адресою на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому у реєстрі за № 10-197, що був укладений між ТОВ «Агропрофіт» та ПП «Еріо». Пізніше цей будинок набув статусу житлового і у ньому зареєстровано 19 осіб, які проживають у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Водночас у квартирі [ADDRESS] без реєстрації і будь-яких правових підстав проживають відповідачі [PERSON] і [PERSON] , а тому мають бути виселені. Ухвалою суду від 29.05.2017 по даній справі відкрито провадження (а.с.19, Т.2). 18.07.2017 у судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали зустрічну позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою, де просять визнати за ними право користування спірною квартирою [ADDRESS] , зобов`язати Товариство не чинити їм перешкод у користуванні цим майном, а також зобов`язати Київську міську раду укласти з [PERSON] договір найму спірного житла ( а.с. 46-47, Т.2). . У судовому засіданні того ж дня суд ухвалив прийняти до спільного розгляду вказаний зустрічний позов із первісним. (а.с. 55, Т.2). Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вона, [PERSON] і її дочка [PERSON] , особа з інвалідністю з дитинства, вселилися до спірної квартири у 2006 році, яка перебувала у занедбаному стані. Згодом від директора ПП «Еріо» [PERSON] дізналися про можливість придбати це майно за ціною, значно нижче ринкової, і у розстрочку. Уклали відповідний договір оренди майна з правом викупу з представником підприємства [PERSON] , проживали там, здійснювали ремонт цього житла. Приблизно у 2011-2012 роках [PERSON] передала [PERSON] кошти за квартиру у розмірі 15 000 євро, а також оригінал вказаного договору для оформлення, як вважала, правовстановлюючих документів на цю квартиру. При цьому продовжувала сплачувати наймодавцю орендну плату за житло у розмірі 500 грн щомісячно. У 2012-2013 році померла [PERSON] , після чого вона, [PERSON] , дізналася про те, що на момент придбання спірної квартири, власником будинку [ADDRESS] було ТОВ «Агропрофіт». З метою захистити свої законні права 01.03.2013 року [PERSON] уклала договір правової допомоги з юристом [PERSON] , теперішнім директором ТОВ «Агропрофіт», однак той затягував час з метою подальшого заволодіння її майном. Вважають ТОВ «Агропрофіт» неналежним власником будинку, оскільки з 1954 року цей будинок був заселений людьми, що виключає правову підставу набуття на нього права власності юридичною особою. Також вказали на зміну статусу цього будинку житловий-нежитловий-житловий, неодноразову зміну власників, незрозумілий його статус на сьогодні тощо. Крім того вказують на відсутність у Товариства доказів щодо незаконності їх вселення до квартири, оскільки користуються відкрито нею близько 11 років, з представниками Київської міської ради вели постійну переписку щодо визнання за ними права користування квартирою, сплачували комунальні платежі та орендну плату на підставі укладання відповідних договорів найму кожного року. Крім того, 26.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропрофіт» (далі по тексту - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до [PERSON] з про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, де просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла із звільненням від особистих речей (а.с. 2-3, Т.3) В обґрунтування позовних вимог наводить наступне. З 17.01.2003 є власником нежитлового будинку [ADDRESS] за вищезазначеною адресою на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому у реєстрі за № 10-197, що був укладений між ТОВ «Агропрофіт» та ПП «Еріо». Пізніше цей будинок набув статусу житлового і у ньому зареєстровано 19 осіб, які проживають у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Водночас у квартирі [ADDRESS] без реєстрації і будь-яких правових підстав проживає відповідач [PERSON] , який має бути виселеним. Ухвалою суду від 29.05.2017 по даній справі відкрито провадження (а.с.19, Т.3). 19.07.2017 [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою, де просить визнати за ним право користування спірною квартирою, зобов`язати Товариство не чинити перешкод у користуванні цим майном, а також зобов`язати Київську міську раду і Оболонську районну у м. Києві адміністрацію укласти з ним договір найму спірного житла ( а.с. 41-44 т.3). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в 2006 році [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] проживають у спірній квартирі. Їм було повідомлено про можливість проживання в даній квартирі з подальшим правом викупу. Його дружиною було укладено договір оренди майна з правом викупу. Коли вони заселились у спірну квартиру вона була непридатною для проживання, вони її відремонтували, сплачували платежі за обслуговування квартири та платежі представнику ПП «Еріо» [PERSON] у рахунок договору оренди. Приблизно в 2011-2012 році дружина відповідача передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 15 000 євро, а також передала документи, в тому числі оригінал договору оренди, для виготовлення правовстановлюючих документів. Після цього щомісячно вони сплачували по 500 грн. [PERSON] . Після смерті останньої вони процес оформлення прав на фактично викуплену ними квартиру і дізнались, що на момент укладення зазначеного договору оренди з правом викупу з ПП «Еріо» і передачі коштів його представнику, власником цього будинку було вже ТОВ «Агропрофіт», яке придбало будинок у ще у 2003 році. Майже 11 років вони відкрито користувались спірною квартирою, зробили там ремонт, сплачували комунальні платежі, що свідчить про фактичне укладання між ними та відповідачами договору найму житлового приміщення. У судовому засіданні 19.07.2017 ухвалою суду прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.55-56 т.3). Ухвалою суду від 14.02.2019 всі вищеперераховані справи об`єднано в одне провадження (а.с.21-22 т.4). В судовому засіданні представник ТОВ «Агропрофіт» просив задовольнити заявлені товариством вимоги, у задоволенні всіх інших вимог просив відмовити. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - адвокат Поповський Д.І. просив задовольнити позовні вимоги його довірителів, у задоволенні вимог ТОВ «Агропрофіт» відмовити. Від представників Київської міської ради і Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять ухвалити рішення на підставі вимог чинного законодавства. Від приватного нотаріуса КМНО Губерської Н.Л. надійшли заперечення на позов [PERSON] , в яких вона просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що право власності ТОВ «Агропрофіт» на будинок [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 17.01.2003 року і було зареєстровано в Київському міському БТІ 10.02.2003 року, що підтверджується реєстраційним посвідченням №001669. Наявність ордеру на одну з квартир не спростовує права власності ТОВ «Агропрофіт» на весь будинок. Підстав для відмови у проведенні державної реєстрації, визначених ст..24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено не було. Просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Суд ухвалив проводити розгляд справ за відсутності вказаних осіб. Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, судом встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради № 210 від 26 лютого 1990 року будинки [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] переведено в нежитлові та передано їх для розміщення об`єктів соціально-побутового призначення Мінського (на теперішній час - Оболонського) району. Зобов`язано виконавчий комітет Мінської районної ради народних депутатів відселити громадян з будинків по [ADDRESS] , зокрема: у 1991 році будинки № № [NUMBER] в кількості 71 родин (178 осіб). Відселення провести за рахунок житлової площі поточного звільнення. 12 грудня 1994 року Фонд комунального майна Мінського району м. Києва (продавець) та концерн «Ралекс» (покупець) уклали договір купівлі-продажу державного майна, за умовами якого продавець продав, а покупець придбав державне комунальне майно - нежитловий будинок [ADDRESS] . Пункт 5.1. вказаного договору містив умову про зобов`язання покупця відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку. 23 червня 1997 року концерн «Ралекс» на підставі договору купівлі-продажу продав будинок [ADDRESS] «Товарній біржі нерухомості». 09 січня 2002 року ліквідаційна комісія «Товарної біржі нерухомості» продала ПП «Еріо» [ADDRESS] , за пунктом 8 якого покупець зобов`язаний здійснити відселення мешканців. 17 січня 2003 року ПП «Еріо» продало належний йому на праві власності, а ТОВ «Агропрофіт» купило, нежитловий будинок [ADDRESS] . У березні 2003 року мешканці квартир цього будинку [ADDRESS] звернулись до суду з позовом до Фонду комунального майна Оболонського району м. Києва, концерну «Ралекс», Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві, ПП «Еріо», Київської міської державної адміністрації, у якому просили визнати договори купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладені 12 грудня 1994 року між Фондом комунального майна Мінського району м. Києва та концерном «Ралекс», від 23 червня 1997 року, укладеного між концерном «Ралекс» та «Товарною біржою нерухомості», від 09 січня 2002 року, укладеного між ліквідаційною комісією «Товарної біржі нерухомості» та ПП «Еіро» недійсними. Зобов`язано відповідачів надати житло на кожну з чотирьох сімей, що мешкають у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] , з розрахунку 13,65 кв. м на одну особу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 січня 2004 року визнано недійсним підпункт «ж» п. 5.2. договору від 12 грудня 1994 року купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладеного між Фондом майна Мінського району м. Києва та концерном «Ралекс», яким покупець зобов`язаний відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку. Визнано недійсним пункт 16 договору від 23 червня 1997 року купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладеного між концерном «Ралекс» та «Товарною біржею нерухомості» в частині зобов`язання покупця відселити мешканців будинку, надавши їм за власний рахунок квартири. Визнано недійсним пункт 8 договору від 09 січня 2002 року купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладеного між ліквідаційною комісією «Товарної біржі нерухомості» та ПП «Еріо», згідно якого покупець зобов`язаний відселити мешканців будинку, надавши їм, за власний рахунок квартири не меншої площі ніж ті, які вони займають у будинку мешканців. У задоволенні позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в повному обсязі відмовлено. У частині відмови у задоволенні позовних вимог про надання житлового приміщення передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Указане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2004 року задоволено позов [PERSON] мешканки квартири [ADDRESS] до відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві, начальника відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві Чайковського В. А., Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним у частині рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210, примусову реєстрацію, стягнення моральної шкоди. Визнано недійсним рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 210 від 26 лютого 1990 року в частині переведення будинку [ADDRESS] з житлового фонду в нежитловий. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 317, 319 ЦК України). ТОВ «Агропрофіт», звертаючись до суду з вимогами про виселення відповідачів з квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] [ADDRESS] зазначало, що вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2003 року належить товариству на праві власності. Відповідачі самовільно займають вищевказані житлові приміщення, з яких підлягають безумовному виселенню. Відповідно до статті 52 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Статтею 58 Житлового кодексу УРСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Документи, які б підтверджували факт укладання з відповідачами договорів найму спірних житлових приміщень в матеріалах справи відсутні. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння (стаття 391 ЦК України). Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними. Як і віндикаційний, негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобов`язальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Оцінуючи зібрані у справі докази судом встановлено, ТОВ «Агропрофіт» є власником будинку [ADDRESS] , відповідачі зайняли квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] в цьому будинку без правових підстав, визначених чинним законодавством, проживаючи у вказаних квартирах перешкоджають власнику здійснювати права користування та розпорядження ними, унаслідок чого вимоги ТОВ «Агропрофіт» про їх виселення з указаних квартир, підлягають задоволенню без надання іншого житлового приміщення. Суд не знаходить правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог всіх відповідачів у даній справі, з огляду на те, що їх посилання на фактичне укладення договору найму з органами державної влади та місцевого самоврядування є необґрунтованим з точки зору вимог житлового законодавства, докази укладання такого договору в матеріалах справи відсутні. Укладення ними договорів оренди житла з подальшим правом викупу, сплата коштів на його виконання, здійснення ремонтних робіт, оплата житлово-комунальних послуг не можуть бути підставою для визнання за ними права користування житловим приміщенням в будинку, що належить ТОВ «Агропрофіт» з 2003 року, оскільки з даним товариством жодних договірних відносин у відповідачів не існувало. Вказане товариство не може відповідати за дії інших осіб у їх взаємовідносинах з відповідачами щодо оплати коштів на виконання договорів оренди майна. Цим взаємовідносинам має бути надано оцінку правоохоронними органами в порядку, визначеному законом. Показання допитаних у справі свідків щодо часу користування відповідачами займаними квартирами, обставин їх взаємовідносин з ПП «Еріо», ТОВ «Агропрофіт», його директором [PERSON] не спростовують висновків суду, що викладені вище і не можуть бути підставою для визнання за відповідачами права користування житловими приміщеннями. У силу приписів статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час вчинення реєстраційних дій) державним реєстратором зокрема є нотаріус. За частиною другою статті 18 цього ж Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. ТОВ «Агропрофіт» було подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації нерухомого майна - будинку [ADDRESS] , технічний паспорт (станом на 06 квітня 2015 року), відповідно до якого і вносилися дані щодо об`єкта, який реєструвався. Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить конкретні підстави, які можуть слугувати для відмови в державній реєстрації прав, зокрема: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Заява про державну реєстрацію прав була подана ТОВ «Агропрофіт» - власником спірного будинку, а на підтвердження набуття права власності нотаріусу було надано договір купівлі-продажу. Отже заява про державну реєстрацію прав подана належною особою, а вказаний договір є достатнім та належним документом для встановлення факту набуття речових прав на нерухоме майно. Позивачі у своєму позові посилалися на абзац шостий пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, згідно з яким нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак указаний Порядок № 868 втратив чинність ще з 01 січня 2016 року, а отже, не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки реєстраційні дії вчинялися нотаріусом 31 серпня 2016 року. Діючі нормативно-правові акти взагалі не передбачають таких норм та вимог. На підставі викладеного приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Губерська H. Л. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] за ТОВ «Агропрофіт» та внесенні 31 серпня 2016 року запису про право власності на цей житловий будинок до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 16194844, діяла у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1127, а тому відсутні правові підстави для визнання протиправними дій по проведенню державної реєстрації прав на нерухоме майно, житловий будинок [ADDRESS] за ТОВ «Агропрофіт» та скасування запису про право власності на указаний житловий будинок по вулиці, який внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 серпня 2016 року за № 16194844. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №756/6952/17. З цих правових підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності. Отже, заявлені у справі вимоги суд задовольняє у обсязі та за підстав, що зазначені вище.

Outcome: approved