Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

26.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що в селі Попівка Миргородського району Полтавської області по провулку Круглий знаходиться житловий будинок № 3, який належав - [PERSON]. 02 липня 2014 року [PERSON] склала на імя позивача заповіт, на все належне їй майно. 20 листопада 2016 року вона померла. В наслідок смерті відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1609 га за адресою с. Попівка провулок Круглий,3. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини за заповітом на своє імя, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з надвірними побудовами, оскільки відсутній правовстановлюючий документ.Будь-яким іншим способом захистити своє право на спадкування позивач не має можливості, тому звернувся до суду та просив встановити факт належності житлового будинку з господарськими спорудами [PERSON] та визнати за ним, після [PERSON], яка померла 20 листопада 2016 року, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в селі Попівка пров. Круглий,3 Миргородського району Полтавської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомив,заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило (а.с.32). Свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що їм достовірно відомо, що [PERSON] проживала в будинку по провулку Круглий,3 в с. Попівка Миргородського району Полтавської області, який її належав. Представник відповідача не зявився в судове засідання, зважаючи на згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах відповідно до положень ст.ст. 224-228 ЦПК України. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Судом встановлено, щобудинок № 3 по провулку Круглий в селі Попівка Миргородського району з надвірними побудоваминалежав [PERSON]. Свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалось, даний факт підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області від 30.06.2017 року, довідкою виданою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 12.06.2017 року (а.с. 11). 20 листопада 2016 року [PERSON] померла, відповідно свідоцтва про смерть (а.с.6). Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у звязку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Згідно ст.1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя [PERSON], 02 липня 2014 року склала заповіт, посвідчений секретарем Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яким все своє майно, яке належатиме на день смерті де б воно не знаходилось і в чому б воно не виявлялось в тому числі будинок з надвірними побудовами заповіла [PERSON] (а.с. 5). При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини за заповітом позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 4,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою с. Попівка провулок Круглий, № 3, оскільки мав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №110657, з кадастровим номером 5323286000:00:007:0098, на імя спадкодавця [PERSON] (а.с. 39). Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 3 по пров. Круглий с. Попівка Миргородського району Полтавської області до складу домоволодіння (садиби) входить житловий будинок, прибудова, споруди (а.с. 8-10). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Попівскої сільської ради [PERSON] на момент смерті 20 листопада 2016 року була зареєстрована та проживала [INFO] одна (а.с.37). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на будинок з надвірними побудовамищо розташований на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1609 га за адресою пров. Круглий, № 3 с. Попівка,приватним нотаріусом було відмовлено позивачу, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок на імя спадкодавця (а.с. 14). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 12 [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області на 2016-2017 роки головою домогосподарства в с. Попівка по провулку Круглий,3 зазначена [PERSON] [INFO] (а.с.13). Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «п.3.1. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». Враховуючи вищевикладене суд вважає встановленим факт належності на праві власності [PERSON] будинковолодіня по пров. Круглий,3, в с. Попівка Миргородського району Полтавської області, який має юридичне значення для позивача, так як дозволяє скористатися правом на спадкування майна відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 8 ЦК України та ст. 8 ЦПК України передбачають застосування аналогії закону: якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно розяснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадженн. Оскільки позивач є спадкоємцем по заповіту майна, яке належало померлій [PERSON], вчинив дії по прийняттю спадщини, тому він набув право на це майно в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає,тому вимоги позивача грунтуються на законі і підлягають до задоволення. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved