Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

24.10.2017 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 67945,42 грн кредитної заборгованості. У його обґрунтування послався на те, що відповідно до укладеного 16.12.2015 р. договору відповідач отримав кредит у розмірі 59600 грн., однак останній умов укладеного договору належним чином не виконав, у звязку із чим утворилася заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 13.09.2017 року становить 67945,42 грн. Тому просить стягнути борг та судові витрати з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча судом вживались необхідні заходи для повідомлення останнього про день і час розгляду справи, шляхом надсилання за зареєстрованим місцем проживання ухвали про відкриття провадження, копій документів, повісток про виклик до суду. При цьому, відповідач не подав заяву про відкладення розгляду справи, не повідомив причини неявки. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2015 р. між сторонами укладено кредитний договір № R241.002-TEK.0057489, згідно умов якого позивач надав відповідачеві 59600 грн. споживчого кредиту, а останній зобовязався їх повернути до 14.12.2018 р., сплативши проценти. Факт видачі кредитних коштів стверджується меморіальним ордером від 16.12.2015 р. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 13.09.2017 р. заборгованість відповідача за цим договором становить 67945,42 грн., що складається з: 46204,74 грн. заборгованості по кредиту; 3629,33 грн. прострочених відсотків за користування кредитом; 10826,76 грн. простроченої комісії за обслуговування кредитом; 7284,59 грн. пені. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу 67945,42 грн. Відтак позов слід задовольнити. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Останні складаються з судового збору в розмірі 1600,00 грн., тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення.

Outcome: approved