Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

25.07.2019 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою,\~в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , [INFO] , як між братом та сестрою, а також факт смерті її брата - громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Горлівка Донецької області, в день [INFO] в м. Горлівка Донецької області. В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що її брат [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області, тобто на території, яка визнана Верховною Радою України тимчасово окупованою. Для оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням надати відомості стосовно народження [PERSON] [INFO] та відомості стосовно зміни прізвища їх матері - [PERSON] . Їй повідомили, що такі відомості не можливо надати, так як [PERSON] , у актовому запису про народження [PERSON] [INFO] значиться як [PERSON] , а тому це інша особа. У зв`язку з чим заявнику необхідно судовому засіданні встановити юридичний факт, який має значення при оформленні спадщини залишеної після смерті [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] на непідконтрольній території. Заявник у заяві також зазначила, що вона звернулася до Бахмутського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області для отримання свідоцтва про смерть брата, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки на підтвердження факту смерті був пред`явлений документ, виданий на тимчасово окупованій території. Встановлення даного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, яке у свою чергу є підставою для виникнення певних цивільних прав і обов`язків. За цих обставин заявник змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.08.2019 по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. У судове засідання заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] не з`явилися, подали заяву, в якій просили розглянути справу про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті у їх відсутність, вимоги заяви підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, 08.08.2019 від в. о. начальника відділу надійшло клопотання (вх. № 24872), в якому вона просить розглянути справу без участі представника та вказала, що проти задоволення заяви не заперечує, просила постановити рішення у відповідності до діючого законодавства. Представник заінтересованої особи Бахмутсько-Лиманске об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від в.о.начальника управління надійшло клопотання (вх. № 26322 від 21.08.2019) про розгляд справи без участі представника, просила винести рішення на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дістається висновку, що заява підлягає задоволенню за наступними підставами. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такі факти іншим шляхом неможливо. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом достовірно встановлено, що [INFO] року Палацом одруження м. Горлівка Донецької області був зареєстрований шлюб між громадянином [PERSON] та громадянкою [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №2724. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20 березня 1981 року, заявник [PERSON] народилася [INFO] народилася, її батьками записані російською: «отец - [PERSON] , мать [PERSON] » (а.с.4). У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00024168230 від 008.10.2019 відомості щодо батьків заявника українською зазначені « [PERSON] , [PERSON] ». 14 березня 2002 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №258. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.4) . Разом з цим, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00023824403 від 02.09.2019 (арк.с.38-39) [PERSON] народився [INFO] в м. Горлівка, його батьками є [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Як вказує заявник, вона [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] по матері [PERSON] Однак, через ту обставину, що у в документах про народження у заявника та її брата вказано різне по батькові їх матері (« [PERSON] », « [PERSON] »), наявна підстава встановлення факту її родинних зв`язків з [PERSON] Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Крім того, згідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 вказаної\~постанови,\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадського стану. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість і доведеність заяви про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з чим даний юридичний факт підлягає встановленню. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт того, що заявник [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . Що ж стосується вимоги заявника про встановлення факту смерті особи в певний час, суд зазначає наступне. Серед юридичних фактів у ст. 315 ч. 1 п. 8 ЦПК України визначений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як зазначено в ст. 317 ч. 1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. З паспорту серія [NUMBER] (арк.с.2) вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи також міститься довідка ВПО від 12.09.2016 року №1419096860, згідно якої [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (арк.с.12). З наданих заявником фотознімків (арк.с.8-9) вбачається, що дійсно [PERSON] , [INFO] , похований з датою смерті [INFO] . Заявник вказує, що її брат помер в м. Горлівка Донецької області, а саме на території, яка на теперішній час є тимчасово окупованою, де вона отримала свідоцтво про його смерть ( [NUMBER] ) (арк.с.3), однак отриманий документ перешкоджає їй скористатися законними правами про реєстрацію факту смерті для отримання свідоцтва про смерть, виданого державним органом України, оскільки він виданий на тимчасово окупованій території, де органи влади України не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Так, заявник звернулася до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з тих підстав, що нею на підтвердження факту смерті пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується відмовою від 18.07.2019 № 16-14-151/183 (арк.с.6). Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 29 жовтня 2014 року №1801/5 «Про припинення доступу до деяких реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України» Відділи державної реєстрації актів цивільного стану в м. Горлівка Донецької області тимчасово припинено доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 58 ЦПК України). За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Місто Горлівка Донецької області визнано тимчасово окупованою територією відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, як виняток суд бере до уваги та оцінює разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України свідоцтво про смерть від 09 червня 2019 року [NUMBER] , виданого Микитівським відділом РАЦС Горлівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, а також фотознімки, на яких зображений померлий [PERSON] з биркою, що містить наступну інформацію: дата смерті 15.05.2019, причина смерті рак правої легені. Крім того, факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про поховання померлого [INFO] на ділянці 20 кладовища [ADDRESS] Октябрьское» [ADDRESS] . Горлівка (арк.с.7). Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з п.3.4 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року № 52/5 судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника (ст. 257 ЦПК України) в державних органах запису актів цивільного стану. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи заявником було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог, тому також задовольняє вимогу заявника [PERSON] про встановлення факт смерті. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved