Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

25.01.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 21.01.1995 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом спільного проживання у них систематично виникали сварки, вони перестали вести спільне господарство, піклуватися один про одного, перестали підтримувати шлюбні стосунки. Приблизно з 2017 року сторони проживають окремо, їхні відносини остаточно припинилися. Спору щодо поділу майна та участі у вихованні дітей у них не має. У зв`язку із тим, що шлюб фактично припинив своє існування, просить розірвати шлюб. Судові витрати просить покласти на нього. 16.02.2021 року у даній справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи на 04.03.2021 року. 04.03.2021 р. учасники справи не з`явилися у судове засідання, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Разом з цим, позивач вказав, що підтримує позовні вимоги, а відповідачка зазначила, що визнає позов. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.01.1995 р., що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Червоноградським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 3). Сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 10). Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачеві відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього, як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач просить покласти судові витрати на нього, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, така вимога позивача підлягає задоволенню, а відтак з відповідача не належить стягувати судовий збір.

Outcome: approved