Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

24 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що 11 липня 2012 року з відповідачем було укладено договір №5671/31/к5 за яким відповідачу було надано кредит на споживчі цілі в сумі 25000 грн. строком на 36 місяців з 11.07.2012 року по 11.07.2015 року зі сплатою 24 % річних, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємств, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору у розмірі 38% річних. За умовами кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати кредит, проценти за користування ним, пеню, сплатити неустойку та інфляційні нарахування відповідно до умов кредитного договору. Оскільки відповідач не виконав належним чином взятті на себе зобовязання, станом на 10.12.2015 року його заборгованість за кредитним договором складає 25688 грн. 24 коп., яку позивач просив суд стягнути з відповідача та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) в судове засідання не зявилася, до суду направила заяву у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2012 року між позивачем в особі начальника Херсонського відділення Одеської філії АБ «Експрес-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 5671/31/К5 (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) за умовами якого відповідачу було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 25000 грн. строком на 36 місяців з 11.07.2012 року по 11.07.2015 року зі сплатою 24 % річних, а з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника, на момент укладення договору, на поточний (картковий) рахунок відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору у розмірі 38 % річних. За умовами кредитного договору позичальник зобовязався використовувати кредит на цілі визначені договором, своєчасно та у повному обсязі сплачувати проценти за користування ним та інші платежі, виконати інші зобовязання за договором та повернути кредит на умовах та у строки визначені договором. Згідно з п.п. 6.2 і 6.3 розділу 6 Договору за прострочення визначених договором строків повернення кредиту та сплати процентів за користування ним відповідач зобовязався сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого зобовязання за кожен день прострочення. А в разі невиконання або неналежного виконання будь яких умов Договору, визначених п.п.5.2.3,5.2.4,5.2.5 сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання ( а.с.5-6). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. За статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. У разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору. Статтями 526,612,625 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 10.12.2015 року у нього утворилась заборгованість в сумі 25688 грн. 24 коп., з яких: 9015 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 5326 грн. 76 коп. заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом; 2500 грн. штраф за порушення умов кредитного договору; 3437 грн. 06 коп. пеня за простроченим кредитом; 1312 грн. 10 коп. пеня за простроченими відсотками; 3038 грн. 05 коп. інфляційні нарахування за простроченим кредитом; 1059 грн. 27 коп. інфляційні нарахування за простроченими відсотками (а.с.11-13). Яку відповідач незважаючи на письмові вимоги позивача добровільно не сплачує (а.с.14-16). Таким чином, в зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору, взяті на себе зобов'язання не виконав неналежним чином, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, умов кредитного договору, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитом у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved