Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

24 липня 2018\~\~року [PERSON] , діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на жилий будинок [ADDRESS] , за правом представлення на спадщину, яка відкрилась після смерті батька дитини - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що померлий [PERSON] , є спадкоємцем домоволодіння після смерті свого діда - [PERSON] . На підтвердження права спадкування, за позовом стверджується, що за життя спадкодавця [PERSON] протягом 7 років, з 2009 по 2016 рр., проживали однією родиною, вели спільне господарство, останній сплачував комунальні послуги, а в подальшому займався похованням родича. Отримання свідоцтва про спадщину в нотаріальній конторі унеможливлюється завершенням встановленого законодавством шестимісячного строку, про що надано довідку приватного нотаріуса Бедненко С.В. За час підготовчого судового засідання позовні вимоги [PERSON] неодноразово уточнювались, та за останньою редакцією позовної заяви від 16.01.2019, відповідачем по справі визначено спадкоємця за законом - [PERSON] вимоги до якого полягали у встановленні факту спільного проживання однією родиною [PERSON] зі своїм дідом [PERSON] з 2009 року по час смерті останнього - [INFO] ; визнанні права власності за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , на спадщину в порядку представлення за законом після смерті батька - [PERSON] , на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що неповнолітній [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Останньому належав будинок [ADDRESS] , який 28.08.2013 заповідав йому дід - [PERSON] . Позивач стверджує, що з 2009 року по час смерті спадкодавця - [INFO] , [PERSON] мешкав однією родиною з [PERSON] , тому вважається таким, що прийняв спадщину фактично. За повідомленням приватного нотаріуса Бедненко С.В., відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] відкладено, з причин спливу встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, необхідно позивачу для доведення права на спадщину шляхом її фактичного прийняття. Встановлення зазначеного факту усуває інших спадкоємців за законом від спадкування, тому просила визнати право власності за неповнолітнім [PERSON] [INFO] , на спадщину за законом в порядку представлення після смерті батька - [PERSON] , на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Відповідач у відзиві на позов зазначив, що вимоги [PERSON] не визнає, оскільки його брат [PERSON] , на час смерті діда [PERSON] спільного господарства з останнім не вів, постійно перебував на заробітках за межами країни, тому незважаючи на наявність заповіту, спадщину фактично не прийняв. У спірному домоволодінні відповідач зі своєю родиною мешкає з червня 2011 року, за час спільного проживання зі спадкодавцем здійснював догляд на останнім та займався організацією його поховання у січні 2014 року. Оскільки, фактично прийняв спадщину, вважає себе єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] . В задоволенні позовних вимог, просив відмовити, оскільки факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] об`єктивними та належними доказами, не доведений. Відповідно до статті 1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268\~ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статтями 2,3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибірмісця\~проживання в\~Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які мають бути оцінені судом. Так, за наслідками судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області.(а.с.10). За відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в період з 13.02.1970 по 06.03.2014р.р. (а.с.12). Згідно акту КСН «Новоселівка» від 19.11.2018, комісією із залученням сусідів, вставлено, що в домоволодінні [ADDRESS] проживав [PERSON] по день своєї смерті, [INFO] . Протягом часу, з 2009 року по день смерті - [INFO] в даному домоволодінні мешкав [PERSON] . ( а.с.102) Актом КСН «Новоселівка» від 12.04.2019, наведена інформація більш деталізована, а саме: шляхом опитування [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] комісією було встановлено, що [PERSON] проживав у домоволодінні з 2003 по лютий 2004, після чого залишив помешкання. З вказаного часу у домоволодінні оселився [PERSON] , який прожив сі своєю дружиною по 2009 рік. З 2009 року в даному домоволодінні проживав [PERSON] по день своєї смерті, [INFO] . З вказаного часу у домоволодінні зі своєю родиною мешкає [PERSON] (а.с.136) Допитані в залі судового засіданні в якості свідків, голова КСН «Новоселівка» [PERSON] та секретар [PERSON] В. підтвердили обставини складання актів про постійне проживання. Суду пояснили, що за запитом адвоката Данелян Т.В., шляхом опитування сусідів, встановлювались обставини мешкання [PERSON] , з яким почергово у різні періоди часу проживали його онуки [PERSON] та [PERSON] . На час смерті дідуся, з ним постійно мешкав [PERSON] разом із співмешканкою [PERSON] , остання деякий час продовжувала знаходитись у будинку навіть після смерті [PERSON] , але на вимогу [PERSON] , залишила помешкання. Допитана в якості свідка листоноша поштового відділення «Укрпошта» [PERSON] суду показала, що [PERSON] , який мешкав у будинку [ADDRESS] , пенсію отримував самостійно, до моменту смерті знаходився у доброму розсудку. Свідок [PERSON] суду показав, що на момент смерті дідуся - [PERSON] , разом з ним мешкав його онук [PERSON] . Останній є набувачем спадщини за заповітом [PERSON] , оскільки останній просив організаційної допомоги свідка при розпорядженні майном на випадок смерті. Наведені свідчення об`єктивно підтверджуються копією заповіту [PERSON] від 28.08.2013 посвідченого приватним нотаріусом Бодягіною І.І., за змістом якого набувачем спадкового майна визначений [PERSON] . (а.с.8). Свідченнями [PERSON] обставини встановленні судом не спростовані, оскільки остання засвідчила відомий їй факт спільного проживання спадкодавця із [PERSON] , що не заперечується позивачем за певний період часу до смерті спадкодавця. До свідчень дружини відповідача [PERSON] суд ставиться критично, що оскільки будучи членом родини останнього, вказаний свідок зацікавлений у наслідках судового розгляду. Так, свідчення останньої, що після смерті свекра [PERSON] , її родина з 2011 року почала мешкати разом із дідусем [PERSON] , не мають об`єктивного підтвердження та суперечать відомостям наданими захисником, щодо виписки з полового будинку та лікарняного обліку за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Твердження відповідача щодо фактичного проживання разом зі спадкодавцем, на час смерті останнього, спростовуються відповіддю КП «Комбінат комунальних підприємств» №69-69.2-1 від 21.06.2019 за якою «поховання [PERSON] здійснив, згідно Книги реєстрації поховань онук [PERSON] [ADDRESS] ». (а.с.195) Дослідженням в залі судового засідання листа відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві за №5301/17.2-09 від 10.12.2019 встановлено, що при проведенні актового запису про смерть №12492 від 07.08.2017 зазначено місце мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Місце мешкання померлого по [ADDRESS] , при реєстрації його смерті у м.Києві, красномовно свідчить про його фактичне проживання на час смерті. Наведена інформація могла бути отримана установою, лише шляхом опитування осіб, які реєстрували смерть, оскільки зареєстроване місце мешкання померлого: [ADDRESS] . За вказаною адресою, станом на час смерті [PERSON] , [INFO] також був зареєстрований [PERSON] , що підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг. (а.с.79) Сукупність наведених доказів, їх аналіз та оцінка, переконують суд в тому, що на час смерті спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] разом з ним однією родиною за місцем мешкання останнього по [ADDRESS] мешкав [PERSON] , який фактично прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визнання за неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , право власності на спадщину за законом в порядку представлення після смерті батька - [PERSON] , на будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , суд враховує наступне. За матеріалами справи наявна відповідь приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. №1386/01-16 від 30.09.2017 за якою зазначається, що відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкладено з причини спливу встановленого законодавством строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.\~ З огляду на наведені керуючі роз`яснення ВСУ, опираючись на те, що рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії за зверненням позивача не ухвалювалось, то за останнім зберігається право отримати спадщину за законом в порядку представлення після смерті [PERSON] . Суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання права власності на спадщину за законом в порядку представлення, заявлені передчасно, оскільки можуть бути вирішенні шляхом звернення до нотаріальної контора за місцем відкриття спадщини. Щодо судових витрат. Згідно ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витратадвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до додаткової угоди до договору №156 про надання правової допомоги 09.01.2019 в місті Маріуполі, між адвокатом Данелян Т.В. та [PERSON] , за п.3.1. вартість послуг адвоката складає 10000 гривень. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що справа перебувала у суді на розгляді з 24 липня 2018 року (а.с.1 том 2), а адвокат Данелян Т.В. з початку судового розгляду, надавала правову допомогу відповідно до укладеного договору 27 липня 2018 року.(а.с.30 том 1). За час розгляду справи декілька разів уточнювались позовні вимоги, що не пов`язано зі складністю спірних правовідносин. Як вбачається з детального опису виконаних робіт, у вартість послуг увійшло вивчення матеріалів, підготування запитів та клопотань до суду, надання усних консультацій позивачу, складання позовної заяви, уточнень до неї та участь у судових засіданнях. Оцінюючи співмірність складності справи, з кількістю проведених судових засідань, підстави відкладення судових засідань, та обсяг інформації витребуваної поза предметом позовних вимог, суд вбачає необгрунтованою завищену вартість послуг адвоката, тому зменшує суму відшкодування до 1500грн., яка є співрозмірною з обсягом задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Сплачений позивачем судовий збір на загальну суму 2800грн, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача лише в частині сплачених коштів за подання позовної вимоги немайнового характеру, тобто розмірі сплачених 704,80 грн. В іншій частині понесені витрати відшкодуванню не підлягають, з огляду на частково задоволення позовних вимог.

Outcome: partial