Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

25 червня 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення її на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - ДП «НДІ «Квант») та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтований наступним. З жовтня 1973 р. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «НДІ «Квант», з 1994 р. займаючи посаду прибиральниці службових приміщень. Наказом від 19 травня 2014 р. № 135-к її було звільнено з роботи з 26 травня 2014 р. за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення з роботи позивачка вважає незаконним посилаючись на те, що профспілковий комітет первинної профспілкової організації державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» не надав згоди на її звільнення, в порушення вимог ст. 49 КЗпП України їй не було запропоновано іншу роботу у відповідача та не враховано її переважне право на залишення на роботі як ветерана праці та дитини війни. Враховуючи, що її звільнили незаконно, до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Голова профкому первинної профспілкової організації державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» Лебедь В.В. позов підтримав пояснивши, що профком не надав згоди на звільнення позивача з роботи з тих підстав, що адміністрація відповідача знехтувала індивідуальним підходом до працівників, яких звільняла, в порушення ст. 43 КЗпП України не надала жодного обґрунтування на звільнення працівників, не довела необхідність скорочення штату, окремих посад та конкретних працівників, не дала оцінку трудової діяльності позивача. Копія відповідного рішення профкому у триденний строк була передана до відділу кадрів відповідача. Окрім того незважаючи на обмеження фінансування протягом 2013-2014 рр. на підприємстві приймалися на роботу інші співробітники, проводилися не першочергові закупки техніки, машин та необґрунтовані витрати коштів. Представник відповідача Сторожук Ю.В. позов не визнав. Пояснив, що на початку 2014 р. ДП «НДІ «Квант» опинився у скрутному економічному становищі через відмову замовників фінансувати старі замовлення та відсутність нових (в тому числі державного оборонного замовлення). Для забезпечення роботи підприємства в таких умовах 9 січня 2014 р. було видано наказ про проведення аналізу діяльності підприємства та надання пропозицій щодо скорочення чисельності працівників. За результатами вивчення наданої керівниками структурних підрозділів інформації підприємство видало наказ від 13 лютого 2014 р. про скорочення посад. Згідно з вказаним наказом підлягали скороченню зокрема чотири посади «прибиральник службових приміщень». Обидва накази було погоджено з головою профкому, який жодних пропозицій чи заперечень щодо за планових змін у штатному розкладі не мав. 24 лютого 2014 р. позивача було повідомлено про наступне звільнення та ознайомлено з переліком вакантних посад на підприємстві, від яких позивач відмовилася. Позивач не мала переважного права залишення на роботі, оскільки в результаті аналізу, проведеного помічником директора з капітального будівництва, до скорочення були запропоновані працівники з найнижчою продуктивністю праці. Директор підприємства особисто звертався до профспілкового органу за отриманням дозволу на звільнення позивача, проте у письмовій формі про прийняте рішення профком у триденний строк особисто директора не повідомив. Окрім того у рішенні профкому відсутні мотиви відмови у звільненні позивача, так як не зроблений аналіз її кваліфікації та продуктивності праці, не запропоновано іншої кандидатури на звільнення замість [PERSON] Таким чином при звільненні позивача були повністю дотримані вимоги чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, представників сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З жовтня 1973 р. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП «НДІ «Квант», займаючи посади старшого техніка, техніка другої категорії та прибиральниці службових приміщень (а.с. 3). Наказом від 19 травня 2014 р. № 135-к [PERSON] звільнена з роботи з 26 травня 2014 р. за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 4). Судом встановлено, що в ДП «НДІ «Квант» дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, що підтверджується наказами від 9 січня 2014 р. № 1 «Про скорочення чисельності працівників підприємства», від 13 лютого 2014 р. Про скорочення посад (а.с. 10, 8) та штатними розкладами підприємства на 1 та 3 квартали 2014 р. Ст. 64 ГК України законодавчо закріплене право власника або уповноваженого ним органу самостійно, на власний розсуд, визначати чисельність і штат працівників певної спеціальності та кваліфікації. Враховуючи, що суд не вправі вирішувати питання щодо доцільності скорочення чисельності або штату працівників, доводи представника позивача та третьої особи про безпідставність видання наказу про проведення скорочення чисельності та штату працівників суд вважає необґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З наданих відповідачем доказів вбачається, що формально відповідач запропонував позивачу іншу роботу на підприємстві. [PERSON] відмовилась від запропонованих їй вакантних посад, оскільки за своєю кваліфікацією вона не могла претендувати на наявні у відповідача вакантні посади вченого секретаря, головного механіка, начальника дільниці ВЕПС, начальника відділу безпеки РСО та начальника юридичного відділу (а.с. 32, 33, 34-36). Доказів, що на підприємстві були інші вакантні посади, на які за своєю кваліфікацією могла претендувати позивач, суду не надано. При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 цього Кодексу та іншими законами України. Проте зазначені переваги діють лише за умови рівної продуктивності праці і кваліфікації. Згідно з даними службової записки помічника директора з капітального будівництва від 13 лютого 2014 р. у штатному розписі підприємства значиться 14 посад прибиральників, при цьому у позивача [PERSON] та інших трьох прибиральників найнижча продуктивність праці (а.с. 31). Жодних доказів, які б спростовували відомості про низьку продуктивність праці позивача, суду не надано. Ст. 43 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених зокрема пунктом 1 (крім випадку ліквідації, підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється членом діючої в ДП «НДІ «Квант» первинної профспілкової організації, у зв'язку з чим директор підприємства Радченко Ю.М. вніс голові профспілкової організації Лебедю В.В. подання про надання згоди на звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ряду працівників, в тому числі і [PERSON] (а.с. 54-55). Рішенням від 25 березня 2014 р. профспілковий комітет ДП «НДІ «Квант» не надав згоду на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 56). Зі змісту виписки з протоколу № 6 засідання профспілкового комітету ДП «НДІ «Квант» від 25 березня 2014 р. вбачається, що воно містить обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача. Та обставина, що вказане обґрунтування має недоліки, зокрема в частині посилання на недоведеність необхідності проведення скорочення чисельності та штату працівників при тому, що відповідні накази були погоджені з головою профспілкового комітету без жодних заперечень, не дає підстав для висновку про відсутність обґрунтування. Доводи представника відповідача про те, що профспілковий комітет у письмовій формі в триденний строк не повідомив директора підприємства особисто про прийняте рішення про ненадання згоди на звільнення позивача, у зв'язку з чим вважається, що профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору, також не заслуговують на увагу. Так зі змісту подання вбачається, що директор ДП «НДІ «Квант» уповноважив заступника директора з безпеки та кадрів [PERSON] бути присутнім на засіданні профкому при вирішенні його подання. Свідок [PERSON] в суді підтвердив, що був присутній на засіданні профкому і знав про прийняте рішення. Виписка з протоколу № 6 засідання профспілкового комітету своєчасно була надана до відділу кадрів ДП «НДІ «Квант», який є структурним підрозділом підприємства і безпосередньо підпорядковується [PERSON], що представником відповідача не заперечується, а отже суд вважає доведеним, що профспілковим комітетом було дотримано вимог ч. 5 ст. 43 КЗпП України. За відсутності згоди профспілкового комітету на розірвання з [PERSON] трудового договору її звільнення не можна вважати таким, що проведене на законних підставах. За таких обставин відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на попередній роботі, з якої вона була незаконно звільнена. У зв'язку з поновленням [PERSON] на роботі згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час її вимушеного прогулу. Оскільки графік роботи позивача та довідку про середній заробіток, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 2005 року № 100, відповідач не надав, середній заробіток [PERSON] обчислюється судом виходячи з загальної кількості робочих днів в останніх двох повних місяцях її роботи перед звільненням. Середньоденний заробіток позивача розраховується шляхом ділення заробітної плати згідно довідки відповідача (а.с. 27) за останні два повні місяці роботи перед звільненням 2038,48 грн. (за березень та квітень 2014 р.) на кількість робочих днів у вказаному періоді (20 робочих днів), і становить 101,92 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком (з врахуванням встановленого на підприємстві 3-денного робочого тижня) кількість днів її вимушеного прогулу за період з 27 травня по 4 вересня 2014 р. включно складає 41 робочий день, а отже розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 4178, 72 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 грн., від сплати якого позивач згідно закону звільнений. На підставі викладеного,

Outcome: approved