Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

24.12.2020 року [PERSON] звернулась в суд з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 11.03.2015 сторони перебувають у шлюбі від якого дітей не мають. Проте, у них зникло взаєморозуміння і взаємоповага, не було й загальних інтересів, у березні 2016 року відповідач пішов від неї та потім повернувся до Пакистану, з цього моменту вони більше не бачилися та не спілкувалися. Таким чином, фактично вони з чоловіком не проживають з березня 2016 року та не мають з ним ніяких стосунків. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.02.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач не прибула, проте подала заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить суд розглядати справу у її відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про день час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву від неї не надходив, із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Суд розглянув справу за відсутності сторін. З урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача викладеної в заяві, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 березня 2015 сторони зареєстрували шлюб. Дітей від шлюбу не мають. Сторони втратили взаєморозуміння і взаємоповагу, не мають загальних інтересів, вони не проживають та не мають ніяких стосунків, як вказала позивач з березня 2016 року. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved