Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

26.12.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] Сергійовичем, зазначивши, що 09.06.2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Великокопанівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 06. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, спору з приводу виховання дитини немає. Сімейні відносини припинені з 17.07.2017 року через зраду чоловіка. Майновий спір відсутній. На розірванні шлюбу наполягає, після розірвання шлюбу залишити їй чинне прізвище «Слюсарєва». 17.04.2018 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, за наявності згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Великокопанівській сільській раді Цюрупинського району Херсонської області, про що було зроблено актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КГ № 009102, видане Великокопанівською сільською радою Цюрупинського району Херсонської області (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем (а.с.7). Сімейні відносини сторони припинили з 07 липня 2017 року через порушення подружньої вірності відповідачем. Майновий спір відсутній. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені з липня 2017 року, що свідчить про тривалість його формального існування, намірів на примирення та відновлення сім*ї жодна із сторін не наполягає, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у позовній заяві від 12.01.2018 року зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «Слюсарєва», що підтвердила в окремо подані додатковій заяві, суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. Крім того, позивач заяві про уточнення позову на відшкодуванні понесених нею судових витрат по сплаті судового збору не наполягає. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved