Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

24.12.2019 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області до [PERSON] про відшкодування витрат державного бюджету. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що [INFO] [PERSON] , [INFO] було видворено за межі території України, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області про примусове видворення за межі України. [PERSON] надавала сприяння у перебуванні на території України [PERSON] , який був нелегальним мігрантом на той час, шляхом надання йому власного житла для проживання. [PERSON] була обізнана, що [PERSON] був нелегальним мігрантом та знаходився на території України з порушенням міграційного законодавства та 23.04.2019 року на неї накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 206 КУпАП, а саме: порушення порядку надання іноземцям та осіб без громадянства житла, транспортних засобів та сприяння в наданні інших послуг. Під час примусового видворення [PERSON] у Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у зв`язку з цим виникли витрати у розмірі 7278 грн. 53 коп., які [PERSON] добровільно не сплатила бюджету, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь держави зазначені витрати. Представник позивача Полякова В.В. позовні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.09.2019 року [PERSON] було примусово видворено за межі території України. Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення № ПН МДО 002371 від 23.04.2019 року за ст. 206 КУпАП (порушення порядку надання іноземцям та осіб без громадянства житла, транспортних засобів та сприяння в наданні інших послуг) на [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення [PERSON] від 28.10.2019р. за рахунок державного бюджету вказані витрати склали 7278,53 грн. На підставі Акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення іноземця (особи без громадянства) Головним управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, відповідачу було надіслано Лист № 1401.5-19335/14.1-19 від 28.11.2019, в якому запропоновано в досудовому порядку добровільно сплатити витрати бюджету на примусове видворення іноземця. Відповіді на лист не надійшло. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон), визначено порядок відшкодування витрат, пов`язаних із примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства, а саме фізичні або юридичні особи, які запрошували чи приймали іноземців та осіб без громадянства, влаштовували їх незаконний в`їзд, проживання, працевлаштування, сприяли в ухиленні від виїзду після закінчення строку перебування, за рішенням суду в установленому законом порядку відшкодовують витрати, завдані державі внаслідок видворення зазначених іноземців та осіб без громадянства. Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону до кошторису витрат, необхідних для виконання рішення про примусове видворення іноземця та особи без громадянства, включається вартість:проїзних квитків для іноземця та особи без громадянства та осіб, які його супроводжують; послуг з утримання іноземця та особи без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні;послуг з ідентифікації особи;послуг з оформлення документів та вчинення інших дій, пов`язаних із примусовим видворенням, тощо. На підставі вищенаведеного,суд вважає позовні вимоги про відшкодування витрат державного бюджету обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до вимогст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved