Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з фізичної особи підприємця [PERSON] на його користь суму у розмірі 15\~000 гривень, а також суму судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 06 березня 2017 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого він вніс передоплату за товар у розмірі 15\~000 гривень. Однак, позивач зазначає, що відповідач умови договору не виконав, товар йому не поставив, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2017 року між [PERSON] (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Продавець) було укладено Договір купівлі продажу. Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець зобовязується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору. В п.п.1.2., 2.1 Договору вказано: найменування товару - газобетон 600x200x400 (в упаковці по 1.8 м3 =50 шт.) Загальна кількість товару: газобетон - 39, 6 м3.. Відповідно до п.4.1. Договору, товар повинен бути повністю поставлений Покупцю від 14 робочих днів з моменту проведення Покупцем оплати Продавцю згідно п.5.4. даного Договору до повного виконання сторонами прийнятих зобов'язань. Покупець вносить передоплату згідно п.5.2. на підставі виставленого рахунка № 0603-н156 від 06/03/17 р. в розмірі 15 000, 00 грн. та сплачує іншу частину вартості товару по факту доставки до місця знаходження Покупця (п.5.4. Договору) Згідно п.7.1. Договору, передача товару здійснюється в місці знаходження Покупця за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Навроцького, буд. 1. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Свої зобов'язання щодо здійснення передоплати за товар, відповідно до п.5.4. Договору, Позивач виконав 09.03.2017 року, що підтверджується відповідною банківською квитанцією № 0.0.721435390.1. Частиною 1. ст. 663 ЦК України передбачено, що Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно 4.2. ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі ч.І ст. 663 ЦК України, ч.2. ст.530 ЦК України, надіслав відповідачу вимогу № 31/03-17 від 31.03.2017 року про поставку товару у семиденний строк. Однак, вищезазначену вимогу, яка була надіслана засобами поштового зв'язку на юридичну адресу відповідача, останній не отримав, а відтак, лист з вимогою повернувся до позивача за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.2. п.1.7. Постанови ПВГС «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення (повернення за зворотною адресою: за закінченням встановленого терміну зберігання) було оформлено 06 червня 2016 року. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, днем предявлення вимоги № 31/03-17 від 31.03.2017 р. є 14 червня 2017 року. Відтак, відповідач повинен був поставити товар у строк до 14 червня 2017 року включно. Однак, товар позивачеві поставлений так і не був. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання. Згідно із вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зообов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Нормою ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати, зокрема, повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 15\~000 гривень. Крім того, при вирішенні спору по суті суд враховує те, що відповідач будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, доводів позивача не спростував. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~ Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved