Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

25 березня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради депутатів Дніпропетровської області за актовим записом № 209. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона 11 грудня 1999 року вступила до шлюбу з відповідачем, їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради депутатів Дніпропетровської області за актовим записом № 209. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, різні звички та характери. Шлюбні відносини і спільне господарство припинили вести з початку 2016 року. Відповідач перестав цікавитися інтересами сім'ї, перебував в зоні АТО, після повернення звідти почав застосовувати насилля в сім'ї, звільнився з роботи, припинив сплачувати аліменти на утримання дитини. При таких взаємовідносинах, які склалися між ними, поновлення шлюбних відносин неможливе. Просить шлюб з відповідачем розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON]. Позивачка в попереднє судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в попереднє судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовними вимогами згідний. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав: Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення, позивачці слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в розмірі 551,20 гривень, сплачений позивачкою при пред'явленні позову до суду.

Outcome: approved