Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

24 листопада 2020 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом у якому просила суд стягнути із відповідача на її користь заборгованість по договору позики від 27.06.2019 року в сумі: 26920 (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. - основну суму; 807 грн. - 3% річних, 1022 грн. 96. коп. - індекс інфляції, всього 28749 (двадцять вісім тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 96 коп. Свій позов обґрунтовувала тим, що 27 червня 2019 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 26920,00 грн. Відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти до 27.08.2019 року, проте вчасно зобов`язання не виконала та пообіцяла повернути їх пізніше. 19.11.2019 року вони підписали спільний документ про визнання боргового зобов`язання та визначення строку його виконання - 19.12.2019 року. Проте у визначений борговим документом строк, відповідач гроші не повернула, на неодноразові звернення про повернення боргу не реагувала або повідомляла, що на даний час в неї грошей немає і вона їх поверне пізніше. Тому позивач звернулась до суду та просила стягнути окрім боргу, 3% річних та індекс інфляції. 28 січня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 29 березня 2021 року. 31.03.2021 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача також понесені нею судові витрати у сумі 840,80 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також просила стягнути витрати на послуги поштового зв`язку в розмірі 21 грн. 00 коп, проти винесення заочного рішення не заперечувала, пояснення надала аналогічні змісту поданого позову. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вислухавши позивача, дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 133 ЦПК України до видів судових витрат відносяться: 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Суд встановив, що 27 червня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] грошові кошти у сумі 26920,00 грн. Відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти до 27.08.2019 року, проте вчасно зобов`язання не виконала та пообіцяла повернути їх пізніше. 19.11.2019 року вони підписали спільний документ про визнання боргового зобов`язання та визначення строку його виконання - 19.12.2019 року. Проте у визначений борговим документом строк, відповідач гроші не повернула, на неодноразові звернення позивача про повернення боргу не реагувала або повідомляла, що на даний час в неї грошей немає і вона їх поверне пізніше. Отже, зобов`язання згідно умов договору позики відповідач не виконала чим порушила права законні інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі, а саме: 26920 (двадцять шість тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. - основну суму; 807 грн. - 3% річних, 1022 грн. 96. коп. - індекс інфляції, всього 28749 (двадцять вісім тисяч сімсот сорок дев`ять) грн. 96 коп., та витрати на послуги поштового зв`язку в розмірі 21 грн. 00 коп. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, підлягає стягненню із відповідача на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.1917442772.1 від 23.11.2020 р.

Outcome: approved