Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-01 00:00:00

25 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила визнати такими, що втратили право користування [PERSON], [PERSON], [PERSON]. свої вимоги мотивує тим, що з 11 серпня 2014 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі починаючи з 1995 та 1998 років, однак з травня 2000 року по теперішній час не проживають. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі позивача. Представник позивача [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримали позов в повному обсязі, просив розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] направили поштою заяви (кожен окремо), в яких позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, просили задовольнити позов. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування квартири від 11 серпня 2014 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно довідки ТОВ «Жилищник» від 24 листопада 2014 року, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані невістка власниці [PERSON], 1968 року народження, племінниця [PERSON], 1990 року народження, племінник [PERSON], 1998 року народження (а.с.8). Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 02 листопада 2017 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). Із копії виписки з домової книги №302510 корпусу 1462 в м. Зеленоград району Крюково-Зеленоградський м. Москва від 03 жовтня 2017 року встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], мають постійне місце реєстрації починаючи з серпня 2014 року ([PERSON]), починаючи з грудня 2015 року ([PERSON]), починаючи з січня 2016 року ([PERSON]) в м. Зеленоград району Крюково-Зеленоградський м. Москва (а.с.13). Відповідачі позов визнали повністю, не заперечували проти його задоволення. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Із пояснень позивача, зазначених ним у позові, та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачі є членами сім'ї власника квартири, і що відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше року. Так ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежена у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідачі в квартирі не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, і позивач несе зайві комунальні витрати. Крім того, заяви про визнання позову відповідачів не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідачі визнаються судом такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно її заяви. На підставі ст.ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved