Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

25.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди, вказавши, що 22.06.2006 року між нею та ПП [PERSON] було укладено договір оренди землі № 3 строком на 10 років, який 10.07.2006 року за № 040655700004 зареєстрований у Кобеляцькому відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». [INFO] [PERSON] помер і згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців його діяльність припинена. Після смерті орендаря позивач не мала наміру продовжувати орендні відносини з сином померлого - [PERSON], про що повідомила його належним чином. Відповідач не відреагував на повідомлення та не повернув земельну ділянку, а продовжував незаконно використовувати її впродовж останніх років. В зв'язку з вказаними обставинами у вересні 2013 року позивач зверталася до суду з позовом про витребування земельної ділянки із незаконного користування. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області в задоволенні вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.02.2014 року вищезазначене рішення скасоване та постановлене нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені. Однак земельна ділянка, яка належить позивачеві на праві власності так і не використовувалася нею, оскільки перебувала у розпорядженні [PERSON] Тому, позивач прохала суд стягнути з [PERSON] на її користь втрачену вигоду в розмірі 60973,10 грн. та понесені нею судові витрати. В судове засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що земельна ділянка перебувала у віданні [PERSON] з грудня 2011 року по березень 2014 року, тобто фактично 2 господарських роки. Після смерті батька [PERSON], частина поля, де знаходилася земельна ділянка позивачки перебувала протягом 2012-2013 року під паром (залишена не засіяна протягом 2 років). [PERSON], не дивлячись на те, що дана ділянка не використовувалася задля отримання позивачкою доходу, відповідно до умов укладеного договору виплачував у визначеному обсязі орендну плату, несучи реальні збитки. [PERSON], за кожний рік отримувала в повному обсязі орендну плату, не вимагаючи повернення даної ділянки. Більше того, отримуючи орендну плату в 2012-2013 роках вона жодного разу не оспорювала її розміру, зазначаючи, що це відповідає її дійсним намірам на отримання такого доходу від передачі в оренду земельної ділянки. Підтвердженням цього є досліджені в судовому засіданні докази. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993 р. №284 відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи якщо вони обґрунтовані. Таким чином, предметом правового регулювання норм ст. ст. 156,157 Земельного кодексу України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993 року №284, є відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок законного вилучення земель на користь інших осіб у встановленому порядку, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Все це в своїй сукупності підтверджує, що позивач проявляє нечесність та недобросовісність посилаючись на те, що вона за цей час не могла отримати бажаних доходів, оскільки вищенаведене свідчить про те, що ніяких збитків позивач їй не заподіював, а бажані нею доходи у вигляді орендної плати вона отримувала. Варто зазначити, що відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619. Виходячи з вищенаведеного, наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий судом, оскільки такий, що зроблений без належної правової підстави. До того ж він зроблений за 3 роки, а земельна ділянка була у віданні відповідача лише 2 роки. Позивач отримувала доход у вигляді орендної плати, який фактично рівнявся її доходам, які вона могла б отримати за звичайних обставин, якби батько [PERSON] не помер, а її ділянка перебуваючи під паром протягом двох років зберігала та покращувала свої корисні властивості. Таким чином вважаю, що даний позов [PERSON] є недоведеним, до того ж правові підстави, на які посилається позивач для його задоволення є неналежними. Суд, заслухавши сторони, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позивач не надав достатніх аргументів на підтвердження факту наявності та розміру не отриманої вигоди, а тому в задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed