Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

25 лютого 2014 року [PERSON] (позивач) звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в грудні 2012 року вона та її син [PERSON] мали намір продати приватний будинок по [ADDRESS], оскільки їм належало на той час по ? частки домоволодіння. У грудні 2012 року до них приїхала покупець [PERSON] (відповідач). Усно домовилися про продаж будинку за 37000 доларів США, про те вона попередила [PERSON], що документи на домоволодіння ще готуються. [PERSON] запропонувала уступити її з ціни дома 4000 доларів США для швидкого оформлення документів на домоволодіння. Співвласник домоволодіння [PERSON] дав довіреності своїй дружині [PERSON] (третя особа) на розпорядження його часткою домоволодіння з метою продажу. Внаслідок попередньої домовленості про купівлю-продаж домоволодіння по [ADDRESS], між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] було укладено договір, згідно якого продавцям домоволодіння передавались гроші у сумі 14 500 доларів США, а останні зобов'язувались продати домоволодіння по [ADDRESS] в строк до 12 березня 2013 року за 33000 доларів США. Поза положеннями договору залишилися узгодженні усно питання щодо обов'язку [PERSON] підготовити документи до зазначеного терміну за 4000 доларів США та домовленість між власниками домоволодіння та [PERSON] про проживання [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS] на строк до укладання договору купівлі-продажу домоволодіння. Проте підготовка документів з боку [PERSON] затягувалися під різноманітними приводами . Остаточно документи на домоволодіння були підготовлені позивачем особисто 18 грудня 2013 року та вони одразу запропонували телефоном провести угоду [PERSON] про купівлю-продаж домоволодіння по [ADDRESS], яка призначена нотаріусом на 20 грудня 2013 року. 20 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] прождали у нотаріуса [PERSON] та внаслідок того, що вона не з'явилась, та з огляду на те, що наступного дня спливав строк дії довіреності [PERSON] про продаж домоволодіння, складену у відношенні [PERSON], [PERSON] продала домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON]. Отже, позивач [PERSON] стала одноособовою власницею домоволодіння по [ADDRESS]. 23 грудня 2013 року [PERSON] надсилає листа [PERSON], в якому нагадує, що [PERSON], мешкає в її будинку безкоштовно вже понад рік та пропонує виконати свій намір про купівлю домоволодіння по [ADDRESS], для того чого з'явитися до приватного нотаріуса [PERSON] по вказаному адресу 20 січня 2014 року о 15.00 годині. У разі неявки [PERSON] попереджається про необхідність звільнення незаконно займаного приміщення приватної власності [PERSON] по [ADDRESS]. Аналогічний лист-повідомлення був направлений [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] 20 січня 2014 року [PERSON] так і не дочекалась [PERSON] у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] для укладання угоди про купівлю-продаж домоволодіння. 29 січня 2014 року повторно відправлено листа [PERSON] про необхідність укладання угоди про купівлю-продаж домоволодіння, але остання навмисно уникає отримання цього листа та свідомо не виконує вимогу про звільнення приміщення по [ADDRESS] Таким чином позивач вважає, що відповідач своїми діями порушує її право на вільне користування приватною власністю. У добровільному порядку відповідач відмовляється звільнити зайняте приміщення. Враховуючи викладене позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом зобов'язання відповідача звільнити зайняте приміщення. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти позовних вимог, посилаючись на те, що у січні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення подвійної суми завдатку. На даний час справа розглядається в суді. Оскільки сума завдатку їй не повернута, вона не бажає звільнити приміщення по [ADDRESS] Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. З метою укладання мирової угоди по справі оголошувались перерви (а.с.49, 50-51, 53). Станом на 12 травня 2014 року між сторонами по справі мирова угода не досягнута. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін присутніх у судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.3, 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що в грудні 2012 року [PERSON] та її син [PERSON] мали намір продати будинок по [ADDRESS] у м.Дніпропетровську, оскільки їм належало на той час по ? частки домоволодіння (а.с.9-12). На протязі грудня 2012 року - січня 2013 року [PERSON] та [PERSON] яка діяла в інтересах [PERSON] за дорученням, отримали від [PERSON] 14500 доларів США завдатку за домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, що підтверджується сторонами у судовому засіданні (а.с.60). За усною домовленістю [PERSON] вселилася у вищевказане домоволодіння. Згідно договору купівлі-продажу від 20 грудня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 6145 [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську (а.с.13-14). Також судом встановлено, що у січні 2014 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення подвійної суми завдатку. На даний час справа розглядається в суді (а.с.42-46). Станом на 12 травня 2014 року договір купівлі-продажу домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську між сторонами не укладено. Як вбачається з довідки, яка підписана Головою квартального комітету № 28 Плахотнік Л.П. від 12.03.2014 року, у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с.62). [PERSON] проживає у вищевказаному домоволодінні без реєстраційного обліку більше року, звільнити зайняте приміщення відмовляється, чим створює перешкоди позивачу у користуванні, володінні та розпорядженні своїм майном. За ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності закон надав власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386 ЦК України. Норми цивільного права спрямовані на відновлення того майнового положення, яке мало місце до порушення. Відповідно до ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Виходячи зі змісту ст. 150 Житлового кодексу України, право власника жилого приміщення на користування таким приміщенням є частиною його повноважень як власника. Судом встановлено, що вимоги позивача як власника домоволодіння по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську зводяться до того, що так як відповідач відмовилась від укладання договору купівлі-продажу за ціною позивача та відмовилась звільнити приміщення, то через це позивач не може користуватися на власний розсуд своєю власністю. Таким чином, позивач позбавлена можливості користуватися домоволодінням. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання відповідача на те, що сума завдатку їй не повернута, тому вона не звільняє вищевказане дане приміщення, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки вона не позбавлена можливості вирішити цей спір у судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що факт вчинення перешкод у користуванні позивачем домоволодінням знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, у зв'язку з чим, порушене право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача звільнити зайняте приміщення. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved