overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 вересня 2014 року, про що було зроблено актовий запис № 1928. Від шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з 2015 року. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємо порозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; дошлюбне прізвище просить не відновлювати. Позивач в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 вересня 2014 року, про що було зроблено актовий запис № 1928 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей не мають. Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що підтверджено дослідженими судом доказами. Також суд приходить до висновку, що задоволенню у відповідності до ст. 113 СК України підлягає позовна вимога щодо не відновлення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища позивачки. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від цього шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. З відповідачем вони проживають разом, однак шлюб між ними розірвано, подружніх стосунків вони не підтримують, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей. Вона сама не може забезпечити їм належного життєвого рівня. Оскільки відповідач працює, має стабільний регулярний дохід у вигляді заробітної плати, то просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн на кожну дитину щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить його задовольнити. Уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, оскільки їй стало відомо, що відповідач працює, а саме є військовослужбовцем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджюється копією рішення суду про розірвання шлюбу та копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, а саме є військовослужбовцем, його дохід має сталий характер, з врахуванням даних про стан здоров»я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 07 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають малолітнього сина, який проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у зв'язку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 19 (а. с. 3), від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 4), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сім'ї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., сплату якого позивачці було відстрочено до ухвалення судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 жовтня 2010 року. Для них обох це перший шлюб. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька: [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через вживання ним алкогольних напоїв, нанесення позивачці тілесних ушкоджень та постійні сварки з рідними. Шлюбні відносини між сторонами припинено з березня 2016 року. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій розгляд справи просила провести у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Чапча». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до положень ст. ст 77, 224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010 року. Шлюб зареєстровано Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис- № 19 (а.с.3). Від цього шлюбу у сторін є неповнолітня донька: [PERSON] , [INFO] (а.с.4), яка проживає разом з позивачкою. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивачка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

24 травня 2016 року до суду надійшла заява завідуючого 5-м відділенням Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], 4-й пров. Адм.Лозівського,5, без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] двічі лікувався у 6-му відділенні Першої ОСЛ м. Ромни з 25.12.2008 року по 10.01.2009 року з діагнозом «Розлади психологічного розвитку», та з 14.03.2011 року по 08.04.2011 року з діагнозом «Розлади особистості по нестійкому типу». Наступне загострення психічного стану спостерігалося у 2015 році, у звязку з чим з 02.04.2015 року по 08.05.2015 року проходив стаціонарне лікування з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії». В даний час добровільно проходити лікування відмовляється. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/2376 від 24.05.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає зявитися в судове засідання (а.с.6). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді: «Гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді розгорнутого параноїчного синдрому, який не дає йому змогу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Виявляє та вчиняє дії, що несуть реальну загрозу оточуючим, свої життєві потреби задовольняти не може. Ненадання психіатричної допомоги може привести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта (а.с.5). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

24 травня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгороднє, пров. Садовий, 42. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.05.2016р. о 07 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.05.2016р. о 07 год. 23 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий вимовляє маячні ідеї відносини. Чує „голоси, які керують його діями. Сам із собою розмовляє. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

24 травня 2016 року заявник звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження та просить її задовольнити, посилаючись на те, що вона народилася 07 жовтня 1958 року в місті Аягуз Семипалатінської області. З 1974 по 1977 рік навчалася в Ленінградському СПТУ № 52. 16 липня 1980 року зареєструвала шлюб, в серпні 1998 року разом зі своєю сімєю переїхала на постійне місце проживання в [INFO]. В березні 2016 року звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області з питання призначення їй пенсії і тоді було зясовано, що в трудовій книжці її прізвище значиться як «Малахова Анфіса Мулламухометовна» в той час, в паспорті та інших документах вказано « Малахова Анфіса Мулламухаметовна», тому заявник вимушена звернутися до суду з даною заявою. У судове засідання заявник не зявилася, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі наполягає на задоволенні заявлених вимог, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа в судове засідання не зявилась, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надала заяву в якій зазначає, що проти заявлених вимог не заперечує, просять суд розглянути справу без їх участі. Враховуючи неявку у судове засідання сторін, наявність заяв про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог в повному обсязі, з наступних підстав: так, підтвердженням факту належності заявнику трудової книжки серія АТ-1 № 7449478 видану 22 липня 1977 року (а.с. 11), оскільки відповідно до паспорта серії МН 590348, виданого 26 травня 2003 року Первомайським РВУМВС України в Харківській області (а.с.6), свідоцтва про шлюб серії III-АК № 374366 виданого Палацем одруження Ленінград (а.с. 9), вказано українською мовою «Малахова Анфіса Мулламухаметовна». Крім того, з ксерокопії свідоцтва про народження дитини серії II-ЖО № 496299 виданого 12 травня 1992 року Дипкунською сільською радою Тиндинського району Амурської області (а.с. 10), та копією диплома № 636015 виданого 21 липня 1977 року про навчання заявниці в СПТУ № 52 ( а.с 12) вбачається, що прізвище заявниці « Малахова Анфіса Мулламухаметовна». Встановлення факту належності заявниці трудової книжки серія АТ-1 № 7449478 виданої 22 липня 1977 року необхідно заявниці для призначення пенсії за віком. Таким чином, заява обгрунтована і законна, т.я. відповідно до ч.1 п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі ст.ст.256-259 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

24 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено актовий запис №21. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2017 року сторони разом не проживають, відповідач добровільно допомоги на утримання доньки не надає, офіційно ніде не працює. На теперішній час позивачка [PERSON] не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у звязку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частині усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення [PERSON] трирічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позову частково. Суду пояснив, що не має постійного заробітку. Також вважає, що не повинен платити аліменти на утримання своєї дружини. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 24 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено актовий запис №21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС №170119 (а.с.2). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №324562, виданим Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 19 жовтня 2016 року (а.с.3). Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Донька проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї №1412 від 01 березня 2017 року, виданою Виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області (а.с.6). Враховуючи майновий стан позивачки та відповідача, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, а також кошти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення [PERSON] трирічного віку. Сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved