Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

26 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла її мачуха [PERSON] , з якою вона проживала після смерті батька. Вона здійснила поховання [PERSON] та вступила у володіння спадковим майном. Своїх дітей мачуха не мала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку вона своєчасно прийняла. До складу спадщини входить земельна частка (пай) площею 4,45 умовних кадастрових гектари. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай) відмовлено нотаріусом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа (сертифіката). Сертифікат було втрачено, державний акт про право власності на земельну ділянку по даному сертифікату не видавався. Від представника відповідача - Антонівського сільського голови Якименка В.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника Антонівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, відповідно до якої не заперечують щодо позовних вимог [PERSON] (а.с. 33). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с. 49). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 18-19). Відповідно до виданої виконавчим комітетом Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області довідки від 3 травня 2018 року [PERSON] на день смерті [INFO] проживала в [ADDRESS] , разом з [PERSON] і вони вели спільне господарство (а.с. 11). Батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 15, 16). [PERSON] включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Перше травня» с. Антонівка Варвинського району Чернігівської області, який є додатком до державного акта про право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 9 жовтня 1995 року, під номером 266 (а.с. 20, 21). Витягом з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Варвинською районною державною адміністрацією, на ім`я [PERSON] був виписаний сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с. 13, 14). За даними державного реєстру земель станом на 31 грудня 2012 року на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку на заміну сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] не видавався (а.с. 12). 11 травня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності КСП «1 Травня», але отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10). Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року N 2114-XII пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Зважаючи на те, що смерть спадкодавця [PERSON] відбулась 18 лютого 1996 році, суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції від 18 липня 1963 року, чинній на час виникнення спірних відносин. Стаття 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом, та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини відповідно до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем згідно зі ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Інформація про те, що [PERSON] за життя склала заповіт, в матеріалах справи відсутня. Статтями 529-530 ЦК УРСР в редакції, чинній на час відкриття спадщини, було передбачено дві черги спадкоємців за законом. Перша - діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того із батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частині, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Друга черга - брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Отже, чинне на час смерті [PERSON] законодавство не відносило до числа спадкоємців за законом осіб, які проживали разом зі спадкодавцем або були його утриманцями, якщо вони не належали до однієї з двох черг спадкоємців за законом. Докази на підтвердження того, що [PERSON] за життя здійснила усиновлення (удочеріння) позивачки [PERSON] у порядку, передбаченому чинним на той час Кодексом про шлюб та сім`ю України (глава 14), в матеріалах справи відсутні. Спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась (а.с. 36). Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Відповідач проти позову не заперечує. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте з аналізу наведених вище норм вбачається, що законні підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, законодавство взагалі не передбачає такого поняття як право власності на земельну частку (пай), адже пай визначається в умовних кадастрових гактарах без виділення в натурі (на місцевості). Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-ІV від 5 червня 2003 року унормовує лише такі поняття як право на земельну частку (пай) та право власності на земельну ділянку. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст. ст. 524-526, 529-530, 555 ЦК УРСР,

Outcome: dismissed