Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

25 липня 2019 року [PERSON] , (далі по тексту Позивач), звернулася до суду з позовом до Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області (далі по тексту Відповідач 1) та [PERSON] (далі по тексту Відповідач 2) про скасування рішення виконкому Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 48 від 27.06.2017 року в частині передачі квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] , - Відповідача 2, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; визнання недійсним свідоцтва № 9 від 04.07.2017 року про право власності на квартиру [ADDRESS] , що видане на ім`я Відповідача 2 - [PERSON] , та скасування державної реєстрації права власності на вказану квартиру. В обгрунтування вказаних позовних вимог Позивач посилалася на те, що на підставі рішення Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області Відповідачу 2, та членам його сім`ї, у складі чотирьох осіб: самого Відповідача 2, дружини - [PERSON] та двох синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] було видано ордер за № 74 від 27.04.2011 року на вселення до квартири [ADDRESS] . Після отримання даного ордеру вся сім`я Позивача, у вказаному вище складі вселилися до спірної квартири та зареєструвалися у визначеній у ордері квартирі, за адресою: [ADDRESS] . З часу заселення та реєстрації, тобто з 27.04.2011 року, Позивач у складі її сім`ї постійно проживають у спірній квартирі. Однак Відповідач 2, вже, як два місяці поспіль, з дня подачі даного позову Позивачем до суду разом із сім`єю не проживає з невідомих Позивачу причин та подав позов до місцевого суду про розлучення з Позивачем. Внаслідок чого Позивачу із поданого до суду позову Відповідача 2, про розлучення стало відомо про те, що з 2017 року, Вдповідач 2, шляхом подання недостовірної, на думку Позивача інформації до Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, щодо складу сім`ї Відповідача 2, без відому Позивача, і їхніх спільних дітей - синів: [PERSON] та [PERSON] , тобто згоди всіх членів сім`ї сторін у позові а саме: Позивача та Відповідача 2, старшого сина [PERSON] , органу опіки і піклування Білокоровицької сільської ради Олевського району, приватизував спірну квартиру [ADDRESS] лише на своє ім`я, таким чином позбавивши права проживання і користування, володіння та розпоряджання спірною квартирою всіх членів його сім`ї, а саме: дружину - Позивача по даній справі та спільних їхніх дітей, що проживають на разі та зареєстровані у спірній квартирі з 27.04.2011 року. Як, з`ясувала, згодом Позивач, Відповідач 1, на підставі рішення виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради № 48 від 27.06.2017 року, у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передав у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73.4 кв.м., лише одному члену сім`ї Позивача із проживаючих та зареєстрованих у спірній квартирі, а саме: Відповідачу 2, - [PERSON] Таким чином, Відповідач 1, - Орган приватизації - Білокоровицька сільська рада Олевського району Житомирської області, на підставі рішення, від 27.06.2017 року № 48, видали свідоцтво Вдповідачу 2, № 9 від 04.07.2017 року про право приватної власності на вказане, спірне житло, яке 31.07.2017 року зареєстроване за № 21714216 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого Відповідач 2, є одноособовим власником спірної квартири, що безумовно, зазначає Позивач позбавило її та всіх членів сім`ї Відповідача 2, права на частку у спільній частковій власності. За наведених вище обставин Позивач вважає, що приватизація квартири [ADDRESS] , і передача останньої у приватну власність, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» лише Відповідачу 2, є незаконною, а відтак такою, що підлягає скасуванню. Внаслідок чого Позивач просить задовольнити її заявлені вимоги у повному обсязі, оскільки вона та її діти іншого житла не мають. Позивач [PERSON] , та її представник - адвокат Зарицький А.І., який діє на підставі Договору № 14, «Про надання правничої допомоги позивачу у цивільній справі» від 25.07.2019 року заявлені вимоги підтримали із підстав, що викладені у позові та просять суд задовольнити позовні вимоги позивачки у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представники Відповідача 1, Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, що діють на підставі Довіреностей від 01.08.2019 року: Дорош Л.П. , та Філімончук В.В. , у судовому засіданні заявлені позовні вимоги Позивача визнали у повному обсязі. Надавши пояснення суду про те, що Відповідач 2, - [PERSON] , при подачі заяви про приватизацію спірної квартири у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» надав ним недостовірні дані щодо складу його сім`ї та без відому Позивача, і їхніх спільних дітей - синів: [PERSON] та [PERSON] , а відтак згоди всіх членів сім`ї сторін у позові а саме: Позивача та Відповідача 2, органу опіки і піклування. Внаслідок чого за рішенням виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради приватизував спірну квартиру [ADDRESS] лише на своє ім`я, таким чином позбавивши інших членів своєї сім`ї права проживання, користування та володіння спірною квартирою, що зареєстровані з 27.04.2011 року та проживають на разі у вказаній квартирі. Просять суд задовольнити заявлені вимоги Позивача у повному обсязі. Відповідач 2, - [PERSON] , у судовому засіданні стосовно заявленого позову заперечував, посилаючись на те, що між ним та Позивачем була усна домовленість стосовно приватизації спірного нерухомого майна лише на його ім`я, проте Позивач свою усну домовленість не виконала - не подала до Відповідача 1, - Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області своєї заяви щодо надання згоди на приватизацію квартири [ADDRESS] лише на його ім`я. Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради, стосовно надання згоди на приватизацію спірної квартири він не має, і остання йому органом опіки та піклування не надавалася. Він мав намір після приватизації спірної квартири оформити договір дарування на своїх дітей, синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щодо дружини - [PERSON] , - Позивача по справі він планів не мав, оскільки вирішив із нею розірвати шлюб. Чому саме представники Відповідач 1, не перевірили правдивість і дійсність поданих ним до Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області документів пояснень не має. Заслухавши доводи Позивача і її представника, представників Відповідача 1, та Відповідача 2, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , до Органу приватизації - Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області та [PERSON] , підлягають до задоволення виходячи із наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судом встановлено, що 26.12.1993 року, між Позивачем та Відповідачем 2, було укладено шлюб. Від шлюбу Позивач та Відповідач 2, мають спільних дітей - синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області Відповідачу 2, та членам його сім`ї, у складі чотирьох осіб: самого Відповідача 2, дружини - [PERSON] та двох синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] видано ордер за № 74 від 27.04.2011 року на вселення до квартири [ADDRESS] , загальною площею 50.22 м . кв./70/2 м.кв., (а.с.14). З 27 квітня 2011 року сім`я Відповідача 2 - [PERSON] , у складі його дружини [PERSON] , та синів: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] зареєстрували своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , (а.с.9-13, 15). Проте, рішенням виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 48 від 27.06.2017 року «Про передачу квартир у приватну власність», у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», на підставі заяви [PERSON] , і виданої цим же органом останньому довідки про склад сім`ї Відповідача 2, було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 73.4 кв.м., [PERSON] , (а.с.16-21). Згідно свідоцтва про право власності на житло № 9 від 04.07.2017 року, одноособовив власником, на праві приватної власності є [PERSON] , [INFO] , яке 31.07.2017 року зареєстроване за № 21714216 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого Відповідач 2 - [PERSON] , є власником 1/1 частки квартири [ADDRESS] , (а.с.22-25). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48 Конституції України). Згідно ст.ст.30-31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать владні (самоврядні) повноваження, зокрема розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належать до комунальної власності, організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, а також шляхів місцевого значення. Відповідно до ст.51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. У разі незгоди з прийнятим рішенням особа, яка вважає, що цим рішенням порушено її право на отримання зазначеного жилого приміщення, може оскаржити це рішення до суду (ст.191 ЖК). Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ (зі змінами та доповненнями) які діяли на день приватизації спірної квартири, слідує, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Статтями 1 та 2 цього Закону визначено поняття приватизації державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках), де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Зі змісту статті 3 цього Закону слідує, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Приписами статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ (зі змінами та доповненнями), які діяли на день приватизації спірної квартири визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підпириємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, (ч.1 статті). Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, (ч.2 статті). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, (ч.3 даної статті). Як було встановлено у судовому засіданні, на момент здійснення приватизації Позивач та повнолітній син [PERSON] , [INFO] , які постійно мешкають у спірній квартирі письмової згоди на приватизацію останньої не надавали. Протилежне не заперечувалося Відповідачем 2, та представниками Відповідача 1, і не спростовано належними доказами в порядку ст.ст.76-80 ЦПК України. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, (в редакції, яка мала чинність на момент здійснення приватизації) громадянином до органу приватизації подаються довідка про склад сім`ї. Так, як вбачається із довідки про склад сім`ї (а.с.17), що була видана Відповідачу 2, сільським головою Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області без номеру та дати видачі - склад сім`ї Відповідача 2, що зареєстровані у спірній квартирі складається із його самого, тобто [PERSON] , який зареєстрований у ній (згідно даної довідки) з 16.11.2007 року по даний час. Проте, згідно довідки про склад сім`ї Позивача (а.с.15), що видана в установленому законом порядку цим же сільським головою Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 2300 від 24.04.2019 року слідує, що склад сім`ї [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] складається з: чоловіка - [PERSON] , 1973 року народження; синів: [PERSON] , 1996 року народження та [PERSON] , 2004 року народження. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, (в редакції, яка мала чинність на момент здійснення приватизації) передбачено, що за неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Однак, незважаючи на те, що на час приватизації Відповідачем 2, спірної квартири, син останнього та Позивача, - [PERSON] , 2004 року народження був неповнолітнім, вказаних вимог даного Положення Відповідачем 2, не було виконано та проігноровано виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області при винесенні рішення № 48 від 27.06.2017 року «Про передачу квартир у приватну власність», і Відповідачем 1, при видачі свідоцтва № 9 від 04.07.2017 року про право власності на спірне житло. Приписами ч.2 ст.177 СК України передбачено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Із ч.1 ст.31 ЦК України слідує, що малолітньою особою визнається фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Станом на день винесення рішення № 48 від 27.06.2017 року «Про передачу квартир у приватну власність», та видачі свідоцтва про право власності на житло № 9 від 04.07.2017 року і його державної реєстрації 31.07.2017 року, сину Позивача та Відповідача 2, - [PERSON] , [INFO] виповнилося 13 років. Отже при вчиненні вказаних вище дій повинен бути отриманий дозвіл органу опіки та піклування Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області щодо приватизації спірної квартири Відповідачем 2, проте такий дозвіл вказаним органом Відповідачу 2, не надавався, що також ствердив у судовому засіданні останній та представники Відповідача 1. Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно п.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції. Із узагальнення судової практики розгляду справ про приватизацію державного житлового фонду та гуртожитків Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що наслідком порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути визнання приватизації недійсною. При цьому законодавством не передбачено визнання приватизації частково недійсною, а разом із цим свідоцтва про право власності частково недійсним. При цьому також слід враховувати, що вимога про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житлове приміщення без вимоги скасування розпорядження органу приватизації про передачу житла у приватну власність не вирішує спір по суті. Таким чином, аналізуючи надані до суду докази, в їх сукупності суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області № 48 від 27.06.2017 року «Про передачу квартир у приватну власність», в частині передачі квартири [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягає скасуванню як незаконне, що у свою чергу підлягає визнанню недійсним свідоцтво № 9 від 04.07.2017 року про право власності на квартиру [ADDRESS] виданого на ім`я [PERSON] із скасуванням державної реєстрації права власності на вказану квартиру. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обов`язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved