Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

26 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що йому на підставі договору дарування, посвідченого 06 серпня 1997 року державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори № 1394 на праві приватної власності належить 11/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками цього будинку є інші особи: [PERSON] та [PERSON] , яким належить по ј частині будинку, [PERSON] , якому належить 14/50 частин будинку. У належній позивачу частині будинку зареєстрований також [PERSON] , який ніколи там не проживав. Відповідач не є членом сім`ї позивача, у будинку не проживає понад 7 років, не приймає участі в утриманні домоволодіння, не сплачує комунальні послуги. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею 11/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 29). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином; [PERSON] померла [INFO] , згідно актового запису про смерть № 351 від 27 листопада 1985 року (а.с. 36). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 06.08.1997 року є власником 11/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідки Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 25 березня 2019 року № 103, вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за: ј частина за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений Глухівською держнотконторою р-р № 1589 від 25.07.1967 р., ј частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Глухівською міською держнотеонторою р-р № 545 від 13.02.2001 р., 11/50 частин за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Глухівською міською держнотконторою р-р № 1394 від 06.08.1977 р., 14/50 частин за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Глухівською міською держнотконторою р-р № 1-2343 від 25.09.2007 р. (а.с. 14). У вказаному будинку з 30.11.2011 року зареєстрований [PERSON] , що вбачається з копії будинкової книги (а.с. 7-9). Також у відповіді Глухівської міської ради від 28.03.2019 р. № 227/01-12 (а.с. 20), що надана на запит суду, та довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 21.03.2019р. (а.с. 11), виданій Центром надання адміністративних послуг Глухівської міської ради, місце реєстрації [PERSON] вказано [ADDRESS] . Із довідок виданих виконавчим комітетом Глухівської міської ради від 30.09.2015 р. № 3879, від 20.09.2016 р. № 1376, від 21.03.2019 р. № 575 вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації з 30.11.2011 року по даний час (а.с. 10, 12, 13). З копії актового запису про смерть № 351 від 27.11.1985 року, наданої на запит суду вбачається, що [PERSON] померла [INFO] ( а. с. 36). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатила при поданні позовної заяви в сумі 768,40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved