Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

25.10.2016 року позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.01.2014 року в сумі, еквівалентній взятим відповідачем в борг 3000 доларів США на день ухвалення рішення суду по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.01.2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі 3000 доларів США для її власних потреб, які вона зобовязалася повернути в повному обсязі до 10.04.2014 року. На неодноразові звернення позивача з усною вимогою повернути йому грошові кошти, відповідач повідомила про неможливість повернення боргу через відсутність заробітку. При цьому обіцяла повернути гроші в повному обсязі при першій же можливості. Крім того, позивач направляв рекомендованим листом письмову вимогу з пропозицією повернути взяті в борг гроші до 27.01.2015 року, але відповідач не відреагувала. 23.03.2016 року позивач звернувся до Валківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області з заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за шахрайські дії, але у внесенні до ЄРДР йому було відмовлено через відсутність даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, посилаючись на наявність цивільно-правових відносин. Як вказує позивач, відповідач до теперішнього часу умови договору не виконала, грошові кошти йому не повернула, хоча після останнього разу спілкування зобовязалася виплатити всю суму до 01.10.2016 року, в звязку з чим змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в звязку з сімейними обставинами, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач також подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності сторін. Дослідивши докази, що містяться у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір позики від 27.01.2014 року, за умовами якого позивач передає у власність відповідача грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, а відповідач зобовязується повернути грошові кошти до 10.04.2014 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, виходячи з положень ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України, розписка сама по собі є\~\~підтвердженням передачі грошей та укладення договору позики. Зазначена в розписці дата вказує лише на день її складання, який може не співпадати з моментом передачі грошей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Ст.625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ч.1 якої визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики від 27.01.2014 року, оскільки докази свідчать про те, що відповідач через неналежне виконання умов Договору позики має заборгованість, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач правомірно предявив йому обґрунтовану вимогу відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у справі відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved