Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

24 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі відповідач, [PERSON]Г.) про стягнення заборгованості у розмірі 24 860,78 грн за кредитним договором №б/н від 04 листопада 2011 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 листопада 2011 року[PERSON] отримав кредит у розмірі 4\~800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 31.03.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 24 860,78 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 4 814,95 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 15 776,74 грн., заборгованість за комісією 2 609,05 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 160,04 грн. штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 24 860,78 грн. за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2011 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с.39). Відповідач в судове засідання не зявився, однак у заяві від 20 червня 2017 року просив зменшити суму неустойки, а розгляд справи проводити за його відсутності. Оскільки сторони не зявились у судове засідання, фіксування технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04 листопада 2011 року[PERSON] отримав кредит у розмірі 4 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7). Статтею 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту підписаної заяви про приєднання, слідує, що [PERSON], приєднався до договору про надання банківських послуг, який складається із затверджених ПАТ «КБ «Приватбанк» Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Станом на 31.03.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 24 860,78 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 4 814,95 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 15 776,74 грн., заборгованість за комісією 2 609,05 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 160,04 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позову (а.с.4-5). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в звязку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15, яка в силу статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 160,04 грн (процентна складова), який за свою суттю є пенею, оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання штраф у розмірі 500,00 грн. Вимога про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн є правомірною та підлягає до задоволення. Стосовно вимоги про стягнення комісії у розмірі 2\~609,05 грн, суд зазначає наступне. У позовній заяві (а.с.2-3) та розрахунку заборгованості до позову (а.с.5 зворот) зазначено, що заявлена до стягнення сума у розмірі 2\~609,05 грн є саме комісією, а не пенею. Однак банком не подано суду належних та допустимих доказів на існування вказаної заборгованості за комісією, обґрунтування позовних вимог в цій частині, а також правових підстав для її нарахування. У звязку з вищенаведеним суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 листопада 2011 року у загальному розмірі 21 091,69 грн з яких: 1) 4 814,95 грн основна сума боргу; 2) 15 776,74 грн проценти за користування кредитом; 3) 500,00 грн штраф. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у звязку з їх безпідставністю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням від 10 березня 2017 року №PROM0BRWDH сплатило судовий збір у розмірі 1600,00 грн (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 21 091,69 грн, тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір в розмірі 1\~357,44 грн. (21\~091,69 грн./24860,78 грн. х 1600 грн.). На підставі наведеного та

Outcome: partial