Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

25.05.2018 до провадження Вінницького районного суду з позовом звернувся [PERSON] до Виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON]. Вказує, що позивач являється спадкоємцем першої черги, за законом після смерті [PERSON], інші спадкоємці -відсутні. Зазначає, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], на який за життя спадкодавцем право власності оформлено не було. Вказує, що після смерті матері він прийняв спадщину належним чином, оскільки вступив до управління спадковим майном, а саме почав обробляти земельну ділянку, здійснювати догляд за будинком. Оформити свої спадкові права в нотаріальні конторі позивач не має можливості, оскільки ним не надано оригінали правовстановлюючих документів, на спадковий будинок. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, але через канцелярію суду представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області також в судове засідання не з'явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при вирішення справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що станом на 15 квітня 1991 року двір, в якому знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS], відносився до категорії колгоспних, що підтверджується виписками із погосподарських книг на дане господарство (а.с.53-65). Членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були: голова двору -[PERSON], член двору-[PERSON], однак позивач [PERSON] станом на 1996 рік вийшов з двору, протягом трьох років не витребував своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, що також підтверджується виписками з погосподарських книг, тому вважається таким, що не має відповідної частки в майні колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON], як її син, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.6), який спадщину прийняв належним чином, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується актом від 16.07.2018, затвердженим Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району (а.с.32). Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], спадкоємці за заповітом, особо, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні - відсутні, про що свідчить лист з Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.51). В свою чергу, звернувшись до Вінницької районної державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, позивачу відмовлено, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок (а.с.31). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК, суб'єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки [ADDRESS] відносилося до категорії колгоспного двору, головою якого станом на 15.04.1991 була [PERSON]; в даному будинку [PERSON] проживала до дня своєї смерті -[INFO]. В свою чергу позивач [PERSON] станом на 15.04.1991 був членом колгоспного двору, але у 1996 році вийшов із двору та протягом трьох років не витребував своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, що також підтверджується виписками з погосподарських книг, а тому вважається таким, що не має відповідної частки в майні колгоспного двору. Позивач спадщину після смерті матері прийняв, так як так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. Виходячи з вищевикладеного , суд прийшов до висновку що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved