Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

24 квітня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 21822,00грн., неустойку (пеню) за несвоєчасну виплату аліментів на утримання доньки у розмірі 8470,16грн., заборгованість по аліментам на утримання позивача у розмірі 6193,00 грн. та пеню за несвоєчасну виплату аліментів на утримання матері дитини у сумі 1884,04грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 21 травня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2013р. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком дитини. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надавав, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Харківського районного суду від 18.03.2018р. з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку у розмірі 300,00грн. на місяць, починаючи з 11.02.2013р. та до [INFO], а також аліменти на утримання їхньої доньки у розмірі 500,00грн. щомісяця, починаючи з 11.02.2013р. і до повноліття дитини. Виконавчий лист за вказаним рішенням знаходиться в провадженні ВДВС Валківського РУЮ Харківської області. Відповідач систематично протягом тривалого часу не сплачує аліменти, рішення суду не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментам на утримання малолітньої дитини у розмірі 21822,00грн. та по аліментам на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку у розмірі 6193,00грн. Також, як зазначає позивач, вона має право на стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів на утримання доньки, яка за її підрахунком становить 8470,16грн. та 1884,04грн. пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання матері дитини. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2018 року позов був прийнятий до провадження суду і призначений до розгляду у судовому засіданні на 06 липня 2018 року о 15 год. 30 хв в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачеві був наданий п'ятнадцятиденний строк зі дня отримання ухвали на подання письмового відзиву на позов. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що з 21 травня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Високопільською сільською радою Валківського району Харківської області, актовий запис № 04. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON], батьком дитини вказаний відповідач по справі, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони з 30.01.2012р. припинили шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та її матері. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2013 року по справі № 635/1232/13-ц на користь позивача стягнуто аліменти на утримання матері дитини до досягнення донькою трирічного віку у розмірі 300,00грн. на місяць, починаючи з 11.02.2013р. та до [INFO], а також аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 500,00грн. щомісяця, починаючи з 11.02.2013р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищевказаного рішення суду, 09 квітня 2013 року були видані виконавчі листи про стягнення аліментів. Довідкою начальника Відділу державної виконавчої служби Валківського районного управління юстиції Харківської області від 28 жовтня 2013 року підтверджується факт невиконання відповідачем рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2013 р. по справі № 635/1232/13-ц та неотримання позивачем аліментів. Старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Валківського районного управління юстиції Харківської області Чернецькою В.В. здійснено розрахунок заборгованості по аліментам на утримання доньки та матері дитини. Згідно цих розрахунків заборгованість по аліментам на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], станом на 23 березня 2018 року становить у розмірі 21822,00грн., заборгованість по аліментам на утримання матері дитини до досягнення нею трирічного віку станом на 23 листопада 2015 року становить 6193,00грн. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 11 лютого 2013 року по 23 березня 2018 року, сума такої пені складає 8470,16грн. Сума пені за прострочення сплати аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку за період з 11 лютого 2013 року по [INFO] становить 1884,04грн. Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки відповідач не вжив усіх заходів для погашення заборгованості, при цьому не довів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 01 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року, а також в постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16. Суд погоджується з розрахунком неустойки (пені) від суми несплачених аліментів на утримання малолітньої дитини, який був проведений позивачем у відповідності до вимог ст. 196 СК України за період несплати аліментів на утримання дитини та за період несплати аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. В ході судового розгляду відповідачем не наданий альтернативний розрахунок заборгованості за пенею, а тому суд приймає розрахунок позивача як достовірний. Відповідачем не надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом та державним виконавцем, тому суд приходить до висновку, що заборгованість за аліментами утворилася з вини відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості по аліментам та нарахованої пені у добровільному порядку, а тому суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти, однак не вжив усіх заходів для виконання такого обов'язку в повному обсязі, не сплатив визначені вищевказаним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2013 року по справі № 635/1232/13-ц платежі в рахунок сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та матері дитини. На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги у повному обсязі, в ході судового розгляду ним не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved