Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

26 березня 2018 року заявник звернулась до суду з даною заявою та просила встановити факт належності [PERSON] ([INFO], уродженки села Росіянівка, Фрунзівського району, Одеської області, проживаючої за адресою: 65037, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 16 серпня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського району, Одеської області від 8 липня 1999 року № 171, за яким [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,48 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Таїровської селищної ради, поле №:3, ділянка[NUMBER]. В своїй заяві посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 1,48 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Таїровської селищної ради, поле №:3, ділянка[NUMBER]. Проте заявник стверджує, що в Державному акті її прізвище не відповідає її паспортним даним, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 27.03.2018 року прийняла справу до свого провадження. Ухвалою суду від 26 квітня 2018 року було витребувано від Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області інформацію чи видавався гр. [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], за яким їй передано у приватну власність, розташовану на території Таїровської селищі ради, поле №:3, ділянка [NUMBER] площею 1,48 гектарів, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А також надати всі наявні документи (паспорт, заяву і т.п. ) які стали підставою для його видачі. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання заявник [PERSON] не звилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник зацікавленої особи Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, більш того, суду не було надані витребувані докази. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського району, Одеської області від 8 липня 1999 року № 171 «Про видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам, колишнім членам КСП» заявнику 16 серпня 1999 року видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] за яким передано у приватну власність, розташовану на території Таїровської селищі ради, поле №:3, ділянка [NUMBER] площею 1,48 гектарів, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, в Державному акті на право власності на земельну ділянку міститься помилка в написанні імені заявниці, а саме воно зазначено не вірно як «[PERSON]», що сталося в наслідок невірного перекладу прізвища з російської мови на українську. Натомість відповідно до паспорта громадянки України серії [NUMBER], виданого Київським РВ УМВС України в Одеській області, вбачається, що прізвище, ім'я та по-батькові заявниці українською мовою записане як «[PERSON]». Окрім того, прізвище ім'я та по батькові заявниці, [PERSON], українською мовою вказані й в наступних документах: Свідоцтві про народження Серія [NUMBER], Свідоцтві про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], Пенсійному посвідченні Серії [NUMBER]. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] . Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved