Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

25.02.2020 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту від 15.04.2010 в сумі 122618 грн 22 коп. і понесених судових витрат у сумі 2102 грн. Свої позовні вимоги мотивував невиконання боржником умов договору. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.04.2010 року на підставі поданої відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти шляхом зарахування коштів на платіжну картку. Посилаючись на те, що Заява, в сукупності з тарифами, а також умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 09.01.2020, в сумі 122618 грн 22 коп. і складається із: заборгованості по тілу кредиту - 74768 грн 11 коп., заборгованість по відсоткам відповідно до ст.625 ЦПК України - 17374,84 грн. нарахована пеня - 24160.12 грн. штраф (фіксована частина) - 500 грн. штраф (процентна складова) - 5815,15 грн. Вирішуючи спір суд виходить з такого. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (далі - Кодекс) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Кодексу). Згідно із частиною першою статті 633 Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 10561 Кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Ухвалою суду від 14.12.2020 року було призначено судову експертизу. Відповідно до п.2 висновку експерта від 30.08.2021 року №97/4003-4011/21-24 при умові врахування судом даних виписок по картковим рахункам, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та не прийняттям судом витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» як частини кредитного договору, сума заборгованості позичальника [PERSON] перед АТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором без номеру від 15.04.2010 року без врахування пені та штрафів станом на 09.01.2020 року становить 13397 грн. 16 коп.. в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 12347.61 грн., заборгованість за відсотками - 1049 грн. 55 коп. Як вбачається з матеріалів справи 19.07.2010 року відповідачем була підписана довідка про умови кредитування ( т.2 а.с.21), якою передбачена сплата відповідачем у разі порушення умов договору пені та штрафу ( 500 грн. +5% від суми заборгованості). Відповідно ч.1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені з огляду на таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Крім того, в справі відсутній розрахунок 3% річних, нарахованих за порушення відповідачем грошового зобов`язання; не визначено, з якого часу відбулося порушення цього зобов`язання відповідачем, та не надано відповідні докази на підтвердження цих обставин, що є підставою для відмови в стягненні суми 3% річних. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача 13397 грн. 16 коп. з яких заборгованість за тілом кредиту - 12347.61 грн., заборгованість за відсотками - 1049 грн. 55 коп.. штраф в сумі 500 грн. ( фіксована частина) та штраф в сумі 669 грн. 86 коп. ( процентна складова (13397,16*5%), а всього 14567 грн. 02 коп., що становить 12% від суми пред`явленого позову. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 252 грн. 24 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. З позивача на користь відповідача підлягає стягненню пропорційно до суми задоволених вимог (12%) 11506 грн. 18 коп. у відшкодування витрат на проведення судової експертизи та 1760 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу адвоката, які документально підтверджені.

Outcome: partial