Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

25.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.10.2016 року помер [PERSON]. За життя останнього, 15.04.2006 року, між ним та позивачкою було укладено усний договір купівлі-продажу спірного житлового будинку по вул. Українська, 11, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області. На підтвердження цього [PERSON] передав [PERSON] документи на будинок та переїхав жити до доньки. Через скрутне матеріальне становище сторін, не була дотримана письмо форма договору з її нотаріальним посвідченням. З моменту укладання договору [PERSON] переїхала у вищевказаний будинок та почала постійно в ньому проживати, сплачувала за комунальні послуги, робила ремонт у ньому. До початку розгляду справи, ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06.11.2017 року, на підставі заяви позивача, до участі у справі, в якості співвідповідачів, залучено [PERSON] та [PERSON] селищну раду. Позивач, належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, своєчасно, в судове засідання не з'явилися, однак надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] селищна рада в судове засідання не з'явився, хоча про день час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки в судове засідання невідомі. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Виноградівського району Закарпатської області та про що зроблений запис в Книзі реєстрації смертей за №89 (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними спорудами в смт. Королево по вул. Українська 11, Виноградівського району, Закарпатської області. Згідно технічного паспорту дане домоволодіння складалось із житлового будинку (загальною площею 38,87 кв.м.; житловою - 17,6 кв.м.) з надвірними спорудами, до яких входить: літня кухня, убиральня, ворота огорожі з хвірткою, огорожа та колонка (а.с.50-53), яке оцінено ФОП [PERSON] на загальну суму 65 806 грн. (а.с.16). Дане майно належало спадкодавцеві згідно ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12.01.2006 року у справі №2-1340/05 (а.с.5), в рамках укладання мирової угоди між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої за останнім визнано право власності на цілий будинок по вул. Українська 11, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області. Вищевказана обставина підтверджується витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно (а.с.12). З огляду на зазначене, суд встановив, що спірне майно належало [PERSON]. На випадок своєї смерті [PERSON], заповідального розпорядження не залишив. Спадкоємцями першої черги по закону є дружина та діти померлого, відповідно: [PERSON], [PERSON] (а.с.35-36) [PERSON], та [PERSON]. Двоє останніх в нотаріальному порядку відмовився від спадщини на користь дружини померлого (а.с.31-32). 22.03.2017 року відповідачка [PERSON] звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за [PERSON] (а.с.30). Однак вона не заперечує, щодо визнання права власності на будинок по вул. Українська 11, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області, за позивачем про, що подала до суду письмову заяву (долучена до матеріалів справи). Як зазначила позивачка, між нею та [PERSON] 15.04.2006 року було укладено усний договір, щодо купівлі-продажу спірного житлового будинку. У зв'язку з чим, вона з 2006 року переїхала до будинку по вул. Українська, 11, в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області і з того часу добросовісно, безпосередньо володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує будинок. Вищевказана обставина вказує на добросовісність набуття та утримання нерухомого майна позивачем. [PERSON], згідно довідки виконкому [PERSON] селищної ради від 22.09.2017 року №2755 (а.с.8), більше 10 років проживає у [INFO]. Факт непроживання у спірному будинку [PERSON] визнається відповідачем [PERSON], до якої він переїхав після виселення з власного будинку, а тому не потребує додаткового доказування. У відповідності до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.1 ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом (ст.16 ЦК), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, одним із способів захисту такого, зокрема є визнання права. Відповідно до норм ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Право власності (ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на вище вказане нерухоме майно. Факт наявності технічного паспорту на житловий будинок свідчить, що обєкт спадщини не є самочинним будівництвом. Судові витрати в справі слід покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено в його інтересах.

Outcome: approved