Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

25 червня 2019 року позивач, [PERSON] ,звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ( ціна позову 19191,50 грн.). На підтвердження заявлених позовних вимог зазначив, що 02.02.2009 року він позичив відповідачці під розписку 1500 дол. США та 1500 євро, які вона зобов`язалася повернути по першій вимозі. Рішенням Дунаєвецького районного суду від 02.11.2017 року стягнуто з відповідачки на його користь 62224,02 грн., станом на 01.01.2017р. Рішення суду не виконано. За таких обставин ,відповідно до вимог ст.625 ЦК України, підлягає стягненню з відповідачки сума боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочки , а також 3 % річних від простроченої суми станом на 01.01.2019року, а тому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції , яка становить з 01.01.2017р.: 62224,02х1,137х1,098=77682,08 грн.-62224,02 грн.=15458,06 грн. та 3% річних за період з 01.01.2017 року по 01.01.2019 року, що становить : 62224,02х3/100х2+3733,44 грн. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в поданій до суду позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час судового засідання , про що свідчить поштове повідомлення, причин неявки до суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавала, не подано відзив на позов. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-287 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02.02.2009 року [PERSON] відповідно до наданої йому розписки позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США та 1500 євро, які остання зобов`язалася повернути по першій вимозі. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань [PERSON] ,позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Дунаєвецького районного суду від 25.04.2012 року на користь позивача стягнуто суму боргу - 1500 доларів США, що еквівалентно курсу долара станом на 25.04.12 р. -11981,55 грн. та 3% річних від суми боргу 72,12 доларів США, що еквівалентно - 576,07 грн., а також стягнуто 1500 євро, що еквівалентно курсу євро станом на 25.04.12 р.- 15768,92 грн. та 3% річних від суми боргу 72,12 євро, що еквівалентно 758,17 грн., а всього стягнуто борг в розмірі 27750,47 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 1334,24 грн., стягнуто також 290,80 грн. судових витрат. На примусове виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист №2206/223/12 від 29.11.2012року, однак рішення суду не виконано. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02.11.2017 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (ціна позову 72410,99 грн.) задоволено часткового та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] курсову різницю 62224 (шістдесят дві тисячі двісті двадцять чотири) грн.02 коп.. Дане рішення набрало законної сили 14.11.2017 року. Вказані рішення набрали законної сили, проте відповідачка обов`язок зі сплати грошової суми, покладеної на неї в судовому порядку, належним чином не виконала ,що свідчить про прострочення нею виконання свого зобов`язання щодо виплати коштів ,курсової різниці ,в сумі 62224,02 грн.. Наявність судових рішень про задоволення вимог позивача, яке не виконано відповідачкою, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. В силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Доказів того, грошові зобов`язання за договором позики виконано відповідачкою або ж суму боргу стягнуто у порядку виконавчого провадження ,матеріали справи не містять. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вимог чинного законодавства три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Тобто, відповідальність, передбачена даною статтею носить компенсаційний характер, оскільки 3 % річних та індекс інфляції виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. В постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у пунктах 42, 44 та 45 зроблено висновок, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обовязок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Аналогічний висновок викладений також і в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі № 760/3880/17. Оскільки відповідачкою [PERSON] не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу позивачеві, то в силу положень ст. 625 ЦК України останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. Позивачем [PERSON] у позові зазначено про стягнення 3% річних за період з 01.01.2017 року по 01.01.2019 рік, однак з даним погодитися не можна, оскільки борг у позивачки в розмірі 62224 (шістдесят дві тисячі двісті двадцять чотири) грн.02 коп. виник з дня набрання рішення суду від 02.11.2017 року законної сили, а саме з 14.11.2017 року. Судом перевірено вказаний розрахунок трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, наданий позивачем та встановлено, що розрахунок здійснено за період з 01.01.2017 року по 01.01.2019 року, однак борг у відповідачки перед позивачем в розмірі 62224,02 грн. став існувати тільки з 14.11.2017 року, а тому саме з цього періоду потрібно рахувати початок невиконання відповідачкою свого зобов`язання. А тому розмір 3% річних необхідно розраховувати за період з 14.11.2017 року по 01.01.2019 рік. 3 % річних за період з 14.11.2017 року до 01.01.2019 року становить 2117,32 грн., яка складається з: 62224,02 грн. х 3% = 1866,72 грн.; 1866,72 : 365 днів = 5,1143 грн. в день. За 414 днів 3% річних становитимуть 5,1143грн. х 414 = 2117,32 грн. Сукупний індекс інфляційних витрат, виходячи з загальнодоступних джерел, за період з листопада 2017 року по грудень 2018 року буде становити (100.9х101х101.5х100.9х101.1х100.8х100х100х100х101.9х101.7х101.4х100.8) = 112.66. А тому розмір інфляційнийних витрат за період з листопада 2017 року по грудень 2018 року становить 7877,56 грн.. що складається з 62224,02 х 112,66% =70 101, 56грн.-62224,02 грн.. З підстав наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Позивач, як особа з інвалідністю 2 групи звільнений від сплати судового збору. Судовий збір, виходячи з суми задоволеного позову, підлягає стягненню на користь держави з відповідача у мінімальному розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.526,527,533,612,625,1046,1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст.4,5,12,13,81 ЦПК України,

Outcome: approved