Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

26.05.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду від 14.02.2013 року, сторони у справі мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дитини, а саме: придбаває їй необхідні речі, сплачує за відвідання секції з дошкільної підготовки, секції з раннього вивчення іноземної мови, купує ліки, відвозить доньку на лікування до лікарів, самостійно забезпечує доньку всім необхідним для життя - від їжі до відпочинку та оздоровлення. Із посиланням на положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 5, 18, 141, 150, 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача ? частину понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 5587,48 грн., що пов'язані з обставинами розвитку доньки, а саме: її навчання, відпочинок, оздоровлення та лікування. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позивачка понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її навчанням, відпочинком, лікуванням, оздоровленням та дієтичним харчуванням і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу половину витрачених позивачкою коштів. Представник зазначає, що участь відповідача у витратах на дитину не може бути підтверджена наданими ним копіями чеків на купівлю речей вказаних у них, оскільки відсутні будь-які докази того, що відповідач купляв ці речі саме своїй доньці та передавав їх дитині, адже відповідач визнає, що з донькою він не бачиться. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, просить відмовити у задоволенні позову, а також пояснив суду, що всупереч твердженням позивачки, він не відвідує дорогих ресторанів, при цьому, дійсно займається у недорогому спортивному клубі, натомість сама позивачка відвідує дорогі салони краси, клуби та інші заклади. Відповідач зазначає, що за кілька зустрічей з донькою він витратив більше на неї ніж позивачка за весь час їх окремого проживання. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що частина чеків, які надала позивачка датовані з 01.11.2012 року коли вони ще проживали однією сім'єю, крім того відсутні будь-як докази того, що куплені ліки показані дитині за рецептом лікарів. Відповідач стверджує, що сплачує аліменти на утримання дитини і на даний час навіть існує переплата сум аліментів. Останній раз відповідач бачився з донькою у серпні-вересні 2013 року, але стверджує, що речі, які купував для неї, він передав через позивачку. Також відповідач зазначає, що з ним ніхто не погоджував навчання дитини у дошкільному навчальному закладі «Теремок» і позивачка мала змогу віддати дитину до державного дошкільного навчального закладу для підготовки її до школи, тож на думку відповідача, таке навчання не є додатковими витратами на дитину. Відповідач не визнає і навчання дитини англійської мови, оскільки вважає неналежними доказами понесення витрат надані позивачкою квитанції враховуючи, що на них не міститься печатки відповідного закладу, а також відсутні докази того, що вона дійсно проходила там навчання. Стосовно витрат на оздоровлення дитини в ГК «Рубікон» відповідач вважає, що це не є додатковими витратами на дитину, оскільки лікарською документацією не підтверджується необхідність такого оздоровлення доньки, крім того, він вважає, що за вісім днів оздоровити дитину не можливо. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відсутні докази того, що дитині були прописані ліки, які купляла позивачка, за рецептом лікаря, питання навчання дитини та її оздоровлення не узгоджувалось з відповідачем. Представник вважає, що таким чином позивачка просто шантажує відповідача дитиною та не дає можливості спілкуватись з донькою. Від уплати аліментів відповідач не ухиляється, як і від додаткових витрат на утримання дитини, про що свідчать надані копії чеків на придбання різного роду дитячих речей. Представник зазначає, що позивачка не дає можливості відповідачу приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні із нею підтвердженням чого є те, що відповідач оплативши відпочинок у Карпатах був змушений відмовитись від поїздки, оскільки позивачка відмовилась відпустити доньку разом із відповідачем на дійсне оздоровлення. Державний дитячий садок дитина не відвідує, а чомусь позивачка вирішила навчати дитину у ДЗ «Теремок», хоча не відомо чи є у цього закладу всі необхідні ліцензії для проведення відповідного навчання. Крім того, представник вважає, що таке навчання не є особливими здібностями, які потребують додаткових витрат на дитину. Також представник зазначає, що за вісім днів оздоровити дитину не можливо, не зрозуміло з яких підстав був обраний саме ГК «Рубикон» і з наданої квитанції не вбачається даних про те, хто дійсно проживав у цьому готелі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2013 року (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12, 13). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути ? частину оплати за навчання доньки англійської мови, оплати за навчання дитини в Дитячому навчальному центрі «Теремок-UNION», витрат на оздоровлення (оплати за квиток для доньки до м. Ялта, оплати за проживання в ГК «Рубикон») та витрат на купівлю ліків. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2012 року позивачка уклала з Учбовим центром Helen Doron Earty English (Печерськ) в особі СПД [PERSON] договір №145 про надання освітніх послуг за змістом якого, виконавець зобов'язується надати дитині замовника послуги по навчанню англійської мови в обсязі і на умовах авторської методики Helen Doron Earty English, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги і здійснити їх оплату (а.с. 26). На підтвердження понесених за вказаним договором витрат, позивачка надала суду копії квитанції на загальну суму 1950 грн. (а.с. 27, 28). Оцінюючи надані квитанції як докази понесених позивачкою витрат на розвиток здібностей дитини щодо вивчення іноземної мови, суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат відповідно до вказаного договору про надання освітніх послуг, з огляду на наступне. В графі «Ідентифікаційний код ЄДРПОУ» відповідний номер коду не міститься, а лише зазначена абревіатура схожа на перші заглавні літери учбового центру, і оскільки квитанції не містять відтиску печатки господарюючого суб'єкта, відсутні підстави стверджувати, що ці квитанції видані саме відповідним учбовим центром. Найменування послуги не зазначено, а в цьому розділи міститься лише посилання на оплату за відповідний місяць, тож достеменно встановити яка саме послуга була надана за вказану у квитанціях суму не можливо. Крім того, у всіх квитанціях зазначений представник господарюючого суб'єкта, що прийняв оплату, «[PERSON]». Враховуючи, що договір був укладений з ФОП [PERSON] і з матеріалів справи не вбачається документального підтвердження взаємозв'язку Борецької з ФОП [PERSON], суд не може визнати вказані докази належним підтвердженням витрат позивача на оплату навчання дитини іноземної мови. Стосовно навчання дитини у Дитячому навчальному центрі «ТЕРЕМОК-UNION», на підтвердження проходження якого суду надані відповідні квитанції на загальну суму 3585,00 грн., суд приходить до висновку, що вказане навчання як отримання освіти в дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України. Особливі обставини для навчання саме у цьому дошкільному закладі, а ні позивачем, а ні його представником суду не наведені. Які саме здібності дитини розвиваються у цьому навчальному центрі, що потребує додаткових витрат на дитину стороною позивача не зазначено. При цьому, суд вважає, що загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Звертаючись до суду із позовом позивачка також просить суд стягнути з відповідача витрати на оздоровлення дитини, які складаються з витрат на проїзд до місяця оздоровлення та суми проживання у готельному комплексі «Рубикон» загальною вартістю 6554,98 грн., на підтвердження чого позивачка надала суду копію проїзного документу та розрахункову квитанцію (а.с. 34). Однак, суд не вбачає можливості стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні показання на проведення відповідного оздоровлення дитини, тим більше необхідності оздоровлення саме в ГК «Рубикон». Крім того, з наявної в матеріалах справи розрахункової квитанції вбачається, що надана готельним комплексом послуга розрахована на двох, що унеможливлює виділення витрат, які були понесені окремо на дитину. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат понесених нею на дитину для її лікування, а саме придбання ліків, суд виходить з наступного. За змістом наданої позивачем медичної документації дитині сторін було рекомендоване суворе дотримання дієти, седативні ванночки та лікувальні препарати: креон, галстена, лактіале, хофілак, калма В сироп, біфі-форм, фідосед, нота (а.с. 22-24). На підтвердження своїх вимог у цій частині позивачка надала суду аптекарські чеки (а.с. 35-48). Вивчивши зміст зазначених чеків, суд приймає до уваги вартість ліків з урахуванням вказаних у чеках знижок, які були рецепторно рекомендовані дитині, а також придбані позивачем аналоги таких препаратів. Крім того, зарахуванню для визначення розміру додаткових витрат на дитину підлягають придбані позивачкою седативні трави та настойки для ванн і дитячі дієтичні продукти харчування. Половина вартості вказаних товарів розрахована судом і становить 343,94 грн., які підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов'язані з її хворобою. Необхідність придбання інших ліків не підтверджується медичною документацією, а за змістом іншої частини чеків позивачкою були придбані природно потрібні товари, які в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину. На підставі викладеного,

Outcome: partial