overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

26 лютого 2015 року [PERSON] подав до суду заяву про визнання недієздатною [PERSON], [INFO], встановити над нею піклування та призначити його її піклувальником. В заяві зазначив, що його бабуся [PERSON] в 2014 р. пернесла важкий інсульт, що спричинило порушення мозкового кровообігу та ушкодження тканин мозку і розладу його функцій. Після перенесеного інсульту у бабусі значно погіршився психічний та фізичний стан здоровя, на даний ас вона знаходиться у важкому стані, права частина тіла є повністю нерухомою, вона не ходить, погіршилося мовлення, провали в памяті. Її захворювання призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує медичного догляду, лікування та постійної сторонньої допомоги та лікування. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] [PERSON] просила задовольнити заяву в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування ШРА ЛМР в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду заяви. Заслухавши представника заявника, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що справу слід розглянути на підставі наявних доказів та заява підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У відповідності до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку № 364 судово психіатричного експерта від 22 травня 2015 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у формі судинної деменції. За своїм станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати недієздатною. Щодо вимог про встановлення над [PERSON] піклування та призначення [PERSON] її піклувальником, то такі не підлягаю до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 60 ЦК України встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, для встановлення піклування та призначення піклувальника над недієздатною фізичною особи, рішення про визнання особи недієздатною повинно набрати законної сили, а після цього орган опіки та піклування має звернутись в суд з відповідним поданням.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

26 лютого 2015 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з зазначеним позовом (а.с.2-3). Свій позов позивач аргументує тим, що вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 червня 2009 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на повному її утриманні, відповідач добровільно своєї допомоги не надає. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, у розмірі ? з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову, тобто 26 лютого 2015 року та до досягнення повноліття сином [PERSON], а саме до [INFO] року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоовлення. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], батьком приходиться [PERSON] та матір'ю [PERSON] (а.с.5). Нормою ст.180 СК України передбачається «що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». У відповідності зі ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дітей та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Згідно ч.1 ст.183 СК України передбачає, що судом визначається частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дітей. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

26 лютого 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої дитини: [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Слов'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є його донькою, тому була зареєстрована у квартирі, згодом зареєстрований у квартирі і її новонароджена дитина - [PERSON], однак вони ніколи в квартирі не проживали, особистих речей не зберігають. Тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої дитини: [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву в якій вимоги позивача визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи: служба у справах дітей Слов'янської міської ради, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, постановити рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 7-11). З акту огляду квартири вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з моменту прописки, а саме з 2007 року, по теперішній час. (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають більш ніж 1 рік та особистих речей в квартирі не зберігають, понад встановлений законом строк терміном в 1 рік, що підтверджується актом, не є власником квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів, а також те, що, вищезазначена квартира належить позивачу відповідно до правовстановлюючих документів, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

26 лютого 2015 року до суду звернулась [PERSON] із заявою про встановлення юридичного факту, вказуючи, що з [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Проте під час внесення запису в свідоцтво про одруження буда допущена помилка , а саме помилково було написано прізвище чоловіка - [PERSON], тоді як необхідно було зробити запис - [PERSON]. Встановлення даного факту їй необхідно для оформлення спадщини. Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - [PERSON], заявлені вимоги підтримала, не заперечував проти задоволення заяви. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно перебувала у шлюбі із [PERSON], [INFO], який помер [INFO], тому зазначений факт необхідно встановити на підставі ч.2 ст.256 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

26 лютого 2015 року (за поштовим штемпелем) уповноважений представник позивача [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2012 сторони уклали договір позики грошових коштів згідно з розпискою, відповідно до якої [PERSON] позичив [PERSON] 67700,00 грн до 25 квітня 2013 року включно. Однак до даного часу відповідач борг не повернула, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 91111,59 грн, з яких, 3% річних - 3589,03 грн, сума інфляції - 19822,56 грн, оплату правової допомоги - 4000 грн та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач позов визнала повністю. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали у простій письмовій формі договір позики, який відповідає вимогам ст.ст. 146, 1047 ЦК України, згідно з яким [PERSON] взяла у борг у [PERSON] гроші у розмірі 67700 грн із зобов'язанням його повернення до 25 квітня 2013 року, про що була складена письмова розписка. Розписка не повернута відповідачу та знаходиться у позивача, що свідчить про невиконання відповідачем взятих нею на себе зобов'язань. Розмір заборгованості становить 91111,59 грн, з яких, 67700,00 грн - основний борг, 3589,03 грн - 3% річних від простроченої суми, 19822,56 грн - сума інфляції. Позивач у зв'язку з пред'явленням позову поніс судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн та судового збору в розмірі 915 грн. Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

26 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1937 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2015 р. о 14 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2015 р. о 14 год. 45 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гончар лікарні Магдалинівської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора депресивна, тривожна, сидить в одній на стільці. Агресивна, відмічалась неадекватна поведінка, агресивна до сина, сусідів, висловлювала маячні ідеї на адресу свого сина, оточуючих родичів, сусідів. Не відмовляється від того, що інколи з'являються дома галюцинації, «бачить» вдома бандитів, які хочуть її вбити. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний (шизафреноподібний) розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

26 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1962 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2015р. о 08 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, 25.02.2015р. о 08 год. 00 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні Покровської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, не розмовляє, кудись біжить, просить вбити її. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

26 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1987 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2015р. о 19 год. 09 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2015р. о 19 год. 09 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий психомоторно збуджений, мислення розірване, висловлює маячні ідеї, переслідування, особливого значення. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

26 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1992 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.02.2015р. о 20 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.02.2015р. о 20 год. 26 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Свіріна лікарні КЗ «ДСШМД» ДОС. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дома не спить, не їсть, не п'є. Останню добу не реагував на звернення, постійно перебував у одній позі, не рухався. Продуктивному мовному контакту не доступний. Дивиться в одну точку, виявляє аутизм, негативізм, катотонічну симптоматику. Позитивний симптом «повітряної подушки». На звернення не реагує. Свій стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

26 лютого 2015 року заявник звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною доньку [PERSON], [INFO]. У своїй заяві посилається на те, що донька є інвалідом 2 групи, внаслідок психічного захворювання і потребує постійного стороннього догляду. Зазначила, що по досягненню донькою повноліття вона втратила свої повноваження піклувальника і не може вчиняти дії направлені на захист прав та інтересів доньки. Визнання доньки недієздатною їй потрібно для здійснення опіки над нею відповідно до вимог чинного законодавства. У судовому засіданні заявник свою заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, але надали письмову заяву, в якій вимоги заявника визнали не заперечувала проти їх задоволення, а також рішення виконавчого комітету сільської ради з клопотанням про заявника опікуном її доньки. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], тобто заявник у справі, є матірю [PERSON], [INFO]. Зі змісту висновку лікарської трудової експертної комісії (№ 5031493) випливає, що [PERSON] є з дитинства інвалідом другої групи, внаслідок психічного розладу, безстроково, з діагнозом шизофренія. З амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.05.2015 р. видно, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним захворюванням у формі помірної розумової відсталості, внаслідок чого вона не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області від 10 червня 2015 року за № 19 вирішено клопотати перед судом про призначення заявника опікуном [PERSON] Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON], а також встановлення над нею опіки з призначенням опікуном заявника.

Outcome: approved