Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

26.01.2021 року [PERSON] , звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] , в якій зазначає на те, що з 15.09.2020 року згідно з наказом №122 «У» від 11.09.2020 року, я зарахований на перший курс, денне відділення, на бюджетній основі до Дніпровського технікуму зварювання та електрики ім..ю Є.О. Патона. З вересня 2020 року позивач проживає за місцем навчання в місті Дніпро. Мої батьки [PERSON] та [PERSON] разом не проживають, шлюб був розірваний у травні 2004 року. З часу коли він продовжив навчання в Дніпровському технікумі зварювання та електрики імені Є.О.Патона, після здобування повної загальної середньої освіти, йому допомагає лише мати, але цієї допомоги недостатньо. Позивач проживає в м.Дніпро, йому треба оплачувати витрати за проживання, щоденні потрібні кошти на харчування, проїзд містом громадськими видами транспорту, а також у разі необхідності, придбання навчальної літератури, канцелярських товарів, для належного оформлення власних робіт за завданнями, які отримую в процесу навчання, не враховуючи витрат на одяг, у разі такої необхідності. Можливості матері надавати допомогу обмежені, адже на даній час вона навчається у Енергодарському інституті державного та муніципального управління імені Р.Г.Хеноха на платній основі. Батько працює у ВП «ЗАЕС». Просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] на користь та утримання [PERSON] аліменти на період навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення ним 23-х років, тобто до [INFO] . Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.02.20241 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.17). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.23). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.21). Відповідач [PERSON] , в судове засідання, для розгляду справи по суті, не з`явився повторно, заяв або клопотань про розгляд справи у відсутності, про відкладення розгляду справи, відзову на позов - до суду не надав. Викликався до суду шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією через відділення «Укрпошти» як за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку, проте, до суду повернулися поштові конверти судового відправлення з відмітками відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» та «за спливом терміну зберігання» (а.с.20,29,31). Згідно п.4 ч.8 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачем до суду не надавались повідомлення із зазначенням іншої адреси місця проживання, ніж тих які відомі суду, враховуючи приписи п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом. Підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи суд не вбачає. Враховуючи зазначене, наявність сукупності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України для розгляду справи в заочному провадженні, суд ухвалив: провести розгляд справи за відсутності учасників справи, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача по справі - [PERSON] , 1987 року народження. Позивач по справі з 15.09.2019 року навчається в Дніпровському технікумі зварювання та електрики імені Є.О.Патона, на бюджетній основі, термін навчання до 30.06.2023 року, що підтверджується довідкою від 07.12.2020 року, №2356 (а.с.6). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Положеннями ч.1 ст.198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Статтею 199 СК України врегульовано, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Слід також зауважити, що обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах СК України, вони мають власні підстави виникнення і припинення. Згідно абзацу 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Як встановлено вище, позивач не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, заробітку, стипендії чи іншого доходу не має, а отже потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Позивач просить суд про стягнення аліментів з відповідача на свою користь в розмірі 1/4 частини його заробітку. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обов`язково врахувати вимоги щодо можливості надання такого утримання другим з батьків. При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. Згідно положень ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати. Вирішуючи питання щодо розміру частки аліментів, яку можливо призначити до стягнення з відповідача на користь позивача, суд також враховує принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначеного статтею 141 СК України, у тому числі щодо участі у матеріальних витратах, у яких зобов`язані брати участь обидва батьки. Крім того, суд враховує і встановлений ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, який з 01.01.2021 року, тобто на дату розгляду справи судом, становить 2189,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає справедливим, достатнім та необхідним для задоволення потреб позивача пов`язаних з навчанням, призначення стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача - 1/4 частини. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на період навчання з дати звернення позивача до суду, тобто з 26.01.2021 року та до закінчення навчання, тобто до 30.06.2023 року (включно), в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Слід також зазначити, що відповідно до положень ст.192 СК України, розмір аліментів визначений за судовим рішенням не є незмінним та може бути згодом збільшений, або зменшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Про розподіл судових витрат зазначається також у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України). Відповідно до положень ч.2 ст.133 ЦПК України, при звернені до суду сплачується судовий збір, розмір якого та порядок його сплати, звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір», Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Приписами ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, зазначене, а також, положення п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial