Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

25.09.2015 року [PERSON] звернулася з позовом про зобов'язання [PERSON] повернути майно, а саме: газовий котел «Вулкан», чавунну ванну, мийку кухонну, керамічну раковину для ванної кімнати, 6 кранів, 2 змішувачі, 2 сифони, газову плиту чотирьохкомфорочну «Грета», холодильник «ЗІЛ» на загальну суму 24 320 грн., стягнення матеріальної шкоди в результаті демонтажу опалювальної системи, встановлення унітазу, перевстановлення міжкімнатних дверей в розмірі 28 196 грн., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при проведенні ремонтних робіт відповідачем у житловому приміщення позивача - квартирі [ADDRESS], [PERSON] здійснив самоуправні дії, а саме, демонтував систему опалення у квартирі, викрав труби, 3 чавунні радіатори, газовий котел «Вулкан» (7 000 грн.), насос (4 000грн.), демонтував чавунну ванну (4 000 грн.), мийку в кухні (500 грн.), керамічну раковину у ванній кімнаті (500 грн.), унітаз (599 грн.), познімав крани, 2 змішувачі (160 грн.), сифони та газову плиту (4000 грн.), забрав холодильник «Зіл» (4 000 грн.), все майно вивіз у невідомому напрямку. Позивачу довелось купити нові труби та радіатори опалення, найняти майстрів для виправлення недоліків роботи відповідача щодо встановлення міжкімнатних дверей. Самоуправними діями відповідача, що призвели до додаткових витрат на відновлення втраченого майна, неможливості проживати у квартирі, погіршення стану здоров'я, позивачу завдано моральної шкоди, яку остання оцінює в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого ЖКП «Немішаєве», квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях вартості. Свідоцтво видане згідно розпорядженням (наказом) від 15.10.2003 №221 (а. с. 10). Факт підтвердження належності позивачу ? частки права власності на квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2003 (а. с. 11). На початку червня 2012 року за усною домовленістю між [PERSON] (дідусь позивача) та [PERSON] про проведення ремонтних робіт в [ADDRESS], останньому було передано грошові кошти на ремонт квартири. Відповідач, зі згоди позивача, демонтував стару опалювальну систему та здав в пункт металобрухту опалювальний котел, радіатори, циркуляційний насос, ванну, холодильник, газову плиту та дві мийки. Отримані кошти в сумі 500 грн. витрачено на купівлю будівельних матеріалів для подальшого проведення ремонту. У зв'язку з взаємним невиконанням майново-грошових зобов'язань, ремонт квартири повністю не був закінчений. Зазначені обставини встановлені у висновках дільничного інспектора міліції Бородянського РВ ГУВМС України в Київській обл. та затверджені начальником від 11.02.2014, 01.10.2014, 09.12.014 року (а. с. 13 - 15). Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 09.02.2015 року (а. с. 16), депутатом Немішаївської селищної ради проведено обстеження квартири [ADDRESS], виявлено відсутність сантехніки (ванни, раковини, мийки, кранів, двох змішувачів, сифону). 02.02.2015 року відповідач написав розписку, згідно якої зобов'язувався протягом 3 місяців повернути [PERSON] газовий котел, газову плиту, мийку в кухню, ванну, холодильник, змішувач, сифон (а. с. 12 - копія розписки). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Спір виник з тих підстав, що на думку позивача при проведенні ремонтних робіт відповідач самовільно демонтував систему опалення у квартирі, неякісно здійснив ремонтні роботи, у зв'язку з чим, позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. За змістом ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як підставу своїх вимог, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як на підставу позовних вимог представник позивача посилався на розписку (а. с. 12), проте з її змісту вбачається, що вона написана не позивачу ([PERSON].), а іншій особі - [PERSON] Тобто, вказана розписка не підтверджує наявності зобов'язальних правовідносин між сторонами та не підтверджує вимоги позивача. Вимога про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 28 196 грн. не підтверджується жодним доказом, представник позивача не зміг пояснити в судовому засіданні вказаної суми. Позивачем не надано жодного доказу неналежного виконання чи невиконання відповідачем певних робіт, заподіяння позивачу шкоди та розміру такої шкоди. Враховуючи приписи ст. ст. 22, 1166 ЦК України, позивач повинна довести факт заподіяння шкоди в даному випадку. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Оскільки позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та її розмір, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про зобов'язання повернути майно та відшкодування майнової шкоди. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування моральної шкоди в даному випадку, в силу наведених норм, необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього або у зв'язку із знищенням чи пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В підтвердження завдання моральної шкоди, позивач посилається на додаткові витрати на відновлення втраченого майна, неможливості проживати у квартирі, погіршення стану здоров'я. Проте, як уже зазначалося вище, позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння шкоди, матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача та наявності вини останнього. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і даної частини вимог. На підставі наведеного суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed