Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

26 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 червня 2008 року він придбав у [PERSON] у власність 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0581 га розташованої по [ADDRESS], але своєчасно не зареєстрував право власності у встановленому законом порядку та не отримав Державний акт на право приватної власності на землю. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15 листопада 2013 року № 8005138, у державній реєстрації йому було відмовлено з причини не надання Державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку. Управлінням Дерземагенства у Очаківському районі Миколаївської області у видачі державного акту було відмовлено з посиланням на те, що законодавчі акти, які регулювали питання видачі державних актів, втратили чинність та Державні акти на теперішній час не видаються. Посилаючись, що у зв'язку з викладеними обставинами він позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном, просив визнати за ним право власності на зазначену вище земельну ділянку. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб - Управління Держземагентства в Очаківському районі Миколаївської області та реєстраційної служби Очаківського міськрайоннного управління юстиції в судове засідання не з'явилися. До судового засідання надійшли листи за підписами начальника Управління Держземагентства в Очаківському районі Миколаївської області Котик Т.В. та завідувача сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Северинової Л.В., в яких вони просять розглянути справу без їх участі, не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно рішення Очаківської міської ради Миколаївської області від 27 квітня 2007 року №28 [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,0581 га, кадастровий № 4810300000:05:019:0025, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], а 06 червня 2007 року їй виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ЯГ №613300, зареєстрований за № 010702100631 в книзі записів реєстрації державний акті на право власності на земля та на право постійного користування землею, договорі оренди землі, що підтверджується копією вказаного державного акту та копіює витягу з Державного земельного кадастру від 18 вересня 2013 року №НВ-4800415382013. За договором купівлі-продажу від 11 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №977, [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] по 1/2 частці зазначеної вище земельної ділянки. Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, в редакції, що діяла на момент укладення зазначених вище угод, право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, тобто одержання державного акту на право власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю на своє ім'я не отримали. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], на яку 06 червня 2007 року було видано державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Вказаним судовим рішенням встановлено, що за договором купівлі-продажу від 11 червня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №974, [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] також по 1/2 частці житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Також встановлено, що [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2012 року на 1/2 частку зазначеного житлового будинку, що належала [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Згідно листа управління Держземагентства в Очаківському районі Миколаївської області від 24 січня 2014 року № 252/12-14, на теперішній час державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] не може бути видано у зв'язку зі змінами в земельному законодавстві. Так, з 01 січня 2013 року до Земельного кодексу України внесені зміни, а саме статтею 126 цього Кодексу передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952 - ІV (далі - закон № 1952 - ІV) і посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється без оформлення державних актів. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області № 8005138 від 15 листопада 2013 року, з посиланням на п. 5-4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 - ІV та п.п. 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації його права власності на 1/2 частку спірної земельної ділянки, з причини ненадання заявником документа, що посвідчує його право власності на земельну ділянку - державного акту. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідачка визнала позов, а обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Обставин, що суперечать закону або порушують права чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, територіальний орган Держземагентства повноважень на видачу державного акту на право власності на земельну ділянку не має, а реєстрація права на земельну ділянку без надання державного акту на теперішній час не передбачена. Дані обставини суд вважає такими, що перешкоджають позивачу реалізувати свої права як власника земельної ділянки, а тому приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved