Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

26.06.2012 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 41962,59 гривень та витрат по сплаті судового збору в розмірі 419,63 гривень. В позовній заяві зазначено, що 23.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі чого відповідачеві було відкрито картковий рахунок № 79234040 в національній валюті України за тарифним пакетом «Справжня кредитна картка « 45 днів кредиту без відсотків»» з кредитним лімітом в сумі 20000,00 грн.. Відповідно до п. 5.2.4., 5.2.5. договору, [PERSON] зобов'язався здійснювати оплату послуг позивача згідно тарифів позивача у строки, передбачені умовами даного договору, здійснювати погашення обов'язкових мінімальних платежів з першого дня наступного розрахункового періоду до 15 числа наступного місяця включно. Проте відповідачем дані зобов'язання належним чином не виконуються, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредиту, яка станом на 29.11.2011 року становить 41962,59 гривень. Добровільно відповідач їх сплачувати не бажає, тому просить стягнути зазначену суму та витрати по оплаті судового збору з відповідача на користь позивача у судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, та суду пояснила, що при укладанні договорів про надання кредитів, вони повідомляють клієнтів про те, що до договору будуть вноситися зміни, з якими вони можуть ознайомитися на сайті банку. Крім того, відповідач своїм підписом в анкеті погодився на вказані умови та був належним чином повідомлений про внесені зміни до договору. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема суми заборгованості та самого факту отримання кредитної картки. Крім того, просить застосувати строки позовної давності, оскільки заборгованість виникла у жовтні 2008 році, на думку позивача, проте банк звернувся до суду лише в червні місяці 2012 року, тобто із пропущенням трирічного строку позовної давності. Договори, надані представником позивача, із внесеними змінами до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, є не належним доказом на підтвердження позовних вимог, оскільки відповідач вказаних договорів не отримував, їх не підписував. Крім того, [PERSON] не зобов'язаний слідкувати за змінами на сайті банку. Тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 23.01.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір приєднання, відповідно до умов якого позичальник дав згоду шляхом особистого письмового підтвердження про приєднання до умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 05.10.2006 року. Приєднавшись до договору, сторони визначилися з усіма істотними умовами договору, а саме: найменуванням банківського продукту -«Кредитна картка з пільговим періодом кредитування « 45 днів кредиту без відсотків»; валютного рахунку -українська гривня; сумою ліміту кредитування - 20000,00 грн; відсотковою ставкою за користування кредитом, що зазначена в виписці-повідомленні. Проте відповідач порушив умови договору і тому станом на 29.11.2011 року має заборгованість в розмірі 41962,59 грн, яка складається із: непогашеного кредиту - 19947,48 грн.; несплачених відсотків - 21232,38 грн.; штрафу за несвоєчасне погашення мінімального платежу - 782,73 грн. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач просить у судовому порядку стягнути з відповідача вищевказаний розмір заборгованості та понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 419,63 грн. Ці обставини підтверджуються копією договору комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, копією анкети клієнта, розрахунком заборгованості, копією свідоцтва про державну реєстрацію ПАТ «КБ «Надра», виданого на підставі зміни найменування юридичної особи, та іншими письмовими доказами. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст. 1046- 1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» 26.06.2012 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. З розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, встановлено, що відповідач припинив здійснювати виплату суми заборгованості у жовтні 2008 року, тобто вказана дата є моментом, коли банк дізнався про порушення свого права. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача про те, що зміни, які були внесені до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб 24.07.2013 року та яким було подовжено строк позовної давності до 10 років, прийняв відповідач автоматично, без належного ознайомлення та без підпису, оскільки вони належним чином не підтверджені, порушують права відповідача, а також укладені із порушення форми. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, ним не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження збільшення тривалості позовної давності у формі, встановленій законодавством, доказів на підтвердження поважності пропуску позовної давності, а також доказів, що підтверджують вчинення відповідачем дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Судові витрати позивача по сплаті судового збору стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed