Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

25 вересня 2019 року представник позивачів звернувся з позовом до [PERSON] , 3-я особа: Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання особи такою, що втратила право на спадкування відповідної частини спадкового майна. Згодом, уточнивши позовні вимоги, вказав наступне. [INFO] в с. Сенькове Куп`янського району Харківської області помер [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці, приватизованій на його ім`я. Вказану спадщину прийняв його син [PERSON] у 2/3 її частках, на підставі заповіту, але не оформив її у зв`язку зі смертю. Також спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , відомості щодо прийняття ним 1/3 частини спадщини відсутні. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] - 2/3 частини спадкового майна, по 1/3 частині кожний, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. В примітках цих свідоцтв про право на спадщину за законом зазначено, що на 1/3 частини спадкового майна ще не видано свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову частину в вищевказаному майні, що залишились після смерті [PERSON] . Позивачі не підтримують будь-яких родинних зв`язків з відповідачем, тому їм не відомо чи прийняв він 1/3 частину спадщини чи ні. На даний час позивачі бажають реалізувати свої частки спадкового майна, але вказані вище обставини їм перешкоджають. З відповіді Куп`янської державної нотаріальної контори вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи [PERSON] , 1937 р.н., являється спадкоємцем відповідно до ст.. 535 ЦК УРСР, тобто, на момент смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , він мав право на обов`язкову частину у спадковому майні, через свою непрацездатність; заява про прийняття спадщини від [PERSON] в матеріалах справи відсутня, отже останній не подав в шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори, як це передбачено ст.. 549 ЦК УРСР. 1/3 частина спадкового майна до теперішнього часу значиться за померлим [PERSON] , яка була залишена відкритою для його сина - [PERSON] .. Вказані факти свідчать про те, що нотаріусом помилково зафіксовано, що зазначена частина спадщини залишилась для [PERSON] , з урахуванням відсутності заяви відповідача про прийняття спадщини, він є таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , тому втратив своє право на прийняття обов`язкової частини в спадщині. Позивачі утримують все спадкове майно, користуються будинком, доглядають за ним та мають намір здійснити його відчуження, але не в змозі цього зробити, так як доля 1/3 частини спадщини не вирішена. За таких обставин вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, та просять встановити факт неприйняття відповідачем 1/3 частини спадкового майна після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та визнати його таким, що втратив своє право на прийняття 1/3 обов`язкової частини в спадковому майні, що залишилась після смерті [PERSON] . В судове засідання позивачі не з`явились, їх інтереси в суді представляє адвокат Слупицький В.С. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Слупицький В.С. уточнені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився з не відомих суду причин. Про час та місце судового засідання був повідомлений через оголошення на офіційному сайті Куп`янського міськрайонного суду Харківської області через офіційний веб-сайті судової влади України, відзив на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши думку представника позивачів, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 квітня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2763, [PERSON] є спадкоємицею 1/3 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, приватизованій на ім`я [PERSON] Цей житловий будинок з надвірним будівлями належав померлому [INFO] батькові спадкодавця [PERSON] , після смерті якого та згідно його заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р. № 120 спадщину в 2/3 частках прийняв його син [PERSON] , але не оформив її у зв`язку зі смертю. В примітках даного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено: на 1/3 частки зазначеного вище житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] ; на 1/3 частки вищевказаного житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , ще не видано. (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 квітня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2765, [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці, приватизованій на ім`я [PERSON] Цей житловий будинок з надвірним будівлями належав померлому [INFO] батькові спадкодавця [PERSON] , після смерті якого та згідно його заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р. № 120, спадщину в 2/3 частках прийняв його син [PERSON] , але не оформив її у зв`язку зі смертю. В примітках даного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено: на 1/3 частки зазначеного вище житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] ; на 1/3 частки вищевказаного житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , ще не видано.(а.с. 9). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 квітня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2769, вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з земельної ділянки, площа якої складає 0,32 га, переданої батькові спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на землю серії ХР № 19-00-092592, після смерті якого та згідно його заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р № 120, його син [PERSON] прийняв спадщину в 2/3 її частках, але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку зі своєю смертю. В примітках даного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено: на 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] ; на 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , ще не видано.(а.с. 10). Із свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23 квітня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2767, вбачається, що [PERSON] є спадкоємицею 1/3 частки майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з земельної ділянки, площа якої складає 0,32 га, переданої батькові спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] для ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області, яка належала йому на підставі Державного акта на право власності на землю серії ХР № 19-00-092592, після смерті якого та згідно його заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р № 120, його син [PERSON] прийняв спадщину в 2/3 її частках, але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку зі своєю смертю. В примітках даного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено: на 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом видане [PERSON] ; на 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , ще не видано.(а.с. 13). Крім того, згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених 23 квітня 2008 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в реєстрі за № 1-2771 та № 1-2774, позивачі є спадкоємцями по 1/3 частки кожний майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з: права на земельну частку (пай) бувш. Чл.. КСП «Україна» с. Сенькове Куп`янського району Харківської області, розмір якого становить 6,35 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); майнового паю в майні бувшого КСП «Україна» с. Сенькове Куп`янського району Харківської області, вартістю 6895, 00 грн. Вказане майно належало померлому батькові спадкодавця [PERSON] , після смерті якого та згідно його заповіту, посвідченого секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р № 120, його син [PERSON] прийняв спадщину в 2/3 її частках, але не оформив своїх спадкових прав у зв`язку зі своєю смертю. В примітках даного свідоцтва про право на спадщину за законом зазначено: на 1/3 частки в кожному з вищевказаного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку в спадковому майні, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] , ще не видано (а.с.11,12). З матеріалів справи вбачається, що спадщина, до складу якої входить спірний будинок, відкрилась до 1 січня 2004 року, тому правовідносини сторін урегульовані нормами ЦК УРСР . Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 534 ЦК Української РСР, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, для встановлення тієї обставини, з якою стаття 549 ЦК УРСР пов`язувала факт прийняття спадщини, необхідно встановити, чи фактично такий спадкоємець вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, і для цього недостатньо наявності лише реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті останнього. Як вбачається з листа Куп`янської державної нотаріальної контори від 24 травня 2019 року, наданого на запит [PERSON] , після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за заявою до нотаріальної контори прийняв його син [PERSON] , на якого спадкодавець залишив заповіт на все майно, посвідчений секретарем виконкому Сеньківської сільської ради Куп`янського району Харківської області 20 жовтня 1992 року за р № 120. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем згідно ст.. 535 ЦК України був син - [PERSON] , [INFO] . Заява про прийняття ним спадщини в матеріалах спадкової справи відсутня. 23 квітня 2008 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до держконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] чоловіка та батька [PERSON] , який у зв`язку зі своєю смертю не оформив своїх спадкових прав на майно померлого [PERSON],, вказавши в ній, що його непрацездатним сином [PERSON] також була прийнята спадщина його батька. 23 квітня 2008 року за р. № 1-2763, 1-2765 [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будинку за адресою: : [ADDRESS] , та за р. № 1-2767, 1-2769 - того ж числа їм же були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки при цьому ж житловому будинку (майно, успадковане померлим після смерті батька [PERSON] ). 1/3 частку спадкового майна, яка належала померлому [INFO] [PERSON] , була залишена відкритою для його сина - [PERSON] . Інші відомості в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с. 14,15). Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження не прийняття відповідачем спадщини. Крім того, у справі встановлено, що позивачі оспорюють право відповідача на спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] , шляхом встановлення факту неприйняття спадщини відповідачем. Однак, не зазначили яким нормативно-правовим актом передбачений такий спосіб захисту цивільних прав, як встановлення факту не прийняття спадщини, що також не передбачений у статті 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Законодавчі обмеження переліку способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушені цивільні права чи інтереси підлягають судовому захисту також у спосіб, не передбачений законом або договором, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Пунктом другим Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова ВСУ № № 7 від 30 травня 2008 року) судам роз`яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Отже, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд звертає увагу, що заявлені позивачами вимоги самі по собі не можуть захистити можливе порушене їх права, а фактично мають на меті певний преюдиційний характер в подальшому спорі сторін про право власності на майно в порядку спадкування. Тому обраний позивачами спосіб захисту прав не є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки не може забезпечити поновлення прав позивача внаслідок його невідповідності змісту порушеного права та характеру спірних правовідносин. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги, що позивачі вибрали невірний спосіб захисту, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed