Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

24 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеною позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19.10.2020 року, та від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини та право малолітнього [PERSON] на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, позивач вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття, на підставі чого просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою Октябрського районого суду м.Полтави від 06 березня 2020 року позовна заява прийнята до провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. За вказаних обставин, суд вважає можливим судовий розгляд проводити за відсутності сторін, ураховуючи положення ст.ст.211, 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і представлених доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, який було розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2016 року . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 05 вересня 2007 року. Судом встановлено, що дитина - [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері [PERSON] та проживає разом з нею. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, враховуючи потреби дитини, її стан здоров`я та вік, матеріальне становище відповідача, який є працездатною особою, доказів про інші аліментні зобов`язання та осіб на утриманні суду не надав, те, що батьки проживають окремо, дитина проживає з позивачем та те що відповідач не заперечую проти задоволення позову, а також інші обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сплати аліментів у розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд присуджує аліменти на дитину від дня пред`явлення позову, тобто з 24 лютого 2020 року. З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов до висновку про задоволення вимог позовної заяви. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved