Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

26.10.2015 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ СК «Гарант-Авто», просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 25772 грн. 60 коп., інфляційні втрати в розмірі 28169 грн. 17 коп. та 3 % річних в розмірі 1754 грн. 79 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24.10.2014, яке набрало законної сили у справі №757/24301/14-ц позовні вимоги [PERSON] до ПАТ СК «Гарант-Авто» про стягнення суми страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 50000 грн. 00 коп., пеню-4954 грн. 79 коп., інфляційних втрат в розмірі 5894 грн. 83 коп. та 3% річних в сумі 834 грн. 25 коп. На виконання вказаного рішення суду, 14.11.2014 Печерським районним судом м.Києва позивачу був виданий виконавчий лист. Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 12.06.2015 відкрито виконавче провадження. Однак, рішення суду відповідачем не виконано, у зв'язку з чим, позивач просить на підставі ст.625 ЦК України стягнути вказані суми, розраховані останнім за період з 21.08.2014 по 21.10.2015. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в позові обставини, просила позов задовольнити. Відповідач, який повідомлений належним чином, в судове засідання уповноваженого представника не направив, причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника до суду не надходило. За вказаних обставин, суд на підставі ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнавши причини неявки відповідача, який не направив до суду свого уповноваженого представника, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24.10.2014, яке набрало законної сили 04.11.2014 у цивільній справі №757/24301/14-ц позов [PERSON] до ПАТ СК «Гарант-Авто» про стягнення суми страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму коштів в розмірі 65520 грн. 95 коп. (а.с.5-8) На виконання вказаного рішення суду, 14.11.2014 Печерським районним судом м.Києва позивачу був виданий виконавчий лист.(а.с.10) Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м.Києва Коваленко В.О. від 12.06.2015 відкрито виконавче провадження №47839317 з виконання виконавчого листа №757/24301/14-ц про стягнення з ПАТ СК «Гарант-Авто» на користь [PERSON] суми коштів в розмірі 65520 грн. 95 коп. (а.с.10) Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, зобов'язанням є правовідношення сторін, зміст якого становлять цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч.1,2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з положень вказаних норм ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили підлягають виконанню з дня набрання рішенням законної сили. Оскільки рішення Печерського районного суду м.Києва від 24.10.2014 набрало законної сили 04.11.2014, тому останнє підлягало виконанню 04.11.2014. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі №6-113цс14. Таким чином, на підставі вказаного рішення суду у відповідача виникло грошове зобов'язання. За вказаних обставин, у зв'язку із простроченням виконання вказаного рішення суду суд дійшов висновку про наявність підстав згідно зі ст. 625 ЦК України для стягнення 3% річних та інфляційних витрат за період з дня набрання законної сили рішення суду і до повновного виконання рішення суду, а саме з 04.11.2014 по 21.10.2015. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що розраховані позивачем суми штрафних санкцій, зокрема, за період з 21.08.2014 по 21.10.2015 є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на положеннях вказаних норм ЦПК, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи розмір 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наявної суми заборгованості по оплаті страхового відшкодування в розмірі 50 000грн., яка присуджена вказаним рішенням суду та надходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми в розмірі 1446,58грн. за період з 04.11.2014 по 21.10.2015 та інфляційні витрати в розмірі 23 221,28грн. за період з 04.11.2014 по 21.10.2015. Крім того, відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки вищевказаним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24.10.2014 встановлено прострочення виплати позивачу страхового відшкодування в розмірі 50000 грн., суд надходить до висновку про наявність підстав згідно п.36.5 ст.36 вказаного Закону для нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, разом із тим за період з 22.10.2014 по 21.10.2015, враховуючи, що зазначеним рішенням суду присуджена позивачу означена пеня за період з 30.01.2014 по 21.10.2014. Таким чином, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 23 649 грн. 31 коп. за період з 22.10.2014 по 21.10.2015. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази по праві у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 483 грн. 17 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial