Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

25.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю з відповідачем [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що 30.08.2000 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від якого мають трьох дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 26.02.2016 року їх шлюб з відповідачем [PERSON] розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем вони отримали молодіжний кредит на придбання квартири, який повністю сплатили та отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] ., яка є предметом поділу. Просила: визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, що складається з трьох кімнат житловою площею 46,60 кв.м., загальною площею 90, 80 кв.м [ADDRESS] , та Ѕ частини за відповідачем [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] повноваження якого належно підтверджені будучи присутнім у судовому засіданні підтримав заявлені [PERSON] до [PERSON] позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні в черговий раз відсутній, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача подав до суду клопотання щодо відкладення розгляду справи на іншу дату, однак про причини його неявки у судове засідання не повідомив, доказів на підтвердження причин його неявки у судове засідання суду не подав. Врахувавши думку представника позивачки, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна за відсутності відповідача та його представника. Заслухавши представника позивачки [PERSON] - адвоката Стрепетова П.А., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Відповідно п.9 роділу ХІII ЦПК України «Перехідні положення» (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), дану справу, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд розглядає за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Правилами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2000 року перебували в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 980 (а.с.7). Від цього шлюбу сторони у справі мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] ( а.с.10-12). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 26.02.2016 року за позовом [PERSON] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8-9). Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 07.04.2004 року виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 30.03.2004 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] .(а.с.13). За даними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 46,68 м.кв., у тому числі: перша кімната - 17,3 м.кв., друга кімната - 12,2 м.кв., третя кімната - 17,1 м.кв., загальна площа квартири - 90,80 м. кв. (а.с. 15). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а статтею 61 цього Кодексу передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, правилами ч.3 ст.368 ЦК України також встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судлом встановлено, що заявлене позивачкою [PERSON] для поділу майно - квартира [ADDRESS] була набута сторонами у справі за час перебування у шлюбі, відповідно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] Правилами статтей 63, 70 СК України встановлено, що: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доказів щодо домовленості подружжя [PERSON] про визначення іншого розміру часток на придбане під час шлюбу майно сторонами суду не надано, шлюбний договір подружжям не укладався. То ж, відповідно ст.70 СК України, частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вказане майно, що заявлено позивачкою для розподілу є рівними. Крім того, судом встановлено, що дитина сторін у справі [PERSON] , [INFO] є інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою №245 від 02.04.2015 року виданої управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу, як інвалід з дитинства відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам». ( а.с. 22-23). Наразі встановлені судом обставини є підставою для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частки квартири, що перебуває у спільній сумісній власності колишнього подружжя [PERSON] та фактично використовується ними та їх спільними дітьми для проживання його буде відповідати вимогам ст.ст. 63, 70 СК України та не порушить законних прав та інтересів відповідача [PERSON] . З огляду на висновки суду про задоволення позовних вимог [PERSON] , то відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, відповідач має відшкодувати позивачці понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 800, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved