Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

25 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду із вказаною заявою, в якій зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Зазначає, що 02 жовтня 2021\~року її чоловік поїхав до АР Крим в м. Алушта для догляду за батьком [PERSON] . Батька виписали з лікарні додому в м. Алушта приблизно 25 жовтня 2021 року, чоловік залишився його доглядати, але сам захворів від ураження коронавірусом. [INFO] [PERSON] помер у лікарні м. Алушта та був похований на місцевому кладовищі, оскільки його тіло доставити до м. Суми в неї не було можливості у зв`язку з окупацією АР Крим. Для вирішення питання про проведення реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть вона звернулась до Сумського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Суми), в чому їй було відмовлено з посиланням на те, що отримана довідка про смерть, видана органами так званої Республіки Крим не визнається таким документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація смерті. Посилаючись на вказані обставини та на обставини того, що встановлення факту смерті її чоловіка необхідно їй для прийняття спадщини, заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , місце народження: м.\~Суми, який помер [INFO] в м. Алушта, Автономної Республіки Крим. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 25 листопада 2021 року на 16-годину 45 хв. В судове засідання заявниця не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. Заінтересована особа повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без участі її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Судом встановлено, що за даними паспорта серії [NUMBER] , виданого 08 лютого 2013 року Конотопським МВ УДМС України в Сумській області [PERSON] народився [INFO] в м.\~Суми (а.с. 7). 10 вересня 1974 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 5-6, 7, 9). Отже, заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON] . Відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві про смерть, виданого нелегітимним органом, так званим «Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» від 02 листопада 2021 року, [PERSON] , [INFO] , громадянин України помер [INFO] в м.\~Алушта, Автономної Республіки Крим (а.с. 10). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № С-01377 від 02 листопада 2021 року, виданого нелегітимним органом, так званим «Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим», [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Суми, громадянин України, помер [INFO] в м. Алушта, Автономної Республіки Крим, причина смерті: дихальна недостатність, дольова пневмонія (а.с. 11). Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України» передбачено, що будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі встановлення факту смерті на окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду України з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права (справи проти Туреччини, Молдови та Росії). Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тобто, документи видані органами чи установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток, можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статтею 317 ЦПК України. Даючи оцінку допустимості наданих суду доказів, а саме документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає необхідним встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , місце народження: м. Суми, який помер [INFO] в м. Алушта, Автономна Республіка Крим, Україна. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, тому необхідно допустити негайне виконання рішення у зазначеній справі.

Outcome: approved