Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

26 квітня 2016 року до Теплицького районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Відділення виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди в розмірі 206700 гривень. Позов мотивований тим, що позивач в 2005 році працював комбайнером в ВАТ «Мрія» с.Бджільна Теплицького району. 31 липня 2005 року під час виконання трудових обовязків, а саме виконання робіт по збиранню ячменю, побачивши на підборщику купу землі, він зупинив комбайн, при цьому двигун залишив включеним, коробку передач вимкнув у нейтральне положення, виключив важіль наклонної камери. В результаті роботи двигуна самостійно включилась наклонна камера, внаслідок чого ліва рука попала під ніж і його затягнуло у підборщик, травмувавши при цьому ліву руку та хребет. Він був доставлений на автомобілі агронома в лікарню, де було проведене оперативне втручання по встановленню металевої пружини в хребет та проведено лікування з приводу травматичної ампутації 2 та 3 пальців лівої руки. Вінницька міжрайонна травматологічна МСЕК 12.10.2005 року вперше встановила позивачу 60% втрати працездатності та другу групу інвалідності, а з 25.11.2009 року МСЕК встановила втрату працездатності 75% та другу групу інвалідності безтерміново. Пошкодженням здоровя позивачеві завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, оскільки кардинально змінився звичайний уклад життя, що вимагає великих зусиль для організації його життя і відновлення здоровя та значного матеріального забезпечення. Після нещасного випадку позивач відчуває себе хворим, став не здатним до трудової діяльності. Внаслідок вказаних обставин він терпить нестерпні моральні страждання, в звязку з чим просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану травмою, що отримана на виробництві, в сумі 206700 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28 квітня 2016 року, позовні вимоги підтримав, просив суд з викладених підстав позов задовольнити та стягнути з відповідача моральну шкоду в заявленому розмірі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01 грудня 2015 року, позов не визнав, подав заперечення проти позову, та на обґрунтування своєї позиції повідомив про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, та сплив позовної давності, наслідки чого просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнає, зазначає, що грубе порушення Правил охорони праці самим позивачем [PERSON] привело до нещасного випадку на виробництві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та визнано сторонами, що позивач працював у ВАТ «Мрія» с.Бджільна Теплицького району комбайнером. Актом № 1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затвердженим 04 серпня 2005 року директором ВАТ «Мрія», підтверджено, що з [PERSON] 31.07.2005 року стався нещасний випадок на виробництві. Згідно вказаного акту [PERSON]. на момент нещасного випадку мав десятирічний стаж трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі 16 років, причинами нещасного випадку є порушення вимог Інструкції з охорони праці (а.с. 4-7). Довідкою МСЕК № 090887 від 21.10.2005 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлено другу групу інвалідності (а.с. 9, 11). Відповідно довідки Вінницького обласного центру від 25.11.2009 року [PERSON] визначено 75 відсотків втрати професійної працездатності у звязку з травмою на виробництві безтерміново(а.с.12). Зазначені факти,\~\~не заперечуються сторонами та не потребують доказування відповідно до\~\~ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Вказаними доказами підтверджено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки ним внаслідок нещасного випадку на виробництві втрачено можливість до повноцінного життя. Так, він є інвалідом другої групи, втрата працездатності на 2005 рік становила 60%, з 2009 року 75%., Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та ушкодженням здоровя. Щодо заперечення відповідачем права позивача [PERSON]А на відшкодування моральної шкоди, отриманої внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, в тому числі грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (редакція станом на липень 2005 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. (ч. 3 ст. 34 вказаного Закону ( редакція на час виникнення правовідносин). Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі № 1-9/2004 крім іншого, розяснено, що поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 1 Закону і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку відповідно до абзацу третього статті 5 Закону є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком. До страхових виплат належить, зокрема, грошова сума, яка виплачується застрахованому за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна\~\~працівникові,\~\~який\~\~не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду\~\~від\~[PERSON] соціального страхування\~\~від\~\~нещасних\~\~випадків\~\~залежно\~\~від\~\~ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Встановлення Законом обов'язку [PERSON] соціального страхування від нещасних\~\~випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на\~\~виробництві\~\~та\~\~професійного\~\~захворювання. Аналіз наведених норм переконує суд в тому, що відповідач зобовязаний відшкодувати моральну шкоду позивачу. При цьому суд, не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року виключено положення ст.ст.1,21,28,34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» про відшкодування моральної шкоди потерпілим [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, оскільки право на відшкодування моральної шкоди в позивача виникло в липні 2005 року, та набранням чинності з 01.01.2015 року Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За таких підстав, доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини змін, прийнятих в 2007 році, не відповідають положенню Конституції України та ст. 5 ЦК України. Крім того, не підлягає задоволенню заява представника відповідача про сплив строків позовної давності, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України\~\~позовна давність на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю не поширюється. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якої розмір\~\~відшкодування\~\~моральної\~\~(немайнової)\~\~шкоди\~\~судвизначає\~\~залежно\~\~від\~\~характеру \~\~та\~\~обсягу страждань (фізичних, душевних,\~\~психічних\~\~тощо),\~\~яких\~\~ зазнав\~\~ позивач,\~\~ характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.\~\~Зокрема,\~\~враховуються стан\~\~здоров'я потерпілого,\~\~тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,\~\~ступінь зниження престижу,\~\~час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.\~\~У випадках,\~\~ коли\~\~ межі\~\~ відшкодування\~\~ моральної\~\~ шкоди визначаються\~\~у\~\~кратному\~\~співвідношенні\~ з\~\~ мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів\~\~ громадян, суд\~\~при\~\~вирішенні\~\~цього\~\~питання\~\~має виходити з такого розміру мінімальної\~\~заробітної\~\~плати\~\~чи\~\~неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги, що позивач в працездатному віці зазнав фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоровя мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Ушкодження його здоровя не дають йому змоги вести повноцінне життя, він терпить постійний душевний та фізичний біль. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Вказане в сукупності з обставинами нещасного випадку переконують суд в обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, та стягнення моральної шкоди в розмірі 60 мінімальних заробітних плат, яка станом на 01.05.2016 року становить 1450 грн., що буде становити 87000 грн. (60*1450). На підставі наведеного та

Outcome: partial