Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

24 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому вказуючи на обставини укладення між ними договору купівлі-продажу частки, 691/2000 квартири [ADDRESS], що відбулось без дотримання передбаченої законом форми, та від нотаріального посвідчення якого відповідач ухиляється, просив суд визнати такий договір дійсним. Представник позивача у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав, у останнє судове засідання не з'явилась, наддала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у попередніх судових засіданнях не заперечувала проти задоволення позову, в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про відкладення судового засідання для вручення відповідачем іншим співвласникам спірної квартири пропозицій першочергової купівлі частки такої квартири. Представник третьої особи звернувся о суду з письмовими запереченнями проти позову, у яких вказуючи на те, що він є співвласником спірної квартири посилався на своє переважне право придбання частки відповідача та на те, що йому про правочин, визнати дійсним який просять сторони, нічого не відомо, просив суд відмовити у задоволенні позову, через порушення сторонами його права на переважне придбання частки майна що є у спільній власності та через законодавче обмеження, щодо неможливості визнання договору, який відповідно до закону підлягає державній реєстрації та потребує укладення у нотаріальній формі, дійсним, якщо він не має державної реєстрації. В останнє судове засідання третя особа та його представник не зявився. Дослідивши надані учасниками справи пояснення та докази, суд вказує наступне. На обґрунтування вимог позову, позивач та її представник посилаються на договір купівлі-продажу 691/2000 часток квартири [ADDRESS], за змістом якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив вказане майно за ціною 328100,00 грн. Крім того на підтвердження виконання такого договору його сторонами, - передачі продавцю коштів, а покупцю правовстановлюючих документів на квартиру та ключів від неї, стороною позивача надано відповідну розписку, складену відповідачем. Вказаний договір укладено у простій письмовій формі, та звертаючись до суду з цим позовом позивач вказував, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, що не заперечував представник відповідача, та через що позивач вимушений звернутись до суду з вимогами про визнання правочину дійсним відповідно до положень ч.2 ст. 220 ЦК України, якими визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За наданими у абз. 3 п.13 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді вимог позивача про визнання договору дійсним з підстав ч.2 ст. 220 ЦК України, суду належить з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Так, вбачається, що позов заявлено з приводу визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, у редакції на час укладення таких угод, договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Разом з тим, відповідно дно до положень абз. 2 . п. 13 Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. На підставі викладеного та зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу частки квартири від 25.12.2015 року, та наявність відомостей про реєстрацію права власності на спірну квартиру, станом на 12.10.2016 року, - за [PERSON] (частка якого 309/1000), [PERSON] (частка 691/2000), та [PERSON] (частка 691/2000), що вбачається з інформаційної довідки №70366509, суд доходить висновку про неможливість задоволення вимог позову. Щодо посилань учасників справи на положення цивільного законодавства щодо переважного права купівлі частки майна співвласниками, то суд зазначає, що такі обставини не стосуються предмету доказування у справ. Крім того суд зазначає, що наведені представниками позивача та відповідача обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору обґрунтовані лише їх поясненнями, та фактично полягають у небажанні відповідача їхати до нотаріуса через її похилий вік та кореспондуючі складнощі із самопочуттям, що не за своєю суттю не є спором між сторонами, оскільки таку ситуацію можна вирішити викликавши нотаріуса для посвідчення договору на адресу проживання відповідача. На підставі викладеного суд зазначає, що понесені позивачем судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed