Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

25 червня 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення суми авансу у розмірі 21760 грн. та судових витрат в обґрунтування якого зазначив про те, що 24 червня 2012 року між ним та [PERSON] було складено письмову розписку, відповідно до якої ним було передано на користь відповідача 1000 доларів США на підтвердження бажання купити будинок, розташований по [ADDRESS], продавцем якого був [PERSON] Наміри купівлі будинку були дійсними про що свідчить факт передачі коштів. Договір купівлі-продажу мав бути укладений до 12 жовтня 2012 року, але з причин, що склалися з боку членів сім'ї договір не відбувся. Позивач звертався до відповідача з приводу повернення грошових коштів, однак, вона наполягала на тому, що передана сума у розмірі 1000 доларів США є завдатком та поверненню не підлягає. Враховуючи, що основного договору між сторонами укладено не було, письмова розписка складена [PERSON] не виконує забезпечувальної функції, а відтак не є завдатком, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 1000 доларів США, що за курсом складає 21760 грн. та судові витрати у справі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому та пояснив, що для поліпшення житлових умов члені своєї родини він мав намір купити будинок, належний [PERSON], розташований по [ADDRESS]. Так, 24 червня 2012 року він разом з [PERSON] приїхав до сім [PERSON] де також була присутня відповідач [PERSON], яка особисто отримала кошти в сумі 1000 доларів США, написала розписку та зобов'язалась підготовити документацію для оформлення договору. В подальшому йому стало відомо, що будинок проданий іншій особі. Представник відповідача [PERSON] підтримала доводи заяви, вказуючи, що сума отримана [PERSON] є авансом, а оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, кошти підлягають поверненню. Відповідач [PERSON] позовних вимог [PERSON] не визнала та вказала, що сума у розмірі 1000 доларів США дійсно була передана [PERSON], однак в розпорядження її нині померлих батьків. Особисто вона ніяких коштів не брала, дійсно склала та підписала розписку, але тому, що батько в силу віку не міг писати, не заперечувала, що вказана сума була витрачена на виготовлення документації, необхідної для оформлення купівлі-продажу будинку. Сам договір не був укладений з вини [PERSON], оскільки він ухилився від придбання будинку, враховуючи, що спливав строк дії довідок, а їм було необхідно придбати батькам інше житло, договір купівлі-продажу було укладено з іншою особою вже після строку, визначеного у розписці. Представник відповідача адвокат Кравченко О.М., в обґрунтування заперечень проти позову вказав, що [PERSON] будь-яких коштів від позивача не отримувала, а лише склала розписку. Крім того, звернув увагу на сплив строків позовної давності, визначених ст. 257 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вислухавши сторони та їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено та власне не заперечувалось сторонами, що [PERSON], померлий [INFO], за життя був власником будинку [ADDRESS]. (а.с. 29, 68) 24 червня 2012 року між [PERSON] з одного боку, [PERSON] та членами його сім'ї з іншого, мала місце усна домовленість з приводу купівлі-продажу зазначеного вище будинку. [PERSON], яка є донькою нині померлого [PERSON], 24 червня 2012 року, склала та підписала розписку в якій зазначила, що отримала від [PERSON], 1000 доларів США у якості завдатку за будинок, який продає її батько [PERSON], розташований в [ADDRESS] Зобов'язалася продати будинок до 01 жовтня 2012 року. Розписка підписана свідками [PERSON], [PERSON] ( а.с.4) Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 13 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О., [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченого 25 червня 2012 року, приватним нотаріусом Цидибрагою С.О., зареєстрованої у реєстрі за №1511 продала [PERSON], будинок [ADDRESS]. ( а.с. 23) Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], кожний окремо зазначили, що 24 червня 2012 року приїхали до батьків (нині померлі [PERSON] та [PERSON].) де також був присутній [PERSON] На сімейній раді вирішили продати будинок в с. Кринички та придбати батькам квартиру в с. Бірки, оскільки вони не мали змоги за віком самостійно здійснювати за собою догляд. [PERSON] разом із [PERSON] запропонували скласти розписку про отримання завдатку у сумі 1000 доларів США, яку під диктовку склала та підписала [PERSON], оскільки батько не міг писати. Гроші [PERSON] поклав на стіл та їх забрали батьки. За вказані кошти в подальшому виготовлялась документація необхідна для оформлення договору - купівлі продажу будинку. Документами займалась [PERSON] за довіреністю від [PERSON] Оскільки позивач ухилився від купівлі будинку, 13 листопада 2012 року будинок було продано іншій особі, за кошти від продажу якого батькам придбане житло у с. Бірки Зміївського району Харківської області. В свою чергу, свідок [PERSON], суду показала про те, що [PERSON] звернувся до неї, як до особи, що працювала у агентстві нерухомості, з проханням сприяти купівлі будинку в с. Кринички. 24 червня 2012 року вони разом приїхали до [PERSON] Позивачем в якосі авансу, на прохання відповідача надано 1000 доларів США для оформлення необхідної документації. Грошові кошти отримала особисто [PERSON] про що склала розписку. Аналізуючи представлені на розсуд суду докази, враховуючи, що матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої [PERSON] просить прийняти судове рішення є повернення суми авансу, а відповідач у запереченнях вказує, що спірна сума є завдатком, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а мала місце лише домовленість укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] грошова сума в розмірі 1000 доларів США є авансом. Так, в ході судового розгляду встановлено та визнано сторонами, що сторони, в особі покупця [PERSON] та власника будинку, померлого [INFO] [PERSON], домовились про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку. Письмову розписку про отримання коштів та зобов'язання укласти такий договір до 01 жовтня 2012 року склала та підписала [PERSON], донька власника нерухомого майна 24 червня 2012 року. Однак, з копії договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 13 листопада 2012 року, вбачається, що повноваження діяти від імені власника нерухомого майна - батька [PERSON], [PERSON] отримала лише 25 червня 2012 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. Із змісту статей 202, 208, 626, 638, 655 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Так, на момент складання розписки, яка представлена позивачем в обґрунтування пред'явлених вимог, [PERSON] не мала будь-яких повноважень, зокрема, що випливають із представництва, відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України, на розпорядження нерухомим майном від імені власника будинком та будь-яких правових підстав приймати обов'язок щодо виконання зобов'язання - продажу будинку. Сам факт отримання грошових коштів, про що відповідач засвідчила у складеній 24 червня 2012 року розписці, а в судовому засіданні спростувала вказаний факт з посиланням, що особисто їй кошти [PERSON] не передавав, не може свідчити про встановлення між сторонами правовідносин, які є предметом спору та регулюються параграфом 5 глави 49 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON], якому були роз'яснені його права та обов'язки, не змінив предмету, підстав позову виходячи зі змісту ст. 27 ЦПК України. Таким чином, доводи [PERSON] в обґрунтування позову до уваги судом не приймаються, оскільки з урахуванням вищевикладеного аналізу норм законодавства, є всі підстави вважати, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого права, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли і явною є обставина того, що такий захист має бути реалізований за допомогою інших, спеціальних способів захисту, що є підставою для відмови у задоволення позовних вимог. Суд не вбачає підстав для відмови у позові на підставі ст. 257 ЦК України, про що вказала відповідач [PERSON] у поданих до суду запереченнях, виходячи з того, що перебіг позовної давності (ч. 1 ст. 261 ЦК України) у даному випадку починається з 12.10.2012 року, а не з 24.06.2012 року, як вказує відповідач, в свою чергу [PERSON] пред'явив позов до суду 25.06.2012 року.

Outcome: dismissed