Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

25 лютого 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у жовтні 2012 року помер дядько позивачки, [PERSON], після чого відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Протягом шестимісячного строку позивачка звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, проте оформити спадкові права не змогла, оскільки свідоцтво про право власності приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] протиправно було видано [PERSON], який насправді не є спадкоємцем. Після того, як останній дізнався про майнові претензії позивачки, відбулося наступне відчуження спірної квартири [PERSON] Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане [PERSON], визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом, витребування спірної квартири з незаконного володіння [PERSON], скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру (т. 1 а.с.а.с. 4 10). 07 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи [PERSON] (попереднє прізвище [PERSON]), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Центральна районна в м. Дніпрі рада, [PERSON], про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] та його дружина [PERSON] були сусідами [PERSON] Між ними склалися дружні взаємини, а від 2007 року [PERSON] ставився до позивача та його дружини як до сина та дочки. Подружжя [PERSON] доглядали за [PERSON], оскільки той тяжко хворів, а після смерті організувало його поховання. За життя [PERSON] запропонував [PERSON] укласти договір довічного утримання, проте не встиг через свою смерть. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року було встановлено факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] протягом пяти років до смерті, після чого позивач звернувся до нотаріуса і отримав свідоцтво про право на спадщину, проте згодом за апеляційною скаргою [PERSON] це рішення було скасовано. Викладене стало причиною звернення [PERSON] із зустрічним позовом про встановлення факту його проживання разом з [PERSON] від 2007 року по день його смерті (т. 2 а.с.а.с. 55 61). 07 листопада 2016 року [PERSON] також звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання особи добросовісним набувачем. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником спірної квартири, яку вона придбала за договором купівлі-продажу у [PERSON] Договір був посвідчений нотаріусом, за формою і змістом відповідає закону, а за ним вона передала продавцеві певні кошти. Між тим, [PERSON] у суді намагається оспорити право власності позивачки на квартиру, що стало причиною її звернення до суду із зустрічним позовом про визнання її добросовісним набувачем спірного майна (т. 2 а.с.а.с. 42 47, 217). У судовому засіданні [PERSON], її представник підтримали первісний позов, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у суді заперечував проти первісних позовних вимог, просив задовольнити зустрічні позови. [PERSON], його представники у судовому засіданні підтримали зустрічний позов, не заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], заперечували проти первісного позову. Представниця [PERSON] у судовому засіданні підтримала зустрічний позов, не заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], заперечувала проти первісного позову. Представник П'ятої дніпровської державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не зявилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності (т. 1 а.с.а.с. 77, 79, 232, т. 2 а.с.а.с. 2, 111, 191, 200, 222, 234). Представник Центральної районної в м. Дніпрі ради до суду також не зявився, був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги залишенню без задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться племінницею [PERSON] (т. 1 а.с. 104-звор., 107, 110, 111-звор., т. 2 а.с. 130). 21 жовтня 2012 року [PERSON] помер (т. 1 а.с.а.с. 105, 106, 116-звор.). [PERSON] за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2001 року, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №5/168-2001, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2012 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого у реєстрі за №6089, належала квартира [ADDRESS] (після перейменування Менахем-Мендл Шнеєрсона) у м. Дніпропетровську (після перейменування Дніпро) (т. 2 а.с.а.с. 85, 86, 88, 131). Батько [PERSON] і рідний брат [PERSON], [PERSON], помер 13.11.1990 року (т. 2 а.с.а.с. 96-звор., 130). 08 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дядька, і того ж дня за її заявою було відкрито спадкову справу (т. 1 а.с.а.с. 15, 102-звор., 104). 27 березня 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], і того ж дня за його заявою було відкрито спадкову справу (т. 1 а.с. 30). 14 травня 2013 року П'ята дніпропетровська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про відмову видати свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутністю у неї правовстановлювальних документів на спадкову квартиру (т. 1 а.с. 111). 17 червня 2013 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/3226/13-ц було ухвалене рішення, яким встановлено факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сімєю від 2007 року по 21.10.2012 року (т. 2 а.с.а.с. 98, 99). 04 липня 2013 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] видав на імя [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], за яким [PERSON] набув право власності на спадкову квартиру. Свідоцтво було видано на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року (т. 1 а.с. 29). 10 липня 2013 року між [PERSON] і рідною сестрою його дружини, [PERSON] (після одруження [PERSON]) було укладено договір купівлі-продажу, за яким остання придбала у [PERSON] спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за №856 (т. 1 а.с. 31, т. 2 а.с.а.с. 50, 52, 53). 04 лютого 2014 року апеляційний суд Дніпропетровської області своєю ухвалою скасував рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року і залишив без розгляду заяву [PERSON] про встановлення факту його проживання з [PERSON] однією сімєю до дня його смерті (т. 1 а.с.а.с. 17 21). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності зі статтею 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За правилами, встановленими статтею 1262 ЦК, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною третьою статті 1266 ЦК передбачено, що племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що після смерті [PERSON] право на спадкування виникло лише у його племінниці ([PERSON]М.) як спадкоємиці за правом представлення тієї частки спадщини, яка належала б за законом її батькові (братові спадкодавця), якби він був живим на час відкриття спадщини (друга черга). За змістом статей 1268, 1270 ЦК спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Судом було встановлено, що [PERSON] протягом шести місяців від дня смерті дядька звернулася до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, а тому, у розумінні закону, прийняла спадщину і мала набути на неї право з видачею відповідного свідоцтва. Між тим, таке свідоцтво було видане [PERSON], який надав при цьому рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року про встановлення факту його проживання разом з [PERSON] протягом пяти років до дня його смерті. Аналізуючи спірні правовідносини з видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину, суд виходить з наступного. Підставами для видачі приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вказаного свідоцтва стали відсутність інших спадкоємців та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року. Утім, суд вважає свідоцтво про право на спадщину від 04.07.2013 року таким, що було видано з порушенням матеріального закону, оскільки на момент звернення [PERSON] до нотаріуса 27.03.2013 року у Спадковому реєстрі вже містився запис про реєстрацію спадкової справи №54140684 за заявою [PERSON] від 08.02.2013 року (т. 1 а.с. 14). Крім того, при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [PERSON] повідомив, що інших спадкоємців у [PERSON] не лишилося. Між тим, ще до звернення до нотаріуса [PERSON] було достеменно відомо про існування племінниці спадкодавця [PERSON] Цей факт був встановлений апеляційним судом Дніпропетровської області 04.02.2014 року під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року, ухвалене у цивільній справі №203/3226/13-ц (т. 1 а.с. 47). Більш того, само рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року було скасоване ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.02.2014 року, яка набрала законної сили. Ця обставина свідчить про нікчемність усіх юридичних наслідків, які настали на виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2013 року. Викладені висновки є безумовною підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 04.07.2013 року та визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після смерті її дядька. Відповідно до статті 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності з частиною першою статті 388 ЦК якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Зміст приведених норм у контексті встановлених вище фактів та обставин дає суду підстави дійти висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про витребування спадкової квартири з незаконного володіння [PERSON] Цей висновок насамперед ґрунтується на тому, що квартира була передана за відплатним договором, була придбана останньою в [PERSON], який не мав права її відчужувати, про що [PERSON] не знала і не могла знати. При цьому про недобросовісність дій [PERSON] при оформленні спадкових прав та подальшого їх відчуження додатково свідчить те, що договір купівлі-продажу успадкованої квартири був укладений у терміновому порядку за шість днів після отримання свідоцтва про право на спадщину. Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити й похідну від попередніх вимог позовну вимогу про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну квартиру. Розвязуючи спір у частині зустрічного позову [PERSON], суд виходить з того, що встановлені у судових засіданнях обставини свідчать про те, що позивач за зустрічним позовом та його дружина насправді не проживали спільно з [PERSON] та його дружиною від 2007 року у розумінні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК), не були повязані з ними спільним побутом та не мали взаємних прав та обовязків. Такий висновок підтверджується, зокрема, змістом позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення з неї компенсації витрат, повязаних з утриманням, доглядом, лікуванням та похованням [PERSON], поданої до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. У заяві [PERSON], серед іншого зазначив, що він разом з дружиною почав доглядати за [PERSON] лише після поховання його дружини 24.11.2011 року (т. 1 а.с.а.с. 24 26). Про викладене додатково свідчить ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.02.2014 року, якою також встановлено ці обставини. Крім цього, безпідставність зустрічного позову підтверджується й тим, що, звертаючись 18.04.2013 року до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою кредитора спадкодавця, [PERSON] зазначив, що здійснював догляд та лікування [PERSON] від 2008 року (а не від 2007 року, як зазначено у зустрічному позові), що свідчить про його непослідовність у твердженнях і надуманість доводів (т. 1 а.с. 109). Таким чином, зустрічний позов [PERSON] підлягає залишенню без задоволення. При цьому суд критично ставиться до показань свідків [PERSON], допитаних судом, оскільки вони жодним чином не підтверджують наявність ознак, визначених у частині другій статті 3 СК. Крім того, відмовляючи [PERSON] у зустрічному позові, суд звертає його увагу на те, що задоволення заявленого ним позову не може вплинути на спадкові права [PERSON], оскільки суд при розгляді справи обмежений принципом диспозитивності (стаття 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), а вимогу про усунення [PERSON] від спадщини або зміну черговості спадкування [PERSON] заявлено не було. Вирішуючи спір у частині зустрічного позову [PERSON], суд виходить з наступного. За правилами, встановленими статтею 4 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною першою статті 11 ЦПК передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частин першої, другої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В якості способу захисту порушеного права [PERSON] визначила вимогу про визнання її добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. Між тим, такий спосіб не відповідає вимогам ані частини другої статті 16 ЦК, ані будь-якого іншого закону. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову, оскільки нею обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Outcome: approved