Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

24 березня 2021 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що 27 березня 2017 року її чоловік [PERSON] , [INFO] , уродженець села Крилос Галицького району Івано-Франківської області, пішов з дому і не повернувся. В місці постійного проживання/реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] немає відомостей про його місце перебування з червня 2017 року, тобто протягом чотирьох років, що підтверджується заявою № 87 від 04 березня 2021 року, підписаною сусідами по будинку [ADDRESS] ( [PERSON] ), [ADDRESS] ( [PERSON] ), яка посвідчена керівником балансоутримувача будинку, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД Експрес-Комфорт» Маліщук Д.В. У чоловіка заявника [PERSON] постійного місця роботи не було, тому він у пошуках стабільного заробітку з метою працевлаштування планував поїхати до м. Києва, більше від нього звісток вона не отримувала, він не з`являвся в місці постійного проживання. Ні у заявника, ні у його батьків немає відомостей про його місце перебування. За таких обставин заявник просить оголосити [PERSON] померлим, днем смерті вважати [INFO] . Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року заяву залишено без руху. 06 квітня 2021 року заявник усунула виявлені недоліки. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною заявою. У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, просили заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, проте до суду подано клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без участі представника заінтересованої особи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є батьком [PERSON] , сина не бачив більше трьох років, пошуком сина займалася його дружина, мати [PERSON] , проте пошуки результату не дали. [PERSON] , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, суду пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2010 року, вони подружилися, часто спілкувалися, знає [PERSON] як гарного чоловіка та батька, який піклувався про свою родину, проте з 2017 року він його не бачив. Суд, вислухавши сторони, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 30 січня 2010 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.4-5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.6, 10-11). Згідно копії заяви [PERSON] та [PERSON] від 04 березня 2021 року, що посвідчена директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД Експрес-Комфорт» Маліщук Д.В, останні ствердили, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з червня 2017 року (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, що видана [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї входять: [PERSON] , заявник, [PERSON] , дружина, [PERSON] , син, [PERSON] , піднаймач, [PERSON] , зять, [PERSON] , донька, [PERSON] , внучка, [PERSON] , внук (а.с.8). 09 березня 2021 року у відповідь на запит адвоката Савчука В. була дана відповідь Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про те, що проведеними розшуковими заходами не вдалося встановити місце знаходження [PERSON] (а.с.9). Частиною першою статті 293 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно пункту 3 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої \~статті 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У частині третій статті 46 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Положення\~статті 47 Цивільного кодексу України\~передбачають, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Одночасно пункт 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Оскільки заявником у судовому засіданні доведено факт відсутності фізичної особи [PERSON] у місці постійного проживання та відсутність відомостей про місце його перебування протягом трьох років і визнання чоловіка [PERSON] померлим потрібно заявнику для розірвання шлюбу та реалізації свого права на спадщину, тому суд приходить до переконання про обґрунтованість вимог заяви щодо оголошення [PERSON] померлим. Судом у судовому засіданні не встановлено дату, місце, причину смерті [PERSON] \~\~та обставин, що загрожували останньому смертю або дають підстави припустити його загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, тому відповідно до вимог\~статті 46 Цивільного кодексу України датою смерті [PERSON] слід вважати дату набрання вказаним рішенням законної сили, а тому не підлягають до задоволення вимоги заявника щодо оголошення [PERSON] померлим з 27 березня 2017 року. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги заяви про оголошення фізичної особи померлою підлягають задоволенню частково. На підставі частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати заявнику не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 46, 47 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial