Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

25.01.2018\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідача,\~у якому\~просить стягнути\~ з\~ПАТ «ЗМІНА»\~в його\~користь невиплачену\~при звільненні\~заробітну плату\~за період\~з січня\~2015\~року по\~червень 2016\~року у\~розмірі 14596,16\~грн.\~та 54600\~грн.\~середнього заробітку\~(посадового\~окладу)\~з урахуванням\~індексу інфляції\~по час\~фактичної виплати\~та 50000\~грн.\~моральної шкоди.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~вказав,\~що перебував\~з відповідачем\~у трудових\~відносинах з\~1986\~року,\~з травня\~2008\~року зокрема\~на посаді\~начальника дільниці.\~В жовтні\~2016\~року його\~було звільнено\~із займаної\~посади у\~звязку із\~скороченням чисельності\~працівників.\~Крім того\~з січня\~2015\~року по\~червень 2016\~року з\~вини \~адміністрації підприємства\~він не\~був забезпечений\~необхідним обємом\~робіт.\~ Йому\~повинна була\~бути нарахована\~та виплачена\~заробітна плата\~у розмірі\~2/3\~посадового окладу\~відповідно до\~ст.113\~КЗпП.\~За його\~заявою на\~підприємстві було\~поведено перевірку,\~в ході\~якої \~встановлено факт\~порушення відповідачем\~трудового законодавства\~в частині\~нарахування та\~виплати йому\~належної йому\~заробітної плати\~за період\~з січня\~2015\~року по\~червень 2016\~року.\~ Однак при звільненні і до даного часу відповідач не провів з ним належний розрахунок. Тому просить також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з врахуванням інфляції. Крім того вказав, що працював на підприємстві понад 30 років в шкідливих умовах, внаслідок чого має статус інваліда праці, має ряд важких захворювань, на утриманні матір похилого віку та неповнолітню дочку. Невиплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати нормальних життєвих завязків, вимагала додаткових зусиль від нього заробляти кошти для забезпечення потреб сімї. Зважаючи на характер моральних страждань і їх тривалість, цинічний підхід адміністрації відповідача до його майнових проблем, а також грубе порушення відповідачем трудового законодавства просить стягнути з відповідача 50000 грн. моральної шкоди. Суддею Юрченко О.О. 29.01.2018 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 19.02.2018 року відповідачем подано відзив. 20.02.2018 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням представника відповідача. 12.03.2018 року підготовче судове засідання відкладалось для долучення доказів. 03.04.2018 року справа шляхом повторного авторозподілу була передана судді Новосаду М.Д.. 03.05.2018 року позивач подав письмову заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з липня 2016 року по час постановлення рішення суду з врахуванням індексу інфляції, інші вимоги залишити без змін. 08.05.2018 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням представника відповідача. 30.05.2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 27.06.2018 року та 10.09.2018 року оголошувались перерви. В судовому засіданні позивач позовні вимоги з врахуванням уточнення підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суду пояснив, що у звязку із значним скорочення замовлень на підприємстві було запроваджено зміну істотних умов праці та скорчений робочий тиждень, на підставі спільного рішення профкому і правління було видано відповідні накази. Дані накази були доведені до відома начальників цехів, які повинні були повідомити про це своїх підлеглих працівників. Також зазначені накази були поміщені на дошку оголошень на підприємстві. Вважає, що позивач був належним чином ознайомленим із зміною істотних умов праці, йому було відомо про графік роботи та скорчений робочий тиждень. Так як він не працював повний робочий тиждень, він отримував заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Тому вважає позов безпідставним і просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов на наступного висновку. Встановлено, що позивач працював у ПАТ «Зміна» та 10.10.2016 року був звільнений у звязку із реорганізацією структури підприємства, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідкою ПАТ «Зміна» №66 від 29.05.2018 року на час звільнення 10.10.2016 року розмір невиплаченої заробітної плати за жовтень становив 2046 грн., куди входить компенсація за невикористану відпустку, нарахована зарплата та вихідна допомога, які були виплачені 08.11.2016 року. Позивач не погоджуючись із розміром нарахованої заробітної плати, вказав, що з січня 2015 року по червень 2016 року з вини роботодавця у ПАТ «Зміна» був простій, який повинен був оплачуватись у розмірі 2/3 посадового окладу, посилаючись на лист Головного управління Держпраці у Львівській області від 08.09.2017 року. Згідно із даним листом матеріали перевірки ПАТ «Зміна» щодо неоплаченого працівникам часу простою були скеровані в Червоноградський ВП ГУНП у Львівській області відповідно до вимог ст.214 КПК України для надання юридичної оцінки діяння Голови Правління [PERSON] Згідно із висновком Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 02.08.2017 року розгляд даних матеріалів перевірки було припинено, так як підстав для внесення відомостей в ЄРДР немає, про що було повідомлено Головне управління Держпраці у Львівській області. Отже факт простою ПАТ «Зміна» не доведено у встановленому законом порядку. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що порядок оформлення на підприємстві часу простою описаний Мінсоцполітки в листі від 23.10.2007 р. № 257/06/187-07. У ньому йдеться, що на час простою не з вини працівника оформляється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення робот) та наказ власника чи уповноваженого органу, табель обліку робочого часу позначається певним кодом. Згідно із копіями наданих відповідачем наказів на ПАТ «Зміна» було запроваджено зміну істотних умов праці та скорочений робочий тиждень у звязку з значним скороченням замовлень на виготовлення продукції. Оплата праці на підприємстві проводилися відповідно до ст.ст.32,94 КЗпП, і заробітна плата нараховувалась та виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Позивачем не надано доказів, що він звертався до відповідача із заявами чи скаргами щодо умов праці чи нарахування заробітної плати за період з січня 2015 року по червень 2016 року. У розрахунку позивача за період з січня 2015 по червень 2016 року не врахована реальна кількість відпрацьованих днів. Відповідно до вимог\~ст.43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як передбачено ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч.1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст.34 КЗпП простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою чи іншими обставинами. Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відповідно з положеннями частини 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1\~статті 117 КЗпП України\~зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ №6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року №100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Посилання позивача на ту обставину, що розрахунок необхідно проводити у розмірі 2/3 посадового окладу в порядку ст.113 КЗпП з приводу вимушеного простою підприємства, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки факт простою підприємства не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Отже вимоги про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати та середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції по час фактичної виплати заробітної плати є безпідставними, так як позивачу не належить зазначена ним у позовній заяві заробітна плата у розмірі 2/3 посадового окладу. Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів\~ст.237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його\~законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає не доведеним завдання такої шкоди. Тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про компенсацію моральної шкоди є безпідставною і до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed