Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

26 жовтня 2020 року позивач звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є небогою [PERSON] . З 2006 року остання із своїм пасинком [PERSON] проживали з нею в м. Києві. Рішення Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 7 липня 2006 року її було призначено їх піклувальником. Питання щодо їхньої дієздатності та встановлення над ними опіки відповідно до рішення суду не вирішувалось. Вона постійно здійснювала за ними догляд, [PERSON] був інвалідом дитинства. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] - [INFO]. Після їхньої смерті залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку номер [ADDRESS] . Інших спадкоємців крім неї немає. Після смерті [PERSON] вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний будинок. Як спадкоємець четвертої черги вона подала заяву про прийняття спадщини [PERSON] та к як фактично проживала з ним з 2006 року. Для подальшого оформлення спадкових прав на частину будинку після смерті [PERSON] їй необхідно встановити факт проживання із ним однією сім`єю. В червні місяці 2018 році за сімейними обставинами вона вмушена була виїхати за межі України в зв`язку з чим оформила [PERSON] до [PERSON] психоневрологічного інтернату для тимчасового перебування та лікування. З липня 2018 року вона постійного його відвідувала в лікарні, опікувалась ним, вони підтримували родинні стосунки як брат та сестра, його похованням займалсь вона, тому просить встановити факт спільного проживання [PERSON] із нею у період часу з 2007 року до 21 вересня 2018 року однією сім`єю. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02.11.2020 за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Липовенко Н.І. копію спадкових справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, уповноважений представник відповідача позов не визнала повністю. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, доповнили, що [PERSON] із [PERSON] підтримувала сталі сімейні стосунки. Вони були пов`язані спільним побутом, вели спільний бюджет, піклувалися один про одного. Вона регулярно відвідувала його в медичному закладі та поховала за власний кошт. [PERSON] , не дивлячись на його вади здоров`я, усвідомлено сприймав позивача як рідну людину. Рішення Згурівської селищної ради за 2006 рік щодо встановлення піклування над [PERSON] є юридично нікчемним документом, оскільки щодо [PERSON] не приймалось рішення суду про визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним, а опіка чи піклування встановлюється згідно з нормами ЦК України 2003 року виключно над такими особами. Позивач є єдиною особою, яка опікувалась ним. Лише за сімейними обставинами та погіршенням самопочуття [PERSON] позивач змушена була помістити останнього до спеціалізованої медичної установи. При цьому продовжувала опікуватися ним. Вважає, що ст. 1264 ЦК України повинна тлумачитися судом не буквально, виходячи з того, що особи проживали на одній території відповідний проміжок часу, а були (жили) як члени родини незалежно від того, на якій відстані вони перебували час від часу. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема принцип справедливості, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Тлумачення ст. 1264 ЦК України спростовує доводи сторони відповідача проте, що факт проживання позивача та спадкодавця за різними адресами на момент смерті останнього виключає застосування щодо спірних правовідносин норм цієї статті. Представник відповідача посилається на те, що [PERSON] мав вади здоров`я, які нібито заважали йому усвідомлювати оточуючих. Однак жодних доказів не надала. Такі доводи спростовуються показаннями свідків, які підтвердили, що [PERSON] сприймав позивача як рідну для нього людину та між собою вони відносились як члени сім`ї. В судовому засіданні представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилається на те, що при вирішенні спору про право осіб, які проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно враховувати правило ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, та мають взаємні права та обов`язки. Цей строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем і на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільного бюджету, харчування, спільних витрат на купівлю майна, утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних та письмових домовленостей про порядок користування житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Позивач рішенням Виконкому Згурівської селищної ради від 07.11.2006 була призначена піклувальником над [PERSON] як інвалідом з дитинства другої групи. Відтак [PERSON] взяла на себе зобов`язання щодо піклування над останнім, з яким вона не має кровного споріднення. Натомість [PERSON] не мав будь-яких зобов`язань перед нею. З червня 2018 року [PERSON] почав проживати у Ольшаницькому психоневрологічному інтернаті на постійній основі, де й був зареєстрований та поставлений на всі види утримання. Відтак з цього часу [PERSON] не проживала разом із [PERSON] та не була пов`язана спільним побутом. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знає позивача, у якої наймала житло по [ADDRESS] . Позивач є рідною племінницею [PERSON] . Приблизно десять років тому [PERSON] забрала [PERSON] та [PERSON] до себе у місто Київ. Оскільки позивачу необхідно було виїхати за кордон у сімейних справах, то вона оформила [PERSON] в будинок пристарілих. Між позивачем та [PERSON] були дружні стосунки як між братом та сестрою. Приблизно три рази на рік позивач приїздила в смт. Згурівка разом із обома [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Крім того, зазначив, що [PERSON] мав психічне захворювання. Проте впізнавав позивача та усвідомлено відносився до неї. Йому невідомо, де проживав [PERSON] останнім часом. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що знайома із позивачем понад 10 років. Знала [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживали у позивача із 2006 року, де їм був забезпечений належний побут та догляд. [PERSON] мав психічні вади. Він відносився до позивача як до матері. Після смерті [PERSON] став більш нервовим. У зв`язку із виїздом за кордон позивач оформила [PERSON] в інтернат, зібрала та відвезла туди весь його одяг, де в подальшому відвідувала його. Поховали [PERSON] у Рокитному . Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку номер [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 31.07.2019. Також вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 31.07.2019. Власником іншої Ѕ частки спірного житлового будинку за життя був [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.1989 (а.с.9-16, 19, 20-24 - копії свідоцтв про право на спадщину, повідомлення, технічного паспорта, заповіту та витягів). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Київської області від 07.11.2006 № 55 на підставі п. 4 делегованих повноважень ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» [PERSON] була призначена піклувальником над недієздатними [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.27 - копія рішення). З 06.06.2018 [PERSON] був зарахований та поставлений на всі види утримання до Ольшаницького психоневрологічного інтернату. Був зареєстрований по [ADDRESS] з 25.06.2018. За чотири місяці перебування в інтернаті його тричі відвідувала [PERSON] , яка понесла витрати на його поховання. Інтернат не укладав із [PERSON] договори (а.с.30 - копія інформації). [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на зазначене належне йому на праві власності майно. Спадкова справа відкрита Приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Липовенко Н.І. за заявою [PERSON] як спадкоємця за законом, як особи, яка проживала однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Інших спадкоємців судом не встановлено (а.с.67-72 - копія спадкової справи). Приватний нотаріус Липовенко Н.І. повідомила позивачу, що для оформлення її спадкових прав на спірне майно необхідно звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, відмовивши таким чином у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.35 - лист-відмова). Позивач при пред`явленні позову сплатила судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. (а.с.6 - квитанція). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 СК України). В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Виходячи зі змісту статті 55 ЦК України, завдання опіки та піклування над повнолітніми особами полягає у забезпеченні особистих немайнових і майнових прав та інтересів таких осіб. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд відхиляє як належний доказ довідку про проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто по [INFO] , оскільки ця обставина спростовується поясненнями самої позивача та її представника, повідомленням інтернату та показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.88). Представник позивача вбачає, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема принцип справедливості, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Проте суд не вбачає підстав для незастосування вимог ст. 1264 ЦК України,

Outcome: dismissed