Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

25 червня 20014 року представник позивача за дорученням звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні житлом та виселення з житлового будинку. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 2-ю Первомайською державною нотаріальною конторою від 18.11.1988 року реєстраційний номер 3051. Позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 03.09.1986 по 28.03.2012 року, який було розірвано за рішенням суду 20.02.2008 року. В період шлюбу відповідачка проживала у вище зазначеному житловому будинку та після розірвання шлюбу продовжує проживати та користуватись вище вказаним житловим будинком. Відповідачка забрала у позивача ключі від вхідних дверей, документи на будинок (домову книгу, договір купівлі-продажу та інше) та створила неможливі умови для проживання у будинку позивача, будь-яких домовленостей про збереження за відповідачкою житлової площі у житловому будинку вони не укладали. Посилаючись на викладене просив виселити [PERSON] .Р. з житлового будинку [ADDRESS], зобов'язавши її не чинити перешкод у реалізації належного позивачу права власності на житло. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 20.02.2008 року. У період сумісного проживання за власні кошти вони придбали житловий будинок [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу позивач виїхав проживати на постійне місце проживання в м. Одессу, де проживає до теперішнього часу. В даному житловому будинку вона проживає разом з дітьми та користується будинком, позивач періодично приїздить до будинку проживає в ньому кілька днів та спілкується з дітьми. Він знає де знаходяться ключі від будинку та документи на житловий будинок, ніяких перешкод у користуванні ключами від будинку та документами на будинок, та самим будинком вона йому ніколи не чинила і не чинить. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.1986 по 28.03.2012 року, який було розірвано за рішенням суду Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 20.02.2008 року, справа №2-552/2008 року, рішення набуло законної сили 04.03.2008 року. З довідки КП Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації вих№191 від 14.03.2014 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 2-ю Первомайською держнотконторою від 18.11.1988 року реєстраційний номер 3051. Згідно довідки квартального комітету №47 від 21.08.2014 року в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивачка [PERSON], її син [PERSON], донька [PERSON], невістка [PERSON] та онука [PERSON]. [PERSON] у вказаному житловому будинку не проживає 10 років. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, позивач та його представник не представили в судове засідання будь-яких доказів, які б підтверджували порушення права власності позивача чи порушення його права власності відповідачкою, зокрема, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні і розпорядженні житловим будинком, не дає ключі від вхідних дверей та документи на житловий будинок. Тому суд вважає, що дані вимоги позивача ґрунтуються на його припущеннях. Що стосується виселення відповідачки, то відповідно до положень ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, в тому числі і колишні користуються приміщенням нарівні з власником. ЇЇ право користування житловим приміщенням, згідно з приписами ч. 3 ст.9 ЖК України, урегульовано житловим законодавством, згідно з нормами якого, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вселилась в спірний житловий будинок, в період шлюбу з позивачем [PERSON] в якості члена сім'ї, набувши право користування житловим будинком нарівні з власником [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку, що підтвердили свідки, а має інше постійне місце проживання, до будинку приїздить періодично один два рази на рік. Припинення відповідачкою сімейних відносин з власником квартири після розірвання шлюбу не тягне, відповідно до правил ч. 2 ст.156 ЖК України, втрату цього права та виселення. Посилання позивача та його представника на непорушність права власності не заслуговують на увагу, оскільки частиною 2 ст.321 ЦК України передбачені умови обмеження цього права. Вселивши до житлового будинку відповідачку без будь-яких застережень, позивач добровільно погодились на обмеження свого права власності. За таких обставин підстав для задоволення позову про усунення порушень та виселення відповідачки суд не вбачає. Тому, на підставі викладеного, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed