Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

24 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 04 вересня 2014 року Палацом одруження №5 Управління ЗАЦС Москви за актовим записом №2549. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 04 вересня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що подальше спільне життя суперечить його інтересам, він не зацікавлений в збереженні шлюбу, тому просив його розірвати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 26 лютого 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 травня 2021 року провадження по даній цивільній справі зупинено та надано сторонам строк для примирення п`ять місяців. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13 жовтня 2021 року провадження по справі було відновлено. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Куц К.К. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, судові витрати просив залишити за рахунок позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій вказала, що проти розірвання шлюбу не заперечує та просила проводити розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 вересня 2014 року Палацом одруження №5 Управління ЗАЦС Москви за актовим записом №2549, під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюб серії [NUMBER] , видане 04 вересня 2014 року Управлінням актів цивільного стану міста Москви). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 03 серпня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з відсутністю заяви відповідача [PERSON] щодо зміни її прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивач та відповідач у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved