Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

24 жовтня 2018 року за вхідним № 5159/18-вх з Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшла цивільна справа з єдиним унікальним № 644/5062/18 за позовом Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.Відповідно до позовної заяви представник Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз» - Слєпченко Є.В., що діє на підставі довіреності від 27.05.2016 року, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 101116.01 від 10.11.2016 року у розмірі 7821 гривень 81 копійка та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 10 листопада 2016 року між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 101116.01 відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 4600 гривень 00 копійок зі сплатою 72 % річних за користування кредитними коштами та строком погашення до 10.11.2018 року. В забезпечення виконань зобов`язань по кредитному договору № 101116.01 між позивачем та [PERSON] 10 листопада 2016 року був укладений договір поруки № 101116.01/1, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником за виконання зобов`язання за кредитним договором №101116.01 від 10 листопада 2016 року. Як відмітив позивач, свої зобов`язання за кредитним договором №1011116.01 від 10 листопада 2016 року вони виконали, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 4600 гривень 00 копійок. Проте [PERSON] , в порушення умов кредитного договору №101116.01 від 10 листопада 2016 року та діючого законодавства України, свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, не здійснює повернення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 13 лютого 2019 року становить 10461 гривня 51 копійка з яких: заборгованість по кредиту - 3683 гривень 06 копійок, прострочені відсотки за користування кредитом - 4119 гривень 38 копійок, додаткові відсотки за користування кредитом - 2659 гривень 07 копійок. Оскільки позичальником та його поручителем так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача, посилаючись на приписи статтей 526, 612, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку солідарно з відповідачів. Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року позовну заяву було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 15 лютого 2019 року представник Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз» - Слєпченко Є.В. надіслав до суду уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 101116.01 від 10.11.2016 року у розмірі 10461 гривень 51 копійку та судові витрати по справі. Представник Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз» в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,представник позивача направив до суду заяву що була зареєстрована за вхідним № 1179/19-вх від 15.02.2019 року, відповідно до якої вказав, що підтримує позовні вимоги в цілому, просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у повному обсязі та зазначив, що розгляд справи може відбутися без представника Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз»за наявності наданих доказів по справі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а. с. 72). Відповідачі у судові засідання, що були призначені неодноразово, не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися за адресою місця реєстрації, вказаних у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області та за адресою вказаною у позовній заяві (а.с. 24, 74). Згідно з даними поштових відділень судові повістки, що були надіслані на адресу [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням терміну зберігання»; судові повістки, що були надіслані на адресу [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за вказаною адресою не проживає», за таких обставин, відповідно до частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд справи. У судове засідання, що було призначено на 11 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України від 28.08.2019 року https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/771055/ (а.с. 113). Згідно частини 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Причини неявки відповідачів суду не відомі. Відзив на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] не подали, ніяких клопотань на адресу суду не направляли. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, зі згоди представника позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. У відповідності до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. З матеріалів справи судом встановлено, що 10 листопада 2016 року між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз», в особі заступника Голови Правління Синявського Руслана Андрійовича, що діяв на підставі Статуту, з однієї сторони, та членом Кредитної спілки [PERSON], з другої сторони, був укладений кредитний договір №101116.01 відповідно до якого [PERSON] отримав кредитні кошти в розмірі 4600 гривень 00 копійок на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності для особистих потреб (далі по тексту - Договір) (а. с. 4 - 5). Відповідно до статті 21 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі; кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. Згідно пункту 2.1 Договору кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дня отримання позичальником кредиту, тобто до 10.11.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 72 % річних від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Проценти нараховуються на число календарних днів кредиту за виключенням для отримання кредиту (пункт 3.1 Договору). Нарахування процентів здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 365. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною Договору (пункти 3.2, 3.3 Договору). Як вбачається з пункту 3.5 Договору, сторони узгодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в наступному порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту. Відповідно до умов пункту 5.1.3. Договору [PERSON] зобов`язався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом відповідно до графіка розрахунків. З пункту 3.7. Договору встановлено, що у разі несвоєчасного надходження планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 120% річних від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 101116.01 між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз», в особі заступника Голови Правління Синявського Руслана Андрійовича, що діяв на підставі Статуту, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншого боку, 10 листопада 2016 року був укладений договір поруки № 101116.01/1, відповідно до якого [PERSON] як поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником - [PERSON] за виконання зобов`язання за кредитним договором №101116.01 від 10 листопада 2016 року (пункт 4.1 Договору поруки) (а. с. 6). Згідно пункту 4.2. Договору поруки № 101116.01/1 від 10 листопада 2016 року у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, поручитель несе відповідальність, передбачену пунктом 6 кредитного договору. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі, що підтверджується також платіжним дорученням № 276 від 10 листопада 2016 року, виданим Акціонерним товариством «ВТБ Банк» на суму 4600 гривень 00 копійок на ім`я отримувача - [PERSON] (а.с 7). Судом встановлено, що позивач виконав усі взяті на себе зобов`язання, проте відповідачем [PERSON] було порушено зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що вбачається з особової картки позичальника [PERSON] (а.с. 76). Таким чином умови кредитного договору щодо графіку розрахунку по погашенню кредиту та відсоткам відповідачем порушені. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 листопада 2016 року відповідач станом на 13 лютого 2019 року має заборгованість у розмірі 10461 гривня 51 копійка, яка складається з наступного: -3683 гривні 06 копійок - заборгованість по кредиту; -4119 гривень 38 копійок - прострочені відсотки за користування кредитом; -2659 гривні 07 копійок - додаткові відсотки за користування кредитом. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачами не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору № 101116.01 від 10 листопада 2016 року між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз» та [PERSON] , а також укладання договору поруки № 101116.01/1 від 10 листопада 2016 року між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз» та [PERSON] ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідачі не надали суду доказів щодо погашення кредитних зобов`язань або звернення до Кредитної спілки з письмовою заявою про припинення договорів. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому стаття 1048 Цивільного кодексу України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника відсотки від суми позики. Розмір та порядок одержання відсотків встановлюється договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Вимогами статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач [PERSON] отримавши від Кредитної спілки кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав. Також слід відмітити, що у разі порушенні боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України). В даному випадку договором поруки № 101116.01/1 від 10 листопада 2016 року укладеного між Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз» та [PERSON] , не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя та визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Зі змісту пункту 3.1.1 вказаного вище Договору поруки вбачається, що при порушенні позичальником зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором, поручитель зобов`язаний виконати за позичальника зобов`язання у 7-ми денний строк з дня отримання вимоги від кредитодавця. З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2017 року за вихідним номером 360 Кредитною спілкою «Слобожанський фінансовий союз» на адресу поручителя - [PERSON] ( [ADDRESS] ) було направлено претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором № 101116.01 від 10.11.2016 року, яка станом на 24.11.2017 року складала 4565 гривні 00 копійок (а. с. 14). Вказана претензія була повернута на адресу позивача з відміткою засобу поштового зв`язку форми 20 - «за зазначеною адресою не проживає». Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 101116.01 від 10.11.2016 року, станом на день звернення представника позивача до суду сплачена не була. Аналогічна за змістом претензія також була направлена на адресу місця проживання боржника - [PERSON] листом від 24 листопада 2017 року за вихідним номером 359, яка також була повернута з відміткою засобу поштового зв`язку форми 20 - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 13). За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз» про стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості за кредитними договорами є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Кредитної спілки «Слобожанський фінансовий союз», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1762 гривні 00 копійок та 159 гривень 00 копійок, що підтверджено квитанціями, виданими Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» № 0.0.1076841910.1 від 05.07.2018 року та № 0.0.1266976293.1 від 14.02.2019 року (а. с.1, 73). Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривня 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved