Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

25.02.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.04.2020 року справа направлена за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що водій [PERSON] , 09.08.2018 року о 18.00 годині, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ 322132», номерний знак « [NUMBER] », на автодорозі Дніпро-Кривий Ріг в с. Красне під час розвороту не переконався в безпеці свого маневру, та зміни у дорожній обстановці допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ номерний знак « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] , котрий рухався в попутному напрямку, по зустрічній смузі згідно дорожнім знакам об`їзду. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «ГАЗ» номерний знак « [NUMBER] ». Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень. Внаслідок ДТП, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д36/08/18 від 31.08.2018 року, позивачу, [PERSON] , завдано матеріального збитку у розмірі 71147,81 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Страхова компанія Еталон». ПрАТ «Страхова компанія Еталон» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 37853,05 гривень. Таким чином, з урахуванням сплаченого страхового відшкодування, позивач [PERSON] вважає невідшкодованою суму матеріальної (майнової) шкоди у розмірі 33294,05 гривень (71147,81 грн. - 37853,05 грн. = 33294,76 грн.). Також позивачем було оплачено вартість проведеного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500,00 гривень. Таким чином, сукупну матеріальну шкоду позивач [PERSON] оцінює у 35794,76 гривень. Відповідно до звіту №Д36/08/18 від 31.08.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становила 71147,81 гривень, при цьому позивачу сплачено страхове відшкодування у розмірі 37853,05 гривень. Після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент настання страхової події була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ПрАТ «Страхова компанія Еталон» в порядку досудового врегулювання спору сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 37853,05 грн. Враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку здійснило ПрАТ «Страхова компанія Еталон» становить 33294,76 гривень, тому позивач вважає, що цю суму належить стягнути з відповідача. Крім того просить стягнути витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 2500,00 гривень, всього стягнути 35794,76 гривень. Крім того, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у нервових переживаннях, емоційному стресі, схвильованості. Під час ДТП позивачу були завдані душевні страждання. Звичний ритм життя позивача було порушено, доводилось додавати додаткових зусиль задля його врегулювання. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень. 09.12.2020 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що Позивачем не доведено належним чином суму матеріального збитку та не обґрунтовано на якій підставі саме ця сума має бути відшкодована, Страхова компанія вже виплатила належну суму до відшкодування Позивачу, в разі незгоди з цим, Позивач може звернутись з відповідними вимогами до ПАТ «Страхова компанія Еталон». Вимоги про відшкодування моральної шкоди взагалі не підлягають задоволенню, адже вони нічим не підтверджені та не доведено їх існування. Відповідач вважає, що він не належний відповідач тому в позовних вимогах слід відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 21.09.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.01.2021 року судовий розгляд відкладено в зв`язку з неявкою сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду неодноразово повідомлявся належним чином. Правом бути присутнім під час розгляду його справи у суді не скористався, надав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову у повному обсязі за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [PERSON] , 09.08.2018 року о 18.00 годині, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ 322132», номерний знак « [NUMBER] », на авто дорозі Дніпро-Кривий Ріг в с. Красне під час розвороту не переконався в безпеці свого маневру, та зміни у дорожній обстановці допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ» номерний знак « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] , котрий рухався в попутному напрямку, по зустрічній смузі згідно дорожнім знакам об`їзду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] порушив п.п. 2.3 б, 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень, стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень на користь держави. Постанова набрала законної сили 08.10.2018 року. Суд вважає, що постановою суду встановлено факт порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д36/08/18 від 31.08.2018 року, позивачу, [PERSON] , завдано матеріального збитку у розмірі 71147,81 гривень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Страхова компанія Еталон». Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. ПрАТ «Страхова компанія Еталон» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 37853,05 гривень. Таким чином, з урахуванням сплаченого страхового відшкодування, залишилась невідшкодованою сума матеріальної (майнової) шкоди у розмірі 33294,05 гривень (71147,81 грн. - 37853,05 грн. = 33294,76 грн.). Позивач не має можливості завершити ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки виплачене страхове відшкодування є меншим за вартість ремонту, встановленої ремонтною калькуляцією, що є додатком до вказаного висновку. Крім того, позивач поніс витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2500,00 гривень, що підтверджуються квитанцією № 051539 від 13.08.2018. Жодних доказів, які б звільняли відповідача від обов`язку відшкодування заданої майнової шкоди, відповідачем не надано та судом не встановлено. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 33294,76гривень - різниці між фактичною вартістю ремонту, що встановлено ремонтною калькуляцією та виплаченим страховим відшкодуванням; 2500,00 гривень - витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, доведені письмовими доказами, які є належними та допустимими. Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вказує, що позивач вважає, що діями відповідача йому спричинено моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 10000,00 гривень. Як вбачається із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної коди, завданої внаслідок порушення її прав. Аналогічна позиція міститься у преамбулі Постанови Пленуму ВСУ «Про судової практики у справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди» №4 від 31.03.1995 року. Згідно п.3 цієї Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних переживань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її провини, окрім випадків, установлених ч.2 цієї статті. У справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (заяви №9214/80, 9473/81 і 9474/81 рішення від 28.05.1985 року, серія А, пункт 96), Європейський суд з прав людини, встановив, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами. Судом встановлено, що після того, як сталося ДТП у позивача докорінно змінився життєвий уклад, тривалий час він перебував у стані стресу та душевного хвилювання та потребував додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості. В зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони скористалися правом подать докази у справі безпосередньо до суду. Суд відповідно до частини першої ст. 89 ЦПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідачем в суді не заявляли суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial