Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, та відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що він 08.11.2018 року звернувся до керівника Слов`янської місцевої прокуратури Шилова В.С. із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] Зазначена заява містила всі необхідні відомості у відповідності до ч.5 ст.214 КПК України. Прокурор був зобов`язаний не пізніше 24 годин внести відповідні відомості до ЄРДР, однак цього не зробив, досудове розслідування не розпочав. Держава Україна за представництвом прокуратури Донецької області в особі керівника Слов`янської місцевої прокуратури Шилова В.С. порушила право [PERSON] , гарантоване ст.40 Конституції України, що його звернення до державного органу буде розглянуте, що йому буде надано обґрунтовану відповідь у встановлений ст.214 КПК України строк, а також тими ж діяннями держава Україна порушила право позивача на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі. Зазначає, що спричинена йому бездіяльністю відповідача моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву. Моральна шкода ним оцінюється згідно методики професора Ерделевського О.М. в 134028,00 грн. Протиправною, незаконною та неправомірною позивач вважає бездіяльність держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, яка на його думку полягає в невиконанні обов`язку відповідних прокурорів внести відомості до ЄРДР по його заяві від 08.11.2018 року. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд: 1) визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Слов`янської місцевої прокуратури прокурором Шиловим В.С. його службових обов`язків внести відповідні відомості до ЄРДР за результатами розгляду заяви-повідомлення [PERSON] від 08.11.2018 року; 2) встановити факт порушення керівником Слов`янської місцевої прокуратури прокурором [PERSON] В [PERSON] С [PERSON] присяги прокурора при розгляді заяви-повідомлення [PERSON] від 08.11.2018 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 3) встановити факт порушення права [PERSON] на розгляд його звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм\~статті 40 Конституції України\~та частини 1\~статті 214 Кримінального процесуального кодексу України\~(як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 4) встановити факт порушення права [PERSON] на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); 5) стягнути з держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду, спричинену неправомірними діями, які порушили права позивача, у сумі 134028,00 грн., а також визначити порядок виконання прийнятого судового рішення, вжити заходів для забезпечення його виконання і постановити окрему ухвалу про виявлені недоліки в діяльності прокуратури Донецької області. 15.04.2019 року прокуратурою Донецької області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позов є безпідставним, оскільки заява [PERSON] від 08.11.2018 року 09.11.2018 року була спрямована до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області для перевірки доводів заявника. Ухвалою слідчого судді від 14.11.2018 року відповідальних осіб Слов`янської місцевої прокуратури зобов`язано внести відомості до ЄРДР за цією заявою [PERSON] . На виконання цієї ухвали 19.11.2018 року за заявою [PERSON] відомості до ЄРДР були внесені та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42018051720000139, наразі досудове розслідування триває. Факт протиправних дій у кримінальному провадженні підлягає встановленню у кримінально-процесуальному порядку відповідним рішенням (наприклад, обвинувальним вироком, ухвалами слідчих суддів, постановами прокурора вищого рівня). До теперішнього часу таких рішень не приймалось, рішення, дії або бездіяльність прокуратури протиправними не визнавалися. У порядку цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально-процесуальних дій слідчого чи прокурора, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів. Зазначає, що ухвали слідчого судді є формою судового контролю на стадії досудового розслідування, вони не свідчать про протиправність дій відповідача. Факт задоволення скарги особи на невнесення відомостей до ЄРДР не створює підстав для відшкодування, оскільки звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, особа лише реалізує своє процесуальне право на оскарження. Окрім того, сам факт задоволення скарги є достатньою справедливою сатисфакцією й не вимагає додаткової грошової компенсації. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, не наведено конкретні негативні явища, які з ним сталися внаслідок дій відповідачів, не надано їх доказів, тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Вимоги [PERSON] щодо визнання бездіяльності неправомірною підлягають розгляду у порядку кримінального, а не цивільного судочинства. Щодо встановлення фактів, про яке просив позивач, зазначає, що позивачем не зазначається з боку кого допущене порушення, неналежне виконання прокурором службових обов?язків та порушення Присяги є дисциплінарними проступками, за законом ці факти мають встановлюватися Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, а не судом. Встановлення факту порушення ст.214 КПК України має відбуватися в порядку кримінального судочинства, шляхом оскарження дій слідчому судді. Крім того, зазначає, що ст.ст.1,13 Конвенції не застосовуються до спірних відносин, а вимоги про їх захист є безпідставними, оскільки позивачем не наведено жодного з передбачених Конвенцією прав (ст.ст.3-12 Конвенції), які, на його думку, були порушені. Додатково зазначає, що Державна казначейська служба України має бути відповідачем у справах про стягнення з державного бюджету грошових коштів. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, у зв`язку з чим в їх задоволенні просить відмовити. 29.07.2019 року Міністерством юстиції України надано письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , в яких зазначає, що Міністерство юстиції України не є розпорядником бюджетних коштів, а також не є учасником спірних правовідносин, які виникли між позивачем та прокуратурою Донецької області. Міністерством юстиції України не вчинялись якісь протиправні, незаконні дії відносно позивача, тому Міністерство юстиції України не є належною третьою особою по справі. Крім того, зазначає про необхідність участі у справі Державної казначейської служби України саме у якості співвідповідача, а не третьої особи, оскільки саме вона здійснює безпосереднє обслуговування державного бюджету. Щодо визнання протиправною, незаконною та неправомірною бездіяльність прокуратури Донецької області, яка полягає у невиконанні процесуальним керівником Слов`янської місцевої прокуратури його службових обов`язків щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР за результатами розгляду заяви-повідомлення позивача, зазначає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст.314-316 КПК України. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Оскарження позивачем бездіяльності прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Шилова В.С. щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 08.11.2018 року свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. У задоволенні позову [PERSON] просили відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.06.2019 року клопотання позивача задоволено, у справі замінено неналежного відповідача Слов`янську місцеву прокуратуру на Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 22.07.2019 року провадження у справі щодо позовних вимог про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, закрито, визначено остаточний склад учасників справи, клопотання позивача про виклик і допит свідків задоволено частково, підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, від допиту свідка [PERSON] відмовився. [PERSON] , допитаний у судовому засіданні в якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України, повідомив, що 08.11.2018 року подав заяву керівнику Шилову В.С. про вчинення кримінального правопорушення, готувався до подачі заяви, збирав документи з 2011 року. Зазначив, що з 2011 року представляв інтереси [PERSON] , під час свого представництва побачив, що посадовими особами були скоєні злочини, витратив свій час, однак, в порушення ст.ст.40,19 КУ прокурор Шилов порушив норми права, не виконав вимоги законодавства та присяги, а саме, не виконав вимоги ч.4 ст.214 КПК України. Обов`язок прокурора внести відомості до ЄРДР та провести розслідування, прокурор проігнорував його права, прокурор отримує заробітну плату, проте свої обов`язки не виконує. Пояснив, що внаслідок цього він відчуває гнів, обурення, невпевненість в майбутньому, відчай. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби Смирнов О [PERSON] у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими і безпідставними, в задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Третя особа у справі Міністерство юстиції України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечила, заяви про відкладення справи на адресу суду не направляла, надала письмові пояснення на позовну заяву, в яких в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити в повному обсязі. Треті особи у справі, Міністерство фінансів України та секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень на позов не надали, своє ставлення до позовних вимог суду не повідомили, для участі у справі представника не уповноважили, тому суд на підставі положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності їх представників. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. 08.11.2018 року [PERSON] звернувся до керівника Слов`янської місцевої прокуратури із заявою-повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ч.4 ст.358 КК України за використання завідомо підробленого офіційного документа при реєстрації права власності на земельну ділянку [ADDRESS] в жовтні 2017 року. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] використала державний акт на право власності на земельну ділянку ДН № 105841, виданий 12.01.2005 року Слов`янським відділом земельних ресурсів, кадастровий номер 1414100000:01:002:0076, до якого були внесені неправдиві відомості щодо меж земельної ділянки. Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку містить заяву [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки від 02.12.2003 року, яка зафіксувала прямий умисел [PERSON] на отримання сфальшованого офіційного документа, а саме, відсутність у заяві обов`язкового реквізиту зазначення розміру земельної ділянки, яку [PERSON] мала намір приватизувати. 09.11.2018 року заяву [PERSON] було направлено начальнику Слов`янського ВП ГУНП для вирішення питання щодо вжиття заходів, передбачених КПК України, про що повідомлено і заявника [PERSON] . Ухвалою слідчого судді від 14.11.2018 року задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність керівника Слов`янської місцевої прокуратури, зобов`язано відповідальних посадових осіб Слов`янської місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 08.11.2018 року. На виконання ухвали слідчого судді до ЄРДР 19.11.2018 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 08.11.2018 року про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (кримінальне провадження № 42018051720000139. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв?язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові № 199/1478/17 від 30.01.2019 року. Враховуючи, що жодної з вище перелічених незаконних дій щодо [PERSON] вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви та наданих пояснень та показань як свідка у судовому засіданні, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, докази спричинення йому моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Обставини справи свідчать про те, що оскарження [PERSON] бездіяльності посадових осіб Слов`янської місцевої прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви від 08.11.2018 року свідчить про реалізацію останнім свого права оскаржувати процесуальну діяльність прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Таким чином, лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Оцінюючи показання позивача [PERSON] , допитаного у якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України, разом з письмовими доказами по справі, суд зазначає, що у нього немає підстав ставити під сумнів достовірність обставин, повідомлених свідком, однак, зауважує, що ці докази не є достатніми у розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу. Судом не встановлено спричинення [PERSON] моральної шкоди, оскільки [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення 08.11.2018 року, 09.11.2018 року його заяву було спрямовано до Слов`янського ВП ГУНП для вжиття заходів, передбачених КПК України, про що також було повідомлено і [PERSON] [PERSON] , не погодившись з таким рішенням прокурора, оскаржив бездіяльність прокурора слідчому судді. За результатами розгляду скарги слідчим суддею скаргу задоволено, зобов`язано посадових осіб Слов`янської місцевої прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] від 08.11.2018 року. На виконання ухвали слідчого судді 19.11.2018 року відомості за заявою [PERSON] внесені до ЄРДР, розпочато досудове розслідування (кримінальне провадження № 42018051720000139), яке триває до теперішнього часу. Оскільки під час судового розгляду не встановлено як протиправності дій відповідача, так і спричинення позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, виключається. Таким чином, судом не встановлено дій з боку держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим підстави для визначення порядку виконання рішення, вжиття заходів для забезпечення його виконання та постановлення окремої ухвали відсутні. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Позивач при\~зверненні до\~суду із\~зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», тому, з урахуванням відмови в позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed