Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

25.04.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.03.2013 року у розмірі 22 421,02 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв'язку із чим підписав заяву №б/н від 23.05.2013 року, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 6326,63 грн. під 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає договір між ним та банком. Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно, шляхом надання коштів у період сплати для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами. Позичальник не виконав прийняті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим, у нього станом на 16.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 22 421,02 грн., з яких 6326,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5,72 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 126,53 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом, 14 418,28 грн. пеня, 500 грн. штраф у фіксованій частині, 1043,86 грн. штраф у відсотковій частині. Вимоги позивача доводяться розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, копією підтвердження видачі кредиту, копією документу, що посвідчує особу відповідача, про що дослівно зазначено у позові. Ухвалою суду від 23.05.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Відповідач правом на подання відзиву чи будь-яких заяв з процесуальних питань не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви позичальника №DNA5F901512039 від 23.05.2013 року, зі змісту якої судом встановлено наступне. Позичальник [PERSON] виявив бажання отримати кредит в розмірі 6326,63 грн. на 24 місяці користування до 22.05.2015 року включно, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки 0,12% річних, єдиноразової сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 508,56 грн., сплати щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 126,53 грн. Окрім цього, позичальник при погашенні кредиту зобов'язався сплатити банку за розрахунково-касове обслуговування в розмірі: через операційну касу банку - 5 грн. за кожен платіж, через платіжний термінал банку - 3 грн. за кожний платіж, через електронний банк Приват24 - 0,1 грн. за кожен платіж, через послугу «Регулярні платежі» - 0,00 грн.; щомісячний платіж у сумі 263,94 грн., з 26.03.2014 року у сумі 390,47 грн., період сплати з 21 по 25 число кожного місяця. Кредит надається позичальнику для оплати товару, а саме холодильнику Samsung, вартістю 6369,9 грн. та сплати супутніх послуг, в тому числі страхового платежу. Пунктом 15 цієї заяви визначено, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між сторонами кредитно-заставний договір. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Заява відповідача про надання кредиту свідчить про бажання позичальника оформити споживчий кредит. Зазначення банком у заяві-приєднанні умов щодо сплати комісії за банківські послуги, зокрема, за прийняття щомісячних платежів, є протиправним, з огляду на викладене вище. Відповідно до ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. При порушенні позичальником строків виконання зобов'язання позивачем була застосована подвійна цивільно-правова відповідальність одного й того ж виду. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Дані положення також викладені в правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15. Відтак, погодження сторонами умов щодо подвійної відповідальності позичальника при порушенні строків повернення кредиту та сплати відсотків шляхом одночасної сплати пені, штрафу у фіксованій частині та штрафу у відсотковій частині, є протиправним. Позивачем також надано копію Умов та правил надання банківських послуг, які не містять відомостей про їх отримання позичальником, оскільки відсутні дата отримання та підпис відповідача, відсутній документ, яким затверджено вказані Умови або посилання на нього. У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім цього, позивачем надано копію товарного чеку №1090670 від 23.05.2013 року, відповідно якого особа покупця не визначена, відмітки про сплату вартості товару відсутні. Позивачем не надано доказів, що підтверджують видачу кредитних коштів відповідачу. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Разом із тим, в матеріалах справи міститься лише нічим не обґрунтований розрахунок заборгованості, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було. Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості. Розрахунок заборгованості, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача або продавця товару позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами укладено кредитний договір, а також, що відповідачу надавались кредитні кошти та ним було порушено зобов'язання, суд дійшов висновку, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними і задоволені бути не можуть. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed