Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

24 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1). Позов мотивований тим, що 4 вересня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 21713.36 гривень за кредитним договором №005-02507-180214 від 18 лютого 2014 року, що був укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», що відступила права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Вказуючи, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, а саме: з посиланням на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору №005-02507-180214 від 18 лютого 2014 року, що був укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк»; сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі, не є безспірною; з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років; про відступлення права вимоги її не було повідомлено, тому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 4 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2020 року справу передано до Турійського районного суду Волинської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю) (а. с. 13). Відповідно до положень статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. 5 січня 2021 року справа надійшла до суду і 11 січня 2021 року за наслідками авто розподілу передана для розгляду головуючому Тітівалову Р.К. (а. с. 16-18). Ухвалою судді від 15 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення вказаних у ній недоліків (а. с. 20-21). 27 січня 2021 року позивачем виконано вимоги ухвали судді про залишення без руху позовної заяви (а. с. 23-26). Ухвалою судді від 27 січня 2021 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження (а. с. 27-28). У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена (а.с. 91). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 88), 12 травня 2021 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі і за відсутності позивача (а.с. 92). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 89), про причини неявки суд не повідомляв, заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позов не подавав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 90), про причини неявки суд не повідомляла. Третя особа приватний нотаріус Горай О.С. у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №005-02507-180214, з якої видно, що банк відкрив [PERSON] картковий рахунок у валюті - гривня, встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 24000 гривень зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарні дні (а.с. 11). 4 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 26354, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 005-02507-180214 від 18 лютого 2014 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 379/К від 13 квітня 2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/20250-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Виконавчий напис вчинено про стягнення заборгованості за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року на суму 21213.36 гривень, з яких заборгованість за кредитом - 18734.95 гривень, заборгованість за процентами - 2478.41 гривень (а.с. 8). З матеріалів виконавчого провадження № 63349215 видно, що постановою приватного виконавця від 20 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса, а 23 жовтня 2020 року - винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 37-63). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі статтею 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Таким чином, аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. З огляду на вказане, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданих стягувачем документів згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Із тексту оспорюваного виконавчого напису від 4 вересня 2020 року видно, що приватний нотаріус Горай О.С. при вчиненні нотаріальної дії керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172 (далі - Перелік). Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постанова апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року була залишена без змін. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оспорюваний у цій справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 4 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З огляду на те, що укладений 18 лютого 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] кредитний договір шляхом підписання заяви №005-02507-180214, який був наданий відповідачем (стягувачем) приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то суд вважає, що приватний нотаріус Горай О.С. вчинив оспорюваний виконавчий напис на підставі документів, які не відповідають передбаченим Переліком вимогам до документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника (у редакції на час вчинення виконавчого напису), що свідчить про недотримання ним порядку вчинення виконавчого напису та умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Крім того, позивач вказувала на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості та на те, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року було витребувано у приватного нотаріуса Горая О.С. належним чином засвідчені копії документів щодо вчинення виконавчого напису від 4 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 26354. Станом на 12 травня 2021 року приватним нотаріусом ухвалу суду не виконано і витребуваних судом доказів не надано, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити та перевірити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи дотримано трирічного строку вчинення нотаріального напису з моменту виникнення права вимоги. Ні відповідачем, ні третьою особою жодних належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача про те, що заборгованість не є безспірною, та про недотримання трирічного строку вчинення нотаріального напису з моменту виникнення права вимоги надано суду не було, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося. Більше того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 727/5 від 24 лютого 2021 року анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26 грудня 2011 року За № 8679 на ім`я [PERSON] (а. с. 96). Відповідно до положень частини другої статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Із оспорюваного виконавчого напису видно, що на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №379/К від 13 квітня 2018 року право вимоги ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №005-02507-180214 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», правонаступником якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №11/08/20250-ФА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Однак, матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника [PERSON] про заміну кредитора в зобов`язанні. За таких обставин справи, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом правових підстав для задоволення позову і визнання виконавчого напису, вчиненого 4 вересня 2020 року приватним нотаріусом Гораєм О.С., таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог частини першоїстатті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 40 копійок (а. с. 23). На підставі викладеного, статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved