Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

26 вересня 2018\~ року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою виконання рішення суду за період з 07.07.2017 року по 25.09.2018 року в сумі 19\~701,55 гривень та моральну шкоду в сумі 2000,00 гривень.\~ В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2017 року по справі №212/1376/17-ц визнано незаконним звільнення його\~з посади директора ТОВ «Комплекс»\~(ЄДРПОУ 06959123) відповідно до протоколу №1 від 28.01.2017 року, поновлено його на посаді директора та стягнуто з ТОВ «Комплекс»\~на користь позивача 6090 грн 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 року по 06.07.2017 року. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення\~ середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання.\~ Проте у примусовому порядку після відкриття виконавчого провадження відповідно до рішення суду\~з відповідача було стягнуто на користь позивача лише\~середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 по 06.07.2017, однак позивача не було поновлено на роботі.\~28.03.2018 року державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривого Рогу було направлено до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про кримінальне правопорушення. Тому, вважає, що\~ має право на стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, оскільки майже протягом року рішення суду про поновлення його на посаді не виконувалось та не виконано до тепер, що призвело також і до моральних страждань. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, надала відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких зазначила, що викладена відповідачем позиція щодо неправомірності судового рішення, яким позивача поновлено на посаді директора ТОВ «Комплекс»\~та неможливості директором виконати рішення суду є необґрунтованою. Так, позовна заява про\~стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою виконання рішення суду предявлена позивачем до юридичної особи ТОВ «Комплекс», а не до конкретної посадової особи, законність та обґрунтованість судових рішень у справі про поновлення позивача на посади не є предметом дослідження у вказаній справі, оскільки рішення набрало законної сили. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позовних вимог, надав відзив на позовну заяву та заперечення, в якому зазначив про неправомірність прийнятого 27.11.2017 рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс», відсутність затримки виконання рішення з боку чинного директора відповідача, наявність заборони проводити реєстраційні дії стосовно ТОВ «Комплекс» згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області. Розглянувши подані докази, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 по справі №212/11376/17-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Комплекс» було визнано незаконним звільнення позивача з посади директора ТОВ «Комплекс», поновлено позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» та стягнуто з ТОВ «Комплекс» на користь позивача 6090 грн 70 коп середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2017 по 06.07.2017.\~Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 3-11). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.05.2018 року вказане рішення суду залишено без змін. Після винесення рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, яке було допущено до негайного виконання, позивач звернувся з виконавчим листом до органів виконавчої служби, а саме 05.12.2017 державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження\~ №55298917 за заявою позивача - стягувача [PERSON] з приводу виконання даного рішення (а.с.16-17). 15.12.2017 директор відповідача [PERSON] особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.18). Під час проведення виконавчих дій 15.02.2018 відповідач направив до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області\~заяву про відстрочку виконання рішення суду від 27.11.2017 в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. 28.02.2018 ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви у звязку з ненаданням ним жодного доказу щодо наявності виключних обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а зазначені в заяві підстави для надання відстрочки виконання судового рішення, не свідчать про наявність обставин, які є підставою для надання відстрочки виконання рішення, яке допущено до негайного виконання (а.с.12). 21.03.2018 та 28.03.2018 державним виконавцем було винесено постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду. 28.03.2018 державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг було направлено до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення про кримінальне правопорушення (а.с.19-21). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За вказаним повідомленням в провадженні Покровського ВП КПВ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №12018040730000904 від 30.03.2018 за ст.382 ч.1 КК України, в рамках якого проводиться досудове розслідування стосовно умисного невиконання службовими особами відповідача рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2017 по справі №212/1376/17-ц\~ (а.с.35). Поновлення на роботі - це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, тому правовими наслідками поновлення\~ на роботі працівника є надання йому попередньої роботи (посади), з тими ж функціональними обовязками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням; поновлення безперервного стажу, зокрема стажу для відпустки та поновлення в усіх правах за цією посадою. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до змісту ст. 235 КЗпП України, ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», негайне виконання рішення суду означає обовязок, а не право власника не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі й фактично допустити його до виконання попередніх обовязків. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим\~ ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу\~ про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Матеріалами справи встановлено, що будь-якої вини позивача при виконанні рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017, яке було допущено до негайного виконання, не було, оскільки, обовязок по виконанню такого рішення покладено на роботодавця. Відповідач, заперечуючи проти позову вказав, що жодної затримки з боку директора ТОВ «Комплекс» [PERSON] щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді немає, постанова державного виконавця Покровського ВДВС від 21.03.2018 про накладення штрафу оскаржується, а постанова державного виконавця від 28.03.2018 про накладення штрафу скасована рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2018. З вказаного приводу суд зазначає, що позовна заява про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою виконання рішення суду предявлена позивачем до юридичної особи ТОВ «Комплекс», а не до конкретної посадової особи директора [PERSON], а тому посилання відповідача щодо неможливості директора виконати рішення суду не спростовує підстав позовної заяви. Також відповідачем не надано доказів скасування постанови державного виконавця Покровського ВДВС про накладення штрафу від 21.03.2018. Крім того, відповідач зазначив, що рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, своєчасно не виконано, серед іншого у звязку з тим, що з вини позивача 14.06.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області було\~накладено\~заборону проводити реєстраційні дії стосовно ТОВ «Комплекс» щодо зміни відомостей про його власників, зміни розміру статутного капіталу, місцезнаходження товариства, керівника підприємства згідно. Суд не погоджується з такими доводами представника відповідача з огляду на наступне. Так, рішення суду про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» підлягало негайному виконанню з 27.11.2017. Вказані заходи були вжиті Господарським судом Дніпропетровської області 14.06.2018 під час розгляду справи №904/2380/18 за позовом [PERSON] до ТОВ «Комплекс» щодо оскарження ним його виключення зі складу учасників ТОВ «Комплекс». 04.09.2018 вказані заходи забезпечення позову було\~повністю скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі (а. с. 126). Однак, після цього, відповідачем рішення Жовтневого районного суду від Дніпропетровської області 27.11.2017 про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» виконане не було. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача з приводу неправосудності вказаного вище рішення суду про поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс»,\~оскільки відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Судом встановлено, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 в рамках виконавчого провадження №56691958 державним виконавцем Покровського ВДВС м. Кривий Ріг з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 09.02.2017 по 06.07.2017 в розмірі 6090,70 грн. на користь позивача (а.с. 22-23). Отже, суд приходить до висновку, що оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2017 в частині поновлення позивача на посаді директора ТОВ «Комплекс» виконано не було, права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку\~за період з 07.07.2017 по 25.09.2018, є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.\~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Суд погоджується з розрахунком\~ суми\~ середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки час вимушеного прогулу у період з 07\~липня 2017 року по 25 вересня 2018 року становить\~317 робочих днів, середньоденна заробітна плата, з урахування сум заробітку [PERSON] за грудень 2016, січень 2017 згідно індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України форми ОК-5 про застраховану особу,\~становить 62,15 грн. (а.с.13-15). Отже загальна сума\~ дорівнює 19701,55 грн.\~ (62,15 грн. х 317 днів) (а.с.13). Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були у судовому засіданні. \~Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з розясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Обґрунтовуючи моральну шкоду, в результаті невиконання рішення суду, позивач послалася на те, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідачем було фактично позбавлено його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя, вказані незаконні дії призвели до моральних переживань. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінив у розмірі 2000 гривень. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача ТОВ «Комплекс» про відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума в розмірі 200,00 грн. Відповідно до ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. На основі зясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність фактичної затримки відповідачем виконання рішення суду, що набрало законної сили, про поновлення на роботі незаконно звільненого позивача, а відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки, а також компенсацію за спричинену моральну шкоду. Представник\~ відповідача, заперечуючи проти заявленого позивачем позову, у судовому засіданні, не надав доказів на спростування тверджень позивача. Розподіляючи судові витрати між сторонами суд керується ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн.\~

Outcome: partial