Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

26.12.2018 року позивач звернувся до суду з уточненим вищевказаним позовом, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані на [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку за адресом: [ADDRESS] , - відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 02 серпня 1985 року. Цей договір був зареєстрований у Болградському БТІ і отриманий на будинок технічний паспорт на його, позивача, прізвище, але до державного реєстру нерухомості ці відомості не потрапили - після його звернення він виявив, що вони відсутні. З метою зареєструвати своє право власності на вищевказаний будинок згідно законодавства України, він звернувся до державного реєстратора, який роз`яснив йому, що неможливо зареєструвати його право власності з причини неточності у документах відносно будинку. Так, у договорі купівлі-продажу житлова площа [ADDRESS] в технічному паспорті - 58.3 кв.м. Після придбання будинку він нічого не добудовував і не перебудовував, скоріш за все у сільській раді невірно була вказана житлова площа будинку, яка потім перейшла і у договір купівлі-продажу, який також був оформлений у сільській раді. З-за цієї помилки у зазначенні житлової площі будинку, він, позивач, взагалі не можє зареєструвати своє право власності на будинок, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого права власності. Позивач у судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив задовольнити його позовні вимоги та розглянути справу за його відсутністю. Представник Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області, - надіслав суду заяву про те, що відповідач копію позовної заяви отримав, вимоги позивача визнає, просить розглянути справу без участі його представника. Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - згідно договору купівлі-продажу від 02.08.1985р., що зареєстрований за №16 , - позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, які розташовані на [ADDRESS] - відповідно до рішення Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області від 24.07.2018 року за №31 , житловому будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані на [ADDRESS] присвоєно нова почтова адреса: [ADDRESS] - з технічного паспорту на спірний садибний житловий будинок від 05.07.2018р., загальною площею 126,2кв.м., житлова його площа становить 58.3кв.м. (а.с.5-9 ); - згідно звіту оціночна вартість житлового будинку, загальною площею 126,2кв.м., житловою - 58.3кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , - становить 63100грн. (а.с. 11-19); - згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно за №44053938 від 15.11.2018р., позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вказаний житлової будинок через відсутність правовстановлюючого документу на нього (а.с20); - відповідно до заяви представника відповідача - Каракуртської сільської ради Болградського району Одеської області - відповідач вимоги позивача визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2 ст.16 ЦК України, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивача підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи. Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Тому,

Outcome: approved