Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

26.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 7 963 гривні 97 копійок, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 257 гривень 40 копійок, а також додаткових витрат на дитину у розмірі 279 гривень 90 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2001 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, починаючи з 11.09.2001 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.03.2018 року. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, про місце роботи навмисно не повідомляє. За фактом злісного ухилення від сплати аліментів [PERSON] Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області зареєстровані матеріали у Єдиному реєстрі досудових розслідувань; на даний час проводиться досудове розслідування. Також, у звязку з наявними хворобами, син у період з 23.07.2016 року по 05.08.2016 року знаходився на санаторно-курортному лікуванні у Дитячому спеціалізованому клінічному санаторії «Хаджибей». В результаті ухилення відповідача від сплати аліментів, а також від участі у додаткових витратах на дитину, вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 11.04.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів залишені без розгляду. Сторони, будучи своєчасно та належним чином сповіщеними про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивач звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність. Відповідач клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2001 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, починаючи з 11.09.2001 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10.03.2018 року (а.с.12). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 26.09.2001 року на підставі виконавчого листа №2а-98-01 від 13.09.2001 року відкрито виконавче провадження ВП №5934476 (а.с.13). Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції [PERSON], у червні 2016 року аліменти [PERSON] не сплачувалися (а.с.45-46). Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV), а також у статтях 194 - 197 СК України. Так, відповідно до ст.74 Закону №606-ХІV розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України . Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. За змістом ч.1 ст.196 СК та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова ПВСУ №3), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення. \~ З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості на той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому, сума заборгованості по аліментам за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не виплачувались. \~ Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-94цс15, яка відповідно до приписів ЦПК України є обовязковою для застосування судами. Таким чином, неустойка (пеня) за період з 01.06.2016 року по 01.07.2016 року має бути стягнута з відповідача у розмірі 257 гривень 40 копійок, виходячи з наступного розрахунку: 8 гривень 58 копійок (1% від розміру заборгованості) ? 30 (кількість днів в місяці). Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками,\~проживання їх\~\~окремо\~від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 постанови ПВСУ №3, до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. В даній статті йдеться про «особливі» обставини, які можуть бути зумовлені не лише хворобою (причому не обовязково важкою), а й фактами позитивними. Так, якщо у дитини є схильність до музики, додаткові витрати можуть бути викликані необхідністю купівлі для неї музичного інструмента, або дитина потребує оздоровлення і додаткові витрати зумовлені необхідністю її відпочинку біля моря. Сторона, що звертається до суду з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їх попереднє фінансування, повинна надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їх розрахунки та обґрунтування. Як вбачається з довідки №95/11 від 16.03.2016 року [PERSON] хворіє на логоневроз та вегетосудинну дистонію, у звязку з чим для профілактики хвороби йому рекомендовано санаторно-курортне лікування у Дитячому спеціалізованому клінічному санаторії «Хаджибей» (а.с.27). Згідно путівки №001166/1766 [PERSON] перебував у реабілітаційно-відновлюючому комплексі №2 для дітей віком 6-18 років ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій «Хаджибей» в період з 23 липня 2016 року по 05 серпня 2016 року. Часткова плата за путівку становила 500 гривень, за проїзд 59 гривень 80 копійок (а.с.28-31). Приймаючи до уваги, що дитина сторін потребувала санаторно-курортного лікування у звязку з наявними хворобами, а також враховуючи наявність доказів на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі ( 500 + 59,80 / 2 = 279,90 грн.). Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 гривень із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved