Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

25.07.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, останній відмовляється повернути їй особисте майно, що було придбано нею до початку шлюбних відносин, та використовувалося в період шлюбу, а саме кухонний куточок « Лорд», диван кутовий « Лорд-Економ», дитячий гарнітур « Масяня», штори зала, штори кухні, кухонний гарнітур « Софія», пральну машину LG, та крім того, нею було понесено витрати на придбання будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт у квартирі відповідача для спільного проживання, а саме: шпалери, вартістю 1560 грн., клей, вартістю 111 грн., керамічна плитка ( світло зеленого кольору), вартістю 755 грн., керамічна плитка ( темно зеленого кольору), вартість, 479 грн., декор, вартістю 150 грн., фриз, вартістю 126 грн., фриз, вартістю 132 грн., плитка напольна, вартістю 109 грн., плитка напольна, вартістю 67 грн., лампочки, вартістю 352 грн., лампочки, вартістю 374 грн..Просить дане майно витребувати у відповідача, а у разі його втрати відшкодувати їй грошову компенсацію пропорційно вартості втраченого майна. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що ніякого майна, що належить позивачу у володінні [PERSON] не має, жодного договору зберігання між ними не було укладено, ніякого майна позивачем придбано не було, а тому відсутнє майно, яке б підлягало поверненню. Також просять застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач дізналася про своє порушене право після припинення шлюбних відносин. Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, показання свідків, судом встановлено наступні обставини. 03.11.2009 року було укладено шлюб між сторонами, відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER]. Рішенням Маловисківського районного суду від 14.02.2013 року шлюб розірвано. Рішенням Маловисківського районного суду від 30.05.2013 року [PERSON] відмовлено у встановлені факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 20.02.2009 року по 03.11.2009 року та у поділі спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS]. З накладної №24 від 07.09.2009 року, розрахункової квитанції від 30.09.2009 року, товарного чеку від 12.01.2008 року, встановлено, що [PERSON] було придбано майно- кухонний куточок « Лорд», диван кутовий « Лорд-Економ», дитячий гарнітур « Масяня», штори зала, штори кухні, кухонний гарнітур « Софія», пральну машину LG, всюго на суму 15 155 грн.. З рахунку -фактури №17 та рахунку фактури №18 вбачається, що [PERSON] придбала будівельні матеріали, а саме: шпалери, вартістю 1560 грн., клей, вартістю 111 грн., керамічна плитка ( світло зеленого кольору), вартістю 755 грн., керамічна плитка ( темно зеленого кольору), вартість, 479 грн., декор, вартістю 150 грн., фриз, вартістю 126 грн., фриз, вартістю 132 грн., плитка напольна, вартістю 109 грн., плитка напольна, вартістю 67 грн., лампочки, вартістю 352 грн., лампочки, вартістю 374 грн.. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні підтвердили, що позивачем було до шлюбу придбано спірні речі, які вони з відповідачем в період шлюбу використовували, після припинення шлюбних відносин, відповідач відмовився повернути їй належне майно. До показань свідків [PERSON], [PERSON], які є батьками відповідача та в судовому засіданні показали, що позивач не мала ніяких особистих речей та майна коли вийшла заміж за їх сина, тому немає чого повертати та показань свідків [PERSON], [PERSON], які показали, що в травні місяці 2013 року вони бачили, як позивач вивозила меблі з під»їзду будинку в якому проживала з [PERSON], однак не змогли вказати які саме меблі та на якому автомобілі, за яких обставин, позивач їх вивозила, суд відноситься кретично та не вважає належним доказом, адже, [PERSON] показала, що в їх гаражі знаходиться до даного часу пральна машина LG, що належить позивачу та яку не бажає повернути відповідач їй, отже показання даних свідків не узгодженні між собою. З акту обстеження житлово-побутових умов від 27.07.2006 року, встановлено, що [PERSON] було запрошено на співбесіду до Смолінського ЦСССДМ при виконкомі, з приводу відкриття квартири [ADDRESS] та для опису речей, що знаходяться в ній. Але [PERSON] відмовився. Даний акт носить офіційний характер, а тому не викликає у суду сумніву у достовірності інформації викладеної в ньому. 21.02.2013 року [PERSON] зверталася до Маловисківського РВ УМВС з заявою щодо застосування до неї фізичного насилля з боку [PERSON], що вказує на те, що між сторонами після розірвання шлюбу склалися неприязні відносини. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави володіє ним. Відповідно до статтей 317,319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних доказів, про відсутність у його володінні майна, яке просить витребувати позивач, а саме : кухонний куточок « Лорд», диван кутовий « Лорд-Економ», дитячий гарнітур « Масяня», штори зала, штори кухні, кухонний гарнітур « Софія», пральну машину LG. Адже, товарні чеки, накладні, надані відповідачем в судовому засіданні, ( а.с. 42-50), видані на ім»я [PERSON], а тому жодним чином не доводять, що меблі та будівельні матеріали зазначені в них були використані під час ремонту квартири [ADDRESS] та для її облаштування. Суд вважає, що позивач в силу обставин, які склалися, а саме розірвання шлюбу, відмова в поділі майна подружжя, заміна дверного замка у вхідних дверях квартири [PERSON], змушена була залишити майно у володінні відповідача. А отже, має право на його витребування. Що стосується будівельних матеріалів, на які вказує позивач, суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, тому, що надані рахунок-фактура № 17 та №18, виготовлені на бланках 2016 року, містять запис від 09.09.2009 року, що викликає у суду сумнів у достовірності інформації зазначеній в них. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом не встановлено підстав для застосування строків давності на які вказує представник відповідача, адже про своє порушене право позивач дізналася лише після отримання ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 23.07.2013 року, яку було направлено по пошті.

Outcome: approved