Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтувавши його тим, що, вона працює комірником у відповідача [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» і проживає в гуртожитку за адресою м. Кіровоград, вул. Бєляєва, 15 корпус 1 кімната 10, який належить цьому відповідачу та знаходиться у нього на балансі. Разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні її малолітній син [PERSON], [INFO], інвалід, що страждає тяжким захворюванням, потребує постійного нагляду та значних коштів для підтримання його стану здоровя. Відповідачу було відоме її тяжке матеріальне становище, не дивлячись на це, відповідачі за проживання в гуртожитку почали вимагати від неї сплати безпідставно нарахованої суми боргу за квартплату та комунальні послуги в сумі 1966,07 грн., хоча вона своєчасно сплачувала за квартплату та комунальні послуги і боргу не мала. [PERSON] дирекція Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в позовній заяві постійно шантажувала її, вимагаючи сплати вигаданої суми боргу. Внаслідок такої несправедливості та тяжкого матеріального стану вона втратила спокій і позитивні емоції, постійно знаходиться в стані нервування, душевного страждання. Зазначений відповідач зобовязав її укласти договір найму кімнати в гуртожитку на таких умовах, щоб мати право виселити її з гуртожитку в разі її незгоди з його незаконними вимогами. В жовтні місяці 2011 року відповідачі звернулися до суду з позовом про стягнення з неї зазначеної суми боргу. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2012 року в задоволенні їх позову було відмовлено, але на протязі майже 5 місяців розгляду судом їх позову її участь як відповідача по справі змінила її звичайний спосіб життя, що вимагало додаткових зусиль для організації її існування. Одержимі бажанням збагатитись безпідставно за її рахунок [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» навіть після ухвали Апеляційного суду про залишення рішення суду першої інстанції без змін продовжувала нараховувати їй значну суму боргу. Від таких обіймів відповідача їй стало зле. Вона змушена була звернутися за медичною допомогою до лікаря кардіолога. Завдану їй відповідачем моральну шкоду вона оцінює в 20 000 грн. з урахуванням викладених вище підстав. Просить стягнути з відповідача на її користь 20 000 грн. завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, збільшив їх, зазначив, що тільки вона одна не погодилася сплачувати так звану зарплату черговим гуртожитку, адміністрація [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» посилила на неї тиск з грубою вимогою сплати безпідставно вигаданого «боргу» боячись, що її відмова буде прецедентом для несплати «боргу» другими мешканцями гуртожитку. Тиск полягав у всіляких варіантах шантажу, погроз звільнення з роботи, погроз виселення з гуртожитку та інше. Тиск був постійний, розрахований на її моральне виснаження, з цією ж метою відповідач звернувся до суду з безпідставним позовом про стягнення з неї «боргу». Після винесення рішення суду, дирекція подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Кіровоградської області з метою подавити її волю до незгоди сплати «боргу» ЇЇ душевні страждання мали слугувати на думку відповідача прикладом тим, хто намірився б послідувати її прикладу. Дійшло до того, коли вона подала заяву про виклик її до апеляційного суду, адміністрація в особі начальника відділу торгівлі і маркетингу [PERSON] заборонила їй відлучитись на засідання апеляційного суду під тим приводом, що вона нібито підробила судову повістку, крім того, [PERSON] погрожувала їй звільненням з роботи з разі, якщо вона залишить місце роботи і зявиться в судове засідання, погрожувала тим, що вона допустить прогул в цьому разі. Лише тоді, як її мати свідок по справі, звернулася зі скаргою з цього приводу до прокуратури м. Кіровограда прокурор Радкевич зателефонував до [PERSON] Дирекції «Укрпошта» і вона змогла зявитися до апеляційного суду. Вважає, що в таких умовах були порушені її нормальні життєві звязки, стало неможливо продовжувати активне громадське життя, також порушились взаємовідносини з оточуючими по роботі людьми та мешканцями гуртожитку, що в свою чергу змінило звичайний спосіб життя і вимагає додаткових зусиль для організації її існування. Просить стягнути з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 40 000 грн., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що ніхто з працівників [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» не чинив тиск на позивача, моральної шкоди не наносили. Просять відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до пунктів 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі,гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної),прав, наданих споживачам,інших цивільних прав,у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом,у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми,при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала в [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» з 19.04.1999 року на різних посадах до 01.12.2014 року, була звільнена з посади комірника роздрібної бази у звязку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України. В жовтні 2011 року Українське державне підприємство поштового звязку «Укрпошта» в особі [PERSON] дирекції звернулося до суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги в сумі 1966,07 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2012 року в задоволенні позовних вимог Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі [PERSON] дирекції про стягнення з [PERSON] заборгованості за квартплату та комунальні послуги було відмовлено ( а.с. 22 ). Згідно ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2012 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 лютого 2012 року залишено без змін ( а.с. 26-27 ). З листа прокуратури м. Кіровограда від 19.03.2012 року, адресованого [PERSON] вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що на підставі ордеру № 27 від 05.12.2008 року їй було надано право користування житловою кімнатою № 1 в гуртожитку за адресою вул. Бєляєва, 15, корпус 1, що знаходиться на балансі [PERSON] дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». Згідно пояснення юриста УДППЗ «Укрпошта» встановлено, що протягом певного часу до гуртожитку вільно заходили сторонні особи, користувались місцями загального користування, а згодом у мешканців почали зникати речі. На численні звернення мешканців гуртожитку до адміністрації, в ході спільного вирішення даного питання було прийнято спільне рішення винайняти чергових гуртожитку з відшкодуванням витрат на заробітну плату чергуючи за рахунок мешканців гуртожитку, шляхом розподілення заробітної плати чергуючих на кількість кімнат гуртожитку, а дану послугу включити у перелік житлово-комунальних послуг. Дані обставини підтверджуються протоколом зборів мешканців гуртожитку від 03.12.2008 року. Однак враховуючи той факт, що вона заселилась до гуртожитку лише 05.12.2008 року, а тому не приймала участь у даних зборах. Крім того, в ході перевірки встановлено, що адміністрація УДППЗ «Укрпошта» звернулась з позовом до неї про стягнення заборгованості по комунальним платежам в розмірі 1682,27 грн. Проте Кіровський районний суд м. Кіровограда своїм рішенням від 21.02.2012 року відмовив у задоволенні позовних вимог УДППЗ «Укрпошта» про стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги. У звязку з вищевикладеним, враховуючи, що за обставинами викладеними у зверненні, винесено судове рішення, яким по суті задоволено її вимоги, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається ( а.с. 58 ). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], мати позивача, пояснила, що працівники УДППЗ «Укрпошта» [PERSON] постійно шантажували, вимагаючи сплати суму «боргу» за комунальні послуги, які були вигадані, потім неодноразово зверталися до суду, згідно повістки не пускали її на судове засідання до Апеляційного суду, звинувативши в підробці повістки, погрожуючи тим, що поставлять прогул, в наслідок такої несправедливості вона постійно знаходилась в стані нервування, душевних страждань. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється головою профкому, до неї [PERSON]А зверталася тільки з питання переведення на неповний робочий день, нічого по справі сказати не може, оскільки не приймала участі ні в чому, ніякого тиску з боку працівників на [PERSON] не було. Допитаний свідок [PERSON] пояснила, що бачила як начальник торгового відділу [PERSON] спілкувалася з матірю [PERSON]А на підвищених тонах на території двору підприємства, просила її покинути приміщення, на суди вона завжди позивача відпускала, нічого про підробку повістки не чула, нічого по справі пояснити не може. Свідок [PERSON] пояснив, що працює начальником юридичного відділу «Укрпошти», дійсно підприємство зверталось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по комунальним послугам за гуртожиток, однак діяв в межах посадових обовязків, а підприємство в рамках процесуального Закону. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що матеріали цивільної справи не містять і позивачем [PERSON] не доведено у встановленому законом порядку протиправних, винних дій працівників відповідача та адміністрації УДППЗ «Укрпошта» в заподіянні їй моральної шкоди, наслідки та причинний звязок і докази цьому позивачем суду не надані, в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю з боку відповідача її заподіяно позивачеві, з яких міркувань [PERSON] виходила, визначаючи розмір шкоди, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок позивача [PERSON].

Outcome: dismissed