Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

25 квітня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно листа від 07 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». В обгрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В порушення умов вказаного договору відповідач зобов'язання за договором не виконував, в зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року року допустив заборгованість у сумі 104629грн. 11коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2499грн. 63коп., по процентах за користування кредитом 91674грн. 34коп., заборгованість за пенею та комісією 4996грн. 61 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4958грн. 53коп., яку просить стягнути. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, де зазначив про підтримання позову в повному обсязі, не заперечує ухваленню рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву чи надання суду доказів, якщо вони не подані з поважних причин на адресу суду на направив. В зв'язку з неявкою сторін, згодою представника позивача на заочний розгляд справи, постановлено провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів, про що винесено відповідну ухвалу 24 липня 2018 року. Із-за неявки в судове засідання всіх осіб, що беруть участь справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах позовних вимог, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви від 09 листопада 2010 року відповідач [PERSON] отримав кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2700грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Цією ж заявою відповідач ствердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. У відповідності до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил, процентна ставка по даному кредиту з 14 жовтня 2013 року складала 30 %, з 01 вересня 2014 року - до 34,8 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,2 %. Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок Клієнта погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У випадку виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов'язання, передбачені пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору/30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово), що передбачено п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.12.8 вказаних Умов банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з Тарифами/Пам'яткою Клієнта/Довідкою про умови кредитування, Тарифами Банку, якщо інше не передбачено п.2.1.12.13. Відповідач належним чином зобов'язання за Договором не виконував, в результаті чого станом на 31 березня 2018 року його заборгованість перед Банком становить 104629грн. 11коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2499грн. 63коп., по процентах за користування кредитом 91674грн. 34коп., заборгованість за пенею та комісією 4996грн. 61коп., що підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором б/н від 09 листопада 2010 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] Що стосується позовної вимоги про стягнення з [PERSON] штрафів в сумі 500 грн. та 4958грн. 53коп., то в цій частині позову слід відмовити з наступних підстав. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, а саме сплати комісії і процентів та повернення основної суми кредиту відповідно, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Згідно з п. 2.1.1.7.6 цих Умов сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. При порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору та складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісії. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованості, що становить 99170 (дев'яносто девять тисяч сто сімдесят)гривень 58 копійок. При наявності таких доказів, суд вважає доведеним отримання відповідачем [PERSON] кредиту від позивача. Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем [PERSON] позивачу кредиту в зазначеній позивачем сумі, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це. Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст. 1051 ЦК України. За таких обставин та при наявності таких доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, при тому, що відповідачем [PERSON] допущено прострочення виконання зобов'язання. Судові витрати, зокрема сплачені позивачем суд вважає необхідним відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача, при тому, що ці витрати підтверджені доданими до матеріалів справи квитанціями.

Outcome: partial