Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

25 січня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Злагода» (далі відповідач) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договором внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 38\~000 грн - вклад на депозитний рахунок; 2628,75 грн - проценти за договором; 14\~411,60 грн - індекс інфляції; 1125,36 грн - три проценти річних та 1000 грн моральної шкоди. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого позивач зобовязався внести строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а відповідач зобовязався прийняти внесок, повернути його та виплатити позивачу проценти у розмірі 27,03 відсотків річних щомісячно. Договір було укладено строком на 3 місяці, з 20 листопада 2014 року по 20 лютого 2015 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав повністю, внісши на депозитний рахунок 38\~000 грн, у свою чергу відповідач не повернув позивачу суму вкладу та не виплатив процентів у строк, передбачений договором, що і стало підставою звернення позивачем з цим позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи те, що відповідач не зявився у судове засідання без поважних причин та з огляду на згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 20 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №8250д про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі договір) (а.с. 6-9). Згідно з пунктами 1.1., 1.2. договору, за цим договором вкладник (позивач) вносить строковий внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі внесок) до спілки (відповідач), а спілка приймає внесок і зобовязується повернути вкладнику внесок та виплатити проценти на внесок на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Договір укладено строком на 3 місяці, днем початку строку дії договору є 20 листопада 2014 року, днем закінчення строку дії договору є 20 листопада 2015 року. Пунктом 1 підпункту 2.1.1. пункту 2.1. договору передбачалося, що вкладник вносить кошти до спілки у розмірі 38\~000 грн. Відповідно до підпункту 2.2.1. пункту 2.2., пункту 1 підпункту 2.3.1. та підпункту 2.3.2. пункту 2.3. договору процентна ставка за внеском встановлюється у розмірі 27,03% процентів річних. Нарахування процентів на внесок починається з наступного дня після отримання спілкою внеску та припиняється в день, визначений пунктом 1.2. цього договору, в якості закінчення строку дії договору, або в день повернення внеску у випадку дострокового розірвання договору указаний спілкою у повідомленні про дострокове розірвання цього договору. Якщо дата повернення внеску та сплати нарахованих, але не сплачених процентів на внесок припадає на вихідні (святкові, неробочі) дні, їх виплата на користь вкладника здійснюється в перший робочий день, що слідує за вихідним (святковим, неробочим) днем. У цьому випадку, після закінчення строку дії договору протягом таких вихідних (святкових, неробочих днів) проценти не нараховуються і не виплачуються. Згідно з підпунктом 3.2.5. пункту 3.2. спілка зобовязана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки та в роз мірах, передбачених умовами цього договору. Із графіка розрахунків, який є додатком до договору, вбачається, що 20 лютого 2015 року відповідач був зобовязаний повернути позивачу внесок у розмірі 38\~000 грн та сплатити 2200,64 грн процентів (а.с. 10). Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, внісши на депозитний рахунок 38\~000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 20 листопада 2014 року (а.с. 11). 20 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, у якій просив повернути йому весь вклад та нараховані відсотки за договором (а.с. 13). Проте відповідач не повернув позивачу вклад та не сплатив проценти, що свідчить про не виконання ним своїх зобовязань за договором, що підтверджується актом звірки розрахунку за депозитом від 3 липня 2015 року (а.с. 12) та поясненнями позивача, наданими у судовому засіданні. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються наведеними нижче законодавчими актами. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки є фінансовими установами, які в належному порядку зареєстровані та надають фінансові послуги. Пунктом 4 частини 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає фінансову послугу, зокрема, як послугу залучення фінансового активу із зобов'язанням щодо наступного його повернення. Статтею 1 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків її членів. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Статтями 10, 57-60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статей 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема те, що відповідач в порушення зобовязань за договором не повернув йому суму внеску та не сплатив проценти, нараховані на суму внеску, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 38\~000 грн - вклад на депозитний рахунок та 2628,75 грн - проценти за договором. Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 15536,95 грн індекс інфляції, 1125 грн - 3% річних та 1000 грн - моральної шкоди, суд виходить із такого. Відповідно до пункту 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 525 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то з нього на користь позивача належить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, інфляційні втрати позивача за час невиконання відповідачем зобовязань за договором по день предявлення позову становлять 14\~411,60 грн, виходячи із наступних розрахунків. 40\~628,75 грн (сума боргу) х 1,32 (індекс інфляції за період з 20.02.2015 по 22.01.2015) = 53\~629,95 грн. 53\~629,95 грн - 40\~628,75 грн = 13\~001,20 грн (інфляційні втрати за повні місяці прострочення). 40\~628,75 грн (сума боргу) х 110,8 (індекс інфляції за березень 2015 року) : 100 х 9 : 28 = 1410,40 грн (інфляційні втрати за 9 днів лютого 2015 року). 13\~001,20 грн + 1410,40 грн = 14\~411,60 грн. Окрім того, за період з 20 лютого 2015 року (день повернення вкладу та сплати процентів) по 22 січня 2015 (день підписання позову) минуло 337 днів, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в сумі 1125,36 грн, виходячи із наведеного нижче розрахунку. 40\~628,75 грн (сума боргу) х 3 (% річних) х 337 (кількість днів прострочення) : 365 (кількість днів у році) : 100 = 1125,36 грн. Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом установлено, що внаслідок невиконання відповідачем узятих на себе зобовязань, порушився звичайний, нормальний спосіб життя позивача, оскільки останній був змушений шукати способи захисту свого порушеного права, що вимагало додаткових зусиль, часу, а також незапланованих витрат. При цьому, відповідач не вжив жодних заходів щодо усунення негативних наслідків допущеного ним порушення прав позивача. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Отже,очевидним є те, що своєю бездіяльністю відповідач завдав позивачу моральну шкоду. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, адже немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. На думку суду, у цій справі компенсація моральної шкоди, завданої позивачу, не поглинеться самим лише фактом визнання відповідача винним у заподіянні моральної шкоди. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, недопущення безпідставного збагачення позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 1000 грн. Таким чином, аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позов належить задовольнити повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави слід стягнути 571,66 грн судового збору. Тому,

Outcome: approved