Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

26 вересня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 18 липня 2013 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Служба швидкого кредитування» було укладено кредитний договір № 130718-162156 (далі за текстом Договір), відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 1600 гривень, який зобовязався повернути разом з нарахованими процентами в сумі 448,00 грн. до 31 липня 2013 року. ТОВ «Служба швидкого кредитування» свої зобовязання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за договором виконав не в повному обсязі, кредитні кошти у встановлений строк не повернув, повернувши лише проценти в сумі 448,00 гривень. ТОВ «Служба швидкого кредитування» відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Таким чином, станом на 15 вересня 2016 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в сумі 37408\~гривень 00 копійок, яка складається з: ●заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1600,00 гривень; ●заборгованості за пенею в розмірі 35808,00 гривень. Крім того, 18 липня 2013 року між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, у відповідності до якого останній поручився за виконання зобовязань відповідача [PERSON] за Договором. Відповідальність відповідача [PERSON] за порукою обмежена сумою 50 гривень. 10 грудня 2015 року відповідач [PERSON] повторно уклав договір поруки за зобовязаннями [PERSON] з новим кредитором позивачем ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] 50 гривень за договором поруки, а з відповідача [PERSON] решту заборгованості за Договором в сумі 37358,00 гривень. В судове засідання позивач свого представника не направив, подавши до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Наполягає на задоволенні позову та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявились, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) були повідомлені про час та місце слухання справи. Будь-яких заперечень проти позову до суду не надали. На підставі вимог ч.\~1 ст.\~224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши подані докази, суд приходить до наступних висновків. Як визначено у ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору між ТОВ «Служба швидкого кредитування» та відповідачем [PERSON] (далі Договір - а.с.\~8). ТОВ «Служба швидкого кредитування» передав ТОВ «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за рядом кредитних договорів (а.с. 31). У відповідності до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказана норма кореспондується з нормою, яка встановлена ч. 1 статті 60 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористались своїм процесуальним правом та не подали жодних заперечень щодо предмету позову та щодо розрахунку позовних вимог. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 1600,00 грн. підтверджується розрахунком та не заперечується відповідачем. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими з огляду на умови п. 3.3. Договору та вимог статей 526 та 1054 Цивільного кодексу України. У відповідності до п. 6.1. Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції згідно п. 6.2. Договору. Пунктом 6.2. Договору визначено, що за порушення строків повернення кредиту сплачувати кредитодавцю неустойку у вигляді пені з розрахунку 2 (два) відсотки від суми кредиту, що вказана в п. 1.2. цього Договору за кожен день прострочення платежу за кредитним договором. Розмір пені в сумі 35808,00 гривень обґрунтований розрахунком, який не спростовано відповідачем [PERSON] Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пеня є одним з видів неустойки. У відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сума заборгованості за тілом кредиту становить 1600,00\~грн., в той час як пеня, нарахована на цю суму 35808,00 гривень, що становить 2238\~% від суми основної заборгованості. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право суду на самостійне зменшення розміру неустойки, за умови, що такий розмір перевищує розмір збитків, відображено також в правовій позиції, викладеній в Ухвалі Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Суд враховує цю правову позицію відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, оскільки підстав для відступлення від цієї правової позиції в даній справі не вбачається. За таких обставин, розмір пені підлягає зменшенню до 100 % від розміру заборгованості за тілом кредиту, тобто до 1600 гривень 00 копійок. В матеріалах справи міститься копія договорів поруки від 18 липня 2013 року та від 10 грудня 2015 року, відповідно до якоих [PERSON] поручився за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 130718-162156 від 18.07.2013. Пунктом 1.3. вказаного договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя [PERSON] за порукою обмежується сумою 50 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України. За вказаних обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Служба миттєвого кредитування» частину заборгованості за зобовязанням, забезпеченим порукою, в розмірі 50 гривень, зменшивши на цю суму розмір основної заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з [PERSON] На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial