Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

26.07.2021 року позивач [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 11.11.2017 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] , за час якого у них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . На даний час вони з відповідачем припинили спільне проживання, останній участі у вихованні та утриманні доньки не бере та ними не досягнуто згоди щодо утримання дитини. Зазначає, що [PERSON] є здоровим, повністю працездатним, офіційно не працює, має мінливий дохід, а також непрацездатні особи чи інші малолітні діти на його утриманні не перебувають. У свою чергу, в силу життєвих обставин вона повністю одноосібно змушена матеріально забезпечувати свою доньку. Щомісячний розмір витрат, який вона несе на спільну з відповідачем дитину, складає близько 8000 грн. Крім того, у зв`язку із складним матеріальним становищем та відсутністю можливості працювати вона також потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Враховуючи наведене, просить суд стягувати із відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня звернення із позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в розмірі 3000 грн. щомісячно та до досягнення дитиною 3 років. До початку судового засідання позивач подала до суду заяви з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання також подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати без його участі, заявлені вимоги визнає частково. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2017 року. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу - [INFO] у сторін народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Зі змісту позову слідує, що сторони проживають окремо один від одного, малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Зазначена вище обставина підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 29952 від 21.08.2019 року та відповідачем не оспорюється. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їхньої спільної малолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців не має, офіційно не працює, розмір його середньомісячного заробітку суду не повідомлений. Малолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягувати з стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісяця, до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини підлягає до часткового задоволення. У свою чергу, позивачкою на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на її утримання у заявленому нею розмірі. При цьому, проживання позивачки разом зі своєю непрацездатною матір`ю жодним чином на впливає на збільшення тягара фінансового навантаження на [PERSON] , у зв`язку із наявного у нього обов`язку по сплаті аліментів. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 26.07.2021 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1816 грн., тобто по 908 грн. за кожну із позовних вимог. На підставі ст.ст. 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial