Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

26.11.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до ФОП [PERSON], який було неодноразово уточнено, про визнання договору від 08.07.2017 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], щодо зобовязання організувати роботи з виготовлення та передачі ПВХ конструкції WDS classic з трьох камер, два скла, білого кольору по розцінкам виконавця в сумі 24900,00 грн. недійсним; стягнути з ФОП [PERSON] сплачені на його користь кошти з карткових рахунків [PERSON] та [PERSON] в розмірі 22900,00 грн.; стягнути сплачені [PERSON] відсотки за надання кредитних коштів ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі визначеному банком на дату прийняття рішення судом; стягнути сплачені [PERSON] відсотки за надання кредитних коштів ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі визначеному банком на дату прийняття рішення судом; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] за спричинену моральну шкоду 200000,00 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 3512,00 грн.. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що 08.07.2017 року між ними (замовниками) та ФОП [PERSON] (виконавцем) було укладено договір, відповідно до умов якого останній зобовязався організувати роботи з виготовлення та передати ПВХ конструкції WDS classic з трьох камер, два скла, білого кольору по розцінкам виконавця, а замовник зобовязався сплатити та прийняти готові вироби. Про організацію роботи відповідачем вони дізналися в день укладення договору з обяви, в якій рекламувалося, що ФОП [PERSON] працює за державною програмою «теплі кредити», відповідно до умов якої держава відшкодовує 35% від отриманого кредиту, а пільговим категоріям громадян від ФОП [PERSON] надається додаткова знижка 20%. Того ж дня, робітники ФОП [PERSON] прибувши до них провели замірювання, та після узгоджень, з урахуванням знижок підприємця і умов державної програми, прорахували вартість заказу, яка склала - 24900,00 грн.. Така сума була у них відсутня, але робітник відповідача вмовив розрахуватися кредитними картами позивачки [PERSON] та брата позивачів - [PERSON], запевнивши, що протягом тижня-двох на кредитні картки будуть повернуті 35% за програмою «теплі кредити» та 20% знижки від ФОП [PERSON], тобто різниця між вартістю замовлення 24900,00 грн. та вартістю виробів в 14294 грн.. В цей же день підписали договір та через термінал, який був у робітників ФОП [PERSON], перевели кошти з кредитних карток [PERSON] та [PERSON], в сумі 22900,00 грн., на рахунок відповідача. Наступного дня, ознайомившись з договором, зрозуміли, що договір складено несправедливо, всупереч принципу добросовісності, а визначені в ньому обовязки споживача несуть йому істотну шкоду. Так, пункт договору «Обовязки сторін» обмежує права споживача стосовно виконавця у разі часткового виконання замовлення або неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань, що полягає в обмеженні права вимоги замовника після проведення 100% оплати замовлення. Пункт 3.1 договору надає можливість виконавцю не повертати кошти на оплату, здійснені замовником у разі відмови виконати договір, а зміст договору взагалі не встановлює права замовника на одержання відповідної компенсації від виконавця у звязку з частковим невиконанням договору. Крім того, на думку позивачів, робітники ФОП [PERSON] навмисно затягували час приїзду, час обговорення суми замовлення та суми знижок з метою складення ситуації, коли можливо введення замовника в оману шляхом встановлення обовязкових для замовника умов, таких як «останній день акції», «договір потрібно підписати сьогодні», «завтра акції не буде». За таких обставин, вони не мали реальної можливості ознайомитися з умовами проведення акцій, які поширювалися на оспорюваний договір, та детально ознайомитися з умовами договору, до його підписання, так як робітники відповідача не надали достовірної інформації, завіривши в тому, що всі основні умови повідомлені, а весь інший зміст правочину лише містить загальні стандартні положення. Окрім вищезазначеного, в оспорюваному договорі відсутнє погодження сторонами постачальника (продавця) конструкції (виробів) WDS classic, строки виготовлення, поставки та встановлення виробів, кінцеву вартість замовлення, що включає встановлення виробів ПВХ, як і не визначено дату внесення залишку суми для передачі виробів у власність. Також, не долучено та не обумовлено вид конструкції відображений на технічному кресленні, який є додатком до договору та невідємною його частиною і не ознайомлено з ним споживачів. Шляхом укладення кабального договору, відповідач унеможливив перевірити замовлений товар та відмовив в предявленні замовленого товару. Пропонуючи до реалізації віконний профіль WDS classic відповідач декілька разів змінював умови та пропонував реалізацію більш дешевих конструкцій. За таких обставин, позивачами було вирішено розірвати договір, але звернувшись 10.07.2017 року до ФОП [PERSON] з вимогою повернути кошти отримали відмову, хоча згідно діючого законодавства передбачено обовязок повернути споживачу грошові кошти протягом 14 календарних днів з моменту підписання договору. Віконні ПВХ конструкції, в порушення вимог договору, своєчасно не виготовлені, однак на неодноразові звернення з вимогою виконання договору або повернення сплачених грошей відповідачем ФОП [PERSON] ігнорувалися та ним повідомлялося, що вікна відповідають замовленню та нібито позивачам надіслані поштові повідомлення про виготовлення вікон та можливість їх отримати. У звязку з наведеним, позивачі вважають, що є всі підстави для визнання договору від 08.07.2017 року укладеного з ФОП [PERSON] недійсним, оскільки його умови не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він є несправедливим, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди споживачеві. Через відмову відповідача усунути недоліки або відшкодувати грошову суму, через безрезультатні телефонні розмови, позивачі зазнали нервування, вони були змушені витрачати час на відвідування юристів, не змогли продовжити запланований ремонт квартири, що спричинило вимушені зміни у життєвих стосунках та завдало моральної шкоди, яку вони оцінюють у 200000,00 грн.. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач ФОП [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, у звязку з чим суд прийняв рішення про розгляд справи у його відсутності, за участю його представника. Представник відповідача - адвокат [PERSON], в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON]Г відмовити, з огляду на наступне. Між позивачкою [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] укладено договір, предметом якого є виготовлення та передача у власність замовника конструкції ПВХ за розцінками виконавця, вартість якого становить 24900,00 грн.. На час укладення оспорюваного договору було сплачено тільки 22900,00 грн.. Сторони договору дійшли згоди по всім пунктам та розділам. Договір було укладено особисто позивачем [PERSON], яка є повнолітньою та дієздатною особою, про що свідчить її підпис в договорі від 08.07.2017 року. Вона сама вибрала порядок розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів, зокрема з кредитних карток своїх родичів, скориставшись послугами банківської установи. Оспорюваний договір не містить в собі умов про участь позивача в програмі «теплі кредити», тому посилання позивача на те, що робітники відповідача пообіцяли їй участь в даній програмі не відповідає дійсності. Будь-яких належних і допустимих доказів недійсності оспорюваного договору позивачем не наведено, що свідчить про їх безпідставність. Укладений між сторонами договір свідчить про те, що позивач отримала вичерпну інформацію про товар який замовляла, що передбачено ст..15 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.3 даного договору. Також позивач була ознайомлена із п.п. 1.4 1.6 договору, де зазначено з якого саме профілю виготовляється віконні конструкції та їх технічні вимоги. Згідно умов договору, відповідач виготовив та намагався доставити вироблені віконні конструкції, які замовила позивач, у встановлені строки, однак позивач відмовлялася та відмовляється від отримання виготовленої продукції, що не заперечується і самою позивачкою. Тобто, відповідач з свого боку виконав всі зобовязання, визначені оспорюваним договором щодо виготовлення ПВХ конструкцій та передачі їх позивачу. Позивач [PERSON], взяті на себе зобовязання, щодо сплати в повному обсязі наданих відповідачем послуг, відповідно до п.3.1 договору, не виконала. Крім того, на адресу відповідача не надходило жодної заяви або звернення від позивача про розірвання спірного договору та повернення сплачених коштів. Також, на думку представника відповідача, безпідставними є і вимоги позивачів про стягнення нарахованих відсотків ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] і [PERSON], оскільки вони не є сторонами оспорюваного договору, правовідносини, які виникли між цими особами і банком не є предметом оспорюваного договору. Заявлені вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди нічим не обґрунтовані як і вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Третя особа, ПАТ КБ «Приватбанк», про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до ФОП [PERSON] потрібно відмовити з наступних підстав. Так, пунктом 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ч.ч. 3, 5\~ст.\~203\~ЦК України визначено, що\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 626, 627, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 08.07.2017 року між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручила, а виконавець зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, а згідно п.1.2 договору замовник зобов'язався оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умов договору. Крім того, в договорі визначено колір профілю - білий, заповнення 4х16х4 (2 скла), профіль ПВХ WDS classic (3 камери). Вартість виробів визначена у п. 2.1 договору, яка становить 24900,00 грн., з яких завдаток 22900,00 грн. вноситься замовником у день підписання даного договору виконавцем (п.2.2), а згідно п. 2.3 договору залишок у розмірі 2000,00 грн. повинен бути внесеним у строк до передачі виробів у власність. Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов'язався сплатити вартість виробів, яка складає 24900,00 грн. на умовах, які встановлені договором, і після виконання цього пункту замовником, згідно п.3.2, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 40 робочих днів з моменту укладення договору. На виконання свого зобов'язання\~\~за оспорюваним договором позивач [PERSON] 08.07.2017 року сплатила суму першого платежу (завдатку), відповідно до п.2.2 договору, у розмірі 22900,00 грн. за покупку в Магазині вікон [PERSON], м. Краматорськ, [PERSON], 45209, з якої 6000,00 грн. було сплачено за рахунок кредитних коштів з карти ПАТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON], а суму 16900,00 грн., було сплачено за рахунок кредитних коштів з карти ПАТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON], що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк», і як зазначено в судовому засіданні представником відповідача [PERSON], відповідач ФОП [PERSON] не заперечує факт отримання даних коштів в рахунок оплати послуг за договором. Згідно виписок ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 08.07.2018 року по 31.12.2017 року з кредитної карти [PERSON] частковими платежами за покупку в Магазині вікон [PERSON] була сплачена сума кредиту у розмірі 11356,65 грн., а за період з 08.07.2018 року по 31.12.2017 року з кредитної карти [PERSON] частковими платежами за покупку в [PERSON] була сплачена сума кредиту у розмірі 6200,00 грн.. Судом встановлено, що залишок несплаченої суми за договором у розмірі 2000,00 грн., яка відповідно до п.2.3 повинна бути сплачена до передачі у власність виробів, до теперішнього часу замовником [PERSON] не сплачена. Відповідно до п.3.5 договору, замовник повідомляється телефоном і/або смс повідомленням про передачу виробів за добу до дати доставки виготовлених виробів. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON], у неї на початку серпня 2017 року викрали мобільний телефон, в якому знаходилася сім карта із номером, який був указаний нею у оспорюваному договорі. Представником відповідача [PERSON] суду надані докази того, що ФОП [PERSON], на виконання своїх договірних зобов'язань, та у відповідності до вимог, які регулюють відносини договору побутового підряду, поштовим листом від 21.09.2017 року з описом вкладення, повторно повідомляв [PERSON] за адресою: м. Краматорськ, вул. Бєляєва, 119/149, про доставку виготовленої продукції і необхідності сплати залишку суми у розмірі 2000,00 грн. за договором від 08.07.2017 року, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та описом вкладення зі штемпелем поштового відділення від 22.09.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що виконавець ФОП [PERSON] виконував свої договірні зобовязання належним чином, а замовник [PERSON] не сплатила залишок суми у розмірі 2000,00 грн., яка визначена у п.2.3 договору та ухиляється від прийняття ПВХ конструкцій. При цьому позивачі [PERSON] та [PERSON] обґрунтовуючи свої вимоги посилаються на те, що їх було введено в оману стосовно основних характеристик продукції замовлення, умов поставки та сплати, кількості виробів та їх специфіки, ціни та способу розрахунку, наявності знижок та цінових переваг, та крім того умови оспорюваного договору є несправедливими, а правочин здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, та просять суд визнати договір недійсним на підставі ст..ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». \~Захистом цивільних прав є передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до положень, закріплених у частині 1 та 6\~статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, і не заперечувалося позивачами, 08.07.2017 року [PERSON] підписано договір та додатки до нього з ФОП [PERSON] про організацію роботи з виготовлення та передання у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця, тобто установка даних ПВХ конструкцій не входить до предмета оспорюваного договору, тому безпідставними є посилання позивачів, що в договорі не визначено строку установки та кінцевої вартості замовлення, що включає встановлення виробів ПВХ. В договорі та в технічному кресленні, що є додатком №1 до договору, обумовлено вид конструкцій та їх вартість 24900,00 грн., строки виготовлення продукції 40 днів, строк внесення залишку у сумі 2000,00 грн. до передачі конструкцій у власність, з якими була ознайомлена позивач [PERSON], про що свідчить її підпис. Посилання на те, що перед підписанням договору позивачі не мали реальної можливості ознайомитися з умовами договору та умовами проведення акцій, у звязку з чим юридичні тонкощі договору не були відомі і не зрозумілі не можуть бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки згідно умов договору він складений в 2-х екземплярах, для кожної із сторін, та один екземпляр був переданий позивачам. Посилання на те, що у вказаному вище договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки у розділі 4 договору визначена відповідальність сторін, зокрема відповідно до п.4.2 у випадку невиконання п.3.2, виконавець зобовязаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості цього договору за кожен робочий день прострочки. Доводи про те, що ФОП [PERSON] ввів споживачів в оману стосовно основних характеристик продукції замовлення, умов поставки та сплати, кількості виробів та їх специфіки, ціни та способу розрахунку, наявності знижок та цінових переваг, оспорюваний договір був укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, а дії відповідача є забороненими і підпадають під дію ст.ст.\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно положень п.3.3 договору, перед придбанням вищезазначеної продукції замовник ознайомлений із споживчими властивостями товару та послуг, що надаються йому виконавцем у вигляді нормативних документів (сертифікати якості, технічні умови тощо) фірми-виробника, у відповідності з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, згідно змісту підписаного 08.07.2017 року позивачем [PERSON] додатку до договору, вона під час укладання договору належним чином повідомлена, що ПВХ конструкції виготовляються з використанням скла, розкроєного під визначений замовником індивідуальний розмір, та згідно додатку до Постанови КМУ від 19.03.1994 року №172, скло нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягають поверненню. Також, підписанням додатку до договору [PERSON] підтвердила, що їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки. Доводи позивачів, що вони 10.07.2017 року, тобто потягом 14 календарних днів з моменту підписання договору, зверталися до ФОП [PERSON] з вимогою розірвати договір і повернути кошти але отримали відмову, спростовуються відтвореним в судовому засіданні відеозаписом від 03.08.2017 року, згідно якого позивач [PERSON] в розмові з відповідачем ФОП [PERSON] пояснювала, що від договору вони не відмовляються, але вимагала від відповідача знижку в розмірі 20% та надання їй акту прийому-передачі виробів, який потрібний для надання до ПАТ КБ «Приватбанк» для отримання знижки за програмою «теплі кредити». Не знайшли свого підтвердження і твердження позивачів, що відповідач унеможливив перевірити замовлений товар та відмовив в предявленні замовленого товару, оскільки до суду надані докази повторного повідомлення позивача [PERSON] у вересні 2017 року про виготовлення виробів, для передачі яких вона за три дні повинна повідомити про дату і час знаходження за адресою, зазначеною у договорі. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пропонував позивачам сплатити залишок за договором та отримати вироби ПВХ виготовлені згідно договору, однак від цієї пропозиції позивачі відмовилися. Так само, безпідставними та недоведеними є доводи позивачів, що відповідач пропонуючи до реалізації віконний профіль WDS classic декілька разів змінював умови та пропонував реалізацію більш дешевих конструкцій. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним, з огляду на те, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, у звязку з чим в частині позову про визнання недійсним договору від 08.07.2017 року укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], стягнення з ФОП [PERSON] сплачених коштів з карткових рахунків [PERSON] та [PERSON] в розмірі 22900,00 грн. та похідних від них вимог про стягнення сплачених [PERSON] та [PERSON] відсотків за надання кредитних коштів ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Право на відшкодування моральної шкоди відповідно до п.5 ч.1 ст.4\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи те, що позивачами не доведено, що шкода завдана внаслідок недоліків продукції, суд приходить до висновку, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачкам немає, а відтак у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Так само, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 3512,00 грн. з огляду на наступне. На обґрунтування даних вимог суду надано договір про надання юридичних послуг з повернення проблемної заборгованості від 02.10.2017 року укладений між [PERSON] та Керівником колекторського міського бюро ФОП [PERSON], предметом якого є комплексні заходи з повернення простроченої заборгованості в загальній сумі 24900,00 грн., збитків та штрафних санкцій згідно діючого законодавства України, внаслідок невиконання боржником ФОП [PERSON] своїх зобовязань і фактичних шахрайських дій при виготовленні вікон (ПВХ). Пунктом 3 даного договору визначені заходи для реалізації предмета договору, зокрема і підготовка судового процесу про стягнення заборгованості, представництво інтересів замовника в суді, органах виконавчої служби та інших. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В той же час, на підтвердження вище вказаних обставин суду належних та допустимих доказів, а саме свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордеру та розрахунку-квитанції, згідно якого адвокатом здійснено вивчення матеріалів справи та надання консультацій, а також вчинено інші дії необхідні для розгляду справи не надано, відповідно, у задоволенні позовних вимог в даній частини слід відмовити.

Outcome: dismissed