Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

25 липня 2013 року представник Харківської міської ради звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва в якій просив суд зобов`язати відповідача знести самовільно побудований цегляний гараж за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що [PERSON] самовільно та з порушенням містобудівного законодавства України побудував гаражі, сарай та прибудову до жилого будинку. Здійснене відповідачем будівництво цегляної стіни перекриває віконний отвір квартири, розташованої на першому поверсі сусіднього будинку, чим порушуються права її мешканців. [PERSON] вручено припис щодо надання дозвільних документів на виконання будівельних робіт та оформлено протокол про адміністративне правопорушення. Припис відповідач не виконав. Право користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво, [PERSON] не оформив. Харківська міська рада згоду на збереження об`єкта самочинного будівництва не надавала. Шляхом самовільного будівництва гаража відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Оскільки [PERSON] відмовився у добровільному порядку знести незаконно побудовані прибудови, Харківська міська рада і вимушена була звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 30 липня 2013 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року залучено [PERSON] та [PERSON] до участі у справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. 11 листопада 2013 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просив суд зобов`язати відповідача знести самовільно побудовані гараж літ. «Н» площею 87 кв.м. та прибудову літ. «а-11» до житлового будинку «літ. А-1» площею 21 кв. м. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2014 року призначено по цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про знесення об`єкту самочинного будівництва - судову будівельно-технічну експертизу, провадження якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про знесення об`єкту самочинного будівництва. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2014 року направлено повторно цивільну справу за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про знесення об`єкту самочинного будівництва для проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної відповідно до ухвали суду від 15 квітня 2014 року. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про знесення об`єкту самочинного будівництва. 19 жовтня 2015 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просив суд зобов`язати відповідача знести самовільно побудовані гараж літ. «Н» площею 87 кв.м. та прибудову літ. «а-11» до житлового будинку «літ. А-1» площею 21 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року позов Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, про знесення об`єкту самочинного будівництва задоволено. Знесено самовільно побудовані [PERSON] гараж літ. «Н»,площею 87 кв. м. та прибудову літ. «а-11» до житлового будинку «літ.А-1», площею 21 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІІН [NUMBER] , зареєстрованого за адресою : [ADDRESS] на користь Харківської міської ради судовий збір у сумі 229 ( двісті двадцять дев`ять) 40 грн.; витрати, пов`язані з проведення експертизи у сумі 5920 ( п`ять тисяч дев`ятсот двадцять ) грн..00 коп. УхвалоюАпеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] відхилено. Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 19 жовтня 2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 20 березня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 7 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно супровідного листа Верховного суду від 26.03.2019 року, дана цивільна справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 28.03.2019 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2019 року, для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 01 квітня 2019 року цивільну справу за позовною заявою Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. 22 квітня 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він заперечує проти задоволення позову Харківської міської ради у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договорів купівлі-продажу, належить 212/300 частин житлового будинку [ADDRESS] , які розташовані на земельній ділянці загальною площею 704 кв.м. Враховуючи те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 704 кв.м. перебуває у спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] , яким належить на праві спільної часткової власності вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, тому будь-які права Харківської міської ради щодо користування цією земельною ділянкою не порушувалися та не могли бути порушені, у зв`язку з чим позов до [PERSON] про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на цій земельній ділянці мала право подати лише заінтересована особа, права якої були порушені, а не Харківська міська рада. Окрім того, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження їх повноважень для звернення до суду з метою захисту прав третіх осіб, а саме мешканців будинку [ADDRESS] , на що вони посилаються у позовній заяві. Як вбачається з вимог чинного законодавства, правила про знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, натомість Харківською міською радою не було вжито мір для запобігання правопорушенню. 10 травня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що земельна ділянка по [ADDRESS] , на якій відповідачами здійснено самочинне будівництво, не відноситься до земель приватної та державної власності, а отже Харківська міська рада є власником зазначеної земельної ділянки. Отже, шляхом самовільного будівництва гаражу відповідачем було самовільно зайнято земельну ділянку, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від закрито підготовче провадження у цивільній справі №635/6261/13-ц за позовною заявою Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року клопотання відповідача про витребування доказів та виклик свідків залишено без розгляду, оскільки вони були заявлені з порушенням процесуальних строків. Представники позивача [PERSON] , яка діє на підставі Довіреності від 20.12.2018 року, та [PERSON] , який діє на підставі Довіреності від 20.12.2018 року, в судовому засідання заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити. Представники відповідача [PERSON] , яка діє на підставі Довіреності від 22.08.2018 року, та [PERSON] , який діє на підставі Ордеру серії ХВ № 952 000171 від 03.08.2019 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлений Харківською міською радою позов підтримала, просила суд його задовольнити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 04.05.1984 року, р. № І-512, посвідченого старшим державним нотаріусом, [PERSON] М [PERSON] І. належить на праві приватної власності 1/3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель у [ADDRESS] . На земельній ділянці розташований будинок літ. А-1, жилою площею 58, 2 м. 2, три сараї «Б», «Г», «В», одна убиральня «Ц», льох один «Е», огорожа № 1-4. (т.1, а.с. 40-41) Статтею 90 ЗК УРСР, в редакції, що діяла на час придбання відповідачем частини будинку, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі, за новим власником будинку може бути закріплена в користування земельна ділянка, виходячи з норм, встановлених статтею 88 цього Кодексу. Відповідно до Рішення Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 27.11.1986 року, перерозподілено ідеальні долі в домоволодінні [ADDRESS] та враховано, що [PERSON] належить 88/300 частин, замість 1/3 частини, [PERSON] належить 88/300 частин замість 1/3 частини, [PERSON] належить 88 частин плюс прибудова 36/300, а всього 124/300 частин, замість 1/3 частини. (т. 1, а.с. 42) Відповідно до ст. 91 ЗК УРСР, в редакції, що діяла на час придбання відповідачем частини будинку, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.12.1988 року визначено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться по [ADDRESS] наступним чином: -виділено під загальний в`їзд у двір частину земельної ділянки, площею 89 кв.м., яка знаходиться у середині земельної ділянки; -виділено у користування [PERSON] [PERSON] земельну ділянку площею 205 кв.м., яка складається з трьох ділянок: одна площею 87 кв.м., яка знаходиться під частиною житлового будинку, який перебуває у її користуванні та прилеглої до неї; друга площею 70 кв.м., яка знаходиться зі сторони [ADDRESS] та сусідньої ділянки № [ADDRESS] ; третя площею 48 кв.м., яка знаходиться у середині земельної ділянки зі сторони сусідньої ділянки № [ADDRESS] , що відповідає її ідеальній долі; -у користування [PERSON] виділено земельну ділянка площею 205 кв.м., яка знаходиться зі сторони сусідньої ділянки [ADDRESS] , що відповідає його ідеальній долі; -у користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 205 кв.м., яка складається з трьох ділянок: одна площею 61 кв.м., яка знаходиться під частиною житлового будинку, який знаходиться у його користуванні; друга площею 118 кв.м., яка знаходиться у тилу ділянки зі сторони сусідньої ділянки № 13; третя площею 26 кв.м., яка знаходиться у середині ділянки зі сторони сусідньої ділянки № 13 у погрібу літ. «Е», що відповідає його ідеальній долі. (т. 1, а.с. 216-217) На підставі договору купівлі-продажу від 13.12.1988 року посвідченого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою р.№4-2884; 88/300 частин вказаного будинку належить на праві власності [PERSON] (т. 1, а.с. 31-32) Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д., від 31.07.1997 року р.№5001, відповідачу по справі, [PERSON] , належить на праві власності 88/300 частин житлового будинку [ADDRESS] , які він придбав у [PERSON] . З вказаного договору також вбачається, що на земельній ділянці площею 704 кв.м. знаходиться жилий будинок дерев`яний, обкладений цеглою літ. А-1, жилою площею 94, 25 кв.м. та надвірні будівлі при ньому: льох літ. Е, сарай літ. З, 2 вбиральні літ. К,Л, огорожа № 1-3. (т. 1, а.с. 43-44) Як вбачається з відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за лютий 2012 року, не зареєстровано після перерозподілу ідеальних часток за [PERSON] 124/300ч. (т. 1, а.с. 33). Отже, судом було встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] належить на праві власності 212/300 частин житлового будинку «А-1», житловою площею 94,25 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . На прибудинковій території приватного домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] поблизу стіни житлового будинку [ADDRESS] виконано будівництво цегляної стіни, яка перекриває віконний отвір квартири [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі даного будинку. (т. 1, 12-14) Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» у червні 2012 року вручило [PERSON] припис щодо надання дозвільних документів на виконання будівельних робіт зі зведення цегляної стіни та прибудови, 12 червня 2012 року склало відповідний акт та протокол про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] (т.1, а.с. 75, 76, 77, 78, 79) У зв`язку з невиконанням припису КП «Жилкомсервіс» звернулось до юридичного департаменту Харківської міської ради із заявою про прийняття необхідних мір реагування по вказаному питанню. (т. 1, а.с. 10) Відповідно до акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] № 1169/13 від 19.01.2013 р. відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради обстеженням встановлено, що на земельній ділянці орієнтованою площею 0,0600 га вищезазначеного домоволодіння розміщено житловий будинок, капітальні гаражі та складські будівлі з порушенням містобудівного законодавства України, які використовуються [PERSON] , право користування вищезазначеною земельною ділянкою не оформлено. ( т. 1, а.с.7-9) Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] № 3079 від 05.09.2013р. відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради обстеженням встановлено, що земельна ділянка орієнтованою площею 0,0600 га вищезазначеного домоволодіння огороджена та використовується [PERSON] для експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Право користування вищезазначеною земельною ділянкою по [ADDRESS] не оформлено. (т. 1, а.с. 24, 25-26) У листі Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 5 листопада 2013 року № 0500773/1 повідомлено Харківську міську раду, що обстеженням від 12 серпня 2013 року домоволодіння [ADDRESS] встановлено, що на земельній ділянці цього домоволодіння самочинно побудовано: прибудову (літ. «а-11») площею 21 кв. м; тамбур (літ. «а-12») площею 5,9 кв. м; ганок (літ. «а-13») площею 2,9 кв. м, гараж (літ «Н») площею 87 кв. м. ( т. 1, а.с.55, 56, 57, 61-а) Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області у листі від 19 вересня 2012 року № 7/20-6544 повідомила, що неодноразовими перевірками за адресою: [ADDRESS] встановлено факт самочинного будівництва двох гаражів, сараю та прибудови до житлового будинку; інформація про наявність права на виконання будівельних робіт за цією адресою в інспекції відсутня. ( т.1, а.с.17, 74) Відповідно до матеріалів фото фіксації та схематичного плану земельної ділянки садибного житлового будинку по [ADDRESS] саме гараж літ. «Н» та прибудова літ. «а-11» закривають вікна в квартирі [ADDRESS] , чим суттєво порушені права мешканців вказаної квартири, що стало підставою для подання ними скарг та звернень до Харківської міської ради та правоохоронних органів. ( т.1, а.с.29, 56-57) Висновком призначеної у цій справі судової будівельно-технічної та пожежно-технічної експертизи від 27 травня 2015 року № 13821/13822 встановлено, що при будівництві гаража (літ. «Н») та прибудови (літ. «а-11») до житлового будинку (літ. «А?1») на земельній ділянці на [ADDRESS] , яка розташована по сусідству із житловим будинком [ADDRESS] було допущено невиконання вимог: будівельних норм та правил; протипожежних норм; через зведену прибудову (літ. «а-11») у домоволодінні [ADDRESS] на тій же вулиці не інсолюється та не має природного освітлення, що не відповідає Державним будівельним нормам України. Негативні наслідки\~для власників\~квартир [ADDRESS] \~та [ADDRESS] з\~урахуванням чинних\~будівельних норм\~і правил,\~санітарних і\~протипожежних правил,\~які виникли\~та можуть\~виникнути внаслідок\~самочинного будівництва\~гаража (літ.\~«Н»)\~та прибудови\~(літ.\~«а-11»)\~до житлового\~будинку (літ.\~«А-1»)\~на земельній\~ділянці на\~ [ADDRESS] наведені\~експертом у\~дослідницькій частині\~експертизи,\~а саме:\~дах прибудови\~(літ.\~«а-11»)\~створює загрозу\~розповсюдження пожежі,\~а також\~створює виникнення\~шуму під\~час дощу\~та граду,\~накопичення сміття\~на покрівлі,\~намокання стін\~будинку [ADDRESS] /11\~під час\~опадів,\~потрапляння у\~квартиру [ADDRESS] \~цього будинку\~у випадку\~відчинення вікон\~у спекотний\~час шкідливих\~випаровувань,\~які пов`язані\~з нагрівом\~покрівлі;\~порушення можливості\~нормального користування\~житловим приміщенням\~квартири [ADDRESS] \~з погляду\~пожежної безпеки,\~погіршенням мікроклімату\~приміщень;\~невиконання вимог\~державних будівельних\~норм унеможливлює\~проведення ремонтів\~для підтримання\~як стін\~житлового будинку\~ [ADDRESS] ,\~так і\~стін самої\~прибудови в\~нормальному технічному\~стані,\~може призвести\~до розповсюдження\~пожежі на\~житловій будинок\~ [ADDRESS] \~та ускладнити\~проведення робіт\~з її\~гасіння;\~також для\~мешканців кімнати\~4\~квартири №\~9\~вказаного житлового\~будинку немає\~можливості провітрювання\~та евакуації\~з приміщення\~через вікно\~у випадку\~пожежі та\~інше. ( т. 1, а.с. 123-158) Згідно зі статями 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. На підставі ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року. За змістом частин 4, 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після подання повідомлення чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 125 Земельного кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В свою чергу, доказів, які підтверджують право власності або користування спірною земельною ділянкою, та які були б оформленні у відповідності до чинного законодавства, відповідачем суду не надано. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільним зайняттям земельної ділянки - є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно із положеннями статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до приписів статті 212 цього кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Вирішуючи питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. При вирішенні питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку, тощо. У разі встановлення того, що особа вживала необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у неї переоформлених на її ім`я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 ЗК України. Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, справа № 159/2793/18. Судом було встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] належить на праві власності 212/300 частин житлового будинку «А-1», житловою площею 94,25 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.12.1988 року визначено порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться по [ADDRESS] наступним чином: - \~ \~ \~ \~виділено під загальний в`їзд у двір частину земельної ділянки, площею 89 кв.м., яка знаходиться у середині земельної ділянки; - \~ \~ \~ \~виділено у користування [PERSON] [PERSON] земельну ділянку площею 205 кв.м., яка складається з трьох ділянок: одна площею 87 кв.м., яка знаходиться під частиною житлового будинку, який перебуває у її користуванні та прилеглої до неї; друга площею 70 кв.м., яка знаходиться зі сторони [ADDRESS] та сусідньої ділянки № [ADDRESS] ; третя площею 48 кв.м., яка знаходиться у середині земельної ділянки зі сторони сусідньої ділянки № [ADDRESS] , що відповідає її ідеальній долі; - \~ \~ \~ \~у користування [PERSON] виділено земельну ділянка площею 205 кв.м., яка знаходиться зі сторони сусідньої ділянки [ADDRESS] , що відповідає його ідеальній долі; - \~ \~ \~ \~у користування [PERSON] виділено земельну ділянку площею 205 кв.м., яка складається з трьох ділянок: одна площею 61 кв.м., яка знаходиться під частиною житлового будинку, який знаходиться у його користуванні; друга площею 118 кв.м., яка знаходиться у тилу ділянки зі сторони сусідньої ділянки № 13; третя площею 26 кв.м., яка знаходиться у середині ділянки зі сторони сусідньої ділянки № 13 у погрібу літ. «Е», що відповідає його ідеальній долі. (т. 1, а.с. 216-217) Враховуючи те, що [PERSON] придбав у [PERSON] частину житлового будинку, яка належала йому на праві власності, то до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 205 кв.м. Тобто, загальний розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] становить 410 кв.м. Вказане право користування не було оформлено відповідачем по справі у відповідності до вимог чинного законодавства України. Однак, враховуючи те, що відповідач по справі починаючи з 1988 року користується вказаною земельною ділянкою, проводить її обслуговування, суд приходить до висновку, що він є фактичним її користувачем, хоча і не оформив право користування у встановленому законом порядку. Харківська міська рада, звертаючись до суду з позовом, посилається як на підставу свого позову, зокрема, на положення статті 212 ЗК України. Частиною третьою цієї статті, яка називається «Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок», встановлено, що повернення таких земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Разом з тим, Харківська міська рада вимог про повернення до комунальної власності самовільно зайнятої земельної ділянки не заявляла, а тому положення цієї статті не підлягають застосування у вказаних спірних правовідносинах. Окрім того, позивач, як на підставу свого позову посилається на вимоги ст. 376 ЦК України. Відповідно до статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині 1 статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту (стаття 16 ЦК України). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Власник порушеного права може скористатися способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси позивача (чи існує можливість порушення) і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч вказаним вимогам закону, позивачем по справі Харківською міською радою не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що самочинне будівництво, яке здійснив відповідач по справі, порушує права позивача, як власника земельної ділянки. Отже, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог призведе до надмірного втручання у права відповідача, оскільки нагальної суспільної необхідності для цього у справі встановлено не було, знесення нерухомого майна, серед якого є будинки, є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла та права власності. Покладений на відповідача тягар у вигляді зносу будинків є особливим і надмірним. Розрив рівноваги між інтересами суспільства і заявника не має місця. Позивач водночас підставою позову зазначив порушення приватних прав власників суміжного будинку, проте не навів обставин і відповідних норм, які б свідчили про те, що таке представництво приватних інтересів певних осіб є реалізацією повноважень органу місцевого самоврядування з представництва територіальної громади міста. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви Харківської міської ради до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про знесення об`єкту самочинного будівництва слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed