Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

25 лютого 2014 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми, витрат на правову допомогу та судових витрат. Свій позов [PERSON] мотивує тим, що 25 квітня 2011 року позичила [PERSON] 135000 гривень, строком до 20.07.2011 року. Договір було укладено в письмовій формі у вигляді розписки. Відповідачка відмовляється добровільно повернути кошти, тому остання вимушена звернутися до суду. Позивач вважає, що відповідачка [PERSON] повинна сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. В відкритому судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правових послуг, підтримали вимоги в повному обсязі, просили стягнути суму боргу за договором позики, з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми на загальну суму 146127, 32 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., а також витраті по сплаті судового збору в сумі 1461,28 грн. Відповідачка, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчать неодноразово направленні на її адресу рекомендованими листами з повідомленням судові повістки про виклик до суду. Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до розписки [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 135000 гривень, та зобов'язалась повернути 20.07.2011 року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки в силу наведених положень ст. ст. 1046 - 1047 ЦК України розписка є саме підтвердженням укладання договору, а останній є укладеним з моменту передачі грошей, суд приходить до висновку, що позивачем надано належний доказ на підтвердження укладення договору позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання. Позивачем у справі наведений розрахунок індексу інфляції, де сума боргу помножена на індекс інфляції за прострочені місяці. Так сума боргу з урахуванням інфляції склала 135675 гривень. Визначено три відсотки річних в розмірі 10452,32 гривні. Розрахунки надані позивачем відповідають вимогам закону та обставинам справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката, слід відмовити, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1461 гривні 28 копійок.

Outcome: approved