Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

26 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Райгородоцької селищної ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2001 року помер його батько [PERSON] Після смерті залишилося спадкове майно – земельний пай, належний останньому згідно сертифікату, виданого на підставі рішення Слов’янської райдержадміністрації. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, через пропущення шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини. Після смерті батька, він та його мати фактично вступили у володіння та управління спадковим майном, його мати – відповідач у справі, не бажає успадковувати дану земельну частку, він є єдиним спадкоємцем першої черги. Посилаючись на наведене просив суд задовольнити позовні вимоги, встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на земельну частку. Позивач [PERSON], у судове засідання не з’явився, надавши суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у справі – [PERSON], у судове засідання не з’явилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач – Райгородоцька селищна рада, повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, свого ставлення до заявлених позовних вимог не висловила, суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі їхнього представника, винести рішення на розсуд суду. Дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії V-ВЛ № 381298 [PERSON] народився 30 жовтня 1992 року, його батьком значиться [PERSON]. [PERSON] на підставі рішення Слов’янської райдержадміністрації від 12 червня 1997 року № 399, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Т.Г. Шевченко, розміром 6,07 га без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0160421, виданим головою Слов’янської райдержадміністрації 15 серпня 1997 року. Згідно даних свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 285673 [PERSON] помер 25 21 березня 2001 року, про що зроблено відповідний запис № 10 Студенокською сільською радою Ізюмського району Харківської області 22 березня 2001 року. Беручи до уваги сутність заявлених вимог і обставини справи, суд вважає за необхідне вирішити дану цивільну справу на підставі законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Правовідносини виникли під час дії норм Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у управління або володіння спадкоємним майном. Зазначені дії повинні бути здійснені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. На підставі п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадщину», передбачений ст. 549 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою зацікавленої особи або доведеності поважності причини його пропуску. Якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкоємне майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідачка [PERSON] не оспорює того факту, що позивач [PERSON] прийняв спадщину і фактично вступив в управління спадковим майном. Вона не претендує на частину майна, що належала її померлому чоловікові – батьку позивача. У відповідності з п. 11 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай), при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” та відповідні норми діючого на той момент ЦК УРСР. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП па час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спадкодавець був членом колективного сільськогосподарського підприємства та його право на земельний пай підтверджено відповідним сертифікатом, цей пай входить до складу спадщини. Проте, видача сертифіката лише документально фіксує право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності на землю. Суду не надано правовстановлюючих документів, які підтверджували би право власності спадкодавця на дану земельну частку, у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, з визнанням за позивачем права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Т.Г. Шевченко, розміром 6,07 га без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов’язані зі зверненням до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial