Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

24 лютого 2015 року ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про про стягнення збитків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 2013 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу до Львівської філії ТОВ Орлан-Транс-Груп» на посаду водія. Відповідач, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, отримав пластикові картки ТзОВ «Вог-Ріелтер» та ТзОВ «Е100 УА» для заправки дизельним паливом. Під час виконання трудових обов'язків, а саме при виконанні перевезення на автопоїзді за маршрутом Україна-Німеччина-Україна, при виїзді автомобіля в рейс, у баках знаходилось 640 літрів палива, відповідачем було придбано 1570 літрів палива. При поверненні автомобіля, у баках залишилось 117 літрів палива. Згідно норм витрат палива, під час перевезення, відповідачем повинно було бути використано 1903 літри палива, а фактично було використано 2094 літри. Перевитрата становить 191 літр на загальну суму 1904,49 грн. Крім того, відповідачем при виконанні даного перевезення було порушено вимоги наказу № 19 від 14 лютого 2011 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході в Україну з території Польщі, кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію України, 20 січня 2014 року в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 126 літрів палива, чим відповідачем було завдано підприємству збитків на загальну суму 2250,90 грн. Крім того, під час виконання перевезення за маршрутом Україна-Італія- Україна,, згідно подорожнього листа від 16 лютого 2014 року, при виїзді автомобіля в рейс в баках залишок палива становив 280 літрів. Відповідачем було придбано 2338 літрів дизельного палива. При поверненні, залишок палива становив 86 літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля, при виконанні даного перевезення витрати палива повинні були становити 2267 літрів. Згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, наданих відповідачем, витрата палива скала 2332 літра. Перевитрата становить 64 літри на загальну суму 289,29 грн. Крім того, відповідачем при виконанні даного перевезення було порушено вимоги наказу № 19 від 14 лютого 2011 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході в Україну з території Угорщини, кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію України, 26 лютого 2014 року в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 97 літрів палива, чим відповідачем було завдано підприємству збитків на загальну суму 1042,48 грн. Крім того, під час виконання перевезення за маршрутом Україна-Франція- Україна,, згідно подорожнього листа від 10 березня 2014 року, при виїзді автомобіля в рейс в баках залишок палива становив 281 літр. Відповідачем було придбано 2788 літрів дизельного палива. При поверненні, залишок палива становив 203літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля, при виконанні даного перевезення витрати палива повинні були становити 2501 літрів. Згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, наданих відповідачем, витрата палива скала 2671 літр. Перевитрата становить 170 літрів на загальну суму 2203,23 грн. Крім того, відповідачем при виконанні даного перевезення було порушено вимоги наказу № 19 від 14 лютого 2011 року «Про дотримання правил заправки дизельним пальним при виконанні транспортного завдання», де вказано, що при вході в Україну з території Польщі, кількість палива в паливних баках автомобіля не повинна перевищувати 50 літрів. При заїзді автомобіля на територію України, 29 березня 2014 року в паливних баках згідно подорожнього листа знаходилося 113 літрів палива, чим відповідачем було завдано підприємству збитків на загальну суму 2637,19 грн. Крім того, під час виконання перевезення за маршрутом Україна-Молдова- Україна,, згідно подорожнього листа від 12 квітня 2014 року, при виїзді автомобіля в рейс в баках залишок палива становив 359 літрів. Відповідачем було придбано 970 літрів дизельного палива. При поверненні, залишок палива становив 239літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля, при виконанні даного перевезення витрати палива повинні були становити 1063 літрів. Згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, наданих відповідачем, витрата палива скала 1090 літрів. Перевитрата становить 27 літрів на загальну суму 400,08 грн. З заробітної плати відповідача було утримано 190,34 грн. Таким чином, підприємству було завдано збитків на загальну суму 209,74 грн. Крім того, під час виконання перевезення за маршрутом Україна-Італія- Україна,, згідно подорожнього листа від 09 травня 2014 року, при виїзді автомобіля в рейс в баках залишок палива становив 219 літрів. Відповідачем було придбано 2052 літра дизельного палива. При поверненні, залишок палива становив 200 літрів. Згідно норм витрат палива даного автомобіля, при виконанні даного перевезення витрати палива повинні були становити 2033 літрів. Згідно даних подорожнього листа та розшифровки до нього, наданих відповідачем, витрата палива скала 2072 літра. Перевитрата становить 38 літрів на загальну суму 573,82 грн. Загальна сума майнової шкоди, завданої відповідачем підприємству-позивачу становить 6714,13 грн. Представник позивача зазначає, що заправка неодноразово перевищувала вміст паливних баків автомобілів, на яких відповідач виконував перевезення. На даний час, відповідача звільнено з підприємства за власним бажанням, проте, на час подання до суду позовної заяви, відповідачем добровільно заподіяних збитків підприємству відшкодовано не було. Просить суд стягнути з відповідача на користь підприємства-позивача 6714,13 грн. заподіяної внаслідок перевитрати палива шкоди та судові витрати В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити. Не заперечив щодо винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про, що свідчить судовий виклик, надрукований в газеті «Волинь нова». Про причини неявки до суду не повідомив. Частиною 2 статті 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. Згідно ст. 234 КЗпП України, позивач ні в позовній заяві, ні іншим способом не просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду. Позов подано 19 лютого 2015 року (а.с. 32), позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду за нібито заподіяну відповідачем за подорожніми листами від 10 січня 2014 року та 16 лютого 2014 року у зв'язку з пропуском строків звернення до суду, встановлених ст. 233 КЗпП України. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача нібито заподіяну шкоду за епізодами по шляхових листах від 10 січня 2014 року, 16 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. На обгрунтування своїх вимог, позивачем надано подорожні листи (а.с. 9-10, 13-13, 15-16, 18-19, 20-21). Жодного доказу про винні дії відповідача при заподіянні матеріальної шкоди ні в позові ні під час судового засідання позивачем надано не було. Наказом директора Львівської філії ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» № 45 від 11 серпня 2010 року (а.с. 22-26) затверджено тимчасові базові лінійні норми витрат палива. Наказом по ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» № 19 від 14 лютого 2011 року (а.с. 27-29), встановлено правила заправки дизельним паливом при виконанні транспортного завдання. Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Позивачем не надано доказів про середньомісячну заробітну плату відповідача та доказів про вину відповідача у заподіянні матеріальної шкоди. Згідно ст. 134 КЗпП України, вдповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивачем не надано доказів щодо укладення між відповідачем та позивачем договору про повну матеріальну відповідальність, не надано доказів щодо отримання відповідачем майна або інших цінностей під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, на надано доказів щодо заподіяння шкоди діями відповідача, що переслідуються у кримінальному порядку, що шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані, що шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування, що шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків. Як зазначено в ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Позивачем надано копію наказу №145-кф від 26 листопада 2013 року про прийом [PERSON] на роботу, де зазначено, що останній прийнятий на роботу водієм з повною матеріальною відповідальністю. Позивачем не надано доказів про укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. На підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Позивачем не надано жодного доказу про вартість дизельного пального на час заподіяння відповідачем матеріальної шкоди як в Україні так і в інших державах, де перебував відповідач згідно подорожніх листів. Згідно ст. 136 КЗпП України, Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Як зазначено в ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Згідно ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З дослідженої в судовому засіданні копії наказу № 145-кф від 26 листопада 2013 року (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] з 26 листопада 2013 року по 25 грудня 2013 року було прийнято на роботу тимчасово в колону автомобільну № 1 водієм.З даним наказом, посадовою інструкцією і Правилами внутрішнього розпорядку, [PERSON] ознайомлено не було. Як вбачається з витягу з наказу № 64-кф від 29 травня 2014 року (а.с. 8), [PERSON] 29 травня 2014 року було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Таким чином, на підставі досліджених в суді письмових доказів, в судовому засіданні встановлено, що позивачем не надано доказів про повну матеріальну відповідальність відповідача, не надано доказів щодо його середньомісячного заробітку за вимогами ст. 132 КЗпП України, відсутні докази щодо умисного заподіяння працівником майнової шкоди підприємству, що шкода, заподіяна підприємству відноситься до нормального виробничо-господарського ризику. У відповідача не відібрано жодного пояснення щодо перевитрат ним пального згідно шляхових листів від 10.01.2014 року, 16.02.2014 року, 10.03.2014 року, 12.04.2014 року травня 2014 року (дати в подорожньому листі не зазначено), хоча звільнений за власним бажанням у травня 2014 року, в зв'язку з чим, дані, зазначені в актах викликають сумнів. До матеріалів позову не додано договору про повну матеріальну відповідальність, що також викликає сумнів у його укладенні з відповідачем. Не в повній мірі визначено розмір заподіяної шкоди, а саме, не вказано цін на пальне за спірний період в Польщі, Німеччині, Молдові, Італії, Франції, куди відбував відповідач. Також на надано доказів щодо стягнення з відповідача 190,34 грн. заподіяних збитків за подорожнім листом від 12 квітня 2014 року, тоді, як, за заявою позивача, заподіяні збитки становлять 400,08 грн. Не надано доказів щодо відповідності вимог позивача до ст. 134 КЗпП України. Також, позивачем не надано суду доказів щодо перебування відповідача з позивачем у трудових правовідносинах за період з 25 грудня 2013 року по день його звільнення - 29 травня 2014 року, оскільки у наданій позивачем копії наказу про прийняття [PERSON] на роботу (а.с. 7) зазначено, що [PERSON] прийнято на роботу з 26.11.2013 року по 25.12.2013 року, а у копії витягу з наказу про звільнення (а.с. 8) зазначено дату звільнення [PERSON] з роботи - 29 травня 2014 року. (Крім того, позивачем щодо позовних вимог за епізодами по шляхових листах від 10 січня 2014 року, 16 лютого 2014 року порушено вимоги ч. 3 ст. 233 КЗпП України щодо строку звернення до суду і позивач не просить поновити даний строк та не наводить причин поважності їх пропуску. Враховуючи вищенаведене, суд в задоволенні позову ТзОВ «Орлан-Транс_груп» до [PERSON] про стягнення збитків за епізодами по шляхових листах від 10 січня 2014 року, 16 лютого 2014 року відмовляє у зв'язку з пропуском позивачем строків звернення до суду. В задоволенні позову ТзОВ «Орлан-Транс_груп» до [PERSON] про стягнення збитків в іншій частині позову відмовляє у зв'язку з недоведеністю позивачем вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди

Outcome: dismissed