Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

24 жовтня 2011 року заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся в суд з вказаним позовом. В позові зазначено, що на підставі розпорядження Якимівської районної державної адміністрації №125 від 17 березня 2003 року «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ «Приазовкурорт», КП «Якимівське БТІ», видано приватному акціонерному товариству «Приазовкурорт» (правонаступнику ЗАТ «Приазовкурорт»), свідоцтво про право власності серія САА №724013 від 25 березня 2003 року на комплекс філія ЗАТ «Приазовкурорт», санаторій «Кирилівка», що включає комплекс будівель та споруд. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 16 вересня 2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 2368, ЗАТ «Приазовкурорт» продало [PERSON] 6/100 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний будинок контори, визначений в плані літерою Е-1, загальною площею 97,9 кв.м. В подальшому право власності на вказану частину комплексу перейшло [PERSON], [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 27 квітня 2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 769. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 25 травня 2004 року, зареєстровано за [PERSON] і [PERSON] Рішенням господарського суду Запорізької області від 26 вересня 2011 року розпорядження райдержадміністрації визнано недійсним, визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на комплекс будівель і споруд, філії ПАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка». З урахуванням того, що розпорядження Якимівської райдержадміністрації №125 від 17 березня 2003 року та видане на його підставі свідоцтво про право власності, як правову підставу реєстрації спірного майна за ЗАТ «Приазовкурорт», було скасоване, останнє не мало права на його відчуження. В зв`язку з викладеним просив суд витребувати з володіння [PERSON] і [PERSON] 6/100 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний будинок контори, визначений в плані літерою Е-1, загальною площею 97,9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область смт. Кирилівка вулиця Санаторна та повернути її у державну власність. В судовому засіданні прокурор Керімов Е.М. підтримав доводи позову, зазначив, що на цей час є неможливим прийняття законного рішення по справі, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі у зв`язку з неможливістю її вирішення до розгляду іншої справи, яка на цей час розглядається господарським судом Запорізької області. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явились від представників надішли письмові заперечення, відповідно до яких заявлені позовні вимоги вони не визнають з тих підстав, що відсутній предмет спору по вказаній справі, оскільки майно яке просить витребувати прокурор у відповідачів на цей час фактично не існує, оскільки воно зазнало суттєвих архітектурних та конструктивних змін, тобто стало новою річчю. Вислухавши пояснення прокурора Керімова Е.М., дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Якимівської районної державної адміністрації №125 від 17 березня 2003 року «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно філії ЗАТ «Приазовкурорт», КП «Якимівське БТІ», видано приватному акціонерному товариству «Приазовкурорт» (правонаступнику ЗАТ «Приазовкурорт»), свідоцтво про право власності серія САА №724013 від 25 березня 2003 року на комплекс філія ЗАТ «Приазовкурорт», санаторій «Кирилівка», що включає комплекс будівель та споруд. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 16 вересня 2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 2368, ЗАТ «Приазовкурорт» продало [PERSON] 6/100 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний будинок контори, визначений в плані літерою Е-1, загальною площею 97,9 кв.м. В подальшому право власності на вказану частину комплексу перейшло [PERSON], [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини комплексу від 27 квітня 2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Якимівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі під номером 769. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно право власності на зазначене майно на підставі цієї угоди 25 травня 2004 року, зареєстровано за [PERSON] і [PERSON] Заступник прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Якимівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Приватного акціонерного товариства «Призовкурорт», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача КП «Якимівське БТІ» про визнання недійсним розпорядження №125 від 17 березня 2003 року, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. Рішенням господарського суду Запорізької області від 26 вересня 2011 року розпорядження райдержадміністрації визнано недійсним, визнано право власності держави в особі Фонду державного майна України на обєкти нерухомого майна санаторій «Кирилівка», що розташований за адресою: вулиця Санаторна у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Витребувати із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» спірний комплекс будівель і споруд та повернути його у власність держави в особі Фонду державного майна України. Стягнуто судові витрати по справі. Вказане рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25 лютого 2016 року. Постановою Вищого господарського суду України від 13 вересня 2016 року рішення господарського суду Запорізької області від 26 вересня 2011 року та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 25 лютого 2016 року, були скасовані. Таким чином, на цей час відсутні правові підстави для витребування відповідно положень статей 330,388 ЦК України із володіння відповідачів [PERSON], [PERSON] нерухомого майна, а саме: 6/100 частин комплексу «Кирилівка» - цегляний будинок контори, визначений в плані літерою Е-1, загальною площею 97,9 кв.м., що знаходиться за адресою Запорізька область смт. Кирилівка вулиця Санаторна, оскільки не встановлені обставини, що ПАТ «Приазовкурорт» не мав прав на відчуження вказаного майна та на цей час відсутні будь-які докази на підтвердження вказаних обставин. Крім того, суду не надано доказів, а саме даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що відповідачі є власниками вказаного нерухомого майна. Відповідно до письмових заперечень та наданих до них доказів, представників відповідачів - [PERSON] є власником котеджу для лікування та відпочинку загальною площею 51,8 кв. м. по вулиці Санаторна,60 в смт. Кирилівка (а.с. 152-153), [PERSON] є власником котеджу для лікування та відпочинку загальною площею 48,4 кв. м. по вулиці Санаторна,60/1 в смт. Кирилівка(а.с.170-171). Тобто, суду на час розгляду справи відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано належних доказів, що відповідачі є власниками спірного нерухомого майна, в позові не вказана точна адреса (не зазначено номер будинку, кадастровий номер земельної ділянки, відомості про складову частину майна) його місцезнаходження. Посилання прокурора на неможливість вирішення цієї справи до прийняття остаточного рішення по справі за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Якимівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Приватного акціонерного товариства «Призовкурорт», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача КП «Якимівське БТІ» про визнання недійсним розпорядження №125 від 17 березня 2003 року, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, яка розглядається на цей час господарським судом Запорізької області, суд не приймає до уваги виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що справа слухається тривалий час, а саме з 24 жовтня 2011 року. Ухвалою суду від 17 січня 2012 року провадження по справі було зупинено до розгляду господарським судом Запорізької області справи за позовом заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Якимівської районної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Приватного акціонерного товариства «Призовкурорт», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача КП «Якимівське БТІ» про визнання недійсним розпорядження №125 від 17 березня 2003 року, визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. Ухвалою від 05 травня 2016 року провадження по справі було поновлено. Згідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд враховує практику Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Мангадаш та інші проти України» Європейський суд, враховуючи свою практику в аналогічних справах, встановив порушення п.1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справ впродовж розумного строку (рішення від 14.06.2012 року). Європейський Суд з прав людини суд неодноразово у своїх рішеннях проти України наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмету спору для заявника. Разом з цим, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. За таких обставин заявлені вимоги є необґрунтованими та не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed