Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просив визнати дійсним укладений 06 лютого 1996 року на Харківській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку №16 з надвірними будівлями по вулиці Разіна у смт Золочів Золочівського району Харківської області, визнати за позивачем право власності на вказаний будинок. В обґрунтування позовних вимог вказав, що дійсно між ним та відповідачем, 06 лютого 1996 року\~ на Харківській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку та відповідно до законодавства, що діяло на той момент, договори укладені на біржах не підлягали нотаріальному посвідченню, в звязку з чим сторони не здійснювали його посвідчення. Сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, грошові кошти передані, з того часу позивач проживає у вказаному будинку як власник, договір зареєстрований у БТІ, у 2004 році ним приватизовано земельну ділянку за вказаною адресою. Проте, в даний час позивач не може здійснити відчуження будинку, так як відсутнє нотаріальне посвідчення договору, відповідно він відсутній у відповідному реєстрі. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримав з наведених мотивів, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду відповідну заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності представника біржі, одночасно підтвердив реєстрацію вказаного договору між сторонами на відповідній біржі 06 лютого 1996 року. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 лютого 1996 року позивач [PERSON] з одного боку, як ПОКУПЕЦЬ,\~ та відповідач [PERSON], з другого, як ПРОДАВЕЦЬ, уклали договор купівлі-продажу житлового будинку №16 з надвірними будівлями по провулку Разіна у смт Золочів, Золочівського району Харківської області. Даний договір було посвідчено Харківською товарною біржею за номером Н3-93 06 лютого 1996 року (бланк [NUMBER]), підписи сторін засвідчено підписами брокерів та печатками, як самої біржі так і брокерів. Документи за вказаною угодою в дійсний час передані до Харківського міського архіву. 25 жовтня 1996 року договір зареєстровано у Дергачівському міжгородському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №28-3559 (а.с.7-12, 28). 01 серпня 2000 року рішенням Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: Харківська область, Золочівський район, смт Золочів, провулок Разіна, 16, на підставі вказаного рішення 20 січня 2010 року позивачу було видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №593260 (а.с.13,14). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Товарні біржі». Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обовязкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за №1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) майна. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відтак, судом встановлено, що 06 лютого 1996 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, даний договір укладався на товарній біржі. Реєстрація Дергачівським міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1996 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітет України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. У звязку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, здійснити нотаріальне посвідчення договору в даний час неможливо, так як в даний час [PERSON] вже не має правовстановлюючих документів на будинок, добровільно дане питання вирішити не бажає, відтак іншого способу для поновлення порушеного права, ніж звернення до суду з позовом про визнання права власності, законом не передбачено. З огляду на зазначені обставини, суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку.

Outcome: approved