Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] суму коштів за договором позики від 05.06.2016 року еквівалентну 57000,00 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України становить 1517910,00 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 05.06.2016 року нею було надано відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти в загальній сумі 57000,00 доларів США, про що останнім власноручно написано боргову розписку. Згідно вказаної боргової розписки відповідач [PERSON] зобовязувався повернути в строк до 05.09.2016 року. Оскільки відповідач у визначений договором позики строк вказану суму боргу не повернув і тим самим порушив умови договору позики в частині строків виконання зобовязання, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. 07.02.2017 року позивач [PERSON] до суду не зявилася, через свого представника подала заяву, відповідно до якої позов підтримує та просить задовольнити, в основу судового рішення покласти умови Мирової угоди, що 24.01.2017 року була укладена та підписана між нею та відповідачем [PERSON] 07.02.2017 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву, за змістом якої останнім позов визнано, з позивачем [PERSON] укладено Мирову угоду від 24.01.2017 року, яку просить суд затвердити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного. 05.06.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав в борг грошові кошти в загальній сумі 57000,00 доларів США із визначеним терміном їх повернення до 05.09.2016 року. На підтвердження укладання вказаного договору позики відповідачем видано позивачу боргову розписку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, за змістом частини 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція у аналогічних за змістом правовідносинах виловлена і Верховним Судом України та відображена у постановах від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, від 02.07.2014 року по справі №6-79цс14, від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15. 07.02.2017 року до суду надійшла укладена 24.01.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] мирова угода, за умовами якої відповідач визнав в повному обсязі своє зобовязання перед позивачем по сплаті суми боргу за договором позики від 05.06.2016 року, еквівалентній 57000,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на дату її підписання становить 1562940,00 (один мільйон пятсот шістдесят дві тисячі девятсот сорок) грн., та судового збору в сумі 6890, 00 грн. Крім того, відповідно до умов поданої до суду мирової угоди відповідач [PERSON] взяв на себе зобовязання в повному обсязі сплатити на користь позивача [PERSON] виниклу суму заборгованості за договором позики, а також судові витрати, повязані із розглядом справи в строк до 31.08.2017 року включно наступним чином: -в строк до 30.06.2017 року включно суму, еквівалентну 25000, 00 (двадцять пять тисяч) доларів США за офіційним курсом гривні до долару США, встановленому Національним банком України на дату здійснення платежу; -в строк до 31 серпня 2017 року включно суму, еквівалентну 32000, 00 (тридцяти двом тисячам) доларів США за офіційним курсом гривні до долару США, встановленому Національним банком України на дату здійснення платежу. Також, позивач та відповідач домовилися, що умови укладеної між ними мирової угоди будуть покладені в основу судового рішення по справі №638/17003/16-ц, яке у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 3, статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» буде виконавчим документом, що підлягатиме примусовому виконанню і, у разі порушення боржником строків та умов виконання зобовязань матиме право звернутися до органів державної виконавчої служби (державних виконавців) та/або приватних виконавців, які здійснюють примусове виконання рішень. Умовами укладеної мирової угоди від 24.01.2017 року також передбачено, що заходи забезпечення позову по справі №638/17003/16-ц, вжиті на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.10.2016 року про забезпечення позову, підлягають скасуванню після повного виконання [PERSON] зобовязань щодо сплати суми боргу за договором позики від 05.06.2016 року та судових витрат, повязаних із розглядом справи, окремою ухвалою про скасування заходів забезпечення позову згідно із частиною 6 статті 154 ЦПК України. Укладаючи мирову угоду [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони мають необхідну для її укладання цивільну правоздатність і дієздатність, права третіх осіб (у тому числі дружини або чоловіка) не порушуються (діють за їх згодою), будь-які обставини, передбачені статтями 223, 224, 225, 228, 229, 230, 231, 233, 234, 235 ЦК України як підстави для визнання правочину чи окремих його частин недійними відсутні, їх волевиявлення є вільним, відповідає їх внутрішній волі та спрямоване на реальне настання правових наслідків, Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та наявні в матеріалах справи докази, виходячи із засад добросовісності здійснення сторонами своїх цивільних процесуальних прав, а також із засад презумпції правомірності правочину, дійшов, що умови укладеної між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не суперечать закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушуються, а відтак є підстави для покладення умов мирової угоди від 24.01.2017 року в основу судового рішення по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved