Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

25.06.2020р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.№3-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.07.2020р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№15). Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 14.11.1984р. у відділі ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська під актовим записом № 2155. Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне господарство сторони не ведуть з 2007р. Причиною припинення сімейних відносин стали різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, відсутність спільних інтересів та несумісність характерів. Намагання сторін зберегти сімейні стосунки не мали успіху. Сторони не підтримують жодних шлюбних стосунків. Вважає, що родина розпалася остаточно та не може бути відновлена. Позивачка 10.11.2020р. суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, шлюб розірвати та винести по справі заочне рішення, розглянувши справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Повідомила суду, що саме з лютого 2006р. сторони припинили сімейні відносини. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с.№27). Відповідач в судові засідання по справі, які були призначені на 30.09.2020р. та 10.11.2020р., двічі поспіль не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації. Проте до суду повернулися конверти з судовими повістками, які були надіслані відповідачу, з відмітками «адресат вибув» та «адресат не проживає» (а.с.№17, 25). Також, про дати судових засідань відповідач повідомлявся шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» про виклик відповідача у судове засідання (а.с. №21, 26). Отже відповідач відповідно до ч.8, ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи і про причини неявки суд не сповістив, так само, як і не надав відзив на позовну заяву. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 14.11.1984р. сторони зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська під актовим записом № 2155 (а.с. № 5). Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. № 6). Позивачка по тексту позову до суду зазначила, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, відсутність спільних інтересів та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У своїй заяві від 10.11.2020р. уточнила, що вони з відповідачем припинили шлюбно-сімейні відносини у лютому 2006р. (а.с. №27). З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по справі припинені, зі слів позивачки, з лютого 2006р. (тобто більше 14-ти років), і з цього часу більше не відновлювалися, неповнолітніх дітей у подружжя немає, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач не надав заперечень проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суду зазначається період остаточного припинення шлюбно-сімейних стосунків між сторонами саме з лютого 2006р. відповідно до даних, які містить позивачки від 10.11.2020р. (а.с. № 27), оскільки відповідач письмових пояснень або відзиву на позов суду (в тому числі і стосовно періоду припинення шлюбно-сімейних стосунків ) суду не направив. Питання щодо зміни прізвища позивачки, відповідно до положень 113 СК України, не вирішується, оскільки остання не виявила бажання повертати собі прізвище, яке у неї було до реєстрації шлюбу (а.с. № 27). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80коп.(а.с.№2). На підставі викладеного,

Outcome: approved