Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

24.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВЕЛЛФІН», третя особа: приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна, у якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною, який зареєстрований в реєстрі за № 52244, яким звернено стягнення за кредитним договором № 912309 від 30.06.2019 року, що становить загальну суму 25 910 грн., та стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 908 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 06 серпня 2021 року на його мобільний телефон надійшло повідомлення з програми «Дія» від Благовіщенського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), з якого позивач дізнався, що відносно нього відкрито виконавче провадження № 66415281 від 06.08.2021 року та накладено арешт на його кошти, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олени Василівни за №52244, який було обернуто до виконання згідно поданої відповідачем заяви про примусове виконання виконавчого напису, у відповідності до якого було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з позивача суми боргу в розмірі 25910 грн. на користь відповідача - TOB «ВЕЛЛФІН». Позивач зазначив, що він особисто не укладав кредитного договору з ТОВ «ВЕЛЛФІН» 05.06.2021 року ним був втрачений його паспорт громадянина України та 30.07.2019 року він отримав ID паспорт. Окрім того, жодних вимог про погашення боргу ні від ТОВ «ВЕЛЛФІН», ні від інших компаній надіслано не було; також вказує на те, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог законодавства, а саме: нотаріус не перевірив і ТОВ «ВЕЛФІН» не довів безспірність заборгованості, ТОВ «ВЕЛЛФІН» не повідомлено нотаріусу, а нотаріусом не враховано спірність та відсутність боргу, виконавчий напис повинен був бути вчинений лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, крім того такий договір між сторонами не укладався. Ухвалою від 04.10.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавав. Третя особа - приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, однак на адресу суду повернувся без вручення конверт із судовою повісткою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. З огляду на неявку учасників справи в судове засідання, суд, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис №52244 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за період з 30 червня 2019 року по 01 березня 2020 року у розмірі 25 160 грн. (а.с.15), яка складається: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2500 грн.; прострочена заборгованість за комісією 0.00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 226600 грн.; строкова заборгованість за сумою кредити становить - 0.00 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 0.00 грн. строкова заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом - 0.00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 0.00 грн. за вчинення нотаріального напису нотаріуса - 750 грн. Загальна сума, що підлягає стягнення - 25910 грн.. Також встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Благовіщенського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Цикалюк А.Р. перебуває виконавче провадження №66415281 з примусового виконання виконавчого напису №52244 від 06.08.2021 р., виданого приватним нотаріусом Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості у розмірі 25 910 грн. З довідки Благовіщенського районного сектору УДМС України в Кіровоградській області (а.с.20) вбачається, що [PERSON] 07.08.2019 року отримав паспорт громадянина України у вигляді ID картки, на підставі його заяви про втрату 05.05.2019 року паспорта зразка 1994 року серії [NUMBER] . Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчинюється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчинюється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від ТОВ «ВЕЛЛФІН» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. судового збору. Щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 20.09.2021 року та копію додатку до договору №1 Акт прийому - передачі виконаних робіт, ( із детальним розрахунком наданих послуг), укладений між [PERSON] та адвокатом Терновенко Р.М.., а також копію квитанції до прибуткового касового ордера №309 від 23.09.2021 року з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 9564 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи зазначене, суд вважає, що заявником документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу. З урахуванням вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу у сумі 9564,40 гривень.

Outcome: approved