Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

24.11.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що після смерті його дружини - [PERSON], яка померла [INFO], залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 1,24240 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Твіржанської сільської ради, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039464 від 14.10.2004року. Стверджує, що він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті дружини та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини та протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України не заявив про відмову від спадщини. Крім нього, інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину - немає. Однак, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, а саме оригіналу Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039464 від 14.10.2004року, не може належним чином оформити свої спадкові права та отримати у нотаріальній конторі відповідне свідоцтво про право на спадщину. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача - Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, а подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду копію спадкової справи №383/2014, заведеної після смерті [PERSON], а також заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 1,24240 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Твіржанської сільської ради, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039464 від 14.10.2004року. Проте, на даний час документи, що засвідчують право власності на зазначене нерухоме майно, а саме оригінал вищевказаного Державного акта виданого на ім'я спадкодавця [PERSON], втрачено, і такий не може бути відновлений у передбаченому законом порядку. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №395/2011, позивач [PERSON], чоловік померлої [PERSON], є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки постійно проживав разом із нею (спадкодавцем) на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] чи претендують на таку, не має. 12.11.2014року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, однак листом Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/872 від 12.11.2014року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, йому відмовлено у цьому та роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.3); копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а.с.4); копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №039464 від 14.10.2004року (а.с.5); довідкою, виданою виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради №495 від 11.11.2014року (а.с.6); копією заяви [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2014року (а.с.7); копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №38873033 від 12.11.2014року (а.с.8); листом Мостиської державної нотаріальної контори №02-14/872 від 12.11.2014року (а.с.9); копією листа Відділу Держземагенства у Мостиському районі Львівської області №2334 від 20.10.2014року (а.с.12); копією спадкової справи №383/2014, заведеної після смерті [PERSON] Положення ст.ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була власником спірної земельної ділянки і таке її право підтверджувалось державним актом на землю, з огляду на те, що позивач [PERSON], чоловік померлої, є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна своєї дружини та прийняв спадщину після її смерті, а також беручи до уваги те, що документи, що засвідчують право власності на спадкове нерухоме майно існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, суд приходить до висновку, що право власності на спірну земельну ділянку перейшло у порядку спадкування до позивача, тому є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved