Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

26.02.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В процесі розгляду справи вимоги були уточненні, остаточно просив стягнути з відповідача в його користь 16 740 грн., 72,78 доларів США 3% річних, що еквівалентно 1849,33 грн., 5000 грн. моральної шкоди та 3 307,2 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 23.07.15р. Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] в його користь 2700 доларів США заборгованості за договором позики, що еквівалентно 56 808,00 грн. 901,14 грн. 3 % річних та 577, 09 коп. судового збору, а всього 58 286, 23 грн. Однак, станом на 27.02.16р. вказана заборгованість не погашена, а вищевказане рішення суду перебуває на виконанні у Галицькому ВДВС Львівського МУЮ. Оскільки відбулось підвищення курсу долара США по відношенню до гривні, заборгованість відповідача в сумі 56 808 грн. не відповідає сумі 2700 доларів США, згідно рішення суду. Таким чином, відповідач несе додаткові витрати необхідні для відновлення порушеного права позивача в розмірі 16 740 грн. що стосується основного боргу та 1849,33 грн. 3 % річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача в його користь 5000 грн. моральної шкоди та 3 307,2 грн витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, покликаючись на вказані в позові обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач та представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 23.07.15р. Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2700 доларів США заборгованості за договором позики, що еквівалентно 56 808,00 грн. 901,14 грн. 3 % річних та 577, 09 коп. судового збору, а всього 58 286, 23 грн. Судом встановлено, що станом на день подання позову до суду, вказана заборгованість не погашена, а вищевказане рішення суду перебувало на виконанні у Галицькому ВДВС Львівського МУЮ. Як зазначає позивач, з часу ухвалення рішення відбулось підвищення курсу долара США по відношенню до гривні. Станом на день подання позову до суду 26.02.2016р., згідно офіційного курсу НБУ, 1 долар США становить 27,24 грн. Відтак, заборгованість відповідача в сумі 56 808 грн. не відповідає сумі 2700 доларів США. Таким чином, відповідач повинен нести додаткові витрати необхідні для відновлення порушеного права позивача в розмірі 16 740 грн. що стосується основного боргу та 1849,33 грн. 3 % річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що офіційний курс валюти визначається на день платежу. Виходячи із того, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих відповідачем доларів США курс цієї валюти зріс, та право позивача на отримання еквівалентної переданим доларам США суми порушене і для його відновлення останній мусить зробити витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч.1 ст. 22 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача коштів за договором позики підлягають до часткового задоволення, та сума що підлягає стягненню з відповідача, згідно офіційного курсу долара США на момент виконання рішення суду ( 25 грн. 37 коп. за 1 дол. США ) до національної валюти становить 13 691 грн. та 72,78 доларів США 3% річних, що еквівалентно 1846,43 грн. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За таких обставин суд вважає, що позивач не навів переконливих аргументів щодо своїх моральних страждань та не підтвердив їх належними доказами, а тому в стягненні з відповідача моральної шкоди також слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи та згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3307,2 гривень, судом враховано, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження оплати таких витрат, лише надано акт приймання-здачі виконаних робіт, що є не доказом понесених позивачем витрат . Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення. Окрім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial