Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

25 березня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Арсенал Групп» про стягнення компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 01.10.2009 року. Був прийнятий на роботу на посаду апаратника хімічного синтезу на підставі наказу №01/10-30к від 01.10.2009 року. 03.01.2012 року згідно наказу №1/1-к від 03.01.2012 року він був переведений на посаду апаратника приготування хімічних розчинів, а згідно наказу №61-к від 20.11.2018 року був переведений на посаду бригадира на дільниці основного виробництва. Відповідно до наказу № 11-к від 14.02.2019 року був звільнений з роботи за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України. За весь час роботи на підприємстві, він жодного разу не був у відпустці та був впевнений, що при звільненні з ним проведуть остаточний розрахунок з урахуванням компенсації за невикористану відпустку за період з 01.10.2009 року по 14.02.2019 року. Однак йому було компенсовано невикористану відпустку за 10 днів, за період з 01.10.2018 року по 14.02.2019 року в розмірі 5433,20 грн. Т.ч. відповідачем був розрахований середньоденний заробіток для виплати компенсації за невикористану відпустку у розмірі (5433,20:10) 543,32 грн. та з цим розрахунком він згодний. Однак його невиплачена компенсація становить по 24 календарні дні за періоди: з 01.10.2009 року по 01.10.2010 року, з 01.10.2010 року по 01.10.2011 року, з 01.10.2011 року по 01.10.2012 року, з 01.10.2012 року по 01.10.2013 року, з 01.10.2013 року по 01.10.2014 року, з 01.10.2014 року по 01.10.2015 року, з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року, з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року, з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року, всього за 9 років. Т.ч. компенсації підлягає 216 (24*9) днів невикористаної відпустки, що складає 117357,12 грн. 26.02.2019 року він звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому компенсації, однак відповіді не отримав. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «Арсенал Групп» на його користь компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.10.2009 року по 01.10.2018 року за 216 днів у сумі 117 357,12 грн. 08.04.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження (а.с. 14). 19.04.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що в дійсності за період роботи позивачу наддавались відпустки відповідно до його заяв, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог на підставі обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно наказу №01/10-3ОК від 01.10.2009 року, був прийнятий на роботу до ТОВ «Арсенал Групп» на посаду апаратника хімічного синтезу. Наказом від 03.01.2012 року за №1/1 -К був переведений на посаду апаратника приготування хімічних розчинів. 20.11.2018 року, згідно наказу №61-К його було переведено на посаду бригадира на дільниці основного виробництва та 14.02.2019 року відповідно до наказу № 11-К на підставі заяви позивача його було звільнено з ТОВ «Арсенал Групп» за п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 35-59). Відповідно до розрахункового листка за лютий 2019 року ТОВ «Арсенал Групп» було здійснено остаточний розрахунок з позивачем [PERSON] та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 10 днів у розмірі 5433,20 грн. (а.с. 27). Позивач посилається на ті обставини, що за весь час перебування з відповідачем у трудових відносинах, жодного разу не ходив у відпустку, а тому йому належить компенсувати невикористану відпустку за 216 днів у розмірі 117357,12 грн. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Так, представником відповідача в судовому засіданні було надано низку доказів, відповідно до яких основна щорічна відпустка надавалась [PERSON] щорічно, а саме 8 разів, та 2 рази йому було виплачено компенсацію: - в 2010 році, з 01.12.2010 року по 24.12.2010 року, позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2009 року по 30.09.2010 року та виплачено 785,64 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 26.11.2010року, наказом №01/12-ОК від 01.12.2010 року, зведеною відомістю №9 від 15.12.2010 року, зведеною відомістю №11 від 24.12.2010 року (а.с. 81-83); - в 2012 році, з 01.06.2012 року по 25.06.2012 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2010 року по 30.09.2011 року та виплачено 929,04 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 21.05.2012 року, наказом №08-К від 01.06.2012 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000021 від 01.06.2012 року на суму 929,04 грн., зведеною відомістю №11 від 15.06.2012 року, зведеною відомістю №12 від 27.06.2012 року (а.с. 84-91); - в 2013 році, з 08.08.2013 року по 01.09.2013 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарні дні за період роботи з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року та виплачено 1134,24 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 25.07.2013 року, наказом №04-О від 08.08.2013 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000024 від 14.08.2013 року, розрахунковим листком за серпень 2013 року, зведеною відомістю №16 від 15.08.2013 року, зведеною відомістю № 17 від 30.08.2013 року, звітом про ЄСВ за серпень 2013 року, квитанцією про подання та отримання ПФУ (а.с. 92-116); - в 2014 році з 01.09.2014 року по 24.09.2014 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року та виплачено 1349,76 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 18.08.2014 року, наказом про надання відпусток №05-О від 01.09.2014 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000037 від 01.09.2014 року, розрахунковим листком за вересень 2014 року, зведеною відомістю №44 від 15.09.2014 року, зведеною відомістю № 45 від 30.09.2014 року, звітом про ЄСВ за 9 місяць 2014 року та квитанцією про подання та отримання територіальним органом доходів і зборів з кодом 0464 (а.с. 116-138); - в 2015 році з 01.10.2015 року по 25.10.2015 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2013 року по 30.09.2014 року та виплачено 1441,68 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 16.09.2015 року, наказом про надання відпусток №05-О від 01.10.2015 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000045 від 09.10.2015 року, розрахунковим листком за жовтень 2015 року, зведеною відомістю №70 від 15.10.2015 року, зведеною відомістю №71 від 30.10.2015 року, звітом про ЄСВ за 10 місяць 2015 року, та квитанцією про надання та отримання територіальним фіскальним органом з кодом 0462 (а.с. 139-163); - в 2016 році, з 03.10.2016 року по 27.10.2016 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2014 року по 30.09.2015 року та виплачено 2165,76 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 19.09.2016 року, наказом про надання відпусток №06-О від 03.10.2016 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000045 від 03.10.2016 року, розрахунковим листком за жовтень 2016 року, зведеною відомістю №19 від 17.10.2016 року, зведеною відомістю №20 від 30.10.2016 року, звітом про ЄСВ за 10-й місяць 2016 року та квитанцією про подання та отримання територіальним фіскальним органом з кодом 0462 (а.с. 164-182); - в 2017 році з 02.10.2017 року по 26.10.2017 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарні дні за період роботи з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року та виплачено 8576,88 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 18.09.2017 року, наказом про надання відпусток №06-О від 02.10.2017 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000041 від 02.10.2017 року, розрахунковим листком за жовтень 2017 року, зведеною відомістю №45 від 13.10.2017 року, банківською випискою №65087601 від 03.11.2017 року, звітом про ЄСВ за 10-й місяць 2017 року та квитанцією про подання та отримання територіальним фіскальним органом 0462 ( а.с.183-203); - в 2018 році з 01.10.2018 року по 25.10.2018 року позивачеві надано щорічну основну відпустку терміном 24 календарних дні за період роботи з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року та виплачено 2165,76 грн. відпускних, що підтверджується заявою позивача від 17.09.2018 року, наказом про надання відпусток № 08-О від 01.10.2018 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ000000062 від 01.10.2018 року, розрахунковим листком за жовтень 2017 року, зведеною відомістю №78 від 12.10.2018 року, банківською випискою №62056698 від 06.11.2018 року, звітом про ЄСВ за 10-й місяць 2018 року та квитанцією про подання та отримання фіскальним органом з кодом 0462 (а.с. 204-237); - за період з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року позивачеві було надано компенсацію за 24 дні невикористаної щорічної відпустки, що підтверджується заявою позивача від 22.11.2018 року, наказом про виплату компенсації за щорічну відпустку №68-К від 22.11.2018 року, відомістю про нарахування відпускних №АГ 000000072 від 29.11.2018 року, розрахунковим листком за жовтень 2017 року, копією банківської виписки від 07.12.2018 року № 69420414 на суму 14650,09 грн., звітом про ЄСВ за 11 місяць 2018 року та квитанцією про подання та отримання фіскальним органом з кодом 0462 (а.с. 238-252, Т.2 а.с. 1-8). Відсутність у позивача невикористаних днів щорічної відпустки та некомпенсованих відпусток також підтверджується особовою карткою форми П-2, затвердженою наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року №495/6556. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідачем надані письмові докази отримання позивачем щорічної основної відпустки за спірні періоди та компенсації. Зі свого боку позивач не надав доказів, що підтверджують його твердження про ненадання йому відпустки та невиплату йому компенсації за вказаний період. Так, в наказі про звільнення позивача №11-К від 14.02.2019 року вказано і період за який не використано відпустку і її термін, позивач ознайомлений з наказом, про що свідчить його підпис, а також здійснене власноруч зазначення «будь-яких претензій до ТОВ «Арсенал Групп» не маю, про характерні риси звільнення сторін за п.1 ст.36 КЗпП повідомлений». Зі сторони позивача жодних нарікань, спору про суми нарахованих грошових коштів на день звільнення станом на 14.02.2019 року не надходило. До 26.02.2019 року зі сторони позивача не заявлялося претензій щодо спору про розміри належних звільненому працівникові виплат. 26.02.2019 року позивач звернувся до ТОВ «Арсенал Групп» із заявою про виплату «не відгуляних відпусток». 27.02.2019 року відповідачем, на адресу позивача було направлено відповідь про відмову у задоволенні заяви, що підтверджується копією витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, описом вкладення у цінний лист, квитанцією УДППЗ «Укрпошта» від 01.03.2019 року, копією повідомлення про невручення відправлення УДППЗ «Укрпошта» (а.с.75-78). Таким чином, відповідачем ТОВ «Арсенал Групп» було виконано всі вимоги трудового законодавства щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку,у зв`язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог щодо здійснення компенсації за невикористану відпустку, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи викладене, судом не встановлено неправомірних рішень, дій чи бездіяльності з боку відповідача щодо позивача [PERSON] , у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до правил ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed