Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

25.03.2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Менеджінг компані» /далі ПрАТ «Менеджінг компані» / на його користь заборгованість по заробітній платі в період з 01.08.2019 року по 13.11.2019 року, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.11.2019 року по день ухвалення судового рішення, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2020 року заявлені вимоги позивача в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів їх виплати - залишено без розгляду. Сторони в судове засідання не викликалися. Розгляд справи здійснювався за наявними у справі матеріалами, згідно з вимогами, ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно наказу № 9 - к від 18.08.2015 року, 20.08.2015 року прийнятий на посаду інженера - програміста та 02.02.2016 року переведений провідним інженером - програмістом, згідно наказу №04-к від 02.02.2016 року. (а.с. 9) Наказом №9 - к від 13.11.2019 року, звільнений за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 10) Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. На підставі викладеного, враховуючи не надання ПрАТ «Менеджінг компані», з неповажних причин, на вимогу суду довідки про нараховану [PERSON] та невиплачену заробітну плату за період з 01.08.2019 року по 13.11.2019 року та довідки про середньомісячну заробітну плату за останні два місяці роботи, що мають значення для правильного вирішення спору, суд, з урахуванням письмових відомостей Пенсійного фонду України від 12.03.2020 року (а.с. 21), вважає за необхідне визнати заявлений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 63 016 грн. 12 коп. (обов`язкові платежі з даної суми не утримано), а саме: серпень - 10 213 грн. 03 коп., вересень - 10 238 грн. 28 коп., жовтень - 10 557 грн. 51 коп., листопад - 32 007 грн. 30 коп. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Визначаючи середньоденну заробітну плату позивача, суд враховує нараховану йому відповідачем заробітну плату за останні відпрацьовані повні два місяці, яка складає за вересень 10 238, 28 грн., за жовтень 10 557, 51 грн. та кількість фактично відпрацьованих ним днів у вказаних місяцях (44 дні), що узгоджується між собою з наданими позивачем розрахунково-платіжними відомостями (а.с.39), і приходить до висновку, що її розмір складає 472 грн. 63 коп. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка виникла у період часу, зазначений у позові позивачем і жодним чином не спростований відповідачем, тобто з дня звільнення по день ухвалення даного рішення, складає 89799 грн. 70 коп. (472 грн. 63 коп. (середньоденна заробітна плата) х 190 (кількість робочих днів)), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, при цьому, обов`язкові платежі з даної суми також не утримувалися. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на засади розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме: на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з невиплатою йому грошових коштів тривалий час, у розмірі 5 000 грн., що на думку суду, буде достатньою сатисфакцією за завдані моральні страждання. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. та на користь позивача в розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Outcome: partial