Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

24.07.2019 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити право власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat», VIN код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 1/2 вартості спірного автомобіля в розмірі 200000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем з 20.07.2016 перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали автомобіль марки «Volkswagen Passat», VIN код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований 30.12.2016 за відповідачем. Так як не можуть дійти згоди щодо спільного користування і розпорядження транспортним засобом, який перебуває у відповідача, в позасудовому порядку вирішити питання про поділ майна не вдається, тому просить позов задовольнити. 05.02.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що право спільної власності подружжя на транспортний засіб не оспорює, оскільки за час шлюбу було придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2012 року, про що свідчить технічний паспорт автомобіля. Однак визначену позивачем середню ринкову вартість транспортного засобу у розмірі 400000 грн вважає завищеною та необґрунтованою. На момент придбання даного автомобіля дійсна вартість складала 14\~000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 378\~000 грн. З часу придбання транспортного засобу минуло понад 3 роки, автомобіль перебуває у щоденному користуванні, що впливає на його технічний та фізичний стан. З метою встановлення ринкової вартості спірного транспортного засобу на його замовлення проводиться авто товарознавча експертиза. Позовні вимоги просить задовольнити частково, стягнувши в користь позивача грошову компенсацію вартості Ѕ частини спірного автомобіля, виходячи з ринкової вартості за результатами проведення авто товарознавчої експертизи. Водночас просить стягнути з позивача понесені судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2019 у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Маліцького Д.В. про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 28.12.2019 відкрито спрощене провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, давши пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві. Водночас не заперечили проти ринкової вартості, визначеної у висновку експертизи, наданого відповідачем. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином повідомлялися про час та місце проведення судового розгляду, клопотань про відкладення судового засідання не подавали. 30.03.2020 представник відповідача адвокат Мицик О.В. подав клопотання про проведення судового розгляду без участі сторони відповідача за наявними матеріалами справи. Просив позов задовольнити частково стягнувши компенсацію в розмірі 128552, 50 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи в розмірі 1950 грн. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст.\~76-80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2016, який рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 21.06.2019 було розірвано. Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль «Volkswagen Passat», VIN код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований 30.12.2016 за відповідачем [PERSON] . Згідно з висновком експерта №134/20 судової авто товарознавчої експертизи по заяві [PERSON] від 10.02.2020 встановлено, що ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , станом на момент проведення експертизи становить 257105 грн. Вартість транспортного засобу, визначена у даному висновку експерта, стороною позивача не оспорюється. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст.364\~ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання, суд дійшов висновку,що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль марки «Volkswagen Passat», VIN код [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований 30.12.2016, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 128552 грн 50 коп. Відповідно до\~ч.1.,ч.2,\~ч.10\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі ч.1 ст.141\~ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 1285,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову. На підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України з позивача [PERSON] підлягає до стягнення в користь відповідача [PERSON] витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 696,54 грн. Зі змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу,пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем представлено суду: договір про надання правової допомоги від 20.01.2020, акт виконаних робіт від 16.03.2020 з детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом, квитанцію про оплату надання правової допомоги в розмірі 5000 грн. Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд враховує характер виконаної адвокатом роботи ( надання правової інформації,консультацій і роз`яснення правових питань, ознайомлення з судовими рішеннями винесеними у даній справі, ознайомлення з позовною заявою [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, написання процесуальних документів, пошук судового експерта для проведення авто товарознавчої експертизи), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи. В судовому засіданні позивач та її представник стверджували про неспівмірність витрат на правову допомогу, оскільки справа є незначної складності, написання відзиву на позовну заяву охоплює консультування, ознайомлення із прийнятими рішеннями у справі. Враховуючи вищенаведене, а також принципи розумності, співмірності та справедливості, суд вважає, що обґрунтований розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу у даній справі становить 3000 гривень, з врахуванням пропорційності задоволеним позовним вимогам з позивача слід стягнути в користь відповідача 1071,60 гривень витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача [PERSON] в користь відповідача [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати в розмірі 482,54 грн.

Outcome: partial