Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

26 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до [PERSON] , [PERSON] з позовом про зменшення розміру аліментів, в якому вказує, що рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2009 року з нього на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 02 квітня 2018 року з нього на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного, до досягнення нею повноліття. Аліменти він сплачує, але через те, що їхня сума перевищує 50% його заробітку, він має заборгованість з їх виплати. Крім аліментів, він постійно приймає участь у вихованні доньок, купує їм речі, одяг, їжу, іграшки. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що народження другої доньки та стягнення на її утримання аліментів є підставою для зміни розміру стягуваних з нього аліментів, [PERSON] просив зменшити розмір аліментів на дітей до 1/6 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну з доньок. У зв`язку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 11 травня 2021 року її було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 26 травня 2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви та цього ж дня було відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 01 червня 2021 року в справі №527/2045/20, від 26 травня 2021 року в справі №761/17575/20, від 14 травня 2021 року в справі №536/58/20, від 08 липня 2020 року в праві №161/19045/19. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому пояснив, що з відповідачкою [PERSON] перебуває в шлюбі та проживає однією сім`єю. Також визнав, що його майнове становище після стягнення аліментів не змінилося. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 30). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 16, 29). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачки в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву не подали, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 31 жовтня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 9). Заочним рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 10 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 28 січня 2013 року, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а. с. 10). 11 липня 2017 року [PERSON] і [PERSON] зареєстровали шлюб, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 8). Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 02 квітня 2018 року, який набрав законної сили 02 квітня 2018 року, з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 11). Згідно з довідкою військової частини №9953 від 14 травня 2021 року [PERSON] є військовослужбовцем вказаної частини та за період з травня 2020 року по квітень 2021 року йому нараховано 149556 грн. 15 коп. заробітної плати та 23592 грн. 80 коп. інших нарахувань. Сума стягнутих аліментів за вказаний період становить 56941 грн. 73 коп. (а. с. 24). За вказаний період у позивача відбулося поступове підвищення заробітної плати, за винятком листопада та грудня 2020 року, оскільки у вказані місяці останньому були виплачені відпускні, що позивач визнав у судовому засіданні. У частині 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 і 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З огляду на положення ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на положення ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один з батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що в нього змінився сімейний стан, оскільки від другого шлюбу з [PERSON] має дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої сплачує аліменти. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення\~матеріального становища\~батька може\~бути підставою\~для його\~вимоги про\~зменшення розміру\~аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78, ст. 80, ч. 1 ст. 89 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Зміна сімейного стану, а саме: народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року в справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року в справі №715/2073/20. Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу народження доньки [PERSON] та стягнення на її утримання аліментів у нього погіршився майновий стан, що відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України, було б підставою для зменшення розміру аліментів, а саме народження другої дитини, як було зазначено вище, не є безумовною підставою для їх зменшення. При цьому зменшення аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на викладене, враховуючи, що розмір аліментів, які стягуються на двох неповнолітніх дітей позивача, не перевищує встановлений законом загальний розмір відрахувань із заробітної плати останнього, встановлений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», а також враховуючи відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після винесення судових рішень про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №194/629/17-ц, від 04 жовтня 2018 року в справі №549/310/17. З огляду на викладене, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд враховує також, що в судовому засіданні позивач [PERSON] визнав, що його матеріальне становище після стягнення аліментів істотно не змінилося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed