Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

25.09.2017 року [PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 19.09.2009 року вона з відповідачем уклала шлюб у виконкомі Лоївської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 6. У шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що діти проживають разом з нею, знаходяться на її утриманні та вихованні. Вона на даний час не працює, займається домашнім господарством, отримує мінливий дохід, інших доходів у неї немає. Відповідач неофіційно працює на будівництві будинків, має нерегулярні доходи, які повністю витрачає на свої потреби, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі - 4000 грн. на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], по 2000 грн. на кожну дитину, а також 500,00 гривень витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просить їх задоволити в повному обсязі. Справу просить розглянути у її відсутності, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення повістки. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Сторони, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається по останньому відомому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх вимог і заперечень, та, зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2009 року сторони по справі уклали шлюб у виконкомі Лоївської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 6 (а.с.6). Зясовано також, що в шлюбі у позивача з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.7-8). З акту обстеження матеріально-побутових умов, який складений депутатом Лоївської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області вбачається, що позивач [PERSON] має на утриманні двох неповнолітніх дітей. В даний час вона з відповідачем не проживає та потребує матеріальної допомоги на утримання дітей (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, не має інших утриманців, однак не працює та не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. З відповідача також слід стягнути судові витрати по справі в користь позивача та в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved