Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

24 грудня 2013 року до Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору звернулось ПАТ «Дельта Банк». Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що із відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №006-16968-160508 від 16.05.2008 року відповідно до якого позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок [NUMBER], випускає та надає відповідачеві (держателю карткового рахунку) платіжну карту, надає ПІН -код до картки та здійснює обслуговування. Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, ліміт якої Банк розраховує самостійно. Відповідно до п.2.1 моментом надання банком відповідачу кредиту є день здійснення операції за допомогою картки. Відповідач надані кредитні кошти використовує для розрахунків за товари та послуги і зобов'язаний щомісяця в строки визначені договором (Правилами) сплачувати заборгованість за кредитною лінією, відсотки та пеню яка виникла у разі порушення строків сплати кредиту. Станом на 23.11.2013 року відповідач по кредитному договору має заборгованість в розмірі 2270 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с.4). Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що насправді вона мала договірні відносини з позивачем, отримувала кредитні кошти, які використовувала для побутових потреб. В березні 2012 року вона звернулася до Банку з заявою про закриття карткового рахунку і їй було надано виписку з рахунку. В цей же день відповідно до умов договору дані про заборгованість були звірені шляхом зв'язку на гарячу лінію банку, яка відповідно до повідомлення становила - 910 гривень, яку вона сплатила. Через деякий час до неї почали звертатися працівники банку з вимогою про погашення заборгованості. Оскільки вона здійснила повне погашення заборгованості по кредитному договору та в добровільному порядку розірвала договір з Банком, вона запропонувала Банку звертатися до суду з метою вирішення спору. Вимога Банку про стягнення коштів свідчить про недобросовісне використання позивачем своїх прав зважаючи на наданий Банком розрахунок, де відсутні дані про розмір заборгованості на момент закриття рахунку. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив. Між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк » та [PERSON] укладено договір №006-16968-160508 від 16.05.2008 року на відкриття карткового рахунку відповідно до якого позивач відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER], випустив та надав відповідачеві (держателю карткового рахунку) платіжну карту надав ПІН -код до картки та здійснював обслуговування (а. с. 5-6 ) відкривши відновлювану кредитну лінію на суму 30000,00 гривень з лімітом кредитної лінії 3000 грн.00 коп.(а.с.5). Як стверджує відповідач [PERSON] 20.03.2012 року, вона звернулася до позивача з заявою про закриття карткового рахунку та сплатила заборгованість по спірному договору, на момент закриття карткового рахунку заборгованість була визначена позивачем і становила 910 грн., що підтверджується квитанцією № 14617817 від 20.03.2012 року (а.с.27), внаслідок чого договір був припинений. Згідно наданого розрахунку про розмір заборгованості по спірному кредитному договору вбачається, що сплачені відповідачем 20.03.2012 року кошти в сумі 910 гривень, як повне погашення заборгованості по кредиту, на момент розірвання договору позивач безпідставно зараховує як сплату заборгованості за платіжний період з 01.03.2012 року по 30.03.2012 року. Заборгованість по тілу кредиту в розмірі 170 гривень виникає станом на 02.04.2012 року, на той час, як стверджує відповідач, договір був розірваний (а.с.13-14). Всупереч вимог ст.10, 60 ЦК України позивачем на неодноразові вимоги суду (а.с.31,38) не надано доказів, які б спростовували вищевказані твердження відповідача, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність проведення розрахунку заборгованості наданому позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі зважаючи на ту обставину, що позивачем не обґрунтовані підстави нарахування за період з 01.03.2012 року по 30.03.2012 року простроченої заборгованості по пені в сумі 50 грн. та по комісії в сумі 105 гривень, в той час, як за період з березня 2011 року такі нарахування не проводилися. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи принцип диспозитивності, суд критично оцінює розрахунок заборгованості по спірному кредитному договору наданий позивачем на підтвердження позовних вимог та погоджується з твердженнями відповідача, що на момент закриття карткового рахунку 20.03.2012 року [PERSON] заборгованість становила 910 гривень і була погашена нею в повному обсязі. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 006-16968-160508 від 16 травня 2008 року в розмірі 2270 гривень 00 копійок станом на 23 листопада 2013 року, необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed