Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

25.09.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів до відповідачів [PERSON], та Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.11.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в в спрощеному провадженні з викликом сторін на 30.01.2019 року. 22.01.2019 року відповідачем наданий відзив на позовну заяву Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 30.01.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить звільнити його сплати заборгованості по аліментам, присуджених на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2014 року на користь відповідача в сумі 36904 грн. 41 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21.08.2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою В період шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO] 19 травня 2014 року згідно рішення суду шлюб між ними було розірвано. На той час донька проживала разом з відповідачкою, а він добровільно надавав відповідачці матеріальну допомогу на утримання доньки, купував одяг та всі необхідні речі для її розвитку. На час розірвання шлюбу він, працював сезонним машиністом газової котельні КЗ Ганнівський навчально-виховний комплекс», мав заробіток та мав можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідачка знала про місце його роботи. З 10.03.2015 року він проходить службу в ЗСУ. Відповідачка знала про проходження ним служби. На даний час він також проходить військову службі. У червні місяці 2018 року на його мобільний телефон зателефонував державний виконавець Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області і повідомив його про те, що згідно заочного рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2014 року з нього стягнені аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 30 травня 2014 року. Також повідомила його про те, що в 2014 році відкрите виконавче провадження та що у нього існує заборгованість по аліментам за чотири роки в сумі 36904 грн., 41 коп. Він не знав про ухвалення заочного рішення про стягнення з нього аліментів, ні про відкриття виконавчого провадження. Тому вважає, що дана заборгованість по аліментам виникла не з його вини, а в тому, що виникла заборгованість по сплаті аліментів винна сама відповідачка, яка не надала відомості державному виконавцю щодо місця його роботи, а також державний виконавець, який своєчасно не повідомив його про відкриття виконавчого провадження в 2014 році та не направив виконавчий лист за місцем його роботи. Тому вважає, що він має бути звільнений від сплати заборгованості по аліментам, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному об'ємі за доводами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на відсутність підстав про звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам. Також пояснила, що в відповідач був обізнаний як про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів так і про відкриття виконавчого провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась відповідачу в 2014 році. Проте відповідач не виконував свій обов'язок по сплаті аліментів в результаті чого дані кошти не отримала саме дитина, так як аліменти є її власністю. В свою чергу позивач є учасником бойових дій та має багато пільг, які передбачені законодавством, в той час як відповідач не має жодних пільг та потребує матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач представник Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст заявлених позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, пояснення свідків. вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2009 року по 19.04.2014 року, що сторонами не заперечується та підтверджується рішеннями суду про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.. В період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. В якому сторони записані батьками дитини. Згідно заочного рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2014 року з нього стягнені аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 30 травня 2014 року , що підтверджується копією рішення суду. На даний час позивач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 36904 грн. 41 коп. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яка ратифікована постановою верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХП і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу з батька дитини, [PERSON], на користь матері [PERSON], були стягнені аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів заробітку прибутку позивача. Але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позивач аліменти на утримання дитини не сплачував в результаті чого у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшений або збільшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміну його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна із сторін має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України - За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивач прохаючи звільнити його від сплати заборгованості по аліментам посилається на те, що він не знав про те, що з нього стягнені аліменти та відкрите виконавче провадження, а також на те,що він надавав допомогу дитині в добровільно. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є: показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що позивач надавав матеріальну допомогу на утримання доньки систематично у розмірі , необхідному для її всебічного розвитку суду не надано. При цьому судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу проживали окремо, дитина проживала разом з матір'ю. Відповідно позивач повен довести, що в період з 2014 року він систематично та в достатньому розмірі надавав допомогу на утримання доньки, але цього не зробив. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Ставлячи вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивачем не наведено будь-яких обставин, які б мали наслідком звільнення позивача від сплати аліментів чи її зменшення. Той факт, що відповідач не знав про стягнення з нього аліментів та про відкриття виконавчого провадження не є обставиною, передбаченою ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Так як позивач знав про свій обов'язок як батька, щодо матеріального утримання дитини. Крім того, якщо навіть брати до уваги те, що позивач дізнався про стягнення з нього аліментів лише в 2018 році, позивач не здійснив жодних дій пов'язаних з належним вирішенням цього питання, а відразу звернувся до суду з позовом про звільнення його від заборгованості по аліментам. Так, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він весь час працював, але відповідачка приховала даний факт від державного виконавця. Також позивачем надані довідки про отримуваний ним прибуток. Проте, позивач дізнавшись про наявність заборгованості зі сплати аліментів, не звернувся до державного виконавця та не надав і довідки про отримуваний прибуток з метою проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до отримуваного ним прибутку, а відразу звернувся з позовом до суду про звільнення від сплати заборгованості з аліментів. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач не звертався до суду із заявами про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що позивач погоджується із тим, що він повинен матеріально утримувати свою дитину. Відповідно якщо позивач і не знав про наявність виконавчого провадження і сума заборгованості є для нього значною, позивач не ставить вимоги про розстрочення чи відстрочення її сплати, а відразу просить звільнити від сплати заборгованості по аліментам без будь яких суттєвих для даних вимог обставин. Той факт, що позивач проходить військову службу протягом тривалого періоду свідчить про те, що позивач є фізично здоровим, отримує прибуток, тому має можливість, як сплачувати аліменти так і погасити заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України , понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed