Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

25.09.2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі вони з відповідачем перебувають з 28.08.2012 року, від спільного подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Стверджує, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейні відносини та ведення спільного господарства. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, не довіряв їй, схильний до зловживання алкогольними напоями, тому між ними часто виникали сварки та непорозуміння, які унеможливлюють спільне проживання. З серпня 2014 року вони спільно не проживають, спільного майна не мають. Наголошує на тому, що вони втратили почуття взаємної поваги та любові, їх шлюб набув формального характеру, а примирення вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Після того, як вони почали проживати окремо, малолітній син залишився проживати з нею та перебуває на її повному утриманні. Пояснює, що відповідач коштів на утримання дитини взагалі не надає та не цікавиться ним. Вказує про те, що у відповідача є неофіційний прибуток і він взмозі утримувати сина, однак ухиляється від виконання свого обов'язку. Відтак, просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Позивачка в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеному, просить позов задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, письмових заперечень суду не надав. Зважаючи на відсутність згоди позивачки, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивачки, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28.08.2012 року, зареєстрованому у Криницькій сільській раді Миколаївського району Львівської області, актовий запис № 10, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2012 року, виданим Криницькою сільською радою Миколаївського району Львівської області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.03.2013 року серія [NUMBER], виданим Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно довідки №251 від 04.09.2014 року, виданою Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, малолітній [PERSON], 2013 року народження, проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] по [ADDRESS]. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення сторін відсутність згоди позивачки на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. У відповідності із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків та інші обставини, які мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у відповідності до вимог ст.184 СК України. Оскільки відповідач добровільно своїх обов'язків по утриманню сина не виконує, а позивачка, здійснюючи догляд за дитиною, не має змоги забезпечити йому належні умови, суд вважає вимоги про стягнення аліментів в користь позивачки на утримання сина обґрунтованими. Беручи до уваги всі обставини справи, та враховуючи те, що згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановлено у розмірі 1032,00 грн., а участь у матеріальному утриманні дітей повинні приймати двоє батьків, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина [PERSON], 2013 року народження, аліменти у розмірі 550,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial