Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

25.05.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем укладено договір №014/0880/82/0023/781 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. За умовами зазначеного договору позивач отримав кредит на загальну суму 21616,62 грн.. Строк кредиту 72 місяці з дати надання кредиту. Позивач зобов`язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування ануїтентними платежами 28 числа кожного календарного місяця згідно Графіка погашення Кредиту та сплати інших платежів. Далі в позові позивач зазначив, що відповідно до виконавчого напису № 4086 від 05.02.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., нотаріус пропонує звернути стягнення з позивача, який є боржником за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року, укладеним між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» на підставі Договору відступлення права вимоги №02/10/2019-КА, укладеного 02.10.2019 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Вказаний виконавчий напис також має інформацію, що строк платежу за Кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 10.12.2017 року по 29.11.2019 року. Сума заборгованості складає 31672,55 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 18316,12 грн., прострочена заборгованість за процентами 13356,43 грн. Далі позивач посилався на те, що за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в розмірі 300 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» складає 31972,55 грн. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №61365963 від 24.02.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №4086 від 05.02.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості в розмірі 31972,55 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено всупереч вимогам закону, зокрема, без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором та перевірки факту завчасної поінформованості боржника банком про існування кредитної заборгованості і її розмір. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса не зазначено на підставі яких належних документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути, є боргом позивача за кредитним договором №014/0880/82/0023/781 від 28.02.2012 року, укладеним між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Надання неповної інформації та документів приватному нотаріусу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також позивач не одержував письмової вимоги від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з 2012 року про погашення заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Далі позивач зазначив, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу 30 днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень сторонам. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення (пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку). При цьому позивач будь-яких письмових документів ні від стягувача, ні від нотаріуса не отримував. Вважає, що заборгованість не є безспірною, оскільки позивач тривалий час належним чином здійснював погашення заборгованості за кредитним договором. Прохає визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 05.02.2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4086 про стягнення заборгованості в загальному розмірі 31972,55 грн. з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на його користь судові витрати в загальній сумі 4261,20 грн., які складаються з витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1261,20 грн. (судовий збір 840,80 грн. за позов та 420,40 грн. - судовий збір за заявою про забезпечення позову). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник: адвокат Сивоненко О.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. В судове засідання третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 28.02.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір №014/0880/82/0023781 про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування. За умовами зазначеного договору позивач отримав кредит на загальну суму 21616,62 грн. на строк 72 місяці з дати надання кредиту. Позивач зобов`язався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування ануїтентними платежами 28 числа кожного календарного місяця згідно Графіка погашення Кредиту та сплати інших платежів (а.с.16-26, 116-120). 25.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/10, відповідно до якого предметом вказаного договору зокрема є відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року (а.с.72-76). 25.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено договір відступлення права вимоги № АКП-250915, відповідно до якого предметом вказаного договору зокрема є відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року (а.с.77-79). 15.04.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №15/04/2016-01, відповідно до якого предметом вказаного договору зокрема є відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0880/82/0023/781 від 28.02.2012 року (а.с. 80-83, 87-113). 02.10.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» укладено договір відступлення права вимоги №02/10/2019-КА, відповідно до якого предметом вказаного договору зокрема є відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року (а.с.84-86). 12.11.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» звернулося до [PERSON] з письмовою вимогою (повідомленням) № 3817 про те, що станом на 12.11.2019 року заборгованість за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року складає в сумі 108433,94 грн., яку необхідно погасити у строк до 29.11.2019 року (а.с.122). 05.02.2020 року до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» з заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.114). 05.02.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 4086, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №014/0880/82/0023781 від 28.02.2012 року, укладеним ним з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору про відступлення права вимоги №02/10/2019-КА від 02.10.2019 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість у розмірі 31672,55 грн., з якої прострочена заборгованість за сумою кредиту - 18316,12 грн., прострочена заборгованість за процентами - 13356,43 грн. За вчинення виконавчого напису в розмірі 300 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню складає 31972,55 грн. (а.с.15, 59). 24.02.2020 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 61365963 (а.с.33). 24.02.2020 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула А.М. стягнуто з [PERSON] основну винагороду в сумі 3197,26 грн. (а.с.31). На підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором з АТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом 2013-2014 років позивач надав платіжні документи та виписки по рахунку з проведеними транзакціями щодо внесення на нього коштів (а.с.27-29, 35-39). 19.06.2020 року від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. на запит суду надійшли належним чином завірені копії документів, на підставі яких нею 05.02.2020 року за реєстровим № 4086 було вчинено виконавчий напис, а саме: копія виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 05.02.2020 року, за реєстровим № 4086; копія витягу та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»; копія статуту ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»; копія рішення єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»; копія наказу ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» від 12.06.2019 року; копія паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] та довідки при присвоєння ідентифікаційного номеру; копія договору відступлення права вимоги №114/10 від 25.09.2015 року; копія договору відступлення права вимоги №АКП-250915 від 25.09.2015 року; копія договору відступлення права вимоги №15/04/2016-01 від 15.04.2016 року; копія договору відступлення права вимоги №02/10/2019-КА від 02.10.2019 року; витяг з договору відступлення права вимоги №02/10/2019-КА від 02.10.2019 року; копія заяви про вчинення виконавчого напису від 04.02.2020 року; копія виписки з рахунку [PERSON] ; копія кредитного договору №014/0880/82/0023/781 від 28.02.2012 року; копія письмової вимоги (повідомлення) від 12.11.2019 року. При вирішенні справи суд керується наступним. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення правовідносин) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та постанови від 15.01.2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року, справа № 756/11960/15-ц). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року по справі № 308/11193/16-ц, провадження № 61-7410св18 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 року (провадження № 14-12559св18). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, який не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, так як не доведено, що позивач отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» вимогу щодо погашення заборгованості від 12.11.2019 року, крім того, надана суду копія вимоги містить інший - набагато більший розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а саме в сумі 108433,94 грн., крім того, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а тому, суд бере до уваги те, що позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, у зв`язку з чим не міг як оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», так само і виконати їх, що, в свою чергу, не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, яку [PERSON] не визнає та заперечує проти розміру заборгованості. Зокрема, позивач на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заборгованості надав платіжні документи щодо сплати ним коштів на погашення кредиту, а чи були такі платежі враховані при визначені загальної заборгованості з матеріалів виконавчого напису встановити не виявляється за можливе, що також може свідчити про відсутність безспірності вимог до боржника. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від фінансової компанії (позивача) первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зокрема сума процентів, зазначені у написі є безспірними. Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу та судового збору суд зазначає таке. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача. Але при цьому позивач заявив до стягнення суму судових витрат в розмірі 1261,20 грн., а фактично сплачено при пред`явлені ним позову 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.45). В забезпеченні позову позивачу було відмовлено. Тому, суд вважає, що до стягнення підлягають витратив у вигляді судового збору на суму 840,80 грн.. Витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5 тис. грн. слід задовольнити частково. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: договір про надання правової допомоги № 3 від 19.05.2020 року, опис виконаних робіт , акт прийому - передачі виконаних робіт від 20.05.2020 року та квитанція до прибуткового касового ордеру № 2 від 20.05.2020 року ( а.с.40-42). Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн. не є завищеним і підлягає стягненню з відповідача, який в свою чергу не подавав клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Outcome: partial