Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON] - предя- вив вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. З 18 червня 2011 року він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.07.2017 р. розірвано. Від шлюбу у них 08 вересня 2011 року народилася донька Анас- тасія. Після розірвання шлюбу він має намір приймати активну участь у вихованні доньки, приді- ляти їй більше уваги, батьківської любові та турботи, але відповідач категорично проти цього. Для врегулювання вказаного спору він звернувся до Татарбунарської райдержадміністрації, розпоряд- женням якої від 27.02.2017 р. встановлено порядок спілкування його з донькою, з правом забирати дитину за місцем свого проживання щомісячно на три календарних дні за домовленістю з матірю дитини, та покладено на нього персональну відповідальність за життя, здоровя, фізичний та пси- хічний розвиток його дитини на період перебування її у його сімї. Відповідач вказане розпоряд- ження не виконує, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, нічим не мотивуючи, окрім власної примхи, відключає телефон та коли він приїжджає з метою побачення з донькою, вона за- чиняється та не пускає його. Він позитивно характеризується за місцем проживання, не має шкід- ливих звичок та для своєї дитини може стати взірцем у майбутньому. За таких обставин, вважає, що має всі підстави просити суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини та визна- чити спосіб його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею в перші та треті вихідні кожного місяця за місцем проживання дитини, без присутності матері та раз на місяць в пятницю після шко- ли забирати її до місця свого проживання до вечора неділі (три дні на місяць). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги визнала, пояснила, що не заперечує проти виконання позивачем йо- го батьківських обовязків та спілкування батька з дитиною, створювала йому перепони у побаче- ннях з дитиною у зв'язку з тим, що він попередньо не домовлявся з нею про зустрічі. Представник третьої особи у судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності представника служби у звязку із зайнятістю на роботі, справу вирішити відповідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення і доводи представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних ви- мог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого про- вадження за наявними у справі доказами у зв'язку з визнанням позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко- дексом випадках. З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 268459, виданого повторно 31.01.2017 р. (а.с.7), вид- но, що 18 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білго- род-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської облас- ті зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 158. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЖД № 503422 (а.с.6), сторони у справі мають ди- тину [PERSON], [INFO]. Рішенням Татарбунарського району Одеської області від 13.07.2017 р., яке набрало чинності (копія на а.с.8-9), шлюб, зареєстрований 18 червня 2011 р. актовий запис № 158, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, що видно з копії характерис- тики (а.с.11). Як визначено ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охоро- няються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., як принци- пове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за ви- ховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обо- в'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 За- кону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а ба- тьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спі- лкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За змістом ч.6 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних від- носинах, шлюбі та сім'ї. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дити- ни, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків що- до дитини (ст.150 СК України). В силу ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як передбачено ч.1 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має пра- во на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкод- жати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст.159 СК України визначено: якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чини- ть перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зо- крема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкуван- ня. В судовому засіданні встановлено, що питаннями щодо врегулювання відносин між батьками та узгодження порядку спілкування батька з донькою займався орган опіки та піклування. Так, ро- зпорядженням Татарбунарської районної державної адміністрації № 58/А-2017 від 27.02.2017 р. (копія на а.с.10), встановлено порядок спілкування [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], з правом забирати дитину за місцем свого проживання щомісячно на 3 (три) календарних дні за домовленістю з матірю дитини. Покладено на [PERSON] персона- льну відповідальність за життя, здоровя, фізичний та психічний розвиток малолітньої [PERSON] на період перебування дитини в його сімї. Однак, відповідач вказане розпорядження не виконує, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. За таких обстави, суд вважає за доцільне усунути позивачу перешкоди в спілкуванні з мало- літньою донькою шляхом визначення днів побачень у перші та треті вихідні кожного місяця за мі- сцем проживання дитини без присутності матері за попередньою домовленістю з матірю дитини та спілкування з правом забирати дитину за місцем свого проживання щомісячно на три кален- дарних дні (на вихідні) за попередньою домовленістю з матірю дитини. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 704 грн.80 коп., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved