Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

25 листопада 2021 року Дарницьким районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 753/8884/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 1 грудня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва від адвоката Войтенка І.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно витрат на правничу допомогу. Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 6 грудня 2021 року заяву передано судді Шаповаловій К.В. Фактично заяву передано судді 10 грудня 2021 року. Звертаючись із поданою заявою, адвокат Войтенко І.В. зазначає, що у відзиві на позовну заяву зазначав про те, що після ухвалення судового рішення у справі ним будуть подані до суду додаткові докази про понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. 20 грудня 2021 року до суду від позивача надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення. У судове засідання 23 грудня 2021 року з`явився адвокат Войтенко І.В. підтримав свою заяву та просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 28000 грн. Представник позивача заперечував проти задоволення заяви вказав, що адвокатом було порушено 5-ти денний строк для подання відповідних доказів, а також ним не було зроблено відповідної заяви до кінця судових дебатів, як то визначено нормами ЦПК України. Крім того, позивач та його представник зауважували, що до заяви не додано доказів сплати відповідачем коштів на рахунок адвоката Войтенка І.В. за отримані послуги правничої допомоги. У судовому засідання також було розглянуто клопотання адвоката Войтенка І.В. про залишення без розгляду відзиву на його заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки нормами ЦПК України не передбачено подання відзиву на таку заяву. Заслухавши думку представника позивача, судом було відмовлено у задоволенні такого клопотання, з огляду на те, що фактично така заява позивача містить заперечення щодо ухвалення додаткового рішення, а назва такої заяви як «відзив» не впливає на зміст поданої заяви. До того ж відзив подавався безпосередньо позивачем, а не його представником, адвокатом і суд допускає, що позивач юридично необізнана людина, а тому може не знати вірно назви відповідних заяв, що подаються до суду на тій чи іншій стадії розгляду. Крім того, нормами ЦПК України не передбачено такої підстави для залишення без розгляду письмових заяв, як не вірна назва заяви. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, заслухавши учасників справи, суд доходить до наступного висновку. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Під час перебування справи у провадженні суду 19 листопада 2021 року від представника відповідача у справі надійшов відзив, у якому було зазначено про орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, відповідно до приписів ЦПК України та вказано, що протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі до суду буде подано акт прийому-передачі наданих послуг для визначення точної суми правничої допомоги, що була отримана відповідачем. До відзиву представником відповідача було долучено договір про надання правової допомоги від 8 липня 2021 року, відповідно до пункту 1.1. якого клієнт ( [PERSON] ) доручає, а адвокатське бюро («Войтенко та партнери») бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту у обсязі та умовах , передбачених даним договором під час розгляду цивільної справи № 753/8884/21 за позовом [PERSON] до клієнта про стягнення заборгованості у Дарницькому районному суді м. Києва. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Войтенком І.В. долучено акт прийому-передачі виконаних робіт від 26 листопада 2021 року № 1-01/07-21, який підписаний відповідачем та адвокатом. Вказаний акт містить перелік послуг, що надавались адвокатом Войтенком І.В. відповідача, кількість витрачених годин та загальну вартість наданих послуг в розмірі 28000 грн. Судом встановлено, що адвокатом Войтенком І.В. надано суду докази щодо понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в розмірі 28000 грн, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У судовому засіданні та у письмовій заяві щодо ухвалення додаткового рішення ані позивач, ані його представник не мали жодних зауважень та заперечень щодо поданих адвокатом Войтенком І.В. доказів на надані послуги щодо правничої допомоги, щодо розміру таких витрат та щодо виду послуг, що були зазначені у відповідному акті. Також позивач та його представник не робили жодних заяв щодо співмірності/неспівмірності витрат відповідача саме в розмірі 28000 грн та не подавали заяв про зменшення їх розміру, в той час як суд позбавлений можливості зменшити розмір таких витрат на власний розсуд та з власної ініціативи. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 910/4881/18. Щодо подання заяви про надання доказів понесених витрат, суд зазначає, що така заява адвокатом Войтенком І.В. була зроблена у відзиві на позов, який надсилався на адресу позивача та у судовому засіданні представник позивача зазначала, про те, що ознайомлена із відзивом на позов. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, нормами ЦПК України визначено граничний строк подання відповідної заяви, проте не обмежено можливість подання її, зокрема у письмових заяв по суті спору, або у першому судовому засіданні під час розгляду справи. Таким чином, доводи позивача та його представника про наявність підстав для залишення без розгляду заяви адвоката Войтенка І.В. з цих підстав, не знайшли свого підтвердження та спростовуються вище зазначеним. Стосовно строку подання доказів понесених витрат, а саме те, що позивач зазначив, що такі були подані після спливу 5 днів після ухвалення судового рішення по суті спору. Як зазначалось, судове рішення у справі було ухвалено 25 листопада 2021 року, отже граничний строк подання доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу - 30 листопада 2021 року включно. Заява про ухвалення додаткового рішення із відповідними доказами надійшла до суду від адвоката Войтенка І.В. 1 грудня 2021 року. В той же час, така заява була надіслана суду засобами поштового зв`язку та, відповідно до відбитку штампу на поштовому конверті, була надіслана суду 29 листопада 2021 року, отже у визначений ЦПК України строк. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Щодо зауваження позивача та його представника про відсутність доказів сплати відповідачем на користь адвоката Войтенка І.В. коштів у розмірі 28000 грн, суд зазначає таке. Нормою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням письмових заперечень позивача та його представника, з огляду на відсутність заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також будь-яких заперечень щодо співмірності та розміру таких витрат, суд дійшов до висновку про те, що заява адвоката Войтенка І.В. підлягає задоволенню. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved