Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

25\~травня 2020\~року до\~Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова надійшла\~позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якої позивач просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 88\~701, 61 грн., з яких проценти від суми позики в розмірі 49 567,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 30 666,98 грн., 3% річних у розмірі 8 467,34 грн. Стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~870, 00 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем 03.03.2011 року. На виконання договору позики, позивач передав, а відповідач прийняв суму позики в розмірі 56 000 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму до 01.05.2011 року. \~ \~ \~ \~В серпні 2012 року позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Відповідача про стягнення боргу на вищезазначеним договором позики. За результатами розгляду Московським районним судом м. Харкова справи № 2027/12664/2012, вирішено стягнути з Відповідача суму боргу в розмір 56 000 грн., 2189 грн. в рахунок 3% річних, 1288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ. \~ \~ \~ \~В подальшому, [PERSON] 23.09.2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова подано аналогічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 16 376, 33 грн., в тому числі, 10 000 грн. штрафу, проценти від суми позики у розмірі 4282,08 грн., інфляційні втрати в сумі 336,00 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 1758,25 грн. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року по справі № 639/8220/13-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики відмовлено. \~ \~ \~ \~Після неодноразового перегляду зазначеного рішення суду, рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року по даній справі, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року змінено, стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4282,08 грн., три процентів річних у розмірі 1758,25 грн., 336,00 грн. суми інфляційних втрат, а всього в розмірі 6 376,33 грн., в іншій частині рішення суду залишено без змін. \~ \~ \~ \~Крім того, у зв`язку з фактичним невиконання рішення суду, 18.09.2014 [PERSON] подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині штрафних санкцій (проценти від суми позики, інфляційні втрати, 3 % річних) на суму 13 057,74 грн. до Жовтневого районного суду м. Харкова. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2014 року по справі № 639/9148/14-ц, позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Зазначене рішення суду набрало законної сили. \~ \~ \~ \~Також, у зв`язку з фактичним невиконання рішення суду, 02.05.15 року [PERSON] подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині штрафних санкцій (проценти від суми позики, інфляційні втрати, 3 % річних) на суму 26 060,61 грн. до Жовтневого районного суду м. Харкова. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2015 року по справі № 639/4512/15-ц, позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Зазначене рішення суду набрало законної сили. На теперішній час у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться зведене виконавче провадження № 54661868 з примусового виконання зазначених рішень суду. Крім того, відповідач своїх грошових зобов`язань по сплаті боргу за договором позики не виконав. \~ \~ \~ \~Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. \~ \~ \~ \~Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. \~ \~ \~ \~Таким чином, на думку позивача, станом на 14.05.2020 року у відповідача виник обов`язок сплати, а у позивача право донарахування процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з позовною заявою. Заочним рішенням Жовтневого рай1онного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 88\~701,61 грн. (вісімдесят вісім тисяч сімсот одна гривня 61 копійка), з яких: проценти від суми позики в розмірі 49\~567,29 грн., інфляційні витрати у розмірі 30\~666,98 грн., 3% річних у розмірі 8\~467,34 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 887,01 грн. ( вісімсот вісімдесят сім гривень 01 копійка). В березні 2021 року заявник [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 639/3160/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Жовтневого районного суду\~м.\~Харкова від\~29\~березня 2021\~року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 639/3160/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 639/3160/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Цивільну справу № 639/3160/20 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості призначено до розгляду в судове засідання. 01 квітня 2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що пред`явивши вимогу ще у 2013 році про повернення суми позики та отримавши відповідне судове рішення про стягнення суми позики, позивач як кредитор та власник права вимоги своїм одноособовим рішенням змінив спосіб та порядок виконання договору позики, зважаючи на що позикові відносини між позивачем та відповідачем припинилися, а тому підстав для стягнення процентів за користування позикою відповідно до приписів ст. 1048 ЦК України не має. Окрім того, всі розрахунку позивачем було здійснено без урахування строків позовної давності, а отже вони є неправильними. Просив суд застосувати строк позовної давності. 05 травня 2021 року від позивача по справі надійшли додаткові письмові пояснення, у яких він зазначає, що враховуючи те, що відповідач не повернув у встановлений строк суму позики, а інший розмір процентів не встановлений договором або законом, то відповідач зобов`язаний на підставі ст. 1050 ЦК України сплатити суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, проценти від суми позики за користування грошима у відповідності до ст. 1048 ЦК України, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо строків позовної давності, то у зв`язку з неодноразовими зверненнями до суду позивачем строки позовної давності переривалися. Представник позивача[PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 10.047.2020 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , проти задоволення позову заперечувала частково, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяві. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, в судовому засіданні було встановлено що 03.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем 03.03.2011 року. На виконання договору позики, позивач передав, а відповідач прийняв суму позики в розмірі 56 000 грн. та зобов`язався повернути зазначену суму до 01.05.2011 року. (а.с. 9) \~ \~ \~ \~РішеннямМосковського районного суду м. Харкова від 03.09.2012 року стягнуто з відповідача суму боргу в розмір 56 000 грн., 2 189 грн. в рахунок 3% річних, 1 288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ. \~ \~ \~ \~В подальшому, [PERSON] 23.09.2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова подано аналогічний позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 16 376, 33 грн., в тому числі, 10 000 грн. штрафу, проценти від суми позики у розмірі 4282,08 грн., інфляційні втрати в сумі 336,00 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 1758,25 грн. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року по справі № 639/8220/13-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики відмовлено. (а.с. 38-40) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2013 року змінено. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами, трьох процентів річних та інфляційних витрат задоволено. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування грошовими коштами у сумі 4\~282 грн., трьох процентів річних у розмірі 1\~758, 25 грн. та 336 грн. суму інфляційних витрат, а всього на суму в розмірі 6\~376, 33 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. (а.с. 41-43) \~ \~ \~ \~Крім того, у зв`язку з фактичним невиконання рішення суду, 18.09.2014 [PERSON] подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині штрафних санкцій (проценти від суми позики, інфляційні втрати, 3 % річних) на суму 13 057,74 грн. до Жовтневого районного суду м. Харкова. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.11.2014 року по справі № 639/9148/14-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 13057 грн. 74 коп., що складається з процентів за користування грошовими коштами в розмірі 4381 грн. 79 коп. , з суми інфляційних витрат в розмірі 7065 грн, трьох процентів річних у розмірі 1610 грн. 95 коп. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с. 36-37) \~ \~ \~ \~Також, у зв`язку з фактичним невиконання рішення суду, 02.05. 15 [PERSON] подано позов до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині штрафних санкцій (проценти від суми позики, інфляційні втрати, 3 % річних) на суму 26060,61 грн. до Жовтневого районного суду м. Харкова. Заочнимрішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2015 року по справі № 639/4512/15-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто зі [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER] ) заборгованість за договором позики у загальній сумі 26 060 ( двадцять шість тисяч шістдесят) грн.61 грн. Стягнуто зі [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER] ) судовий збір у сумі 260 ( двісті шістдесят ) грн. 62 коп. (а.с. 34-35) 14.02.2013 року державним виконавцем Земсковою В.С. Жовтневого відділу державної виконавчої служби ХМУ юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36584840 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 56 000 грн, 2189 грн в рахунок 3% річних, 1288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ, 656 грн. 43 коп. в рахунок судових витрат, а всього стягнути 66 299 грн.43 коп. (а.с. 12-17) \~ \~ \~ \~09.09.2014 року старшим державним виконавцем Мазій М.А. Жовтневого відділу державної виконавчої служби ХМУ юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45860986 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування грошовими коштами у сумі 4282,00 грн., трьох процентів річних у розмірі 1758,36 грн, суму інфляційних витрат, а всього на суму в розмірі 6376,33 грн. (а.с. 22-25) \~ \~ \~ \~23.12.2014 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби ХМУ юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45950505 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у сумі 13 057,74 грн. (а.с. 18-21) \~ \~ \~ \~01.09.2015року старшим державним виконавцем Мазій М.А. Жовтневого відділу державної виконавчої служби ХМУ юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48577894 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у загальній сумі 26 060,61 грн. та судовий збір у сумі 260,62 грн. (а.с. 26-28) 07.09.2017 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бєляєвим Максимом Володимировичем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, а саме, виконавче провадження № 36584840 за виконавчим листом № 2027/12664/12 від 24.01.2013 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова та виконавче провадження №45860986 з примусового виконання виконавчого листа № 639/8220/13-ц виданого 03.09.2014року Жовтневим районним судом м. Харкова у зведене виконавче провадження №54661868. (а.с. 29-30) \~ \~ \~ \~07.09.2017 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бєляєвим Максимом Володимировичем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №45950505 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова №639/9148/14-ц від 18.12.2014р. до зведеного виконавчого провадження №54661868. \~ \~ \~ \~07.09.2017 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бєляєвим Максимом Володимировичем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 48577894 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова № 639/4512/15-ц від 17.08.2015р. до зведеного виконавчого провадження №54661868. Судом було встановлено, що судові рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості знаходяться на виконанні в Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), однак на час звернення позивача до суду у травні 2020 року з даним позовом зведене виконавче провадження №54661868 не закінчено, що підтверджується листом виконавчої служби, який міститься в матеріалах справи. (а.с. 85) Таким чином, [PERSON] своїх грошових зобов`язань по сплаті боргу за договором позики не виконав. Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави для припинення зобов`язання визначено у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється часткового або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом установлено, що позивач [PERSON] , у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про виконання зобов`язань за договором позики. Так, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2012 року стягнуто з відповідача суму боргу в розмір 56 000 грн., 2 189 грн. в рахунок 3% річних, 1 288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за договором позики, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Отже, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відсотків у розмірі 49\~567, 29 грн. задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. Приписами частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки у розмірі 30\~666, 98 грн. Формула розрахунку інфляційних витрат (сума боргу) х (індекс інфляції, встановлений Державною службою статистики) = сума боргу. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 01.05.2015 року по 14.05.2020 року у розмірі 8\~467, 34 грн. Формула розрахунку трьох відсотків річних (сума боргу 56\~000, 00 грн.) х 3% річних : 365 днів х кількість днів прострочення 1\~841 день) = 8 467, 34 грн. Так, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 14 травня 2020 року складає 39\~134, 32 грн. (інфляційні витрати 30\~666, 98 грн. + 3 відсотки річних 8\~467, 34 грн.) В свою чергу відповідачем по справі було заявлено про необхідність застосування до вимог [PERSON] строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до правової позицією ВСУ від 13.01.2016 року по справі № 6-931цс15 за ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Останній раз з позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, інфляційних витрат та трьох відсотків річних позивач звертався до суду у травні 2015 року, тобто пред`явленням позову строк позовної давності було перервано і він почав відліковуватися спочатку. З позовом, що перебуває на розгляді позивач звернувся 23.05.2020 року, про що свідчить штам на конверті відправлення позову «Укрпошти» та просив суд стягнути заборгованість за період з 01.05.2015 року по 14.05.2020 року. Враховуючи те, що суд не може вийти за рамки заявлених позовних вимог, а також те, що відповідачем по справі було заявлено про застосування строку позовної давності, то суд розглядає період за який підлягають нарахуванню інфляційні витрати та три відсотки річних з 23.05.2017 року по 14.05.2020 року. Формула розрахунку інфляційних витрат (сума боргу) х (індекс інфляції, встановлений Державною службою статистики) / 100 (сума боргу). Так, 56\~000, 00 грн. (сума боргу) х 122,08 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 56\~000, 00 грн. = 12\~364, 80 грн. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 23.05.2017 року по 14.05.2020 року. Формула розрахунку трьох відсотків річних (сума боргу 56 000, 00 грн.) х 3% річних : 365 днів х кількість днів прострочення 1 088 день) = 5\~006, 08 грн. Так, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом на 14 травня 2020 року складає 17\~370, 88 грн. (інфляційні витрати 12\~364, 80 грн. + 3 відсотки річних 5\~006, 08 грн.) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~870, 00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги. Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч зазначеним положенням закону представником позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, а отже вони не підлягають стягненню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір відповідно розміру задоволених позовних вимог ціна позову 88\~701, 61 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 17\~370, 88 грн. = 19, 58 %; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 887, 02 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача 19, 58% = 173, 68 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial