Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

25 вересня 2018 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Шпакович О.В. звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, вимоги якої було уточнено, та відповідно просила суд:- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] , кадастровий номер 3220882601:01:006:0100 шляхом демонтажу воріт, що встановлені на земельній ділянці за власний рахунок відповідача [PERSON] ; -заборонити відповідачу [PERSON] прохід хвірткою у паркані (який межує з земельною ділянкою позивача) для усунення безперешкодного входу на земельну ділянку відповідачем та будь - яких третіх осіб; - а також стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1509 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 8000 грн.( а.с. 7-11, 68,69). В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0142 для ведення особистого селянського господарства в с. Гнідин по вулиці Мєшкова, кадастровий номер 3220882601:01:006:0100. Проте, з моменту отримання позивачем вищезазначеної земельної ділянки та оформлення на неї права власності, відповідач не визнає це право та всіляко створює перешкоди позивачу вільного володіння та користування цією земельною ділянкою протягом 2015-2018р р. Вказує, що відповідач, не дивлячись на відсутність законних підстав, користується належною позивачу земельною ділянкою, а саме: вільно пересувається особисто сама та члени її родини по земельній ділянці, заїжджають своїми транспортними засобами на земельну ділянку. Більш того, до приватизації земельної ділянки позивачем, відповідач на ділянці встановила ворота, які позивач просила неодноразово зняти. Натомість, відповідач всіляко ігнорує прохання, що істотно обмежує позивачеві доступ у користуванні земельною ділянкою. Оскільки ці ворота є приватною власністю відповідача, хоч і встановлені та знаходяться на чужій приватній власності, позивач вважає за неможливе для себе пошкодити особисте майно відповідача. З приводу такої ситуації позивач неодноразово зверталася до внутрішніх органів (поліція). Крім того, у відповідача встановлений паркан, що межує з земельною ділянкою позивача, і в ньому встановлена хвіртка, яка відкриває доступ до земельної ділянки позивача з ділянки відповідача і за допомогою якої вільно і безперешкодно можна потрапити на земельну ділянку позивача і відповідно вільно користуватися нею. Позивач також зверталася до відповідача з проханням заблокувати хвіртку з метою закрити доступ до вищевказаної земельної ділянки, але і ці прохання відповідачем ігнорувалися. Вважає, що відповідач безпідставно\~користується сама\~і перешкоджає\~при цьому\~у користуванні позивачеві власною земельною ділянкою, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду за захистом свого права. Ухвалою судді Яковлєвої Л.В. від 11 жовтня 2018 року(а.с.46,47) відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою судді Муранова-Лесів І.В. від 26 лютого 2019 року( а.с.66), відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2019 року, прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до підготовчого судового засідання. 20.02.2019 р. представником позивача-адвокатом Шпакович О.В. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог( а.с.68,69). Ухвалою від 14 травня 2019 року закрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті( а.с.91). У судовому засіданні представник позивача-адвокат Шпакович О.В. повністю підтримала заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, просила суд їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема у ст.82 цього Кодексу. Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 та 6 ст.81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а також, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0142 га, кадастровий номер 3220882601:01:006:0100, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності за індексним номером 37541191, виданого 14.05.2015 р. Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2015 індексний номер 37541388( а.с.12,13). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-3204145602015 від 24.03.2015 вбачається, що сторони є суміжними землевласниками належна позивачу земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] .В описі меж, що є додатком до даного витягу зазначено: від Б до В [PERSON] [PERSON] , від [PERSON] до [PERSON] [PERSON] ( а.с.121-123). Наведене також підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі № 359/9077/15-а від 07.12.2015 р., та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у вказаній справі від 03.02.2016р у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області , треті особи Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення (а.с.14-16). З долучених позивачем до позовної заяви копій листів Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 19.06.2015 та від 25.02.2016 р., вбачається, що спір між сторонами щодо незаконного встановлення воріт на належній позивачу земельній ділянці та прохід хвірткою у паркані між належними сторонам земельними ділянками виник у червні 2015 року (а.с. 17,18). Факт встановлення воріт на земельні ділянці позивача, а також факт користування земельною ділянкою позивача сторонніми особами підтверджується фотознімками з відео фіксації відеокамерою, встановленою позивачем на належні їй земельні ділянці кадастровий номер3220882601:01:006:0100 , Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем надавалася згода на встановлення воріт на належній їй земельній ділянці та на прохід хвірткою у паркані, що межує з земельною ділянкою позивача, відповідачем суду не надано. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів. Згідно з п.г) та п.е) ч.1 ст.91\~ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ч.1 ст.321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, ч.2 ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ч.3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Обраний позивачем спосіб захисту в частині усунення перешкод земельною ділянкою шляхом демонтажу воріт, встановлених відповідачем на земельній ділянці позивача, та шляхом заборони проходу хвірткою у паркані, який межує з земельною ділянкою позивача, відповідає вищенаведеним вимогам чинного земельного, а також цивільного законодавства (ч.2 ст.16 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що необхідно усунути перешкоди позивачу щодо користування нею земельною ділянкою, кадастровий номер якої 3220882601:01:006:0100, розташованою за адресою: [ADDRESS] Мєшкова, шляхом демонтажу воріт, що встановлені на земельній ділянці за власний рахунок відповідача [PERSON] , та заборонити відповідачу прохід хвірткою у паркані, який межує з земельною ділянкою позивача, для усунення безперешкодного входу на земельну ділянку відповідача та будь-яких третіх осіб, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн. за договором про надання юридичних послуг № 09-06/17 від 04 липня 2017 року( а.с.41), укладеним позивачем із адвокатом Шпакович О.В., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК\~України, \~судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать \~також витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2\~ст.137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі № 372/1010/16-ц. Встановлено, що відповідно до договору про надання юридичних послуг № 09-06/17 від 04 липня 2017 року, виконавцем адвокатом Шпакович О.В. були надані послуги з надання правової допомоги на суму 1350 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про оплату вище зазначених послуг № 0.0.1135186221.1 від 17.09.2018 р.(а. с. 39). Будь-яких доказів на підтвердження оплати іншої частини понесених витрат на правову допомогу позивачем суду не надано, а тому в цій частині вимог- слід відмовити. У відповідності до\~ ст.\~141\~ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та комісії банку\~ в сумі 1509,60 гривень( а.с. 1,2,3,4), підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial