Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

25.11.2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], який мотивовано тим, що 28.05.2013 року, відповідно до укладеного договору №б/н, відповідач, як позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами [PERSON]», які викладені на сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та [PERSON] Договір, що підтверджується його підписом у заяві. Позивач виконав свої зобовязання та надав Позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5 000,00 грн. Однак, відповідач не надавав своєчасно [PERSON] грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку з тим, що відповідач не виконав належним чином умови укладеного Договору, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним Договором, яка станом на 31.10.2016 року становить 43\~379,81 гривень та складається з наступного: - 4\~421,57 грн. - заборгованість за кредитом; - 33\~216,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), - 2\~041,90 грн. штраф (процентна складова). Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом до відповідача за захистом своїх порушених прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, які наведено в позові, зазначив, що з виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав готівку, поповнював свій кредитний рахунок а тому відповідач має повернути борг позивачу разом зі штрафними санкціями в повному обсязі. Заявлений до застосування відповідачем строк позовної давності не підлягає до застосування, оскільки він (строк) постійно переривався, відповідним поповненням рахунку відповідачем (24.12.2013 року поповнення рахунку на 250 грн., 25.02.2014 року переведення коштів між картками (рахунками)), що свідчить про визнання відповідачем боргу. Також звернув увагу суду на п. 1.1.7.31. Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого строк позовної давності відносно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафу складає 50 років. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали частково в розмірі, зазначеному в заяві про часткове визнання позовних вимог, долученої до матеріалів справи, в якій відповідач визнає позовні вимоги в сумі 7\~627,12 гривень, з яких: заборгованість за кредитом із застосуванням трирічної позовної давності за період з 25.11.2013 року по 25.11.2016 року (день звернення з позовом до суду) в розмірі 3\~172,32 гривень, заборгованість по процентах за користування кредитом з розрахунку 30% річних із застосуванням трирічної позовної давності за період з 25.11.2013 року по 25.11.2016 року (день звернення з позовом до суду) в розмірі 2\~854,80 гривень, заборгованість по пені із застосуванням річної давності за період з 25.11.2015 року по 25.11.2016 року в сумі 1\~100 гривень, штраф в сумі 500 гривень. Додатково відповідач вказав, що його при отриманні платіжної картки зі встановленим кредитним лімітом було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, однак пункт Умов щодо строку позовної давності в 50 років він не помітив. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя, просив застосувати позовну давність в 3 роки до вимог щодо заборгованості за кредитом та процентами, позовну давність в 1 рік щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.05.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитором та відповідачем [PERSON] як позичальником, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з Заяви позичальника, Памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON] (а.с.5-31). За зазначеним договором відповідач отримав платіжну картку № 5211537415769236 з кредитним лімітом в розмірі 5 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (березень 2016 року) (а.с. 147 151). Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», Відповідач при укладанні Договору про надання банківських послуг дав свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою [PERSON]. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами [PERSON]», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В п.2.1.1.7.6 Умов визначено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг обовязком позичальника є гасити заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених вказаним договором. За п.2.1.1.5.6 - у випадку невиконання зобовязань за вказаним Договором, на вимогу [PERSON] виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту) та виплатити винагороду банку. Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та закону. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, однак, згідно розрахунку суми боргу, заборгованість відповідача по договору станом на 31.10.2016 року становить 43\~379,81 гривень та складається з наступного: - 4\~421,57 грн. - заборгованість за кредитом; - 33\~216,34 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), - 2\~041,90 грн. штраф (процентна складова). Отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.10.2016 року (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В ході розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що відповідач отримав на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору. Вирішуючи клопотання позивача та його представника про застосування наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята\~статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Сторони визначили, що строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п.1.1.7.31 Договору). З розрахунку заборгованості та виписки з карткового рахунку відповідача вбачається, що востаннє [PERSON] здійснив погашення кредитної заборгованості 26.02.2014 року (перевід коштів між картками) на 50 гривень, після якого розмір кредитної заборгованості зменшився з 4\~641,69 гривень до 4\~591,69 (а.с.4, 149-151). Беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 25.11.2016 року, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності слід відмовити. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача в розмірі, визначеному позивачем. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved