Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 жовтня 1987 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований у Виконкомі Буймерської сільської ради Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 7. Від спільного життя з відповідачем мають двох повнолітніх дітей. Останнім часом сімейне життя не склалося. В сім'ї немає взаємопорозуміння, постійно виникають суперечки за будь-які побутові питання та питання ведення домашнього господарства. Відповідач зловживає спиртними напоями. Спільного господарства вони не ведуть, подружні відносини між ними припинені п'ять років тому. Тому вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] Позивач до початку судового засідання надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала повністю, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути без її участі. Відповідач до початку судового засідання також надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував, справу просив розглянути без його участі. В судове засідання сторони не з'явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі. Позивачка позов підтримує, відповідач позовні вимоги визнав. В зв'язку з чим, суд вважає, за доцільне відповідно до вимог ст. ст. 169, 197 ЦПК України розглянути справу у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.5), 17 жовтня 1987 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Виконкомі Буймерської сільської ради Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 7. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що спільне господарство сторони не ведуть, подружні стосунки між ними припинені понад п'ять років, відновлювати їх сторони не бажають. Наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved