Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

24.11.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із наведеним вище позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначав наступне. АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , шляхом підписання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил продукту кредитних карт б/н від 20.11.2012 року, уклали кредитний договір, згідно до якого остання отримала кредит у розмірі 3\~909, 21 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому [PERSON] своїм підписом підтвердила, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил продукту кредитних карт, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком кредитний договір (далі Договір). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит, водночас остання порушила умови Договору і має прострочену заборгованість станом на 10.11.2019 року на загальну суму 11\~347, 73 грн., яка склалася з тіла кредиту 3\~334, 55 грн., відсотків за користування кредитом 4\~126, 68 грн. та пені 3\~886, 50 грн. [PERSON] в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, а тому АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом. З огляду на вказане, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену вище суму заборгованості за кредитним договором, а також суму понесених судових витрат у розмірі 1 921 грн. 00 коп. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 10.02.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та її призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 08 год. 30 хв. 28.02.2020 року. В подальшому розгляд справи було відкладено на 08 год. 30 хв. 19.03.2020 року (а.с. 104, 110). Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Крім того, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі за наявності для цього правових підстав (а.с. 41, 111, 112). Відповідач [PERSON] ,\~в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив не подала (а.с. 108, 113). \~ \~ \~ \~ Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~положень статті\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20.11.2012 року АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил продукту кредитних карт б/н, згідно до якої остання отримала кредит у розмірі 3\~909, 21 грн. строком на 36 місяців, а саме з 20.11.2012 року по 30.11.2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму остатку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. При цьому, [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що Генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у цій угоді (а.с. 62). Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що укладений між сторонами кредитний договір від 20.11.2012 року, по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України. Згідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно до ч. 1 ст.\~625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Нормами статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Генеральної угоди, відповідач зобов`язався здійснювати погашення заборгованості починаючи з «1» по «25» число кожного місяця шляхом надання Банку грошових коштів (щомісячного платежу) в розмірі 141, 83 грн., для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, а також іншим витратам у відповідності до Умов та правил. Датою останнього погашення заборгованості сторони визначили 30.11.2015 року (а.с. 62). Підпунктом 2.8 п. 2 Генеральної угоди, встановлено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, останній повинен сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах надання банківських послуг (далі Умов), за кожний день прострочення (а.с. 62). Підпунктом 1.1.5.25 п. 1.1.1 Умов, встановлено застосування пені за несвоєчасну сплату кожного грошового зобов`язання, передбаченого Договором та Умовами, у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення (а.с. 73). [PERSON] користувалася коштами, разом з цим, не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с. 51-53, 59-60). Таким чином, згідно до позовних вимог, [PERSON] станом на 10.11.2019 року має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 11\~347, 73 грн., яка склалася з тіла кредиту 3 334, 55 грн., відсотків за користування кредитом 4\~126, 68 грн. та пені 3\~886, 50 грн. Суд погоджується із позовними вимогами Банку стосовно наявності у [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором у вигляді заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3\~334, 55 грн. та пені в розмірі 3\~886, 50 грн., а тому вважає, що позов в цій частині слід задовольнити. Між тим, не вбачає суд підстав для задоволення позову в повному обсязі в частині стягнення суми заборгованості по процентам саме станом на 10.11.2019 року в розмірі 4\~126, 68 грн., з наступних підстав. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18). У цій справі сторони погодили, що строк дії договору становить до 30.11.2015 року. За таких умов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягають задоволенню терміном не по 10.11.2019 року, як того просить позивач, а по 30.11.2015 року (закінчення строку дії договору), що складає суму в розмірі 1\~755, 82 грн. (а.с. 6). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором від 20.11.2012 року на загальну суму 8\~976, 87 грн., де 3\~334, 55 грн. тіло кредиту, 1\~755, 82 грн. відсотки за користування кредитом в межах дії договору з 20.11.2012 року по 30.11.2015 року, 3\~886, 50 грн. пеня. В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. \~ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з [PERSON] в сумі виходячи з розрахунку: (8\~976, 87 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 1 921, 00 грн. (розмір судових витрат) /11 347, 73 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1\~519, 65 грн.

Outcome: partial