Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

25.08.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 7500 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на неналежне виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини з боку відповідача. Ухвалою суду від 31.08.2021 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. 16.09.2021 відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що ще до відкриття провадження почав перераховувати кошти на банківську картку дитини, однак не заперечує проти стягнення у судовому порядку аліментів в розмірі, що відповідає прожитковому мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини у розмірі 2510 грн. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що дитина перебуває на її утриманні, коли дитина захворіла, відповідач їй матеріальної допомоги на лікування доньки не надав, тому вона змушена звертись до суду з зазначеним позовом. Також в провадженні суду перебуває її позов до відповідача про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини - в розмірі 5000 грн., щомісячно, до одужання дитини. Вона дійсно отримувала кошти відповідача тричі, але вважає, що це ним були надіслані кошти цільового призначення - саме на лікування дитини, які повинен суд врахувати у справі про стягнення додаткових витрат. ЇЇ дохід становить 7100 грн, розмірі доходів відповідача їй невідомий, але він працює за кордоном, тому має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розміром. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений у встановленому порядку. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково, вважає їх необґрунтованими, просить позов задовольнити частково, з урахування наданих заперечень. Крім того, зазначив, що не заперечує проти того, щоб аліменти були стягнуті з часу подання позову до суду, а платежі, здійснені відповідачем були враховані при розгляді справи про стягнення додаткових витрат на лікування дитини. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 червня 2011 року. Рішенням Хортицького районного суду від 1 червня 2021 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач - [PERSON] .. Дитина знаходиться на утриманні матері, яка працює оператором на АЗС. Дитина - [PERSON] , [INFO] , постійно мешкає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , стан здоров`я ускладнений наявними захворюваннями. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму, стан здоров`я і матеріальне становище сторін, матеріальне становище платника аліментів, який наразі працює за кордоном. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий заробіток, частину його одержує в натурі, а так само при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі викладеного, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виходячи із засад справедливості і розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що батько [PERSON] - відповідач по справі, має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 7500 гривень доказами не доведена. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial