Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

25.06.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом позбавлення [PERSON] (що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) права користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову посилається на те, що згідно договору дарування житлового будинку від 19.05.2006 року йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Позивач перебував у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину. За рішенням суду шлюб було розірвано. Позивач посилається на те, що [PERSON], залишившись проживати у спірному будинку після розірвання шлюбу, робить неможливим для позивача проживання з нею, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України його право власності має бути захищено шляхом визнання її такою, що втратила право користування. 22.10.2015 року [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], подала зустрічну позовну заяву до позивача по первісному позову [PERSON], третя особа - виконком Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування про захист права користування житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення в якій посилається на те, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS]. В шлюбі у них народилась спільна донька - [PERSON], [INFO], яка мешкала та зареєстрована з того часу у вказаній садибі. Сама позивач з часу реєстрації шлюбу за пропозицією та згодою власника вселилась та зареєструвалась у спірній садибі. Ніяких договорів стосовно користування житлом не укладалось. [PERSON] створює штучні перешкоди в проживанні [PERSON] та [PERSON] в його будинку, що змушувало її звертатись із заявами до міліції. Посилається на те, що вона та [PERSON] іншого житла у м. Вільногірську не мають, а припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє їх права користування житлом. [PERSON] просить в порядку усунення перешкод в здійсненні нею та малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], права постійного користування житловими приміщеннями, розташованими в будинку по [ADDRESS], вселити її разом із неповнолітньою дитиною в зазначений вище будинок та зобов'язати відповідача надати їй та дитині вільний доступ до зазначеного вище житла без будь-яких перешкод шляхом надання їй ключів від вхідних дверей та хвіртки. Позивач [PERSON] та його представник первісний позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити. Позивач пояснив, що має намір проживати у спірному будинку, оскільки він є його власником, а відповідач йому чинить перешкоди у цьому, пошкоджує майно. Також пояснив, що проти проживання дочки у будинку він не заперечує, однак якщо вона буде проживати з ним, а не з матір'ю, тоді він надасть їй ключі. Проти проживання у будинку колишньої дружини категорично заперечував, посилаючись на наявність між ними тривалого конфлікту та її поведінку. Відповідач та її представник первісний позов не визнали, суду пояснили, що проти його задоволення заперечують, просили в його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з поважних причин. Представник третьої особи [PERSON] позов в частині вселення малолітньої [PERSON] в належний [PERSON] будинок підтримала, просила задовольнити з метою захисту інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши диск з фотографіями, допитавши свідків, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та з матеріалів справи випливає, що [PERSON] на праві власності належиться будинок з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.05.2006 року (а.с. 17, 18). [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 10.08.2006 року, що випливає з копії її паспорта (а.с. 240). Сторони в судовому засіданні визнали, що у спірному будинку також проживала та зареєстрована дочка сторін 2004 р.н., яка зараз проживає із матір'ю (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Сторони з 14.11.2003 року перебували у шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] та мають дитину - [PERSON], 2004 р.н. (а.с. 16). За рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.03.2015 року, яке набрало законної сили 27.03.2015 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15). [PERSON] в позовній заяві стверджує, що орендував житло для особистого проживання, що підтверджується копією договору оренди квартири від 01.11.2011 року, до якого додані розписки про сплату коштів за оренду житла (а.с. 19-21, 94-99). В обґрунтування позовів [PERSON] та [PERSON] посилаються на наявність конфлікту, постійні сварки, навіть із застосуванням сили, які виникають між ними та за участі інших осіб. На підтвердження цих обставин до справи за їх клопотаннями долучені заяви сторін до органів внутрішніх справ, висновки за наслідками перевірок заяв, листи, пояснення [PERSON] та [PERSON], [PERSON] (а.с. 61-70). До матеріалів справи долучені диски №№ 2,3, однак в судовому засіданні 11.01.2016 року представник [PERSON], який не обмежений в своїх повноваженнях, заперечував проти дослідження вказаних відеозаписів, які містять зображення його довірительки і носять особистий характер. Посилався на те, що вказана особа дозвіл відповідно до положень ЦК України на їх оголошення в судовому засіданні не надавала і не надає. Представник позивача та позивач [PERSON] визнали, що вказані відеозаписи містять зображення [PERSON] і на дисках зафіксовані її дії по перешкоджанню позивачу доступу до будинку. Вказані докази подані на підтвердження того, що між сторонами існує конфлікт. Виходячи з цього, враховуючи положення ч. 4 ст. 6 ЦПК України, судом не досліджувались в судовому засіданні відеозаписи, які містяться на дисках №№ 2, 3 (а.с. 112, 113), а тому оцінку цим доказам суд не надає. До ЄРДР внесені відомості по заяві [PERSON] про вивезення з належного йому будинку спільних речей колишнього подружжя 08.10.2015 року, нібито його колишньою дружиною (а.с. 168). [PERSON] звертався до Вільногірського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (далі - Вільногірського МВ) з приводу пошкодження невідомою йому особою шин його автомобіля. В цьому він підозрював свою тещу [PERSON] ЖЕО № 258 від 23.01.2015 року списана до справ Вільногірського МВ згідно ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 189, 190, 191). [PERSON] по ЖЕО № 2187 надано відповідь, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] та належному йому майна у майбутньому (а.с. 197). [PERSON] зі свого боку зверталась зі скаргою на дії [PERSON], який привів в належний йому за документами будинок [PERSON] (а.с. 192). Згідно пояснень [PERSON], 13.07.2015 року близько 19.00 год. вона та [PERSON] прийшли до належного йому домоволодіння, де на городі виявили відсутність плодів на кущах помідорів, які зірвані та лежать в кущах клубними, а частина закинута в туалет на подвір'ї. У скоєному підозрює [PERSON], оскільки вона проживає у домоволодінні. Аналогічні пояснення надав і [PERSON] (а.с. 198, 199). Згідно пояснень [PERSON], які надані у квітні 2015 року, її колишній чоловік [PERSON] почав викидати її речі в присутності дитини, погрожував їй. Вона та дитина зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Дочка сторін [PERSON] пояснила, що 27.04.2015 року [PERSON] в ході конфлікту з матір'ю викинув речі її матері із будинку на двір. [PERSON] від дачі пояснень відмовився (а.с. 209-211). [PERSON] 29.07.2015 року подала заяву на ім'я начальника Вільногірського МВ з проханням вжити заходи щодо [PERSON] вказала, що цього ж дня вона прийшла додому і її колишній чоловік почав їй погрожувати, що, якщо вона зараз не залишить будинок, то він почне її бити. Висловлювався нецензурною лайкою, викинув речі. Згідно висновку від 29.07.2015 року по ЖЕО № 2314, встановлено, що [PERSON] будь-яких протиправних дій до колишньої дружини не вчиняв (а.с. 212, 213). З пояснень [PERSON] від 02.07.2015 року випливає, що 01.07.2015 року, приблизно о 22.00 год. вона прийшла до себе додому та побачила, що на воротах змінено замок, через що вона довго не могла потрапити до себе додому. В цьому вона підозрює [PERSON] (а.с. 214). [PERSON] 02.07.2015 року подала заяву на ім'я начальника Вільногірського МВ з проханням вжити заходи щодо її колишнього чоловіка [PERSON] щодо зміни ним замків (а.с. 216). Згідно висновку від 06.07.2015 року встановлено, що [PERSON] пояснив, що замки змінено, оскільки старий замок зламався (а.с. 217). З [PERSON] проводились профілактичні бесіди про недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] та її майна (а.с. 215). Матеріали ЖЕО № 891 від 25.03.2015 року, матеріали ЖЕО № 887 від 25.03.2015 року, матеріали ЖЕО № 733, матеріали ЖЕО № 1063 списані до справ Вільногірського МВ згідно ЗУ «Про звернення громадян». При перевірці встановлено, що [PERSON] дійсно в спільне домоволодіння привів свою нову кохану, до дитини вона відноситься добре. [PERSON] пояснив, що [PERSON] на протязі останніх шести місяців поводиться неадекватно, зловживає алкоголем, вчиняє з ним сварки. [PERSON] пояснив, що в будинку є його майно і дружина перешкоджає його спілкуванню з дочкою (а.с. 218 - 221). 08.04.2015 року [PERSON] подала заяву на ім'я начальника Вільногірського МВ в якій вказала, що колишній чоловік приходить до будинку з [PERSON], дитина її боїться (а.с. 222). [PERSON] у квітні 2015 року подала заяву на ім'я начальника Вільногірського МВ в якій вказала, що [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою та викидав її речі (а.с. 224). Згідно висновку від 16.04.2015 року з пояснень [PERSON] випливає, що він прийшов до спірного будинку, щоб поспілкуватись із донькою, однак колишня дружина чинить перешкоди (а.с. 226). З висновку по ЖЕО № 1329 випливає, що дії [PERSON] підпадають під ст. «самоправство» і [PERSON] рекомендовано звернутись до суду (а.с. 227). За клопотанням [PERSON] до справи долучені фототаблиці на 28 аркушах та на 10 аркушах, диск № 1 (фото) з посиланням на вчинення незаконних дій [PERSON] щодо майна, яке належить [PERSON], що розташоване за адресою: [ADDRESS], зокрема, щодо пошкодження автомобіля (а.с. 72-93, 101-110) З копії заяви [PERSON] від 06.04.2015 року вбачається, що він звернувся до органів внутрішніх справ з приводу пошкодження невідомою особою його автомобіля ВАЗ-2109, який знаходився в гаражі по [ADDRESS] шляхом пошкодження даху гаражу. Особа, яка пошкодила стелю гаражу та автомобіль позивача встановити не виявилось можливим, дані, які вказують на наявність кримінально правопорушення відсутні (а.с. 175-177, 179, 180, 181). Тому твердження [PERSON] про те, що саме [PERSON] пошкодила його автомобіль та стелю гаражу по [ADDRESS] є голослівним та не підтверджено достатніми, належними або допустими доказами. [PERSON] зверталась 25.03.2015 року до органів внутрішніх справ з заявою про погрози на її адресу з боку [PERSON] Матеріали ЖЕО № 888 за цією заявою залучені до справи Вільногірського МВ згідно ЗУ «Про звернення громадян». У висновку зазначено, що [PERSON] пояснила, що у неї склались неприязні відносини з [PERSON], оскільки вона ходить до неї додому з її колишнім чоловіком [PERSON], чим травмує їх дитину (а.с. 182, 183). 13.04.2015 року [PERSON] зверталась до органів внутрішніх справ з заявою про вжиття заходів щодо [PERSON], яка 13.04.2015 року за адресою [ADDRESS] застосовувала до неї фізичну силу і спричинила їй тілесні ушкодження (а.с. 184). Згідно копії висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 52, при огляді [PERSON] 15.04.2015 року виявлено легкі тілесні ушкодження (а.с. 13). За заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР, що випливає з копії витягу з кримінального провадження № 12015040150000226, із значенням того, що невстановлена особа, 13.04.2015 року, приблизно о 20.00, знаходячись біля домоволодіння [ADDRESS], на підґрунті неприязних відносин спричинила легкі тілесні ушкодження [PERSON] Жодній особі в цьому кримінальному провадженні до цього часу не повідомлено про підозру (а.с. 178). Згідно висновку за наслідками розгляду заяви [PERSON] щодо дій [PERSON], то остаточне рішення мало бути прийнято після отримання висновку СМЕ (а.с. 185). По ЖЕО № 1149 за заявою [PERSON] гр. [PERSON] та [PERSON] винесені офіційні попередження про неприпустимість учинення протиправних дій (а.с. 186). [PERSON] в зв'язку з конфліктом з [PERSON] та [PERSON] роз'яснено, що у разі вчинення протиправних дій, вона може бути притягнута до кримінальної, адміністративної та цивільної відповідальності (а.с. 223). [PERSON] також зверталась до органів внутрішніх справ з приводу поведінки щодо неї [PERSON], а саме, образ та брутальної лайки (а.с. 187). Згідно висновку по ЖЕО № 309, матеріали списані до справ Вільногірського МВ згідно ЗУ «Про звернення громадян». При перевірці заяви [PERSON] встановлено, невідомі особи на зовнішню сторону вікон по бул. Миру, 6 нанесли образливі написи (а.с. 188). [PERSON] листом від 02.06.2015 по ЖЕО № 1615 повідомлено, що під час розгляду звернення з [PERSON] проведено профілактичну бесіду виховного характеру щодо недопущення вчинення будь-яких протиправних дій по відношенню до [PERSON] та її рідних. Матеріали ЖЕО № 770 списані до справ Вільногірського МВ згідно ЗУ «Про звернення громадян» (а.с. 193, 194). [PERSON] 25.05.2015 року звернулась до органу внутрішніх справ щодо погроз з боку [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина (а.с. 195). Згідно висновку від 02.06.2015 року ЖЕО № 1615 по заяві [PERSON] від 25.05.2015 року згідно ЗУ «Про звернення громадян» залучено до справ Вільногірського МВ (а.с. 196). Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що має неприязні відносини з [PERSON] Також пояснила, що проживає з [PERSON] з листопада 2014 року і агресія з боку [PERSON] відносно свідка виникла саме через. [PERSON] бризкала їй в очі лаком для волосся, коли вона приходила разом із [PERSON] в будинок по [ADDRESS], також вона взяла биту і погрожувала розбити машину [PERSON] В під'їзді, де знаходиться орендована [PERSON] квартира, [PERSON] розклеює листівки з погрозливими написами на адресу свідка. Конфлікт продовжується до цього часу. В будинку по вул. Криничанській на теперішній час жити неможливо, оскільки там брудно, шпалери старі, вимикачі зламані, відкоси розбиті і зараз триває ремонт. У будинку відчувається запах цигарок, оскільки [PERSON] палила у приміщенні. Свідок [PERSON] пояснив, що з жовтня або листопада 2014 року [PERSON] винаймає у нього квартиру, оскільки через складні сімейні обставини він не міг жити із колишньою дружиною. Зараз [PERSON] продовжує проживати разом із [PERSON] [PERSON], яка допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що [PERSON] знає тривалий час. У серпні 2015 року вона гуляла разом із [PERSON] та дітьми у парку. Потім вони пішли на [ADDRESS] і виявили, що змінені замки, до будинку не потрапили. На теперішній час в цьому будинку [PERSON] не проживає, винаймає квартиру, де живе разом із дитиною. Вона була вимушена придбати для дитини нові теплі речі, оскільки забрати із будинку речі дитини не змогла. [PERSON] оселилась у будинку [PERSON] після весілля, вони разом робили там ремонт. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її дочкою. [PERSON] виганяв [PERSON] та [PERSON] із будинку, не віддавав речі. На теперішній час її донька винаймає житло, проживає разом із дитиною. [PERSON] виганяв їх постійно, а у серпні 2015 року змінив замки на дверях. [PERSON] потім забрала із будинку особисті речі, коли і як свідку не відомо. Спочатку [PERSON] була зареєстрована за місцем навчання у м. Дніпродзержинську, а після укладення шлюбу зареєструвалась у будинку чоловіка по [ADDRESS] у м. Вільногірську. [PERSON] вселив її у цей будинок, як дружину без визначення певного строку, без додаткових умов. Питань щодо її проживання не було до того часу, як він почав приводити у будинок іншу жінку з січня 2015 року. Останній раз у будинку свідок була у липні 2015 року, пошкоджень не бачила. Гараж на території садиби був зачинений, зовні ніяких пошкоджень не було. Сторони в судовому засіданні визнали, що замки на воротах домоволодіння по [ADDRESS] та на дверях житлового будинку за вказаною адресою дійсно замінені у серпні 2015 року і з того часу [PERSON] та спільна дитина сторін не мають доступу на територію домоволодіння та до будинку [ADDRESS], у ньому не проживають. [PERSON] у належний йому будинок вселився та проживає в ньому на теперішній час. Вказане також підтверджується наведеними вище заявами та показами свідків. Між сторонами існує спір щодо користування належним позивачу на праві приватної власності будинком. Дані правовідносини регулюється положеннями Житлового кодексу України, Цивільного кодексу України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV із змінами та доповненнями, ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. У ст. 119 ЦПК України передбачено форма і зміст позовної заяви особи, яка зокрема, має містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. За вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права. Згідно положень ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Також основним Законом України гарантовано право кожного на житло (ст. 47 Конституції України). Статтею 18 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ закріплено право дитини на житло, відповідно до ч. 2 якої передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). При цьому є вичерпні, встановлені Законом підстави для виселення або визнання таким, що втратив право на користування житлом члена сім'ї, або колишнього члена сім'ї власника будинку. З тексту позовної заяви та з особистих пояснень позивача [PERSON] та його представника в судовому засіданні випливає, що на їх думку проживання під одним дахом у належному позивачу будинку з [PERSON] для [PERSON] є неможливим у зв'язку із її небажанням дотримуватись норм співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявляються безрезультатними. Вона продовжує руйнувати та псувати житлове приміщення, шкодить господарські культури, які вирощені на огороді, вчиняє сварки та пошкоджує майно [PERSON], погрожує їх життю постійними СМС повідомленнями та вигуками в їх адресу, поширюючи неправдиві дані для псування його та [PERSON] хорошої репутації в місті. Відповідач чинить перешкоди позивачу та [PERSON] (у тому числі її малолітній дитині), у користуванні житловим будинком. На теперішній час [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON] (а.с. 45, 46). Інші наведені в позовній заяві обставини обґрунтовують вимоги позивача, які за його клопотання ухвалою суду залишені без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт, однак надані з цього проводу докази суд визнає неналежними, оскільки ці обставини не є предметом доказування по даній справі, [PERSON] не є стороною по справі і до суду з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів не зверталась. В разі спричинення шкоди її майну, на що [PERSON] вказує в своєму позові, вона не позбавлена права звернутися до суду самостійно. У матеріалах справи є документальне підтвердження того, що по ЖЕО № 2187 [PERSON] надано відповідь, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] та належному йому майна у майбутньому (а.с. 197). У матеріалах справи відсутні дані про те, що до [PERSON] застосовувалися будь-які інші заходи запобігання чи громадського впливу. З [PERSON] також проводились профілактичні бесіді про недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно [PERSON] та її майна (а.с. 215). [PERSON] винесено офіційне попередження та роз'яснено, що у разі вчинення протиправних дій, його може бути притягнуто до кримінальної, адміністративної та цивільної відповідальності (а.с. 225). Вчинення незаконних дій [PERSON] щодо майна, яке належить позивачу [PERSON], а саме, пошкодження внутрішніх приміщень будинку та врожаю, на чому він наполягав, не підтверджено достатніми, належними та допустимим доказами. Суд не може обґрунтувати рішення виключно показами свідків та доказування відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. В даному випадку підстав для застосування положень ст. 116 ЖК України, а також ст. 8 ЦПК України до спірних правовідносин, виходячи з викладеного вище, судом не вбачається. Питання про виселення [PERSON] з будинку перед судом не ставиться, оскільки у спірному будинку на час розгляду справи вона не проживає. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України до правовідносин, що виникли між сторонами не можуть бути застосовані, оскільки вказані норми регулюють питання щодо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, до якого спірний житловий будинок не належить. Суд погоджується з твердженням представника [PERSON] про те, що відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття особи з реєстраційного обліку є рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак, слід зазначити, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно із вимогами ст. 405 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. В даному випадку, суд, дослідивши обставини непроживання [PERSON] в будинку, встановив, що вказана особа не проживає у спірному житловому приміщенні з серпня 2015 року, тому положення ст. 405 ЦК України також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Твердження представника [PERSON] про те, що саме [PERSON] перешкоджає власнику проживати у належному йому будинку не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] у будинку на теперішній час не проживає, а позивач до нього вселився. Сама по собі наявність конфлікту між колишнім подружжям, яким є [PERSON] та [PERSON], не є підставою для задоволення первісного позову. Посилання представника [PERSON] в судовому засіданні на те, що реєстрація [PERSON] в належному його довірителю будинку зумовлює для нього додаткові витрати на комунальні послуги суд не приймає до уваги, оскільки питання щодо сплати комунальних послуг не має правового значення для розгляду цієї справи. [PERSON] вселилась у будинок по [ADDRESS] у м. Вільногірську, як член сім'ї [PERSON] та була зареєстрована у ньому за його згоди. Дочка сторін також вселилась у вказаний будинок та була зареєстрована в ньому, що сторонами визнано в судовому засіданні (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Тому [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку набули права користування вказаним житлом. Доказів на спростування факту вчинення позивачем [PERSON] перешкод у користуванні займаним приміщенням малолітньою дитиною, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Те, що вона на теперішній час не проживає у будинку за встановлених в процесі розгляду справи обставин, свідчить про наявність перешкод для її користування ним. Сам факт подання до суду позову [PERSON] з вимогою про вселення свідчить, що після залишення будинку вона має намір проживати в ньому разом з дитиною. З метою захисту інтересів дитини суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON], який подано в інтересах малолітньої дитини, та вселити [PERSON] в житлове приміщення, розташоване в будинку по [ADDRESS], м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, зобов'язати надати їй вільний доступ до житла. При цьому судом не вирішується питання про визначення місця проживання дитини згідно ст.ст. 160, 161 СК України, оскільки це не є предметом даного спору. Право користування [PERSON] житлом оспорюється [PERSON], який чинить їй перешкоди в користуванні будинком, що свідчить про її відсутність в будинку з причин об'єктивного та суб'єктивного характеру, зумовлених поведінкою самого відповідача по зустрічному позову. У зв'язку з чим, суд вважає, що право [PERSON], як колишнього члена сім'ї власника житла (ч. 4 ст. 156 ЖК України), на користування спірним будинком підлягає захисту судом, тому її вимога про вселення має підставу та підлягає задоволенню. [PERSON], яка також є представником малолітньої дитини (ст. 154 СК України), не має ключів від вхідних дверей до житла та від хвіртки до садиби, а отже вони позбавлені права вільно користуватися спірним будинком. Тому суд вважає, що без надання цих ключів неможливо повною мірою захисти право за захистом якого [PERSON] звернулася з позовом до суду. Спір розглянуто в межах позовних вимог. Питання щодо користування домоволодінням в цілому не є предметом даного спору і те, що вказане питання не вирішено, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про вселення у жиле приміщення. В зв'язку з відмовою в задоволенні первісного позову, понесені [PERSON] та документально підтверджені судові витрати слід віднести на його рахунок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 487, 20 грн.

Outcome: approved