Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

26.01.2015р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 0,145га по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що була передана їй у власність на підставі рішення виконкому Судововишнянської міської ради №104 від 28.06.1996р. Вказує, що із західної сторони належна їй земельна ділянка межує із земельними ділянками відповідачки [PERSON], що належать такій на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серій [NUMBER] та [NUMBER]. Дані державні акти були видані відповідачці згідно ухвал Судововишнянської міської ради №21 та №22 від 22.10.2012р. про затвердження проектів землеустроїв щодо відведення земельних ділянок, перенесення їх в натуру площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] і передачу таких у власність [PERSON]. Виготовленням вищевказаних проектів землеустроїв щодо відведення земельних ділянок, перенесення їх в натуру проводилось ТзОВ «Галземпроект». Зазначає, що літом 2014р. відповідачка [PERSON] розпочала роботи по встановленню огорожі на своїй земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і встановила на її (позивачки) земельній ділянці металеві стовпці для огорожі, забетонувавши їх у землю, чим створила їй (позивачці) перешкоди у користуванні частиною власної земельної ділянки. Стверджує, що намагалася вирішити спір з відповідачкою [PERSON] в договірному порядку, однак відповідачка ігнорує її звернення. З даного приводу зверталася до відповідача - Судовововишнянської міської ради. Висновком постійної земельної погоджувальної комісії від 11.11.2014р., що був затверджений ухвалою Судовововишнянської міської ради від 18.11.2014р., підтверджено факт захоплення належної їй (позивачці) частини земельної ділянки. Вважає, що відповідачка [PERSON] при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не погодила у встановленому законом порядку з нею (позивачкою), як з сусіднім землекористувачем, меж виділених їй (відповідачці) земельних ділянок. З огляду на наведені обставини , просить суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати недійсною ухвалу Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №21 від 22.10.2012р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перенесення його в натуру для ведення особистого селянського господарства [PERSON]; 2) визнати недійсною ухвалу Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №22 від 22.10.2012р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перенесення його в натуру для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель [PERSON]; 3) визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 27.12.2012р., виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS]; 4) визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в [ADDRESS]; 5) зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні її (позивачки) земельною ділянкою шляхом демонтажу та розбирання забетонованих металевих стовпців огорожі та звільнити від них частину її (позивачки) земельної ділянки. Також просить стягнути з відповідачки [PERSON] в її (позивачки) користь сплачений судовий збір. Вимоги позивачкою та її представником підтримано в судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що приватизація земельних ділянок, суміжних з ділянкою позивачки, та виготовлення державних актів на право власності на дані земельні ділянки серій [NUMBER] та [NUMBER], проведені нею (відповідачкою) законно без порушень прав та інтересів позивачки, а при виготовленні технічної документації дотримані всі стандарти, що передбачені вимогами чинного законодавства. Вважають, що при встановленні огорожі також не було допущено будь-яких порушень, скільки така встановлена в межах належної їй (відповідачці) земельної ділянки. Вважають позовні вимоги надуманими й безпідставними, а тому просять відмовити в задоволенні таких. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району - спеціаліст - землевпорядник міської ради в судовому засіданні поклав вирішення спору на розсуд суду. Зазначив, що був у складі постійної земельної погоджувальної комісії, яка розглядала звернення позивачки [PERSON] про захоплення належної їй частини земельної ділянки та 11.11.2014р. давала з цього приводу відповідний висновок, а також комісії, яка розглядала звернення відповідачки [PERSON] про встановлення межі земельної ділянки по [ADDRESS] згідно державного акту на право власності. Підтвердив ті обставини, що комісією дійсно встановлено факт захоплення частини земельної ділянки [PERSON], однак не вдалось можливим встановити, ким саме з суміжних землекористувачів допущено таке захоплення; що відповідачка [PERSON] користується земельною ділянкою розмірами, що не перевищують, а відповідають розмірам, які зазначені у виданих на її ім'я державних актах про право власності на земельні ділянки, та що така встановила огорожу (межові знаки) на своїй земельній ділянці відповідно до координат, що обумовлені у виданих їй правовстановлюючих документах та технічній документації із землеустрою, не заходячи на земельну ділянку позивачки [PERSON] Представник третьої особи - Управління Держкомзему в Мостиському районі в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій вирішення даного спору покладає на розсуд суду та просить розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Галземпроект» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, не повідомив про причину своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Ст.328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. У відповідності до ст.122 ЗК України до повноважень сільських, селищних та міських рад належить передача земельних ділянок у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В силу ст.198 ЗК України процедура набуття земельної ділянки у приватну власність передбачає узгодження її меж із суміжними землевласниками і землекористувачами. Згідно ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 41 Конституції України гарантовано свободу реалізації повноважень з власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, що означає непорушність здійснення правомочностей з володіння, користування та розпорядження майном. Згідно статті 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною;г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав. У ч.1 ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі (позивач [PERSON] та відповідач [PERSON].) є суміжними власниками земельних ділянок по [ADDRESS]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 20.08.1996р., позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства площею 0.402 га на території Судововишнянської міської ради, а саме по [ADDRESS]. Дана земельна ділянка була надана позивачці на підставі рішення виконкому Судововишнянської міської ради від 28.06.1996р. Згідно Державних актів серій [NUMBER] та [NUMBER] відповідачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS] та які межують з землями позивачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] набула право власності на вказані земельні ділянки на підставі рішень співвідповідача - Судововишнянської міської ради: ухвал Судововишнянської міської ради від 22.10.2012р. за №21 та №22. Розмір ділянок, що передані у приватну власність відповідачці [PERSON], визначені технічною документацією по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю. Вказана технічна документація із землеустрою, виготовлена ТзОВ «Галземпроект», ніким не оспорювалася, включно із позивачкою, та є на даний час чинною. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] фактично користується земельною ділянкою загальною площею, що не перевищує, а відповідає розмірам, які зазначені у виданих на її ім'я державних актах про право власності на земельні ділянки, та що така встановила огорожу (межові знаки) на своїй земельній ділянці відповідно до координат, що обумовлені у технічній документації із землеустрою та виданих їй правовстановлюючих документах, не заходячи на земельну ділянку інших суміжних землекористувачів, в тому числі на земельну ділянку позивачки [PERSON] Такий висновок суду підтверджується дослідженням, що проводилось спеціалістами ДП «Львівський інститут з землеустрою», а також показаннями свідка [PERSON], який приймав участь у проведенні даного дослідження. За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК). Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 ст.59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги покликань позивачки [PERSON] на висновок постійної земельної погоджувальної комісії від 11.11.2014р., що був затверджений ухвалою Судовововишнянської міської ради від 18.11.2014р., як на доказ порушень її (позивачки) прав з боку відповідачки [PERSON] в частині підтвердження обставин захоплення останньою належної їй (позивачці) частини земельної ділянки, оскільки даним висновком комісія підтвердила лише факт захоплення частини земельної ділянки [PERSON], однак не встановила осіб, якими здійснено таке захоплення. Окрім того, не встановлена і не може братися до уваги і інша обставина, на яку позивачка [PERSON] покликається в підтвердження своїх позовних вимог, зокрема що при виготовленні технічної документації та державних актів на ім'я відповідачки [PERSON] їй (позивачці) взагалі не повідомляли і не пред'являли для підпису акту про узгодження меж. Позивачкою не надано, а судом не здобуто доказів в підтвердження зазначеної обставини. Навпаки, такі спростовуються наявним у матеріалах справи актом встановлення і узгодження меж земельної ділянки [PERSON] від 11.05.2012р., який підписаний позивачкою [PERSON] Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, аналізуючи норми діючого цивільного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачкою не виконано вимог, передбачених ст.ст.10, 60 ЦПК України, зокрема нею не надано доказів на підтвердження фактів встановлення відповідачкою [PERSON] металевих стовпців для огорожі на її (позивачки) земельній ділянці, захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки та створення відповідачкою будь-яких перешкод позивачці у користуванні частиною належної їй (позивачці) земельної ділянки, так і доказів на підтвердження невідповідності технічної документації із землеустрою, що розроблялася ТзОВ «Галземпроект» вимогам чинного законодавства. Також позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами підстав як для визнання недійсними ухвал Судовивишнянської міської ради від 22.10.2012р. за №21 та №22, так і для визнання незаконними та скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] від 27.12.2012р. та серії [NUMBER] від 20.12.2012р., виданих на ім'я відповідачки [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги, приймаючи до уваги те, що згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] не підтверджено наданими доказами факт порушення її (позивачки) права на земельну ділянку саме відповідачами по справі ([PERSON] та Судововишнянською міською радою Мостиського району). Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки є надуманими, оскільки жодних незаконних дій відповідачів в судовому засіданні не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Оскільки даний позов залишено без задоволення, то суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed