Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

26.04.2018 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Департамент реєстрації та цифрового розвитку, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 25.06.1997 року він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить територіальній громаді м. Харкова. Відповідач зареєстрований за цією адресою з 06.08.1975 року, проте 2009 року виїхав з даного житлового приміщення, з реєстраційного обліку не знявся, комунальні та інші послуги не сплачує, фактично житловим приміщенням не користується та не проживає. Факт того, що за зазначеною адресою зареєстрована особа, яка там не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це [PERSON] повинен сплачувати за більшу кількість послуг ніж за ту, котрою користується фактично. Сплата комунальних послуг є дуже важким навантаженням на сімейний бюджет позивача, крім того, [PERSON] не може приватизувати зазначену квартиру. А тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.05.2018 року провадження у справі відкрито. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Вимоги уточненої позовної заяви підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Представник Департаменту реєстрації та цифрового розвитку в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України,\~відповідно\~до\~приписів якої,\~кожна\~особа\~має право\~звернутися\~до\~суду за\~захистом\~свого\~особистого немайнового\~або\~майнового\~права та\~інтересу,\~при\~цьому,\~способами\~захисту\~цивільних прав\~і\~інтересів\~можуть бути:\~визнання\~права;\~визнання\~правочину\~недійсним;\~припинення\~дії,\~яка\~порушує\~право;\~відновлення\~становища,\~яке\~існувало\~до порушення;\~примусове\~виконання\~обов`язку в\~натурі;\~зміна\~правовідношення;\~припинення\~правовідношення;\~відшкодування\~збитків\~та інші\~способи\~відшкодування\~майнової шкоди;\~відшкодування\~моральної\~(немайнової)\~шкоди;\~визнання\~незаконними\~рішення,\~дій\~чи\~бездіяльності органу\~державної\~влади,\~органу\~влади\~Автономної Республіки\~Крим\~або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їхніх\~посадових\~і службових\~осіб.\~Суд\~може\~захистити цивільне\~право\~або\~інтерес іншим\~способом,\~що\~встановлений\~договором або\~законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.3\~ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно із Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку №490 від 26.02.2018 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про не проживання громадянина від 27.02.2018 року, складеного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з вересня 2009 року. Особистих речей [PERSON] у вказаній квартирі немає. Згідно із ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України,\~а також\~іноземець чи\~особа без\~громадянства,\~які постійно\~або тимчасово\~проживають в\~Україні,\~зобов`язані протягом\~тридцяти календарних\~днів після\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання та\~прибуття до\~нового місця\~проживання зареєструвати\~своє місце\~проживання. Відповідно п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтями\~15\~та\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач надав достатньо доказів для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] , а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved