Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

24.12.2019 позивач [PERSON] в осо свого уповноваженого представника адвоката Мамирбаєва Є.В. звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, та 3% річних за прострочення зобов`язання у розмірі 718 (сімсот вісімнадцять) доларів США (а.с.1-5). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 1103.2014 він надав [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 14000 доларів США на строк до 11.03.2015, що підтверджується доданою до позовної заяви складеною відповідачем власноруч розпискою від 11.04.2013, згідно якої відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 11.03.2015 року.. Позивач зазначає, що станом на серпень 2016 року відповідачем було повернуто позивачу частину позики в сумі 9000 доларів США, про що була складена розписка, яка знаходиться у відповідача. Також зазначає, що протягом тривалого часу позивачем велись переговори з відповідачем про виплату боргу, однак були лише обіцянки, і відповідач свій борг не повернув. Також зазначає, що15.08.2016 по кримінальному провадженню №12016110100001216, в якому позивача було визнано потерпілим, було відібрано пояснення у відповідача, та відповідач підтвердив свої зобов`язання повернути борг у сумі 5000 доларів США. Вважає, що зобов`язання має бути виконано у тій самій валюті - доларах США та відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, на вимоги кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми. Ухвалою судді від 13 січня 2020 року (а.с.19) відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 04 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.26). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач та його представник не заперечували. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів у сумі 14000 доларів США, які він зобов`язався повернути в строк до 11 березня 2015 року (а.с.9). Оригінал розписки був наданий для огляду в судовому засіданні позивачем, приєднана до матеріалів справи копія відповідає оригіналу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно дост.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч.3, 4 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з твердженнями позивача відповідач частково виконав зобов`язання щодо повернення позики, а саме в сумі 9000 доларів США, решта боргу в сумі 5000 доларів США до цього часу не повернута. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Такі висновки суду щодо наявності боргу в сумі 5000 гривень не суперечать обставинам, викладеним від імені [PERSON] в поясненнях, відібраних старшим слідчим Бориспільського відділу поліції Яценко В.О. від 15 серпня 2016 року (а.с.10-11). Будь-яких доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Згідно вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ч.1 та 2 цієї статті, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, також враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ч.2 цієї статті, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, правильність наведеного в позовній заяві розрахунку 3% річних (5000 доларів США х1747 днів х 3%6 100% 6 365 днів = 718 доларів США) перевірена судом та не викликає сумнівів. При цьому суд враховує, що строк заборгованості складає з 12.03.2015 по дату розрахунку -24.12.2019. Будь-яких заперечень щодо нарахованої суми трьох процентів річних, відповідачем надано не було. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму боргу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, та 3% річних за прострочення зобов`язання у розмірі 718 (сімсот вісімнадцять) доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач як учасник бойових дій (а.с.6) звільнений від сплати судового збору, належний до сплати судовий збір в сумі 1% від ціни позову підлягає стягненню на користь держави з відповідача. При цьому суд враховує, що офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений НБУ на дату звернення з позовом до суду становив 2327,5756гривні за 100 доларів США. Отже ціна позову в гривневому еквіваленті на 24.12.2019 становила 116378 гривень 83 копійки (5000доларів США х 23,275766), а тому належний до сплати судовий збір становить 1% від вказаної суми, тобто 1163 гривні 79 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved