Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

25.01.2016 р. [PERSON] у поданій нею до суду позовній заяві, уточненій 02.09.2016 р., по спору, виниклому до [PERSON], просить поділити спільне майно подружжя зі збільшенням частки майна дружини, визнавши за нею з урахуванням інтересів дитини право власності на 1/1 частку на квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], пославшись на те, що від зареєстрованого 09.12.2011 р. з відповідачем шлюбу має дитину - доньку [PERSON], [INFO] В період спільного проживання з відповідачем ними за нотаріально посвідченим договором на ім'я відповідача була придбана спірна квартира номер [ADDRESS]. З травня 2015 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені. Питання поділу майна було вирішено з відповідачем за домовленістю. Так за усною домовленістю спірна квартира мала бути подарована відповідачем їхній дитині. Задля реалізації такої домовленості відповідач отримав дозвіл Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Костянтинівської міської ради на дарування квартири дитині. Проте після отримання судового рішення від 17.11.2015 р. про розірвання шлюбу відповідач припинив дії, направлені на реалізацію домовленості щодо поділу майна, та ухиляється від її нотаріального оформлення. З урахуванням тих обставин, що їх із відповідачем дитина залишилася проживати із нею, на утримання дитини відповідач аліментів не сплачує, поділ спірної квартири в натурі технічно неможливий, вважає за можливе застосуванти до виниклих між нею з відповідачем правовідносин по поділу спільного майна ч.3 ст.70 СК України. Позивач, представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали за наведених підстав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, дістає таких висновків: Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2011 р. (копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] в матеріалах справи на а.с.9). 17 листопада 2015 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16). У відповідності до копії договору купівлі-продажу квартири 06.12.2012 р. [PERSON] придбав у власність квартиру, розташовану в [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат: 21-4, 21-6; коридору: 21-1; кухні 21-3; санвузлу: 21-2; комори: 21-5, житловою площею - 27,50 кв.м, загальною площею - 41,60 кв.м (а.с.11-14). Враховуючи ту обставину, що спірне майно було придбано сторонами в період шлюбу, воно у розумінні діючого цивільного законодавства України є спільною сумісною власністю сторін. Згідно зі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1). За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч.3). Стороною позивача зазначено, що аліментів від відповідача на утримання їхньої дитини вона не отримує. У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням тієї обставини, що відповідачем позов визнаний у повному обсязі, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved