Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

25.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 81 317, 50 дол. США, а також суму судового збору у розмірі 6890 гривень. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала, а відповідачка прийняла 50 000 доларів США, які зобов'язалась повернути строком до 01.01.2014 року, зі сплатою процентів за договором в кількості 2 % щомісяця від зазначеної суми позики. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання і борг їй не повернула, у зв'язку з чим просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики, а також проценти за користування грошима: 2 % щомісячних, передбачених договором та 3 % річних, передбачених законом. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду зданим позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на безгрошовість розписки, однак, жодних передбачених законом доказів цього суду не надала, з будь-якими клопотаннями не зверталась. Розглянувши поданий позов, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України. Як встановлено у судовому засіданні, 01 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей. На підтвердження укладення даного договору відповідачем [PERSON] 01.08.2013 року була написана розписка, відповідно до якої вбачається, що вона отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50 000 доларів, які зобов'язалась повернути в строк до 01 січня 2014 року зі сплатою 2 % на місяць. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що на виконання укладеного договору позики, відповідачка перші 5 місяців сплачувала їй передбачені договором проценти за користування грошима по 1 000 дол. США щомісячно, але із січня 2015 року замість 1000 дол. США стала сплачувати по 5 000 гривень, та в січні 2016 року передала 1 000 дол. США, після чого будь-які виплати за зобов'язаннями від неї припинилися. Разом з тим, судом встановлено, що у підтвердження свого зобов'язання [PERSON] 01 липня 2016 року на оборотній стороні аркуша раніше наданою нею розписки власноруч зазначила, що вона зобов'язується повернути [PERSON] 50 000 доларів до 01.10.2016 року. Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, строк дії зазначеного договору позики вже закінчився, [PERSON] борг визнає, обіцяє його погасити, однак до теперішнього часу грошові кошти не повернула, посилаючись на особисті майнові труднощі. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем була надана боргова розписка. Згідно пояснень представника позивача, свої зобов'язання за договором позивач виконала у повному обсязі, а саме передала відповідачу гроші у розмірі 50 000 дол. США, а відповідач зобов'язалась повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконала, гроші не повернула. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов'язань відповідача позивачем були надані боргові розписки, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні. Суд приймає дану розписку в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов'язання, так як відповідач даний факт жодним чином не спростувала, з клопотаннями про призначення судової почеркознавчої експертизи до суду не зверталась, належних доказів щодо безгрошовості розписки суду не надала. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок . За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов'язку. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку, що в справі мається достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики від 01.08.2013 року у розмірі 50 000 доларів США, що станом на 09.11.2016 року за офіційним курсом НБУ України (100 дол. США = 2556.3263) складає 1 278 000 гривень (50 000 х 25, 56) Також, згідно до вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В даному випадку сторони домовились, що на суму боргу нараховуються відсотки за користування в розмірі 2 % від загальної суми боргу в місяць. Отже, відповідачка [PERSON] повинна сплатити позивачу відсотки за користування грошовими коштами у розмірі, що встановлений в розписці від 01.08.2013 року - 2 % щомісячно до 01.08.2016 року, які розраховуються наступним чином: 36 000 дол. США ( 2 % за три роки від 50 000 дол. США ) - 11 408, 50 дол. США (загальна сума сплачених грошових коштів) = 24 591, 50 дол. США, що станом на 09.11.2016 року за офіційним курсом НБУ України (100 дол. США = 2556.3263) складає 628 558, 74 гривень. Крім того, як вбачається зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна прострочена сума становить 50 000 доларів США (сума позики) + 24 591, 50 дол. США (2 % передбачені договором) = 74 591, 50 дол.. США. Три відсотки річних від простроченої суми розраховуються наступним чином: 74 591, 50 дол. США х 3 % х 1097 днів (з 01.08.2013 по 01.08.2016)/ 365 = 6 725, 50 дол. США. Отже, загальна сума простроченого боргу за договором позики (розписки) від 01.08.2013 року становить: 50 000 доларів США (сума позики) + 24 591, 50 дол. США (2 % передбачені договором, але не сплачені) + 6 725, 50 дол. США (3 % річних від простроченої суми ) = 81 317, 50 дол.. США, що за офіційним курсом НБУ (100 дол. США = 2556.3263) на день ухвалення рішення становить 2 078 475, 30 гривень. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а від так підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 6 890 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved