Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

25 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 вересня 2008 року між ним і [PERSON] був укладений договір займу грошових коштів на суму 14 550 гривень, що підтверджується записами, написаними власноруч відповідачем на зворотній стороні копії її паспорту. Із вказаних записів вбачається, що вона також взяла у нього в борг 28 жовтня 2008 року 450 гривень, 12 грудня 2008 року 2000 гривень, 18 грудня 2008 року 2000 гривень, 26 грудня 2008 року 1000 гривень. Таким чином, всього відповідачка взяла у нього в борг 20 000 гривень, при цьому строк повернення зазначених сум боргу ними не зазначався, оскільки по існуючій домовленості з відповідачем, вона повинна була повернути йому суму боргу за першою вимогою. З 2010 року він став вимагати у відповідача [PERSON] повернення боргу, оскільки борг повернуто не було. Відповідач не відмовлялась його повернути, проте посилалась на тяжкий матеріальний стан та обіцяла повернути гроші, як тільки буде можливість, тому він не звертався до суду. З періодичністю один раз на три місяці він вимагав у відповідача повернення боргу, і вона не відмовлялась від свого зобовязання. Проте з січня 2015 року відповідачка від нього скривається. Тому вважає, що вона відмовляється повернути суму боргу і з цього часу вважає, що його право порушено, у звязку з чим звертається до суду. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 20 000 гривень, суму інфляції 10 060 гривень, 3% річних в розмірі 940 гривень, а всього 31 000 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 551, 20 гривень, та витрати за надання правової допомоги в сумі 650 гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, просили про задоволення позовних вимог, поти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З копії паспорту [PERSON], яка власноруч на зворотній стороні зазначила дати та суми грошового займу, що суд приймає як розписку у якості доказу у справі, вбачається, що [PERSON], паспорт серії ВВ № 250560, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 29 січня 1998 року, зареєстрована за адресою: [INFO], взяла у борг у [PERSON] грошові кошти: 15 вересня 2008 року 14 550 гривень, 28 жовтня 2008 року 450 гривень, 12 грудня 2008 року 2000 гривень, 18 грудня 2008 року 2000 гривень, 26 грудня 2008 року 1000 гривень, а всього в розмірі 20 000 гривень та зобовязалася повернути зазначену суму в березні 2009 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем належним чином виникли зобовязання за договором позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. На підтвердження своїх позовних вимог про стягнення індексу інфляції та 3% річних позивачем надано суду розрахунок станом на 25 липня 2016 року, за період з січня 2015 року, коли на думку позивача було порушено його право. Розглядаючи наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних, який не був спростований відповідачем, суд приймає їх до уваги, враховуючи відповідність таких вимогам діючого законодавства. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] в зазначений строк грошові кошти не повернула, доказів того, що вона своєчасно виконала свої зобовязання за розпискою щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 20 000 гривень, суми інфляції в розмірі 10 060 гривень та три проценти річних від простроченої суми, що дорівнює 940 гривень, а всього 31 000 гривень, тому задовольняє позовні вимоги [PERSON] повністю. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з урахуванням положень ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 551, 20 гривень та витрати за надання правової допомоги в сумі 650 гривень, що підтверджується квитанціями. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved