Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

26 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох дітей, який 20 лютого 2019 року уточнила та остаточно просила стягувати аліменти з відповідача у розмірі не меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та аліментів за минулий час, а саме за останні три роки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 04 березня 2006 року по 06 жовтня 2015 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року у справі № 632/1961/15-ц був розірваний. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає з часу розірвання шлюбу, звернення позивача з прохання сплачувати аліменти залишені позивачем без задоволення, тож позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення засідання на 07 лютого 2019 року о 11 год. 30 хв. 20 лютого 2019 року позивач уточнюючи позовні вимоги та просила суд залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав нечіткого їх формулювання позивачем, зазначив, що позивачем не надано доказів його ухилення від надання матеріальної допомоги дітям, що син [PERSON] , [INFO] , на підставі розпорядження Первомайської районної державної адміністрації Харківської області від 14 серпня 2017 року № 333 проживав з батьком. Подав до суду заяву про слухання справи без його участі. Також, відповідач надав квитанції, що ним надавалася матеріальна допомога на утримання дітей, а тому підстав для задоволення позовних вимог за минулий час, а саме за останні три роки відсутні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, надала заяву про слухання справи за її відсутністю, заперечувала проти стягнення з відповідача аліменти за минулий час, оскільки відсутні докази ухилення відповідача від сплати аліментів. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За приписами\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що з 04 березня 2006 року по 06 жовтня 2015 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року у справі № 632/1961/15-ц був розірваний. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . 16 вересня 2017 року відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ), який вони зареєстрували у Первомайському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Харківської області, актовий запис № 56. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] народилася спільна дитина [PERSON] . Розпорядженням Первомайської\~районної державної\~адміністрації Харківської\~області від\~14\~серпня 2017\~року №\~333\~визначено місце\~проживання дітей\~наступним чином:\~місце проживання\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~визначено у\~родині батька\~ [PERSON] ,\~який зареєстрований\~разом з\~сином за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~та фактично\~мешкає за\~адресою:\~ [ADDRESS] ;\~визначено місце\~проживання [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в родині\~матері,\~ [PERSON] ,\~яка зареєстрована\~за адресою: [ADDRESS] , та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Рекомендовано батькам не перешкоджати один одному у спілкуванні з дітьми. На даний час [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю (позивачем). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину 1/4, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Статтею 194 СК України встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст. ст. 8 , 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня становить 2027,00 грн., з 1 липня 2118,00 грн., з 1 грудня 2218,00 грн. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно змісту ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.\~\~Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Як роз`яснено в п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у\~ст.\~3 ЦК України\~засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання доньки. Позивачем не надано суду доказів про зміну місця проживання дітей, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання однієї дитини, яка проживає окремо від батька. Отже, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наявність на утриманні у відповідача сина, відсутність на утриманні непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, визначення районною державною адміністрацією місця проживання дітей, їх потребу у належному матеріальному забезпеченні та вважає за необхідне стягувати з відповідача для забезпечення гармонійного розвитку дітей, які проживають з матір`ю, аліменти у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дітей, які проживають разом із позивачем. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідно до змісту ст.ст. 181,\~192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із зміною місця проживання дітей, значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дітей може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, судом в ході розгляду справи не встановлено обставин щодо ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на утримання дітей від першого шлюбу, встановлено, що рішення судів щодо примусового стягнення з відповідача аліментів на виконанні не перебувають, останнім надано квитанції про добровільну сплату аліментів з вересня 2015 року по квітень 2017 року, а тому підстави для задоволення вимог в даній частині відсутні. У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на кожну дитину, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду, тобто з 26 жовтня 2018 року і досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у відповідності до ст.. 141 ЦПК України стягується з відповідача на користь державного бюджету України.

Outcome: partial