Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

25.03.2019 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути на її користь заборгованість по виплаті аліментів її утримання за період з 03.02.2017 року по 10.06.2018 року в розмірі 32 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року, зміненим постановою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] й стягнуто з останнього на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісячно у розмірі 2 000,00 грн., починаючи з 03.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. 18.10.2018 року нею було направлено виконавчі листа до виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції для виконання, проте, останні були повернуті через пропуск строку для пред`явлення до виконання. Разом з тим, вважає, що це не позбавляє обов`язку [PERSON] по сплаті аліментів, що з моменту ухвалення судового рішення, відповідач не здійснює щомісячних платежів по сплаті аліментів, у зв`язку з чим за останнім утворилася заборгованість у розмірі 32 000,00 грн. Ухвалою від 26.03.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 16-17). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року, зміненим постановою Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] й стягнуто з останнього на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] щомісячно у розмірі 2 000,00 грн., починаючи з 03.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-8). 28.09.2018 року голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 2 000,00 грн., починаючи з 03.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Позивачем направлено виконавчий лист із відповідною заявою до виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції для виконання, проте, останній повернуто через пропуск строку для пред`явлення до виконання (а.с. 9-12). З матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачує присуджених судом позивачу аліментів по даний час. Доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів за період з 03.02.2017 року по 10.06.2018 року в розмірі 32 000,00 грн. Факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої не оспорються останнім, може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку це права [PERSON] , є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів не перебуває на виконанні, а тому підлягає стягненню за рішенням суду. У зв`язку із вищенаведеним, суд надходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, через що останні підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved