Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

25 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; внести зміни в актовий запис за № 641 від 08 вересня 2017 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчинений Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, а саме: вказати батьком дитини громадянина України [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що між позивачем та відповідачем склались стосунки, в результаті яких у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Дочка сторін зареєстрована та проживає разом з позивачем. Між позивачем та відповідачем шлюб не укладався. Відповідач ухиляється від утримання спільної дитини, матеріальної допомоги систематично на утримання дочки добровільно не надає. У зв`язку з тим, що на момент народження спільної дитини вона та відповідач у шлюбі не перебували, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, у графі «прізвище батька» у свідоцтві про народження було зазначено прізвище позивачки, а ім`я та по батькові - справжні дані відповідача, однак записані зі слів позивача. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а відомості про відповідача як батька дитини відсутні у свідоцтві про народження дитини, позивач вимушена звернутись до суду для встановлення батьківства відповідача щодо їх спільної дитини. Позивач вимушена сама утримувати та виховувати малолітню дитину, відповідач від свого обов`язку утримувати дитину ухиляється. Як відомо позивачу, відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у відповідача немає. У зв`язку з викладеним позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом. 16 січня 2020 року представник відповідача - [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовна заява [PERSON] обґрунтована неправдивими даними та посиланнями на події, що не відповідають реальним обставинам, а також є невмотивованою з огляду на наступне. Дійсно, між позивачем та відповідачем у 2016-2017 роках склались стосунки, більша частина яких проходила на відстані, оскільки [PERSON] на той час проживала в м. Костянтинівка Донецької області, а [PERSON] в м. Бяла Подляска Республіки Польща. В період з листопада 2016 року по травень 2017 року позивач проживала разом з відповідачем у Республіці Польща, однак у зв`язку із закінченням терміну перебування вона виїхала до України. [PERSON] в силу необхідності, пов`язаної із навчанням, змушений був знаходитись у Республіці Польща. В свою чергу, батьки [PERSON] (мати - [PERSON] та батько [PERSON] ) однозначно висловили свою підтримку позивачу та гарантували їй надання допомоги в період відсутності [PERSON] , в тому числі матеріальної, з огляду на те, що власного заробітку [PERSON] не мав. В процесі обговорення даної ситуації за участю позивача та її батьків було досягнуто домовленості, що до моменту закінчення навчання батьки [PERSON] будуть допомагати позивачу з дитиною, а також передавати за [PERSON] фінансову допомогу. На момент народження дитини та на момент здійснення її реєстрації [PERSON] не мав можливості бути присутнім особисто, про наведені обставини позивач була обізнаною. Крім того, [PERSON] не був обізнаний про обставини та порядок реєстрації дитини. Позивач не зверталась до нього стосовно необхідності подання ним заяви щодо визнання батьківства, вона самостійно зареєструвала дитину таким чином, яким було зручно їй, нікого не попередивши та не порадившись. До моменту пред`явлення позову [PERSON] не бачив свідоцтва про народження дитини та не знав, що він не записаний як її батько. Отже, всі твердження позивача щодо невизнання відповідачем батьківства є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Протягом вагітності позивача батьки відповідача оплачували необхідні медичні процедури, обстеження та оплатили перебування позивача у лікарні. Оскільки [PERSON] студент та не мав власного заробітку, після народження дитини, починаючи з вересня 2017 року батьки [PERSON] перераховували та надавали готівкою на користь позивача грошові кошти на утримання дитини за нього, щомісячно. В період з червня по грудень 2017 року відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршувались, все частіше виникали конфлікти та суперечки. У кінці грудня 2017 року протиріччя, які накопичились за останні місяці, вилились у сварку, за наслідками якої позивач заявила відповідачу, що її не влаштовують такі взаємовідносини та їй не потрібен такий чоловік, а також у неї відсутня необхідність у подачках (допомозі), яку надає їй та дитині родина [PERSON] . Враховуючи висловлену позицію позивача, починаючи з січня 2018 року грошові кошти на її користь не перераховувались (не передавались), та родина відповідача не турбувала позивача своєю увагою. [PERSON] ніколи не заперечував свого батьківства та до ознайомлення із доданими до позову матеріалами не мав сумнівів щодо свого батьківства. Однак, як з`ясувалось із свідоцтва про народження дитини, позивач зареєструвала її як мати одиначка. Також, відповідач ніколи не заперечував свого обов`язку щодо сплати аліментів, однак оскільки він не мав власного заробітку, грошові кошти сплачувались за нього батьками. Гроші перестали надаватись на користь [PERSON] лише після її власного прохання. Спосіб, в який позивач вимагає стягнення аліментів, протирічить приписам ч. 3 ст. 181 СК України, оскільки позов містить вимогу про застосування одразу двох способів стягнення аліментів, нею одразу вимагається стягнення в формі частки від доходу та у твердій формі. Таким чином, вимога позивача про стягнення аліментів суперечить закону та не може бути задоволена. Враховуючи, що позивач самостійно зареєструвала дитину без зазначення справжнього батька, її вимоги є необгрунтованими та передчасними. Вважає, що у даній справі фактично відсутній предмет спору та вважає, що провадження у даній справі повинно бути закрито оскільки, з огляду на вимоги позивача та викладену вище позицію відповідача предмет спору відсутній. 29 січня 2020 року представник позивача - [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не заперечує свого батьківства щодо спільної з позивачем дитини - [PERSON] , [INFO] . Сам факт визнання відповідачем батьківства у даній справі не відміняє того факту, що на момент звернення до суду у позивача не було жодного підтвердження такого батьківства відповідача й отримання якого можливо було виключно в судовому порядку, тож дані обставини не скасовують наявність предмета спору, а свідчать про визнання, хоч і частково, позовних вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову у частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження спільної дитини позивача та відповідача. Позивач не заявляє вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, позивач заявила вимоги про стягненні аліментів на утримання їх спільної дитини саме у частці від доходу, проте з посиланням на мінімальний гарантований державою мінімум при стягненні аліментів. У зв`язку з викладеним просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 12 лютого 2020 року представник відповідача - [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких зазначено наступне. [PERSON] ніколи не заперечував свого батьківства та до ознайомлення із доданими до позову матеріалами не мав сумнівів щодо свого батьківства. Дізнавшись про обставини реєстрації дитини, при першій можливості [PERSON] зробив нотаріально посвідчену заяву про визнання батьківства, а також довіреність на [PERSON] для того, щоб вона мала змогу внести відомості про батька. Таким чином, з приводу батьківства фактично відсутній предмет спору. [PERSON] ніколи не заперечував свого обов`язку щодо сплати аліментів, а припинення грошових виплат на користь [PERSON] було здійснено за її проханням. Крім того, [PERSON] не намагалась врегулювати свої претензії щодо аліментів в позасудовому порядку. 10 лютого 2020 року відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в сумі 1 507,54 грн. в якості сплати аліментів за січень 2020 року. У [PERSON] відсутнє право власності на рухоме та нерухоме майно, відсутня будь-яка інтелектуальна власність, відсутні корпоративні права. [PERSON] працює на посаді менеджера, має заробітну плату - 4 800,00 грн. Вважає за доцільне встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн., оскільки наведена сума є більшою, ніж та, яку вимагає позивач. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач ніколи не заперечував факту свого батьківства. Стягувати аліменти у частці від доходу позивача вважає недоцільним та вважає за необхідне встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 вересня 2017 року Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 641 (а.с. 5). У вказаному свідоцтві про народження батьком дитини зазначений [PERSON] . Сторонами визнавався той факт, що відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження зі слів матері, та відповідач заяви про визнання свого батьківства до органів РАГС не подавав. На момент народження [PERSON] , тобто станом на [INFO] року, позивач [PERSON] у шлюбі не перебувала. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. З пояснень сторін судом встановлено, що оскільки на момент народження [PERSON] , [INFO] , позивач [PERSON] у шлюбі не перебувала та була відсутня спільна заява батьків дитини, заява батька та рішення суду, то запис про батька вказаної дитини у свідоцтві про народження був здійснений відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за прізвищем матері - « [PERSON] », а ім`я та по батькові батька дитини зазначено за вказівкою позивача - « [PERSON] ». Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У пункті 4 Постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, серед іншого, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Звертаючись у листопаді 2019 року до суду з даним позовом позивач посилалась на те, що батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , з яким вона перебувала у стосунках та якого вона за рішенням суду просить визнати батьком дитини та внести зміни в актовий запис № 641 від 08 вересня 2017 року про її народження, вказавши відповідача батьком дитини. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Стороною відповідача визнано та не заперечується, що відповідач [PERSON] , [INFO] лютого 1995 року дійсно є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , та у період 2016-2017 р.р. сторони перебували у стосунках, в результаті яких у них народилась дитина. Факт визнання відповідачем себе батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , підтверджується також копією заяви відповідача [PERSON] від 29 січня 2020 року, перекладеної з польської на українську мову, про визнання батьківства, в якій зазначено, що він визнає себе батьком [PERSON] , яка народилась [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] (а.с. 66-67). Підпис [PERSON] у вищевказаній заяві засвідчений нотаріусом Новак Єжи, що має нотаріальне бюро в м. Біла Підляська. За таких обставин, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі матеріали в їх сукупності, та приймаючи до уваги факт визнання відповідачем свого батьківства, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з цим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне внести зміни до актового запису № 641 від 08 вересня 2017 року, внесеного Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про народження [INFO] [PERSON] , вказавши в графі батько - « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним. Малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що підтверджується Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» (а.с. 6). Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З викладеного вбачається, що в даному випадку саме позивачу, як матері дитини, разом з якою проживає дитина, належить право вибирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а тому твердження сторони відповідача про те, що аліменти на утримання дитини з відповідача слід стягувати саме у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу, судом до уваги не приймаються та відхиляються. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Судом також встановлено та визнавалося сторонами, що спільна дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , має добрий стан здоров`я. Відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, у твердій грошовій формі у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно. Згідно довідки № 1/01з від 31 січня 2020 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] , [PERSON] працює на посаді менеджера у ФОП [PERSON] , посадовий оклад 4 800,00 грн. на місяць (а.с. 74). Суд також враховує, що відповідач у січні 2020 року сплатив на користь позивача в якості аліментів на утримання дитини грошові кошти на суму 1 507,54 грн., що підтверджується квитанцією від 10.02.2020 року (а.с. 72). Наведена обставина, на переконання суду, свідчить про намір відповідача належним чином виконувати обов`язок щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів, суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів буде ј частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому, твердження сторони відповідача про те, що позов містить вимогу про застосування одразу двох способів стягнення аліментів та вимагається стягнення в формі частки від доходу та у твердій формі, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що обумовлені помилковим тлумаченням стороною відповідача вимог чинного законодавства України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 25 листопада 2019 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON] , що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги про визнання батьківства та про внесення змін в актовий запис, за які позивачем було сплачено судовий збір по 768,40 грн. за кожну позовну вимогу, тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у загальному розмірі 1 536,80 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн. = 1 536,80 грн.). Також, враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів задоволенні, а позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 128, 135, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved