Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що неправомірною бездіяльністю державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - [PERSON] ВДВС) [PERSON] щодо невчасного та не в повному обсязі виконання виконавчого листа, виданого 09.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області в справі №127/16030/14-ц про стягнення коштів з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких вона зазнала у зв'язку з незаконними діями та бездіяльністю вказаної посадової особи відповідача, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У судове засідання позивач не зявилася, у своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність, посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, інвалідом. Представник [PERSON] ВДВС (нині [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області) заперечив проти позову, посилаючись на те, що позов необґрунтований, доказів заподіяння моральної шкоди позивачу не надано. Прокурор заперечив проти задоволення позову, вважає позов безпідставним. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Постановою головного державного виконавця Староміського ВДВС від 06.10.2014 року за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, яке набрало законної сили, про стягнення з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь як споживача в загальному розмірі 20477 грн. У грудні 2014 року на виконання цього рішення боржником сплачено 500 грн. Однак, незважаючи на те, що всі встановлені законом строки для примусового виконання рішення суду минули, до нині це рішення суду в іншій його частині не виконано. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2016 року у справі №127/16030/14-ц, яка набрала законної сили згідно з Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26.02.2016 року, постановлено скаргу задовольнити. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] щодо невчасного та не в повному обсязі виконання виконавчого листа, виданого 09.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/16030/14-ц про стягнення коштів з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON]. Зобовязати державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції [PERSON] здійснити передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії, необхідні для вчасного та в повному обсязі виконання виконавчого листа, виданого 09.09.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №127/16030/14-ц про стягнення коштів з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON]. Про виконання ухвали [PERSON] відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції в місячний строк з дня одержання ухвали повідомити суд. Серед інших обставин цим судовим рішенням також встановлено, що реального виконання відповідного виконавчого документа не відбулося, що об'єктивно вказує на порушення прав та інтересів стягувача, при цьому хоча в судовому засіданні було встановлено значну кількість виконавчих дій, вчинених державним виконавцем Заплетнюком Б.І., однак не було встановлено за рік примусового виконання рішення суду жодного виходу державного виконавця Заплетнюка Б.І. за встановленою адресою місця проживання боржника по 1-проїзду Блюхера, 22, м. Вінниця, де він проживає разом із своїми батьками, що було встановлено лише 07.10.2015 року згідно з актом державного виконавця Васінкіної О.В., який, з пояснень [PERSON], складався під час його перебування в щорічній відпустці, проте, після виходу на роботу після закінчення відпустки, [PERSON] не вчинив жодної виконавчої дії, пов'язаної з виходом до місця проживання боржника та арештом і описом майна, яке знаходиться по місцю його проживання, в тому числі належне боржнику рухоме майно та майно, яке забезпечує побутові потреби особи під час її проживання, а саме: різного роду електро-побутові прилади тощо, оскільки зі змісту досліджених в судовому засіданні документів, складених державним виконавцем, не вбачається, що державним виконавцем, з метою виявлення належного боржнику майна, в присутності свідків, було проведено огляд приміщення, в якому проживає боржник, окрім цього, державним виконавцем Заплетнюком Б.І. також не було надіслано жодного запиту до компетентних органів та відповідних суб'єктів, в тому числі нотаріуса [PERSON], що посвідчував відповідний договір купівлі-продажу (а.с. 48) з метою ідентифікації [PERSON], який згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно є власником квартири, що розташована [ADDRESS] (а.с. 47), в силу чого, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Обставини, встановлені цим судовим рішенням не доказуються при розгляді даного позову (ч.3 ст.61 ЦПК України). Такими діями та бездіяльністю [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесених нею душевних та психічних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких вона зазнала у зв'язку з незаконними діями та бездіяльністю вказаної посадової особи відповідача, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість її моральних страждань, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 2500 грн. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст.23, 1167, 1173 ЦК України (такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-48цс13, який відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права) та розяснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах». Так, відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2\~ст. 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому\~законом, за рахунок держави. Статтею 23 ЦК України \~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Оскільки вказані незаконні дії та бездіяльність були допущені посадовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень (згідно зі ст.ст.1,4 Закону України «Про державну виконавчу службу» Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом), то заподіяна такими діями та бездіяльністю шкода відшкодовується державою, як це передбачено\~ст. 1173 ЦК України, зокрема вказане стягнення провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, як того вимагають положення ст. ст.\~23, 48 Бюджетного кодексу України. При вирішенні питання про те, на кого слід покласти відшкодування шкоди необхідно врахувати також, що Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. На час вирішення справи відповідача [PERSON] відділ ДВС Вінницького міського управління юстиції реорганізовано в [PERSON] відділ ДВС міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відповідно до наказу Міністерства юстиції України №1056/5 від 07.04.2016 р. На виконання положень ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір у в рівних частках у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved