Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

26.10.2015 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Шполянського нотаріального округу Черкаської області Білоусом В.П., за №872 від 05.05.2015, та витребувати з незаконного володіння набувача [PERSON] нежитлові приміщення - приміщення прохідної під літ. «Б» площею 25,1 кв. м., гараж під літ. «Ж» площею 126,3 кв. м., нежитлову будівлю, мийку під літ. «Л» площею 117,4 кв. м. та контору під літ. «А» площею 864 кв.м. будівель та споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивує тим, що позивач проживала в шлюбі із [PERSON] з 20.11.1993 по 13.09.2012. під час шлюбу було придбане майно за адресою [ADDRESS]. За рішенням суду від 05.09.2011 в рахунок погашення боргу [PERSON] за договором позики визнано право власності на дане майно за [PERSON], в подальшому рішення суду було скасоване 06.08.2015, оскільки [PERSON] не мав права відчужувати спірне майно, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю. 05.05.2015 [PERSON] продав дане майно [PERSON] Так як майно перебувало у спільній сумісній власності, а позивач має право власності на ? частину майна, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі - продажу від 05.05.2015 та витребування майна. Представник позивача у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що спірний договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 05.05.2015 відповідає всім вимогам чинного законодавства, продавцем і покупцем були здійснені всі необхідні дії для відчуження даного майна на користь [PERSON] з додержанням відповідних вимог та процедури згідно з законом. Також, ні [PERSON], ні [PERSON] не знали та не могли знати про апеляційне оскарження [PERSON] рішення Шполянського районного суду від 05.09.2011 року. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що позивач просить витребувати майно з чужого недобросовісного володіння, в той час як відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем і підстави для витребування такого майна не доведені. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 20.11.1993 по 13.09.2012, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8) та рішенням від 13.09.2015 Шполянського районного суду у справі №2323/4799/2012 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], (а.с.9) Відповідно до рішення Шполянського районного суду від 05.09.2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (справа №2-981/11) за [PERSON] визнане право власності на майно, а саме на приміщення прохідної площею 25,1 кв. м., гаража площею 126,3 кв. м., яке належить [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 24.06.2006, мийки площею 117,4 кв. м., яке належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2007, приміщення майстерні площею 154,4 кв. м. та контори площею 86, 4 кв. м., будівель та споруд, яке належить [PERSON] згідно з договором купівлі продажу нежилого приміщення від 15.02.2008, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення боргу за договором позики в сумі 350000 грн. (а.с.12-13) 05.05.2015 [PERSON] продав [PERSON] нежитлові будівлі, а саме: приміщення прохідної, гаража, мийки, майстерні та контори, що знаходяться за адресою [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (а.с.14-15). 13.05.2015 Апеляційний суд Черкаської області за №9152/15-вих/22-ц/793/1388/15 повідомив відповідачів про апеляційний розгляд справи та надіслав копію апеляційної скарги представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05.09.2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.56). 06.08.2015 рішенням Апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц/793/1388/15 рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 05.09.2011 року скасоване та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики шляхом визнання права власності на нерухоме майно відмовлено (а.с.10-11). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. ЦК України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі: якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 25.06.2014 в справі № 6-67цс14, від 19.11.2014 року в справі № 6-170цс14, від 13.05.2015 у справі № 6-67цс15, від 29.04.2015 у справі 3-62гс15. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 (далі - Постанови) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Пунктом 23 Постанови передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до п.25 Постанови набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця)… Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Враховуючи викладене суд вважає, що укладаючи договір від 05.05.2015 продавець [PERSON] був власником майна, так як рішення суду було скасоване лише 06.08.2015, та відповідно мав право на його відчуження, а тому суд вважає, що підстав для визнання договору недійсним немає. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем майна за відплатним договором, так як позивач не навів доказів того, що [PERSON] знав або мав знати про скасування рішення суду від 05.09.2011 апеляційною інстанцією. На думку суду позивач також не довів, що є власником всього майна, яке є предметом договору купівлі-продажу, оскільки спільна сумісна власність подружжя передбачає частку кожного з подружжя в майні (ст.70 СК України). Таким чином, суд вважає, що позов не належить до задоволення. Ухвалою суду від 05.11.2015 року були вжиті заходи забезпечення позову, а саме накладений арешт на нежитлові приміщення - приміщення прохідної під літ.Б площею 25,1 кв.м., гараж під літ.Ж площею 126,3 кв.м., нежитлову будівлю, мийку, під літ.Л площею 117,4 кв.м., майстерню під літ.Е площею 154,4 кв.м. та контору під літ.А площею 864 кв.м. будівель та споруд, які розташовані за адресою [ADDRESS], які належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.05.2015. Заходи забезпечення позову діють до набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов не задовольняється, судові витрати, понесені позивачем, не стягуються з відповідачів.

Outcome: dismissed