Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

26.06.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів таким, що втратили право на користування квартирою № 1 на вул. Б. Хмельницького, 14, в м. Дрогобичі Львівської області. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира № 1, в будинку № 14 на вул. Б. Хмельницького в м. Дрогобичі Львівської області, в якій окрім неї з 2010 року ще зареєстровані відповідачі, її сестра [PERSON] та донька сестри [PERSON]-М.І., які ні до реєстрації, ні після неї, у вказаній квартирі не проживали, оскільки фактично проживали за адресою: [INFO]. Незважаючи на те, що її сестра [PERSON] зі своєю донькою [PERSON]-М.І. числяться зареєстрованими у вказаній квартирі, вона ніколи не брала участі в оплаті комунальних послуг, не несла витрат на ремонт вказаного житла. Враховуючи те, що вона постійно проживає в м. Чернівці та має намір продати вказану квартиру, щоб придбати житло за місцем фактичного проживання, а тому наявність реєстрації відповідачів у квартирі обмежує її в праві розпорядження своєю власністю, у звязку з чим змушена була звернутись до суду з даним позовом. 26.06.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідачів, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 13.07.2018 року. Ухвалою від 05.07.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачам пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та предявлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачам\~пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Позивач [PERSON]С в судове засідання не зявився, надіславши суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради Львівської області [PERSON] подав суду заяву, в якій відзначив, що з приводу задоволення позову покладається на думку суду. Відповідач [PERSON] особисто та в інтересах малолісної дочки [PERSON]-М.І. - були повідомлені за встановленою згідно вимог п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду. Однак, на розгляд справи відповідач не зявилась без поважних причин та не повідомила суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подала. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у їхній відсутності. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не зявились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] вбачається з матеріалів, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу квартири та земельної ділянки серії АЕА № 482788 від 22.06.2001 року та реєстраційним посвідченням виданим Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, яке записано у реєстрову книгу № 21 за реєстровим № 5676 від 25.10.2001 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян проживаючих в квартирі № 1, будинку № 14, на вул. Б. Хмельницького в м. Дрогобичі Львівської області вбачається, що окрім позивача [PERSON], у вказаній квартирі числяться зареєстрованими відповідачі по справі: [PERSON], [INFO] та [PERSON]-М.І. [INFO]. Натомість, відповідно до акту № 83 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 12.06.2018 року, виданого директором КП «Житлово-експлуатаційне обєднання» [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON]-М.І. зареєстровані в [INFO], однак не проживають з 2010 року і по час обстеження, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та (або) речей повсякденного використання які б їм належали немає. Згідно зі ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383\~ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Частиною 1ст.\~156\~ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. [PERSON] розяснив Верховний Суд України, право члена сімї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст.\~156\~ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сімї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Згідно\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] -М.І., [INFO], у спірній квартирі не мешкає. Залишення неповнолітньої зареєстрованою в спірній квартирі суперечило б ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її донька [PERSON]-М.І., в квартирі [ADDRESS], в якому вони являється зареєстрованими не проживають з 2010 року, а фактично проживають в [INFO]. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] та її доньки [PERSON]-М.І. в вказаній квартирі, що належить на праві власності позивачу [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] та її донька [PERSON]-М.І. не проживають у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишили, не користуються ним, відповідач [PERSON] не несе витрат по його утриманню, а тому їх слід визнати такими, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved