Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

26.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 25.11.1995 року, посилаючись на те, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач на протязі багатьох років зловживає спиртними напоями, на ґрунті чого виникають сварки. Сторони втратили почуття взаємоповаги, з 2011 року будь-яких сімейних відносин не підтримують, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім'я фактично розпалась. На даний час позивач не бачить сенсу підтримувати сімейні відносини. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі статей 158, 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін та ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.11.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим Миропільською селищною радою Дзержинського району Житомирської області від 25.11.1995 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис № 55 (а.с. 4). Згідно довідки №45 від 12.01.2015 року, виданої виконавчим комітетом Миропільської селищної ради Романівського району Житомирської області, позивач проживає з відповідачем та дитиною - [PERSON], 1997 року народження (а.с. 7). Судом встановлено, що спору між подружжям про поділ майна та про визначення місця проживання дитини на даний час не існує. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить залишити їй після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved