Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

25 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що 18.06.1988 р. зареєстрував шлюб зі [PERSON] Під час шлюб ним та відповідачкою був побудований будинок, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, жилмасив «Совіньйон», вул. Володимирська, буд. 30. При цьому він постійно за свої кошти поліпшував стан будинку, виконував додаткові ремонтні роботи, займався його облаштуванням, внаслідок чого вартість цього нерухомого майна значно зросла. З наведених підстав позивач просив провести поділ зазначеного вище жилого будинку, визнати це майно спільною власністю подружжя та визнати за ним право власності на ? частину будинку. Представник позивача просив розглянути справу за його та позивача відсутності. (а.с…. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджено поштовим повідомленням про отримання нею повістки, в судове засідання повторно не зявилась, причини неявки суду не повідомила, а тому справа розглянута судом за її відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до положень ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а відповідно до ст.71 цього ж Кодексу майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Пленум ВССУ в п. 15 постанови №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших нерухомих прав» розяснив, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У звязку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивач всупереч наведених вище положень закону та розяснень Пленуму ВССУ не надав суду доказів того, що спірний будинок був у встановленому законом прийнятий до експлуатації і на це майно зареєстроване право власності. Надані позивачем матеріали технічної інвентаризації не є доказами законності будівництва будинку, прийняття будинку до експлуатації та реєстрації на нього права власності. Більш того, з наданого позивачем технічного паспорту слідує, що будинок, позначений на плані під літ. «А», побудований самочинно. (а.с. 7) За таких обставин суд дійшов до висновку, що законні підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed