Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

25.04.2016 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів 3\~% річних за період з 05.03.2012 по 21.04.2016 та інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 21.04.2016 у загальній сумі 73\~120,22 грн. за користування чужими коштами. З урахуванням заяви позивача, яка надійшла до суду 15.06.2016, «про уточнення позовних вимог» [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь кошти в загальній сумі 100\~386,89 грн., з яких: 24\~786,89\~грн. 3\~% річних за період з 05.03.2012 по 21.04.2016, 75\~600,00\~грн. інфляційні втрати за період з 01.04.2015 по 21.04.2016, за користування чужими коштами у вказані періоди в сумі 200\~000,00\~грн. Відповідач [PERSON] подав суду письмові заперечення проти позову від 11.11.2016, в яких вказав, що не визнає позов. Відповідач посилається на те, що рішенням суду від 17.09.2015 з нього було стягнуто інфляційні втрати за період з 02.05.2012 по 04.04.2015, тому розрахунок позивача інфляційних збитків є неправильним. Позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат на підставі даних з інтернет-сайту, а не з офіційного видання, що ставить під сумнів його розрахунки. Рішенням суду від 17.09.2015 було визнано, що грошові кошти, отримані відповідачем у 2011 році від [PERSON] є безпідставно набутим майном і правовідносини між сторонами є не договірними, тому підлягає застосуванню ст. 536 ЦК України щодо нарахування відсотків, що унеможливлює стягнення грошових коштів відповідно до ст.\~625 ЦК України. Тобто відсутні правові підстави для позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Відповідач відповідно до розписки від 05.03.2012 сплатив позивачу проценти в сумі 15\~000,00\~грн. за користування його коштами, тому є підстави вважати, що сторони домовилися про розмір відсотків, і ця обставина також виключає можливість позивача вимагати сплати 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Також відповідач вказує на те, що правовідносини виникли у зв'язку з виконанням рішення суду, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, тобто ст. 625 ЦК України. На підставі наведеного відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Представника позивача [PERSON] у судовому засіданні позов з урахуванням уточнень підтримав і просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представника відповідача [PERSON] в суд заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, пославшись на обставини, наведені в письмових запереченнях відповідача. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 в цивільній справі (справа №\~705/2204/15-ц) з позовом [PERSON] до [PERSON] були встановлені такі обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються сторонами в цій справі. 22.04.2011 відповідач [PERSON], як фізична особа, отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн. 05.03.2012 відповідач зобовязався повернути отримані грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн., а також сплатити 15\~000,00\~грн. в якості процентів за користування чужими грошовими коштами в строк до 01.05.2012. В обумовлений строк до 01.05.2012 [PERSON] не повернув кошти [PERSON] Вказані грошові кошти є такими, що отримані відповідачем безпідставно, і у відповідача виникли і існували не договірні зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів в сумі 200\~000,00\~грн., до яких підлягають застосуванню положення статей 1212, 1213 ЦК України. Суд встановив, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 200\~000,00\~гривень основної суми боргу і 15\~000,00 гривень процентів за користування грошовими коштами за умовами розписки від 05.03.2012, які були визнані відповідачем, а також 65\~200,00\~гривень втрат внаслідок інфляції за період з травня 2012 року по лютий 2015\~року. Отже, вказаним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 було встановлено, що сторони домовилися про розмір процентів, що сплачує [PERSON] за користування чужими грошовими коштами за період з дня їх отримання до 01.05.2012 в сумі 15\~000,00\~грн. і ця сума вже була стягнута з відповідача рішенням суду, тому немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій справі про стягнення 3\~% річних з відповідача за період з 05.03.2012 по 01.05.2012. Як визнали особи, які беруть участь у справі, та підтверджено копіями банківських квитанцій від 27.04.2016 про перерахування коштів від [PERSON] [PERSON] і інформацією про виконавче провадження № 50879400, наданою відповідачем, грошові кошти, стягнуті з відповідача за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 були сплачені на користь позивача 27.04.2016 в повному обсязі в сумі 280\~200,00\~грн. Наведене свідчить про те, що відповідач [PERSON] продовжував користуватися чужими грошовими коштами без достатньої правової підстави до 27.04.2016 дати повернення основної суми боргу, обумовлених сторонами процентів за період до 01.05.2012 та суми інфляційних втрат, тобто з його сторони наявне прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 02.05.2012 по 27.04.2016. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтями 1212, 1213 [PERSON] 83 ЦК України визначені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідно до цих статей особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. [PERSON] цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. [PERSON] 83 Підрозділу 2 «Недоговірні зобов'язання» Розділу ІІІ «Окремі види зобов'язань» Книги п'ятої «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України (статей 1212-2014) підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін у цій справі, оскільки встановлені судом обставини та докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про відсутність у відповідача права користування коштами позивача на законній правовій підставі. Частиною 2 статті 1214 ЦК України передбачено, що в разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи, що норми ч. 2 ст. 1214, ч. 2 ст. 536 ЦК України, якими регулюються питання сплати процентів за користування чужими грошима, є спеціальною мірою відповідальності за порушення грошового зобов'язання, що застосовується за прямою вказівкою законодавця, суд вважає в такому випадку неможливим застосування норм ч. 2 ст.\~625 ЦК України щодо стягнення з боржника 3\~% річних від простроченої суми. Оскільки сторони не узгодили розмір процентів, що підлягають сплаті за користування чужими грошима за період з 02.05.2012 і законом або іншим актом цивільного законодавства такий розмір не визначений щодо безпідставно одержаних чи збережених грошей, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення 3\~% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 02.05.2012 по 21.04.2016 задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що відповідач не повернув грошові кошти у строк, що визначений у розписці від 05.03.2012 до 01.05.2012, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.09.2015 було вирішене питання про стягнення з відповідача [PERSON] суми в 65\~200,00\~гривень втрат внаслідок інфляції за період з травня 2012 року по лютий 2015\~року, що грошове зобов'язання з повернення суми боргу в 200\~000,\~00\~ грн. було виконане 27.04.2016, суд вважає, що відповідач допустив порушення грошового зобовязання, що тягне за собою правові наслідки, передбачені ч.\~2 ст.\~625 ЦК України, а саме: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції за період з березня 2015 року по квітень 2016 року складає 138,7 (110,8*114,0*102,2*100,4*99,0*99,2*102,3*98,7*102,0*100,7*100,9*99,6*101,0*103,5). Індекси інфляції (споживчих цін) за місяці вказаного періоду були опубліковані в газеті «Урядовий кур'єр» за даними Державної служби статистики України, тому суд вважає ці відомості загальновідомими і такими, що згідно з ч. 2 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 200\~000,00\~грн. * 138,7% - 200\~000,00\~грн. = 77\~400,00\~грн. Позивач у своєму розрахунку втрат внаслідок інфляції (а.с. 37-38) хоча і допустив похибку в методиці розрахунку, розраховуючи розмір втрат помісячно, а не за весь період прострочки в цілому, і не врахував індекси дефляції, однак заявлена ним сума в 75\~600,00\~грн. є меншою, ніж сума, розрахунок якої наведено вище, тому суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних збитків за період з 01.03.2015 до 21.04.2016 в сумі 75\~600,00\~грн. підлягає задоволенню. Отже, на підставі наведених вище обставин та норм закону суд дійшов переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 75\~600,00 грн. втрат внаслідок інфляції за період з 01.03.2015 по 21.04.2016, а решта позовних вимог задоволенню не підлягає. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної суми позову в розмірі 1\~171,97\~гривень.

Outcome: partial