Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

25.07.2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач-1) та [PERSON] (далі по тексту - позивач-2) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України (далі по тексту - третя особа) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та про зняття її з реєстрації місця проживання. Так, позивачі просять суд: - визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати Білгород-Дністровський РВ ГУ ДМС України в Одеській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], зареєстровану за адресою: [ADDRESS]. Позивачі - [PERSON] та [PERSON], в судове засідання 26.09.2014 року не з'явилися, але подали до суду заяви, відповідно до яких заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник третьої особи - Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України, в судові засідання не з'явився, але від начальника відділу надійшов до суду лист, згідно з яким останній просив розглянути справу без представника Білгород-Дністровського районного відділу ГУ ДМС України. Відповідач - [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON] та [PERSON] до суду не надала та в судові засідання 27.08.2014 року та 26.09.2014 року не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судових засідань. Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи на 27.08.2014 року та 26.09.2014 року, а також копія позовної заяви [PERSON] та [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ([ADDRESS]), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не з'явився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, позивачі в судове засідання не з'явилися, але згідно поданих заяв просили розглянути справу без їх присутності та проти винесення заочного рішення не заперечували, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчується і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними, правомірними, обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] являється власником 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТТ №964318 від 06.05.2014 року, реєстраційний № 1516. [PERSON] являється власником 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТТ № 818062 від 14.04.2014 року, реєстраційний № 614. В даному житловому будинку значиться зареєстрованою [PERSON], [INFO], з 24.10.1979 року, про що свідчить виписка з домової книги для прописки громадян, що проживають за вищевказаною адресою. За твердженням позивачів, [PERSON] в належному будинку з моменту реєстрації не мешкала і теперішнє її місце знаходження невідоме, її речей в будинку не має, комунальні та обов'язкові платежі не сплачує. Письмових або усних домовленостей між сторонами стосовно проживання у вказаному житловому будинку не має. Відповідно до складеного 17.07.2014 року комісією КП «ЖЕО № 1» Акту, власниками будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON]. По даній адресі з 24.10.1974 року зареєстрована [PERSON], 1956 року народження, але не проживає там з моменту реєстрації. Сусідами ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) було також підтверджено той факт, що [PERSON] не мешкає за вищевказаною адресою з моменту реєстрації. На теперішній час місце знаходження [PERSON] невідоме. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З даних положень вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що громадянка [PERSON] фактично не мешкає в житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], суд дійшов до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Між тим, суд вважає, що вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання Б-Дністровського РВ ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з обліку реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги заявлені позивачем передчасно, до звернення до відповідного органу. При цьому, рішення суду щодо визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вже є підставою для зняття її з реєстрації.

Outcome: partial