Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

25.01.2017 року до суду звернулась позивачка [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.10.2011 року між позивачкою та відповідачем було укладений шлюб, який зареєстрований 18.10.2011 року. Від зазначеного шлюбу є дитина - [PERSON], [INFO]. Після народження дитина була зареєстрована та постійно проживала з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Рішення суду набрало законної сили 23.06.2014 року. У позовній заяві про розірвання шлюбу позивачка зазначала наступну обставину - «з приводу виховання доньки, нами досягнута домовленість про те, що вона буде проживати зі мною, та я не буду чинити перешкод для відповідача щодо виконання його батьківських обовязків». Під час розгляду справи про розірвання шлюбу відповідач [PERSON], 12.04.2014 року подав до суду заяву в якій вказав, що він ([PERSON] О.) позов визнав повністю. На думку позивачки відповідач визнав факт домовленості щодо проживання доньки з нею. Після розірвання шлюбу малолітня донька [PERSON] постійно і безперервно проживала з позивачкою за місцем реєстрації. За даним місцем проживання знаходяться всі особисті речі доньки, а також забезпечені усі без винятку необхідні умови для комфортного проживання дитини та її належного розвитку. Донька відвідує дошкільний заклад № 44 в м. Чернівці, перебуває на медичному обліку за місцем свого проживання, має свій круг спілкування, власні вподобання, смаки та погляди. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав проживати у [INFO] і фактично з вересня 2014 року, спілкування відповідача з донькою носило більш формальний характер і це було вкрай рідко та швидкоплинно. Позивачка ніколи не забороняла та не перешкоджала спілкуванню біологічного батька з донькою. На початку грудня 2016 року, між позивачкою та відповідачем, за пропозицією останнього, була досягнута домовленість про те, що позивачка надасть дозвіл на тимчасове перебування доньки в гостях у відповідача для спілкування, сумісного святкування Новорічних свят. Позивачка посилається на те, що вона з відповідачем домовилась про перебування їх малолітньої доньки в гостях у відповідача до того часу, поки у неї не зявиться бажання повернутись додому в м. Чернівці, але не довше ніж 2 тижні. 23.12.2016 року відповідач та малолітня донька виїхали з м. Чернівці до м. Боярка. Починаючи з 24.12.2016 року відповідач почав перешкоджати спілкуванню з донькою по телефону. Відповідач почав на власний розсуд встановлювати тривалість та періодичність телефонних розмов та спілкування з донькою. Під час телефонної розмови з донькою 28.12.2016 року, донька повідомила позивачку про те, що її батько не має наміру повертати доньку додому. Позивачка намагалась повернути дитину, але на даний час дитина проживає з батьком. Позивачка посилаючись на ст. 162 СК України просить суд постановити рішення про відібрання малолітньої доньки у її батька та повернути її матері. 18.07.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] до позивачки [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідач посилається на те, що він є батьком малолітньої - [PERSON]. З позивачкою він розлучений. Малолітня дитина з часу народження була зареєстрована за місцем реєстрації матері, але проживає з відповідачем у м. Боярка. Останнім часом позивачка вчиняє незаконні дії відносно відповідача та малолітньої дитини, лякає дитину своїми неадекватними та хуліганськими діями. Зазначає, що позивачка разом із співмешканцем веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на дитину, не працює, не має самостійного заробітку. Відповідач на підставі ст. 161 СК України просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком. У судовому засіданні представник [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Додатково пояснив, що відповідач засуджений за умисний особливо тяжкий злочин, ухиляється від відбування покарання, перебуває у розшуку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, просить суд у задоволенні позову відмовити. На задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом наполягає, просить їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судовому засіданні підтримав позовну заяву [PERSON], та просив її задоволити. Вважає, що перепон у проживанні дитини з її матірю немає. Представник третьої особи служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації в судове засідання не зявився та надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників третіх осіб дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2011 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 12.06.2014 року. Зазначені обставини встановленні рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2014 року № 2/725/631/14, яке набрало законної чинності 23.06.2016 року ( т. 1 ас. 15). Малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується довідкою ПП «Житлосервіс» від 19.01.2017 року (т. 1 а. с. 19). Малолітня [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад № 44 в м. Чернівці з 13.10.2014 року, що підтверджується довідкою ДНЗ № 44 від 23.01.2017 року ( т. 1 а. с. 21). З 24.12.2016 року малолітня [PERSON] проживає з відповідачем в м. Боярка. Ця обставина сторонами не оспорюється. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один із батьків або інша особа самочинно, без годи другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивачка на обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач самочинно, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина, змінив її місце проживання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачка пояснила суду що вона надавала згоду на тимчасове перебування малолітньої доньки з батьком з 24.12.2016 р., але не довше ніж на 2 тижні. Через 2 тижні дитину вона не забрала, так як із за погодних умов не мала змоги доїхати до м. Боярка. На підтвердження цих обставин позивачка не надала жодного належного та допустимого доказу. Навіть за зазначених обставин, суд не може вважати подальше перебування малолітньої дитини з батьком, як таке, що вчинене самочинно, в даному випадку позивачка мала змогу повернути дитину, але не вчинила цього, з причин які не підтверджені належними та допустимими доказами. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, але на час розгляду зазначеної цивільної справи позивачка за вирішенням спору щодо місця проживання малолітньої дитини до органу опіки та піклування або суду не зверталась. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на визнання відповідачем позовних вимог по справі за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Визнання позовних вимог і визнання обставин справи не є тотожними процесуальними діями. Враховуючи вище викладене, оцінивши бездіяльність позивачки щодо звернення до компетентних органів з питанням вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, ненадання позивачкою належних та допустимих доказів самочинної, без годи другого з батьків, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина, зміни місця проживання малолітньої дитини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року також визначено, що дитина повинна, коли це можливо, виховуватися своїми батьками та під їх відповідальністю та в будь-якому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Основним принципом зазначених актів міжнародного законодавства є дотримання в першу чергу інтересів дитини та забезпечення її належного та відповідного розвитку. Вказані принципи знайшли своє відображення в законодавстві України, зокрема, за правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку про психологічний стан дитини [PERSON] від 09.01.2018 року, який зроблений лікарем-психологом Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті, під час проживання малолітньої з батьком, виходячи з проведених методик та коментарів, на даний час ситуація в сім'ї є благополучна, яка свідчить про емоційну та психологічну близькість. Дитина прихильна до батька. ( т. 2 а. с. 62-63). Відповідно до характеристики від 21.05.2017 року [PERSON] (батько дитини) за час проживання в м. Боярка характеризується, як вихований, толерантний, працьовитий, має активну громадську позицію, турботливий батько ( т. 1 а. с. 98). Згідно з розпискою директора ГО «Центр спортивного танцю «Ренесанс» [PERSON] з січня по червень 2017 року вносив щомісячний абонемент за навчання спортивно-бальним танцям своєї доньки [PERSON] (т. 1 а. с. 43). Відповідно до характеристики з місця роботи від 25.05.2017 року БО «Україно-японський фонд «Терада» [PERSON] зарекомендував себе, як дисциплінований працівник повністю дотримується корпоративних норм і правил, працьовитий (т. 1 а. с. 42). Відповідно до договору оренди від 17.05.2016 [PERSON] орендує квартиру в [ADDRESS] , площею 56 кв. м. ( т. 1 а. с. 162). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 04.12.2017 року встановлено, що сім'я із 4 чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] займає жилу площу 2 кімнати, частина приватного будинку. Житло в задовільному стані . ( т. 2 а. с. 39). Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач перебуває у розшуку та ухиляється від відбування кримінального покарання, так як вони суперечать письмовим доказам по справі. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15.05.2017 року засудженого [PERSON] звільнено від відбування покарання. Ухвала набрала законної сили 23.05.2017 року (т. 1 а. с. 101-102). Позивачка [PERSON] працює в Чернівецькій міській раді з 24.10.2011 року на посаді головного спеціаліста управління культури Чернівецької міської ради, що підтверджується довідкою від 26.05.2017 року ( т. 1 а. с. 241). Відповідно до ату обстеження житлових умов від 19.02.2017 року [PERSON] проживає в квартирі своїх батьків разом з ними, характеристика будинку, квартири , її площа в акті не зазначені ( т. 1 а. с. 20). Згідно довідки ПП «Житлосервіс» від 19.01.2017 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано 5 чоловік, власник [PERSON], чоловік [PERSON], донька [PERSON], внучка - [PERSON] , внучка [PERSON] ( т. 1 а. с. 19). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 23.05.2017 року в квартирі 119 в житловому будинку № 255А по вул. Руській в м. Чернівці проживають та мають постійну реєстрацію [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Власник [PERSON] та її чоловік [PERSON] в акті не зазначені. ( т. 1 а. с. 93). Зазначена в акті обстеження житлово-побутових умов від 23.05.2017 року [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.12.2015 року ( т. 1 а. с. 16). Відповідно до інформації Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 09.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2005 року, актовий запис № 905. Відомості про розірвання шлюбу відсутні. ( т. 1 а. с. 123). Згідно висновку органу опіки та піклування при Києво-Святошинській районній державній адміністрації від 15.06.2017 року доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матірю [PERSON]. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст. 1 Закону України від 20.11.2003 р. № 1296-IV «Про захист суспільної моралі» суспільна мораль система етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, уявлень про добро, честь, гідність, громадський обовязок, совість, справедливість. Суд вважає, що проживання позивачки з чоловіком, який перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, народження дитини поза шлюбом може негативно вплинути на розвиток малолітньої дівчинки, та така поведінка позивачки не відповідає правилам поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей. Обставин які б унеможливлювали передачу дитини для проживання з батьком викладені в ч. 2 ст. 161 СК України судом не встановлено. Суд при оцінці відповідального батьківства з боку матері бере до уваги те, що мати протягом місяця мешкання дитини з батьком не зверталась до суду з позовом про повернення дитини. Європейський Суд з прав людини, в контексті ст.8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, поміж іншого, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитиня, які повинні превалювати над інтересами батьків. Викладене свідчить, що батько, незважаючи на рівність прав батьків у вихованні дитини, які встановлені Сімейним кодексом України, з врахуванням встановлених обставин по цій справі, на даний час має більше переваг по відношенню до матері, щодо визначення місця проживання їхньої дитини. До того ж, головним критерієм при визначені місця проживання дитини, є інтереси цієї дитини, які повинні привалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні Європейського суду з прав людини «Гоффман проти Німеччини» (2001 р.), яким розкривається принципи статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на такий підхід, а саме те, що на даний час саме батько може створити дитині належні умови для виховання та розвитку, у звичній для неї обстановці, суд вважає, що на даний час визначення проживання малолітньої дитини разом з батьком буде більш доцільним та буде найбільш відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. На підставі, ст. ст. 160-162 СК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 1 Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 р. № 1296-IV, ст. ст. 4, 5, 19, 81, 89, 259, 263-265, 354 України, суд, -

Outcome: approved