Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

25.02.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг по аліментах в сумі 57.181 грн. 15 коп., неустойку (пеню) у розмірі 661.965 грн. 80 коп. та 700 грн. за надання юридичної допомоги, всього - 718.898 грн. 44 коп. При цьому позивачка вказує на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2007 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист № 2-1164 від 29.05.2007 року, на підставі якого державним виконавцем з [PERSON] стягувалися аліменти. Разом з тим, відповідач несвоєчасно, дуже рідко і незначними сумами сплачував аліменти на утримання сина, не приймав мір по своєму працевлаштуванню та до належного виконання обов»язків по сплаті аліментів. Як зазначає [PERSON], [INFO] їх сину [PERSON] виповнилося 18 років, а заборгованість по аліментах є дуже значною, оскільки триває з березня 2008 року та відповідно до даних ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва складає 57.181 грн. 15 коп. Як вказує позивачка, всі ці роки вона одна утримувала сина, вони мали матеріальні проблеми, в той час як відповідач не приймав жодних мір як для виплати аліментів, так і погашення заборгованості. Саме з цих підстав вона бажає стягнути з відповідача всю належну суму заборгованості та пені, яка передбачена положеннями ст. 196 Сімейного Кодексу України. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Під час розгляду справи в суді позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги (а.с.61-65,89-93). В останній заяві про уточнення позовних вимог від 23.06.2014 року [PERSON] просить с тягнути з відповідача [PERSON] борг по аліментах в сумі 6.583 грн. 81 коп., пеню за період з 15.03.2008 року по 24.02.2014 року в розмірі 111.325 грн. 25 коп. та витрати за надання юридичної допомоги в сумі 700 грн., всього - 118.609 грн. 06 коп. (а.с.89-93). В судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги від 23.06.2014 року підтримала та просить стягнути з відповідача 118.609 грн. 06 коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. При цьому в наданих письмових запереченнях від 04.04.2014 року відповідач зазначив, що дійсно, згідно рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17.05.2007 року він зобов»язаний сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 14.03.2008 року, заборгованість по аліментах станом на 14.03.2008 року - відсутня. При цьому відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість нараховувалась згідно середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника, наданої Головним управлінням статистики у м.Києві. Натомість, весь період, за який розраховано заборгованість, і по теперішній час він працює в Гаражно-автомобільному кооперативі «Райдужний-1», де отримує заробітну плату. Це є основним і єдиним місцем його роботи та отримання доходу. Згідно довідки з місця роботи його дохід є нижчим за встановлений прожитковий мінімум за відповідний періоді є недостатнім, навіть, для задоволення його життєвих потреб. У зв»язку з цим він був вимушений сплачувати аліменти нерегулярно та, іноді, за рахунок свого батька. На думку відповідача, враховуючи його низький заробіток, заборгованість по аліментах має нараховуватись відповідно до рішення суду в розмірі не нижче 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, [PERSON] вказує на те, що враховуючи економічну ситуацію в державі та зріст безробіття, він не може знайти роботи, яка би оплачувалась вище. Посилаючись на викладені обставини, відповідач вважає, що його вини в недотриманні періодичності платежів по аліментах не має, а відтак, не має підстав і для стягнення з нього неустойки (а.с.25-29). В своїх додаткових запереченнях від 23.06.2014 року відповідач [PERSON] зазначає, що вважав врегульованими їх взаємовідносини з позивачкою щодо утримання сина, а тому не піклувався про те, щоб мати відповідний документ на кожний платіж та матеріальну допомогу сину. Ніяких претензій щодо утримання сина позивачка до нього не висувала, і тому він вважав, що остання на аліменти не подавала. Про те, що у державного виконавця на виконанні знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, йому не було нічого відомо, ніякої поштової кореспонденції з приводу цього він не отримував. Крім того, [PERSON] просить врахувати, що в періоди з 22.06.2009 р. по 25.07.2009 р. (34 дні), а також з 10.09.2013 р. по 19.10.2013 р. (40 днів) він перебував на лікуванні, а хвороба є тією обставиною, яка виключає наявність вини, тому неустойка за цей період не нараховується. В наданих відповідачем запереченнях здійснено розрахунок пені, яка на думку останнього за період з 15.03.2008 року по 20.02.2014 року складає 114.999 грн. 61 коп. (а.с.82-87). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить врахувати, що заборгованість відповідача по аліментах за вищезазначений період є невеликою, відповідно до розрахунку ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 04.06.2014 року складає 6.583 грн. 81 коп. [PERSON] вважає, що вказана заборгованість утворилась не тільки з вини відповідача, а з незалежних від нього обставин. Як зазначає [PERSON], на відповідачеві лежить обов»язок по сплаті заборгованості по аліментах, який він при певних умовах виконає, який виник не з його вини, тому відповідач не може нести відповідальність у вигляді неустойки по заборгованості по аліментах у зазначеному позивачкою розмірі. Крім того, [PERSON] просить врахувати матеріальний та сімейний стан відповідача, а також те, що на його у триманні перебуває малолітня дитина він іншого шлюбу. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача - [PERSON] просить вимоги [PERSON] задовольнити частково та зменшити розмір пені, що стягується з відповідача на користь позивачки. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя вони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2007 року з відповідача на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2007 року до повноліття дитини (а.с.6). Як вказує позивачка [PERSON], відповідач, знаючи, що з нього стягуються аліменти на сина [PERSON] за рішенням суду, навмисно працевлаштувався на роботу до батька, де його заробітна плата є незначною, не більше 1500 грн. Відповідно до даних ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 04.06.2014 року заборгованість відповідача по аліментах триває з 15.03.2008 року і становить 6.583 грн. 81 коп., але останні платіж від 26.03.2014 року на суму 2500 грн. був створений формально, оскільки син [PERSON] цю суму не отримував. Позивачка вважає, що вказана заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, тому просить стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15.03.2008 року по 24.02.2014 року в розмірі 111.325 грн. 25 коп. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вважають, що заборгованість по аліментах виникла не тільки з вини відповідача, а за певних вищезазначених ними обставин. Аналізуючи пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2007 року з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2007 року і до повноліття дитини. На підставі зазначеного рішення суду 29.05.2007 року був виданий виконавчий лист № 2-1164/1 та направлений на виконання за місцем проживання відповідача - у ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва. 19.06.2007 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва [PERSON] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка листом № 153/5 направлена як стягувачці, так і боржнику (а.с.94,95). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва № 1606, початого, 16.04.2008 року, державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва Татунець С.Б. 14.03.2008 року винесла постанову про закриття виконавчого провадження у зв»язку з місцям роботи боржника у Дніпровському районі м.Києва - Гаражно-автомобільному кооперативі «Райдужний-1» за адресою: м.Київ, пр.Ватутіна,2, та направила виконавчий лист для виконання по територіальності у ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва. Довідку з місця роботи та свій заробіток від 05.03.2008 року за № 159/08 до ВДВС Деснянського РУЮ м.Києва надав боржник [PERSON], в довідці зазначені телефон та адреса ГАК «Райдужний-1» - м.Київ, пр.Ватутіна,2. Вказані обставини свідчать про обізнаність відповідача про наявність рішення суду та примусового стягнення з нього аліментів за цім рішенням. Таким чином, суд дійшов до висновку, що з часу звернення позивачки [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у травні 2007 року відповідач знав, що з нього стягуються аліменти на дитину та виникла заборгованість, однак, відповідних дій щодо її погашення за період з березня 2008 року по 01.05.2013 року не здійснював. В той же час суду не надано доказів того, що виконавчий документ направлявся виконавчою службою за місцем роботи боржника та державним виконавцем було здійснено вихід за адресою підприємства з метою проведення перевірки бухгалтерії щодо правильності нарахування та перерахування аліментів із заробітку боржника. Навпаки, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 23931487, державний виконавець ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва Янковська У.В. 26.06.2013 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з повідомленням ГАК «Райдужний-1» про звільнення боржника [PERSON] з роботи, хоча у провадженні таке повідомлення відсутнє. Натомість, є в наявності довідка ГАК «Райдужний-1» від 25.03.2014 року за № 21/14 про роботу відповідача [PERSON] у вказаному кооперативі з 01.01.2008 року по теперішній час. Суд також враховує, що бездіяльність виконавчої служби та розрахунок заборгованості, визначений ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва станом на 01.05.2013 року в сумі 6.583 грн. 81 коп., ні позивачкою, ні відповідачем, у встановленому порядку не оскаржувалися. Крім того, [PERSON] та його представником не надано доказів того, що у зв»язку зі станом здоров»я чи іншими обставинами відповідач не міг і не може працювати та отримувати гідну заробітну плату, щоби мати можливість утримувати його 2-х неповнолітніх дітей. Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку, що в наявності заборгованості, яка виникла за період з березня 2008 року по 01.05.2013 року, вбачається вина не тільки відповідача [PERSON], а вина й інших осіб, зокрема, державного виконавця ВДВС Дніпровського району м.Києва, який, направивши виконавчий лист на виконання за місцем роботи боржника, не здійснив вихід за адресою підприємства з метою проведення перевірки бухгалтерії щодо правильності нарахування та перерахування аліментів із заробітку боржника, а також самої позивачки, яка не виявила інтересу щодо відсутності сплати аліментів протягом тривалого часу. Таким чином, судом встановлені інші, незалежні від відповідача обставини, які стали причиною виникнення заборгованості відповідача по аліментах за вказаний період, а саме: бездіяльність державних виконавців у зазначений період, безвідповідальність відповідача щодо сплати аліментів та його тривала хвороба у 2009,2013 роках, відсутність інтересу з боку стягувачки (позивачки у справі) щодо несплати аліментів протягом тривалого часу. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до висновку, що відповідно до вимог ч.1 ст.196 СК України є підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за вказаний позивачкою період. При цьому суд вважає, що вищезазначені обставини є такими, що мають істотне значення для вирішення питання щодо розміру неустойки, яка стягується з відповідача. Так, відповідно до вимог ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як вбачається з вимог [PERSON], виходячи з розміру щомісячних нарахованих державним виконавцем аліментів за період з березня 2008 року по 01.05.2013 року в сумі 6.583 грн. 81 коп. та вимог ч.1 ст. 196 СК України позивачка просить стягнути з [PERSON] неустойку за вказаний період в розмірі 111.325 грн. 25 коп. (а.с.66-68, 89-93). В той же час суд враховує сімейний стан боржника по аліментах, який, крім сина [PERSON], [INFO], має ще неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], від шлюбу з [PERSON], якого також зобов»язаний утримувати до його повноліття. Суд також враховує стан здоров»я відповідача, який згідно лікарняних листків у 2009, 2013 роках тривалий час хворів та був непрацездатним (а.с. 75-78). При таких обставинах суд вважає можливим зменшити розмір неустойки та стягнути її з відповідача в розмірі 40.000 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то згідно ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь [PERSON] витрати за надання юридичної допомоги в сумі 700 грн. та судовій збір на користь держави в сумі 472 грн. 84 коп.

Outcome: partial