Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

25 лютого 2020 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів. В прохальній частині уточненого позову позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину в сумі 55373,69грн. за період з 01.07.2018 року по 18.11.2018 року (а.с. 1,2). В прохальній частині уточненого позову просила стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованість зі сплати аліментів станом на 18.11.2018, яка становить -10561,30 грн. (а.с. 28). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2002 року з [PERSON] , [INFO] стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21.02.2002 року і до досягнення ним повноліття. За виконавчим листом № 2-1073/2002, виданим 15.03.2013 р., на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2002 року, Новокодацьким відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження ВП №37460811. 04.06.2019р. державним виконавцем Орловою В.В. було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану через закінчення строку, передбаченого для відповідного виду стягнення. Заходами, вжитими державним виконавцем, виявити майно, яке належить боржнику не виявилось можливим. Заборгованість станом на 18.11.2018р. становить 10561, 30 грн. Таким чином, через ухиляння відповідача від виконання батьківського обов`язку по утриманню свого сина до його повноліття, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а відповідно, він повинен нести цивільно-правову відповідальність за це, сплативши позивачу пеню. Згідно розрахунку, виконаному позивачем, сума пені на заборгованість по аліментам за період з 01.07.2018 року по 18.11.2018 року станом на дату подачі позовної заяви складає: 2317,00 грн. х 580 днів + 2250,50 грн х 550 днів + 2257, 25 грн. х 519 днів + 2351 грн. х 489 днів + 1385,55 грн х 158 днів = 55373,9 грн. Таким чином загальна сума пені за заборгованість по сплаті аліментів, яку слід стягнути на користь позивача складає 55373, 69 грн. В прохальній частині уточненого позову просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів станом на 18.11.2018 року, яка становить 10561,30грн. (а.с. 1,2, 28). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 06.03.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного провадження (а.с.14). 15.05.2020 року позивачем було подано клопотання про витребування з Державної фіскальної служби міста Дніпра інформації про місце роботи відповідача [PERSON] , [INFO] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , яке було задоволено ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2020 року (а.с.24). В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні позов визнав частково, в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 10561,30 грн. Суду пояснив, що виплачував аліменти в повному обсязі. Зараз офіційно не працевлаштований, отримує пенсію, влаштуватися на роботу у зв`язку із пандемією немає можливості. З пенсії стягуються аліменти на навчання повнолітнього сина. Просив врахувати, що зараз у нього на утриманні дитина 12 років та тяжко хвора дружина. Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно із паспортом серії [NUMBER] , виданим 08 вересня 1997 року Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-4). З паспорта серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2002 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.06.2019 року, винесеної державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Орловою В.В., виконавчий лист № 2-1073/2002, виданий 15.03.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ј , повернути стягувану (а.с.6-7). Згідно із розрахунком заборгованості, складеному державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Орловою В.В., зі сплати аліментів [PERSON] за виконавчим листом № 2-1073/2002, виданим 15.03.2013 Самарським районним судом м. Дніпропетровська борг на 18.11.2018 року становить 10561,30 грн. Судом також оглянуті витяг з Єдиного державного реєстру МВС України та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з яких вбачається, що транспортний засіб КІА PICANTO 2012, зареєстрований 31.03.2016 року та квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована 31.01.2014 року за [PERSON] , яка не є учасником даної справи (а.с.20-23). Згідно з відомостями, наданими Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] вбачається, що в період з 01.01.2019р. по 31.03.2020р. [PERSON] отримав дохід у розмірі 34357, 04 грн. (а.с.32-34). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» які набули чинності 08.07.2017 року аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Частиною 1 ст. 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. У відповідності до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Визначаючи розмір заборгованості по аліментам суд виходить з постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, в якому зазначено, що заборгованість станом на 18.11.2018 становить 10561,30грн. Також судом береться до уваги матеріальний стан відповідача, який зараз не має постійного доходу, його сімейний стан. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за аліментами в розмірі 10561,30грн. та пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 5000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial