Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

26.11.2020 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації в Харківській області про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що з 26 грудня 2009 року по 20 червня 2019 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб розірвано на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2019 (справа № 621/864/19). Під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з позивачем. 03 квітня 2019 Зміївським районним судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки - [PERSON] , але батько дитини самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків і не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, аліменти не сплачує. 31 січня 2020 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбно - сімейних стосунків і по теперішній час відповідач взагалі не цікавиться життям дочки. Позивач зазначає що жодного разу не чинила відповідачу перешкод у побаченнях з дитиною та спілкуванні з нею, однак відповідач не надає дочці ніякої допомоги, не сплачує на її утримання аліменти, не цікавиться навчанням дитини, станом її здоров`я, не вітає дочку зі святами та днем народження. Фактично відповідач з травня 2015 року не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток; не спілкується з дитиною, не надає їй доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не створює умов для отримання дочкою освіти. На думку позивача у відповідача відсутні будь які незалежні від нього обставини, які б перешкоджали здійснювати свої батьківські права та обов`язки, а свідоме і тривале нехтування своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача. Таке ставлення відповідача до дочки не відповідає інтересам дитини, оскільки може сприяти виникненню у дитини невірного уявлення про правильні сімейні цінності. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 18.12.2020 провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 26.03.2021 задоволено клопотання про заміну третьої особи Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації в Харківській області на її правонаступника Службу у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Браславська О.А. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом, що зокрема підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 54), та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 50, 62). Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надавав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що зокрема підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик в судове засідання (а.с. 64). За загальним правилом частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини 4 названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до Свідоцтва про народження від 16 грудня 2014 року серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до Витягу реєстрації актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження шлюбного прізвища, 26 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », актовий запис № 196 (а.с. 9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26.12.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 196, розірвано на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 червня 2019 року (а.с. 6-8). Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31 січня 2020 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , в зв`язку з чим після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », актовий запис № 121 (а.с. 11). З Довідки про неотримання аліментів № 23445 від 21.10.2020, вбачається, що відповідно до виконавчого листа № 621/825/19 виданого 03.09.2019 Зміївським районним судом Харківської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття, однак [PERSON] , згідно з матеріалів виконавчого провадження, в період з 02.04.2019 і по 13.10.2020, аліментів не отримувала (а.с. 12). Відповідно до копії талону повідомлення єдиного обліку № 9386 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію [PERSON] зверталася до Зміївського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про вжиття заходів до колишнього чоловіка [PERSON] , який не виплачує аліменти на утримання спільної дитини (а.с. 15). Відповідно до Довідки № 01-24/312 від 16.10.2020 наданої директором Зміївського ліцею № 1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К Слюсаренка Зміївської районної ради Харківської області, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається в 5-І класі Зміївського ліцею № 1 ім. З.К Слюсаренка Зміївської районної ради Харківської області, 2020-2021 навчальний рік, за період навчання виховуванням дитини займається мати. Батько [PERSON] , виховуванням не займався, батьківські збори не відвідував, успіхами у навчанні та поведінкою дитини не цікавився, із педагогічним колективом не спілкувався і не взаємодіяв (а.с. 14). Висновком Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, як органу опіки та піклування від 11.03.2021№ 01-29/826, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки з боку батька відсутні турбота про виховання дитини, піклування про фізичний, духовний та моральний стан, що порушує права дитини (а.с. 52-53). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно пункту 16 постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 1-4 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин 3, 4 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зазначеними вище, дослідженими в судовому засіданні доказами, підтверджується, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - [PERSON] , [INFO] , і це, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення батьківських прав. Оскільки позивач на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, доказів на підтвердження понесення інших витрат нею не надано, у відповідності до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн 00 к.

Outcome: approved