Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

25 січня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги, що він з 2000 року перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримує заробітну плату. Відповідач звернення та страйки колективу ігнорує із посиланням на відсутність коштів для виплати заробітної плати. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить за період з серпня по жовтень 2017 року - 255519,17 грн., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку. 14 березня 2018 року Позивач збільшив розмір позовних вимог та з урахуванням наданої відповідачем 16.02.2018 року довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 25679,06 грн. і стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 2400,00 грн. Ухвалою судді від 26 січня 2018 року витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку- розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що станом на 16.02.2018р. ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі. У період з липня по вересень 2017 р. постановами НКРЕКП № 1104 від 07.09.2017 р., № 1053 від 29.08.2017 р., № 942 від 25.07.2017 р., крім відрахувань коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, було встановлено суми додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» у розмірі 12 млн.грн. на добу у липні 2017 р., 19 млн.грн. на добу у серпні 2017 р., 4 млн.грн, 12,5 млн. грн.. на добу у вересні 2017 р., 3,8 млн тощо грн. на добу у жовтні 2017р., 1,5 млн.грн. в листопаді 2017р, 2,6 млн.грн.на добу в січні 2018 року. Крім цього, відповідно до постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 20.12.2016р по справі № 808/3230/16, залишеної в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017р. визнані протиправними постанови НКРЕКП № 1780 від 05.10.2016 , № 1840 від 17.10.2016 №1872 від 21.10.2016 в частині встановлення Відповідачу додаткових щодобових відрахувань, що додатково свідчить про прогиправність дій НКРЕКП щодо Товариства у встановленні таких щодобових відрахувань. Таким чином, в наслідок встановлення НКРЕКП в липні 2017 - січні 2018 року для ПАТ «Запоріжжяобленерго» при визначені алгоритму перерахування коштів нульового алгоритму або сум додаткових щодобових утримань коштів з поточних рахунків ПРТ, які унеможливили фактичне надходження коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», - всі кошти, які надходили та надходять на рахунок із спеціальним режимом використання товариства перераховуються установою уповноваженого банку на рахунок ДПІ «Енергоринок», а НКРЕКП свідомо не виконує обов'язок по забезпеченню додержання прав і законних інтересів ПАТ «Запоріжжяобленерго», пов'язаних із виплатою/отриманням заробітної плати та перешкоджає виконанню обов'язку щодо гарантування надійного соціального захисту працівників товариства. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати Позивача за серпень 2017 р. відсутній, за вересень 2017р. становить 6023,51 грн., за жовтень 2017р. складає 2049,86 гри.,загалом 8073,37 грн., в той же час, відповідно до розрахунків Позивача розмір заборгованості за аналогічний період становить іншу суму, а саме 25519,17 грн. Відповідно до довідки станом на 12.03.2018 року заборгованість із зарплати перед позивачем становить 21974,20 грн., із врахуванням часткових розрахунків з позивачем. У зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у понад 10 аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не з'явився, надав відзив і доповнення до відзиву на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням відзиву та доповнення до відзиву. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], прийнятий на роботу ПАТ «Запоріжжяобленерго» (наказ №389 від 06.06.2000 року), де працює по теперішній час на посаді майстра СТОПО ЗМЕМ. Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом серпня 2017 року - січня 2018 року [PERSON] не отримує у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем на виконання ухвали про витребування доказів, станом на 16.02.2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період серпень 2017- січень 2018 року складає 25679,06 грн. Разом із тим, як встановлено із довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» поданої до суду 14.03.2018 року, в якості доповнення до відзиву на позовну заяву, станом на 12.03.2018 року розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період серпень 2017- січень 2018 року складає 21974,20 грн. Таким чином, у зв'язку із частковим добровільним погашенням відповідачем заборгованості по невиплаченій заробітній платі під час судового розгляду, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 21974,20 грн. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Вирішуючи вимогу відповідача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі - [PERSON] і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг №69 від 30 жовтня 2017 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 2400 грн. від 14.03.2018 року та Актом прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 14.03.2018 року. Також участь адвоката [PERSON] у судових засіданням підтверджується, зокрема протоколами судових засідань. Згідно Акту про прийняття-передачі наданих адвокатських послуг від 14.03.2018 року адвокатом [PERSON] було витрачено 12 годин (консультація адвоката, складання адвокатського запиту, обробка відповіді на адвокатський запит, обробка законодавства, клопотання, складання позовної заяви, участь у судових засіданнях). За змістом ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, пов'язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та часткового задоволення позову (у зв'язку з добровільним, частковим його погашенням, у ході розгляду справи) та вважає за необхідно задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача на його користь 2400,00 грн. витрати на правничу допомогу. Зменшити суму витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню, суд вважає недоцільним, з огляду на таке. За змістом ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, при цьому жодним доказом не доведено неспівмірність таких витрат, незважаючи на те, що ч.6 ст. 137 ЦПК України покладає обов'язок доведення неспівмірності витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підставі п.1.ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial