Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

26.02.2014 року ПАТ «АкцентБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № НAL2AD000091790 від 06.06.2008 року, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався видати відповідачу кредит у розмірі 12913,42 доларів США на термін до 05.06.2013 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 15.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» відступає ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників. Відповідач взяті на себе зобовязання перед банком за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 05.02.2014 року утворилася прострочена заборгованість на загальну суму 40\~976,99 доларів США, в тому числі 12186,76 дол.США заборгованості по кредиту, 3073,54 дол.США проценти, 978,83 дол.США комісія, 22756,78 дол.США пеня, 31,29 дол.США штраф фіксована частина, 1949,80 дол.США штраф процентна складова, яку просить стягнути з позивача, та судовий збір. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 10 квітня 2014 року позов задоволений повністю. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 13.05.2016 року вказане заочне рішення скасовано. В судове засідання представник ПАТ КБ «Акцент-Банк» не зявився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання 16.08.2016 року не зявився, подав заяву, що не заперечує у проведенні судового розгляду справи по суті у його відсутність, позовні вимоги не визнаються за їх безпідставністю та необґрунтованістю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № НAL2AD000091790 (далі Договір), відповідно до якого відповідач з метою придбання автомобілю отримав кредит в розмірі 12939,54 доларів США із сплатою відсотків в розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 05.06.2013 року, із щомісячним погашенням боргу з боку позичальника в сумі 316,75 доларів США. При цьому предметом застави Банку став придбаний легковий автомобіль MAPLE модель R80 SMA7180 2007 року випуску (розділ 17 Договору). ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.15). 15 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ЗАТ «Акцент-Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», було укладено договір факторингу № 1, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив ЗАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі права вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON], що включають право отримання платежів по кредиту, відсотків, комісій, винагород, неустойки, інших платежів, які існують у клієнта відповідно до умов кредитних договорів (а.с.16-18). Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу якої настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, ПАТ «Акцент-Банк» набув право вимагати від [PERSON] виконання покладених на нього зобовязань, що витікають з кредитно-заставного договору від 06.06.2008 року. Та обставина, що заміна кредитора відбулася без згоди боржника, відповідно до ст. 516 ЦК України не порушує прав боржника. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, враховуючи правову позицію Верховоного Суду України, висловлену у постанові від 23.09.2015 року №6-979цс15, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п.п. 6.2.2, 6.2.3 вищезазначеного договору позичальник зобов'язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснювати повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплатити банку винагороди, визначені статтями 5.2, 16.9, 16.10, 17.1.7 договору та погасити іншу заборгованість, погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені ст.12.2.6 та 17.1.5 договору, для здійснення останнього погашення звернутися до банку для отримання інформації про заборгованість (а.с.11). Згідно п.14.2, 14.3 Кредитно-заставного договору, у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 договору, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 /однієї/ гривні за кожен день прострочення. У випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст.6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 /однієї/ гривні за кожен день прострочення. Пунктом 14.11. договору передбачено, що сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. Кредитно-заставний договір на кожній сторінці підписаний позичальником. Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та умов закону. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Уклавши з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості. Так, з розрахунку заборгованості за договором станом на 05.02.2014 року вбачається, що сальдо простроченої заборгованості по тілу кредиту почало стабільно зростати з липня 2009 року, заборгованість із процентів почала зростати накопичувальним підсумком з червня 2009 року (а.с.7 -9). Станом на 05.02.2014 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Акцент-Банк» становить 40976,99 доларів США, в тому числі: - заборгованість за кредитом 12186,76 доларів США, - заборгованість по процентам за користування кредитом 3073,54 доларів США, - заборгованість по комісії за користування кредитом 978,83 доларів США, - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22756,78 доларів США, - штраф (фіксована частина) 31,29 доларів США, - штраф (процентна складова) 1949,80 доларів США. За письмовим повідомленням ПАТ «Акцент-Банк» від 16.08.2016 року, банк не звертав стягнення на предмет застави автомобіль згідно заочного рішення Зарічного районного суду м.Суми від 03.08.2015 року №591/2015/15-ц. До того ж автомобіль MAPLE модель R80 SMA7180 рік випуску 2007, що є предметом застави, відповідач 29.09.2009 року відчужив [PERSON], яка в свою чергу 14.01.2014 року відчужила його [PERSON], та в даний час автомобіль зареєстрований у Закарпатській області, державні номера його змінені (а.с.174). Умовами кредитного договору, а саме пунктами 14.2., 14.3. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, а саме за порушення зобов'язань щодо сплати винагород, процентів та повернення основної суми кредиту, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Відповідно до частини третьої\~статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.616 ЦК України,\~суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Як видно з умов кредитно-заставного договору, позичальник зобов'язаний погашати кредит щомісячними платежами, а згідно наданого до позову розрахунку вбачається, що порушення умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом відповідачем почали допускатись ще з червня 2009 року, однак, на протязі тривалого часу позивач не вживав заходів щодо погашення заборгованості за договором у встановленому законом порядку, сприяючи тим самим збільшенню розміру заборгованості та, відповідно, пені. Виходячи з викладеного, та враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 03.09.2014 року №6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені з 22\~756,78 доларів США до 5000 доларів США.\~\~\~\~\~\~ Враховуючи, що положення ч. 2 ст.\~192, ч. 3 ст.\~533 ЦК України,\~Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93\~можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, а тому пеня підлягає стягненню у національній валюті - гривні. Крім того, пунктом 14.10. договору, укладеного між сторонами, встановлено, що сплата неустойки здійснюється в гривнях. Таким чином, враховуючи курс долара США до гривні станом на день вирішення справи у суді, пеня підлягає стягненню у розмірі 125575,00 грн. (5000 доларів США х 2511,5141 ). Разом з тим, згідно з пунктом 14.9. Договору, сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання, в тому числі і порушення зобов'язань щодо сплати винагород, процентів та повернення основної суми кредиту. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Виходячи з викладеного, штрафи порушення строків виконання грошового зобов'язання не підлягають стягненню з відповідача. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України,\~\~ грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Відповідно до ч.2\~ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пункт 14\~\~Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~\~розяснив, що згідно з частиною першою\~статті 192\~\~ЦК\~\~ законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.\~\~\~\~ Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, Національний банк України станом на 16.08.2016 року встановив наступний курс гривні до іноземної валюти: 100 доларів США дорівнює 2511,5141 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк»» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 16\~239,13 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 16.08.2016 року становить 404\~848,04 грн., та 125\~575, 00 грн. пені. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1697,00 грн. (51,83% пропорційно сумі задоволених вимог) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial