Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

25 лютого 2019 року АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 859,79 доларів США та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.06.2007 було укладено кредитний договір № HMIBGK00007463, за умовами якого позичальнику [PERSON] було надано кредит у розмірі 56 950,00 доларів США строком до 04.06.2027 року, позичальник, в свою чергу, зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та порядку встановленими кредитним договором, під поручительство відповідача [PERSON] . Проте, відповідач [PERSON] порушив свої зобов`язання перед банком щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі: 8 859,79 доларів США - за тілом кредиту, 1441,47 доларів США - відсотків за користування кредитними коштами, 940,84 доларів США комісії за користування кредитом, 447,24 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року підготовче провадження було закрите, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вказавши, що банком незаконно, без повідомлення позичальника [PERSON] , було змінено відсоткову ставку по кредитному договору; також просила суд застосувати позовну давність, передбачену законом, до вимог про стягнення заборгованості з 2016 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову до його довірительки, оскільки вважає, що порука [PERSON] припинилась після підвищення відсоткової ставки по основному кредитному договору та неповідомлення поручителя про таку зміну. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачем АТ «КБ «Приватбанк» 06.06.2007 року було укладено кредитний договір № HMIBGK00007463, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти у розмірі 56 950,00 доларів США. З метою забезпечення виконання умов даного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] 06.06.2007 було укладено договір поруки № HMIBGK00007463/1, за яким поручитель поручилась перед банком за належне виконання [PERSON] умов кредитного договору від 06.06.2007 року № HMIBGK00007463. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № HMIBGK00007463 вбачається, що [PERSON] дійсно порушено умови кредитного договору, зокрема щодо порядку та строків виплат за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі: 8 859,79 доларів США - за тілом кредиту, 1441,47 доларів США - відсотків за користування кредитними коштами, 940,84 доларів США комісії за користування кредитом, 447,24 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Дані доводи позивача відповідачами ніяк не спростовані, докази належного виконання кредитного договору позичальником, суду не надані. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, яка встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] дійсно порушив умови кредитного договору № HMIBGK00007463 від 06.06.2007 року в частині повернення отриманого кредиту та сплати інших, передбачених договором, платежів у встановлені договором терміни, наслідком чого стало виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 2.3.1 Кредитного договору № HMIBGK00007463 від 06.06.2007 року, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше, ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання кредитного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Зі змісту наведеного пункту кредитного договору № HMIBGK00007463 від 06.06.2007 року є очевидним, що збільшення процентної ставки по кредиту повинне мати як чітко визначені договором підстави, так і супроводжуватись повідомленням позичальника про настання такої зміни у визначений договором термін. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що згадане повідомлення дійсно направлялось позичальнику та поручителю за кредитним договором № HMIBGK00007463 від 06.06.2007 року. Суд відкидає аргумент представника позивача про те, що будучи ознайомленим з усіма умовами кредитного договору, поручитель тим самим дав згоду на зміну в односторонньому порядку позикодавцем процентної ставки, оскільки будучи ознайомленим з умовами кредитного договору, поручитель, очевидно, був ознайомлений і з умовою, згідно якої позикодавець повинен був повідомити позичальника про зміну процентної ставки, отже поручитель вправі був очікувати згаданого повідомлення. Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України добросовісність є однією з засад цивільного законодавства та, як наслідок, цивільних правовідносин. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. За таких умов доцільним є застосування до спірних правовідносин доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), в основі якої і полягає принцип добросовісності, як застосовано дану доктрину Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 10.04.2019 року по справі № 390/34/17 та Великої Палати у Постанові від 5.06.2018 року по справі № 338/180/17. З матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості за кредитним договором № HMIBGK00007463 встановлено судом, та не заперечується позивачем, що з 12.10.2008 року процентна ставка за договором була збільшена до 13.20 % замість первісних 10.08 %, а з 12.07.2010 року зменшена до 12.70 %, яка, однак, також є вищою, ніж первісна 10.08 %. Суд звертає увагу на те, що збільшення розміру процентної ставки за договором тягне за собою збільшення обсягів фінансових зобов`язань позичальника, а відповідно і відповідальності поручителя. Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України (у редакції чинній на момент укладення кредитного договору та договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до умов договору поруки № HMIBGK00007463/1 від 06.06.2007 року, будь-які зміни та доповнення до нього повинні бути викладені у письмовій формі. Як зазначалось, матеріали справи не містять доказів того, що зміна зобов`язання (збільшення процентної ставки) відбулось у відповідності до умов кредитного договору та за згоди поручителя. З огляду на наведені обставини справи, суд вважає поруку за кредитним договором № HMIBGK00007463 від 06.06.2007 року припиненою з моменту збільшення процентної ставки за договором, з 10.08 % до 13.20 % (12.10.2008 року) без згоди поручителя відповідно до норм частини 1 статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості станом на 18.01.2019 року, наданого позивачем, відповідач [PERSON] після збільшення відсоткової ставки за кредитним договором до 13,2 % річних (12.10.2008 року) продовжував погашати кредит вже з урахуванням збільшених відсотків, жодним чином не оскаржував дії банку, а отже фактично погодився з таким збільшенням. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] було здійснено 12.01.2019 року, тобто даним платежем ним було перервано строк позовної давності, перебіг позовної давності почався знову з 12.01.2019 року відповідно до частини п`ятої\~статті 261 ЦК України. Із даним позовом банк звернувся до суду 29 березня 2019 року, тобто строк загальної позовної давності за вимогами до позичальника банком пропущено не було. Вищевказана правова позиція з приводу застосування строку позовної давності висловлена Верховним Судом у Постанові від 24.04.2019 року по справі № 523/10225/15-ц (провадження № 14-159цс19).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно розрахунку заборгованості\~ за кредитним договором\~ станом на 18.01.2019 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором від 06.06.2007\~року № HMIBGK00007463 складає: 8 859,79 доларів США - за тілом кредиту, 1441,47 доларів США - відсотків за користування кредитними коштами, 940,84 доларів США комісії за користування кредитом, 447,24 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Проте, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] лише заборгованості по тілу кредиту в сумі 8 859,79 доларів США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 п. 1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів банку, тому суму - 8 859,79 доларів США слід стягнути в примусовому порядку. Судові витрати по справі розподіляються між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial