Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

24 квітня 2017 року ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 37\~345 грн. 30 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 07.10.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія ««Омега» та [PERSON] укладено договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5656261, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність за експлуатацію транспортного засобу «Івеко», державний номер [NUMBER]. 22.04.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якого були [PERSON] (транспортний засіб «Івеко», державний номер [NUMBER]) та транспортний засіб «ВАЗ» державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області [PERSON] було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за вчинення якої передбачена ст. 124 КУпАП та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування ТЗ у стані спяніння). На підставі страхового акту №4645-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту за шкоду завдану транспортному засобу «ВАЗ» державний номер [NUMBER] було виплачене страхове відшкодування у розмірі 37\~345,30 грн. Позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати страхового відшкодування, однак зазначена вимога відповідачем проігнорована. Представник позивача, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій просить позов задовольнити, розглядати справу у відсутність представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 69). Відповідач в судові засідання двічі не зявився, був належно повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у відсутність його представника не звертався (а. с. 24, 28, 37, 40, 46). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність сторін, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. ст. 224 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 07 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5656261, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність за експлуатацію транспортного засобу «Івеко», державний номер [NUMBER]( а. с. 4 зворотній бік). Статтями 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 22 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та про виплату страхового відшкодування (а. с. 6). На підставі страхового акту №4645-ЦВ, розрахунку суми страхового відшкодування, звіту за шкоду завдану транспортному засобу «ВАЗ» державний номер [NUMBER] було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування від 09.11.2016 року, розмір якого склав 37\~345,30 грн.(а. с. 7). 16 листопада 2016 року позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 37\~345 грн. 30 коп., що підтверджується платіжним дорученням №591 від 16 листопада 2016 року (а. с. 9 зворотній бік). Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 р. №4 передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Відповідно до постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення вчиненого 22 квітня 2016 року, передбаченого ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема у постанові зазначено, що 22.04.2016 року о 23.10 год. [PERSON] в м. Олександрії Кіровоградської області по вул. Першотравневій керував автомобілем «Івеко 59.12», державний номерний знак [NUMBER], з явними ознаками алкогольного спяніння (запах алкоголю з порожнини рота на відстані), і при виконанні маневру повороту наліво на вул. 6-го Грудня, не надав перевагу в русі автомобілю «ВАЗ-21118», державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось пошкодження транспортних засобів. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп'яніння та продуву алкотеста «Драгер» відмовився. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. п. 2.5, 16.11 Правил дорожнього руху України (а. с. 5). Підпунктом «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння . Оскільки, на момент розгляду справи відповідач досудову вимогу позивача про сплату страхового відшкодування проігнорував та в добровільному порядку не відшкодував позивачу, сплачене ним страхове відшкодування, то судо приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн. на користь позивача, сплачений при подачі позову (а. с. 2). На підставі ст. ст. 979, 993 ЦК України, ст. ст. 22, 29, п.п. «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved