Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

24 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що у період з 14 серпня 1999 по 2002 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. На даний час остання навчається на бюджетній основі та є студенткою ІІ курсу Харківського національного медичного університету денної форми навчання та потребує коштів на навчання, проїзд, одяг, харчування. Донька самостійного заробітку не має, доходи матері у повній мірі не забезпечують її потреби. Зазначає, що відповідач працює у приватного підприємця на посаді водія та отримує стабільний дохід, в звязку із чим має змогу утримувати спільну дитину. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення дитиною навчання чи досягнення двадцяти трьох років, починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засіданні позивач [PERSON] не зявилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 19 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 17, 25). Третя особа [PERSON] у судове засідання також не зявилась, надавши письмову заяву про підтримання заявлених позивачем вимог (а. с. 18 ). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи, що будучи належним чином повідомленим про час, день і місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, а також письмову думку позивача, яка проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та Юрченко (дошлюбне прізвище) [PERSON] зареєстрували шлюб 14 серпня 1999 року у відділі РАГС Білопільського РУЮ в Сумській області, про що складено відповідний актовий запис за № 79. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БП № 021280 (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що встановлено із свідоцтва народження серії І-БП № 017196 (а. с. 3). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-БП № 065611 шлюб між сторонами розірвано 19 лютого 2002 року (а. с.21). З свідоцтва про шлюб серії 1-БП № 033657 вбачається, що після реєстрації повторного шлюбу 01 березня 2008 року позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серії !-БП № 069465 (а. с. 6). Із угоди № 170272 від 08 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] уклала угоду з Харківським національним медичним університетом про підготовку фахівця з вищою освітою (а. с. 7). [PERSON] є студенткою ІІ курсу 24 групи ІV медичного факультету Харківського національного медичного університету, де навчається на денній формі навчання на бюджетній основі, з кінцевим терміном навчання до 30 червня 2023 року, що стверджується довідкою навчального закладу (а. с. 8, 20). Згідно довідки Білопільської міської ради від 17 жовтня 2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. До склад її сімї входить: чоловік [PERSON], [INFO], діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 9). Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері та не може самостійно заробляти собі на життя, так як здобуває освіту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до\~ч.\~1\~ст. 200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, у звязку з чим не має власного заробітку та перебуває на утриманні матері, а відповідач є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу, оскільки доказів протилежного суду не надано, виходячи із спільного обовязку батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня звернення з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved