Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

25.09.2014 року, позивач [PERSON], звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON], про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини, де просить зобов'язати відповідачку [PERSON], не чинити йому перешкод у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та в участі у його вихованні, а саме визначити спосіб участі позивача у вихованні сина, встановивши особисте спілкування позивача із сином без присутності матері дитини: щосереди з 16.00 години до 20.00 години; щоп'ятниці з 16.00 години до 20.00 години; другої суботи місяця з 10.00 години по кожну другу неділю місяця до 16.00 години; кожну четверту суботу місяця з 10.00 години по кожну четверту неділю місяця до 16.00 години, протягом першого і третього тижнів зими та протягом перших двох тижнів літа. Позивач посилається на те, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2013 року шлюб їх розірвано, а сина передано на проживання та виховання відповідачці. Остання чинила перешкоди у спілкуванні з сином та у його вихованні. В зв'язку з чим він звертався із заявою до органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області з проханням вирішення такого питання, незважаючи на позитивне рішення вказаного органу від 19.02.2014 року, відповідачка продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з сином та у можливості участі у його вихованні. Тому він звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач заявлені позивні вимоги підтримав із підстав, що наведені у його позові до відповідачки [PERSON] Та надав пояснення суду про те, що він бажає як батько постійно спілкуватися із дитиною і приймати постійну участь у його вихованні, однак у цьому йому перешкоджає відповідачка. Він докладає всіх зусиль для належного виховання сина, купує йому всі необхідні речі, іграшки, продукти харчування, проводить обстеження у лікарів. А тому просить повністю задовольнити його вимоги. Заявлений позов [PERSON], до нього про позбавлення батьківських прав не визнає і вважає, що [PERSON], таким чином намагається позбавити його можливості спілкування із сином та участі у його вихованні взагалі. 24.12.2014 року [PERSON], звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про позбавлення батьківських прав останнього, де зазначила, що дитина після спілкування з батьком постійно перебуває у хворобливому стані, що змушує її звертатись до лікарів. Побачення батька з сином негативно впливає на дитину. На її зауваження [PERSON], відповідає агресією, нецензурною лайкою. Вважає, що неправомірна поведінка відповідача шкодить здоров'ю дитини, не відповідає як її інтересам так і інтересам дитини. Відповідач не займається вихованням дитини належним чином, не піклується про її здоров'я, фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не сплачує аліментів, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, у зв'язку із чим вважає, що створились умови, які шкодять інтересам дитини. Це змусило її звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON], батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] Просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Заявлений позов [PERSON], не визнає так як вважає, заявлені позовні вимоги [PERSON], до неї є безпідставними. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області Волківський М.М., у судовому засіданні, яке проводилося 13.03.2015 року, про позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітнього сина [PERSON], 2011 року народження заперечує та вважає, що відсутні жодні підстави, що визначені законом, зокрема Сімейним кодексом України, як підстава позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно його сина [PERSON]. Між сторонами існує емоційно-негативно окрашений конфлікт, заручником якого є дитина, оскільки сторони не бажають одна одній іти на уступки. При цьому надав до суду Висновок комісії за результатами психологічного дослідження малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], надав суду свідчення про те, що він працює начальником рятувальної служби м.Коростень Житомирської області. Він приятелює із [PERSON] Так йому відомо, що [PERSON], чинить перешкоди [PERSON], у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні, оскільки неодноразово це бачив на власні очі. У зв'язку із конфліктом між сторонами, [PERSON], постійно приїздить до місця проживання [PERSON], для зустрічі із сином та проведення часу у спілкуванні, проведенні дозвілля із останнім, беручи із собою знайомого. Він також приїздив із позивачем. [PERSON], бере із собою знайомого з метою уникнення конфліктної ситуації та можливої провокації зі сторони відповідачки, коли позивач забирає дитину та повертає до матері. [PERSON], влітку доволі часто приходить із сином на прогулянку до річки, рибалити із сином, прогулюватися по річці на човні. Вважає, що [PERSON], є добрим, чуйним, турботливим та відповідальним батьком для своєї дитини. [PERSON], він жодного разу не бачив у стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON], у судовому засіданні надала суду показання зазначивши при цьому, що вона перебуває у дружніх стосунках із [PERSON], оскільки працювали разом. Так їй відомо про те, що між [PERSON], та [PERSON], під час шлюбу відбувалися побутові конфлікти. І після розлучення існують також. [PERSON], по відношенню до [PERSON], та їхньої спільної дитини - сина [PERSON] веде себе агресивно, не займається вихованням та утриманням дитини не спілкується із нею. Вважає, що [PERSON], необхідно позбавити батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника Органу опіки і піклування Кростенської міської ради Житомирської області, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON], підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено судом та слідує із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2011 року, (а.с.5). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], (а.с.6). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2013 року, малолітній син залишений на проживання та виховання за місцем проживання матері - [PERSON], (а.с.9) У зв'язку зі створенням [PERSON], перешкод [PERSON], у спілкуванні з дитиною та в участі у його вихованні, останній для вирішення питання про можливість спілкування з сином звернувся до органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області. Висновком вказаного органу, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 19.02.2014 року № 64 надано право [PERSON], спілкуватися із сином [PERSON], встановивши відповідні дні, а саме в середу з 17.00 години до 20.00 години та суботу з 10.00 години до 18.00 години щотижня, без права залишати на ніч, (а.с.7). По причині невиконання [PERSON], висновку органу опіки та піклування [PERSON], звернувся з позовом до суду. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання для батьків (ст. 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). Дані положення кореспондують із приписами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що у разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом. Представником Органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області у судовому засіданні висловлено думку про те, що орган опіки і піклування вважають за доцільне позов [PERSON], до [PERSON], про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановленні способу участі батька у вихованні дитини задовольнити в повному обсязі. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язку щодо дитини. Із ст.142 СК України слідує, що діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст.153 СК України слідує, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В даному випадку суд вважає, що факт чинення перешкод відповідачкою позивачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні знайшов своє підтвердження, але враховуючи вік дитини (на день розгляду справи 3.7 років), ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, а також про факти допущення негативних вчинків в минулому батьком дитини (а.с.41,42,49-52,85-89), що також підтвердила в ході судового розгляду справи [PERSON], свідок [PERSON] Ці ж обставини фактично визнав і не спростував їх позивач у справі [PERSON], та враховуючи Висновок комісії за результатами психологічного дослідження малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] із якого слідує, що: «між батьками спостерігається емоційно-негативно окрашений конфлікт, з взаємними обвинуваченнями у ситуації, що склалася, що є причиною тривожного стану дитини. За результатами дослідження комісія не побачила причин заборони повністю спілкування дитини з батьком, враховуючи той факт, що особистість дитини гармонійно розвивається під впливом батька й матері, рекомендовано обом батькам переглянути свої погляди на виховання дитини і прийти до єдиної думки, а також налагодити втрачений контакт між батьком та дитиною». Окрім того комісією рекомендовано: - в разі організації зустрічей враховувати емоційність, фізичний та психологічний стан дитини. Починати зустрічі з мінімального часу спілкування поступово збільшуючи час, для налагодження контакту з батьком та психологічної адаптації хлопчика, (а.с.115-117). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, і враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов [PERSON], до [PERSON], про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини - підлягає частковому задоволенню, в частині зобов'язання відповідачки не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні із сином та визначення способу участі позивача у вихованні дитини, встановивши особисте спілкування з дитиною, з врахуванням рекомендацій згідно Висновку комісії за результатами психологічного дослідження малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] від 10.03.2015 року, встановивши мінімальний час спілкування батька з дитиною, роз'яснивши при цьому [PERSON], що при наявності підстав (відповідних висновків компетентних органів), та поліпшення емоційного, фізичного і психологічного стану сина, його віку, він має можливість звернутися в установленому порядку до суду про збільшення часу для спілкування із сином. Разом із тим, вирішуючи питання щодо заявлених вимог [PERSON], до [PERSON], про позбавлення батьківських прав слід зазначити наступне: так із Витягу із протоколу засідання комісії з захисту прав дитини Коростенської міської ради Житомирської області (Протокол № 6 від 10.03.2015 року), ухвалено рішення зазначеним органом про недоцільність надання висновку органу опіки та піклування цієї ж ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.114). Таким чином орган опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області вважають за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно сина [PERSON]. Висновок вказаного органу, у порядку ст.19 СК України до суду на неодноразові запити не надано. Приписами статті 164 СК України визначено, що підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. У даному випадку сторона, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батько повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що відповідач характеризується за місцем проживання та роботи з позитивної сторони, має постійне місце роботи, не перебуває на обліку в психіатричному чи/або наркологічному диспансері, не є судимим, забезпечує дитині її належне виховання, створює належні умови для її проживання та духовного розвитку, має особисте житло. Згідно з ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст.19 СК України). Однак, Висновок органу опіки та піклування Коростенської міської ради Житомирської області щодо недоцільності позбавлення, або можливого позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно його дитини до суду на неодноразові запити даним органом не надано. За таких обставин, суд при вирішенні позову [PERSON], про позбавлення батьківських прав, виходить із наданих до суду письмових доказів, зокрема із висновку вказаного органу (Витягу із протоколу засідання комісії з захисту прав дитини Коростенської міської ради Житомирської області (Протокол № 6 від 10.03.2015 року, Висновку комісії за результатами психологічного дослідження малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]) (а.с.114-117). Пленум ВС України в п.п.15, 16 постанови від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Так [PERSON], в судовому засіданні не було надано доказів, які б безспірно свідчили про ухилення [PERSON], від виконання ним своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини, у чому полягала винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми обов'язками щодо виховання дитини, чи вживалися до нього заходи реагування. Відтак заявлені позовні вимоги позивачки [PERSON], до [PERSON], про позбавлення батьківських прав останнього стосовно їхньої спільної дитини - сина [PERSON] не підлягають до задоволення за їх безпідставністю. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial