Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

26.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, після усунення недоліків якої в заяві про збільшення позовних вимог від 03.02.2015 року просить суд: встановити факт його проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю протягом 5 років до відкриття спадщини; визнати позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті його вітчима [PERSON]; надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його вітчима [PERSON], терміном три місяці, як спадкоємцю четвертої черги (а.с.20-23) Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що є спадкоємцем четвертої черги [PERSON], який помер [INFO] в с.Мирне Бориспільського району Київської області. Позивач стверджує, що [PERSON] одружився з його матір'ю [PERSON] 28 грудня 1972 року, а також що після одруження його матері і громадянина [PERSON], позивач з 1972 по 1982 рік проживав з ними та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після того, як мати позивача захворіла, він звільнився з роботи та постійно доглядав за нею до дати її смерті [INFO], та отримував допомогу по догляду за інвалідом 1 групи. Позивач стверджує, що після смерті матері є єдиним спадкоємцем [PERSON], за яким він постійно доглядав, ходив кожного дня, а його сім'я готувала [PERSON] їжу. Позивач зазначає, що у його вітчима [PERSON] була земельна ділянка розміром 1,59 умовних кадастрових гектарів, надана спадкодавцю як члену колективного сільськогосподарського підприємства ВАТ «Мирнинське», що підтверджується сертифікатом на право земельну частку від 10 червня 1997 року, виданим на підставі рішення №237 Бориспільської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року. Позивач зазначає також, що на дату відкриття спадщини 13 травня 1999 року Сертифікат було загублено працівниками ВАТ «Мирнинське», тому він не зміг подати заяву про прийняття спадщини та отримати спадщину у встановлений законом строк, а після того, як у 2012 році ВАТ «Мирнинське» знайшов Сертифікат, позивач неодноразово звертався до Мирненської сільської ради, де йому відмовили у прийнятті документу у зв'язку з необхідністю поновити строки на прийняття спадщини. Позивач стверджує, що ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину та що інших спадкоємців крім нього не має, а також вважає, що відповідно до п.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України до таких правовідносин мають застосовуватись правила Книги шостої Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року. Позивач також стверджує, що після смерті [PERSON] залишився заповіт, однак жодна особа не приймала спадщину за заповітом, так як спадкове майно, що було зазначено у заповіті було подаровано відповідно до договору дарування, а також вважає, що строк звернення за прийняттям спадщини був ним пропущений з поважних причин, так як на момент прийняття спадщини він не мав правовстановлюючих документів на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив, що [PERSON] за своє життя розпорядився усім своїм майном, в тому числі подарував належну йому частку квартири його сестрі, а йому подарував мотоцикл та здійснив заповідальний надпис стосовно вкладу в Ощадбанку. Він вважає, що, якщо б вчасно був знайдений сертифікат на земельну частку (пай), [PERSON] переоформив би пай на нього. Йому відомо, що в [PERSON] були рідні діти, але після 1972 року він їх не бачив, на похоронах батька їх не було. Представник Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду Мирненська сільська рада була повідомлена належним чином, направила до суду заяву, відповідно до якої позов повністю визнає, просить розглянути справу у їх відсутність. Представник залученої судом в якості співвідповідача Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, як органу, що здійснює розпорядження землями державної власності в межах Бориспільського району Київської області, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що відповідно до чинного на час відкриття спадщини цивільного законодавства позивач не є спадкоємцем за законом, а також, що позивачу на момент відкриття спадщини було відомо про існування Сертифікату про земельну частку (пай) і тому він пропустив строк звернення з позовом до суду. На думку представника відповідача, оскільки у [PERSON] були діти, вони є спадкоємцями за законом першої черги та можуть в будь-який час звернутись до суду за продовженням строку на прийняття спадщини та оформити право на спадщину на земельну частку(пай). Заслухавши пояснення позивача, представника співвідповідача Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 80 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області 13 травня 1999 року було зроблено відповідний актовий запис №11 (а.с.9). Позивач [PERSON], [INFO], є сином дружини спадкодавця - [PERSON], з якою спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1972 року по дань смерті матері позивача - [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER], про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], та про смерть матері позивача [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.7,10,26). Згідно з даними, наявними в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі та у Київському обласному державному нотаріальному архіві спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO], не заводилась (а.с.76,99). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №39647426 від 17.02.2015 року за вказаними параметрами запиту щодо спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.77). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №39652140 від 17.02.2015 року за вказаними параметрами запиту щодо спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про чинні заповіти, посвідчені Мирненської сільською радою Бориспільського району Київської області від 13.07.1994 року реєстровий №66, від 08.07.1996 року реєстровий №49, від 19.03.1997 року реєстровий №32 (а.с.78-79). Копії вищезазначених заповітів були надані суду позивачем та приєднані до матеріалів справи (а.с.73,74-75,84). Так, відповідно до заповіту від 13 липня 1994 року, посвідченого секретарем Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області, реєстровий №66, [PERSON] , що мешкає в с.Мирне Бориспільського району, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: частину належної йому квартири, що знаходиться в будинку [ADDRESS] (свідоцтво про право власності №97) заповів [PERSON]; належний йому на праві особистої власності мотоцикл модель Дніпро-12 1978 року випуску, двигун [NUMBER], коляска-мотоцикл з коляскою, рама б/н, колір чорний, державний номерний знак [NUMBER] заповів позивачу [PERSON] (а.с.73). Згідно із заповітом від 08 липня 1996 року, посвідченого секретарем Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області, реєстровий №49, спадкодавець [PERSON] , що мешкає в с.Мирне, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: частину належної йому приватизованої квартири, що знаходиться в в [ADDRESS] (свідоцтво про право власності №97) заповів своїй дочці [PERSON] (а.с.84). За змістом заповіту від 19 березня 1997 року, посвідченого секретарем Мирненської сільської ради Бориспільського району Київської області, реєстровий №32, спадкодавець [PERSON], що мешкає в с.Мирне Бориспільського району, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: частину належної йому приватизованої квартири, що знаходиться в будинку [ADDRESS] (свідоцтво на право власності №97 від 23.02.1994 року) заповів [PERSON] (а.с.74-75). Відповідно до Сертифікату на земельну частку (пай) серії КВ № 0059605, виданого 10 червня 1997 року на підставі рішення №237 Бориспільської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року №237 та зареєстрованого 10.06.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №6360, спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Мирненське» розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.8). Відповідно до вимог пунктів 1, 4 , 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України він набрав чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці другому та третьому п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року; у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 Цивільного кодексу УРСР. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на вимоги чинного Цивільного кодексу України в обґрунтування того, що він є спадкоємцем четвертої черги, оскільки чинний на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] Цивільний кодекс УРСР не передбачав такої черги спадкоємців, а також не передбачав права на спадкування за особами, які постійно проживали разом із спадкодавцем, за виключенням непрацездатних осіб, які перебували на утриманні спадкодавця (ст.531 ЦК УРСР). Як встановлено в судовому засіданні, позивач не був всиновлений [PERSON], що визнається самим позивачем, а також на момент смерті спадкодавця не був непрацездатною особою та не перебував на його утриманні, що підтверджується також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцем [PERSON] за заповітом від 13 липня 1994 року, реєстровий №66 (а.с.73). Проте, відповідно до вказаного заповіту від 13 липня 1994 року, реєстровий №66, а також інших двох чинних на момент смерті спадкодавця [PERSON] заповітів, він не розпорядився своїм правом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Мирненське», в зв'язку з чим зазначена частина спадщини залишилась незаповіданою. З пояснень позивача та показів свідка [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що у спадкодавця [PERSON] є рідні син і дочка, які згідно з вимогами чинного на момент відкриття спадщини Цивільного кодексу УРСР є спадкоємцями першої черги за законом (ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст.537 Цивільного кодексу УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Враховуючи, що на момент розгляду справи в суді відсутні відомості щодо прийняття спадщини спадкоємцями першої черги за законом померлого [PERSON], суд виходить з вимог ст.555 Цивільного кодексу УРСР, а саме, пункту 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, відповідно до якої встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. З урахуванням встановлених в судовому засіданні вищенаведених обставин та відповідних їм правовідносин, а також з урахуванням вищенаведених вимог цивільного законодавства, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст..88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed