Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

25.06.2019 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1975 р. по 05.11.2010 р. 20.05.2005 р. за договором купівлі-продажу ними придбано чотирикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , для проживання сім`ї і квартира стала їх спільною сумісною власністю. В квартирі були зареєстровані та оселились для проживання [PERSON] і [PERSON] , як подружжя, а також оселились в різний час їх діти - [PERSON] і [PERSON] , зять [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. \~ \~ \~ \~Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. у цивільній справі № 336/7136/17 визначені частки кожного із співвласників у квартирі та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить право власності кожному на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Також, встановлено порядок користування зазначеною квартирою наступним чином: в користування [PERSON] виділені житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2, загальною площею 21,1 м2; в користування [PERSON] виділені житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, загальною житловою площею 24,7 м2; у спільному користуванні співвласників залишені службові та підсобні приміщення: кухня , ванна кімната, туалет, коридор, комора. \~ \~ \~ \~Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та їх діти: [PERSON] і [PERSON] в жовтні 2017 р. виїхали з квартири та мешкають в іншому жилому приміщенні, квартирою не користуються і не утримують її. Після ухвалення даного рішення зазначені особи не зверталися до позивача з приводу вселення в належні йому житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2, з приводу участі в їх утриманні, компенсації платежів, нарахованих на вказані кімнати та інше. Належні йому житлові кімнати в квартирі позивач утримує самостійно. [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] не є членами його сім`ї, не пов`язані з ним будь-якими правами та обов`язками, живуть окремо від нього, домашнє господарство ведуть окремо, мають свій самостійний сімейний бюджет тощо. Сімейні відносини із зазначеними особами позивачем припинені у 2010 році після розірвання шлюбу з [PERSON] . Будь-які угоди з приводу проживання [PERSON] , [PERSON] та їх дітей [PERSON] і [PERSON] в житлових кімнатах № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі [ADDRESS] , не укладались. Вищезазначене свідчить про те, що [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] без поважних причин не користуються квартирою в цілому з жовтня 2017 р., а також, належними позивачу житловими кімнатами з часу їх виділення за рішенням суду від 26.03.2018 р. і не мають наміру користуватись ними для проживання, у зв`язку з чим вони втратили право на володіння і користування ними, згідно положень ч. 2 ст. 405 ЦК України. Викладене свідчить, що наявні підстави усунути перешкоди, які створюють позивачу [PERSON] , [PERSON] та їх діти [PERSON] і [PERSON] в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання їх такими, що втратили право користування зазначеними житловими кімнатами та рішенням суду, припинити сервітут право користування останніх цими кімнатами. Окрім того, дочка позивача - [PERSON] та її син [PERSON] , без дозволу та без його згоди, зайняли для особистого проживання належну йому житлову кімнату № 2 площею 11,7 м2 і проживають в ній дотепер. На цей час він змушений займати тільки житлову кімнату № 3 площею 12,4 м2, в якій знаходиться майно позивача. [PERSON] і [PERSON] до житлової кімнати № 2 його не пускають, не компенсують витрати на утримання кімнати (плату за опалення, за утримання), користуються належною йому кімнатою безоплатно всупереч його волі. Позивач є інвалідом 3-ї групи, отримує незначну пенсію щомісяця у розмірі 2525,00 грн., внаслідок чого не спроможний оплачувати житло зазначеним особам, які не належать до членів його сім`ї. В той же час [PERSON] і [PERSON] входять до складу сім`ї [PERSON] іншого співвласника квартири, якій виділені в користування дві ізольовані житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, які [PERSON] займає одна. Таким чином, [PERSON] має можливість забезпечити членів своєї сім`ї: дочку і онука, житлом окремою ізольованою кімнатою № 7, котра за площею значно більша, ніж кімната, яку вони займають зараз. Будь-які угоди чи договори (оренди, позички, найму, сервітуту) з приводу проживання [PERSON] і [PERSON] в житловій кімнаті [ADDRESS] площею 11,7 м2 в [ADDRESS] , не укладались. У [PERSON] і [PERSON] не виникло, також, право сервітуту в порядку закону чи на підставі рішення суду на користування житловою кімнатою № 2 площею 11,7 м2. Викладене свідчить про те, що останні без законних на те підстав займають належну йому житлову кімнату № 2, чим перешкоджають користуватись і розпоряджатись нею на власний розсуд. Усунення перешкод з боку [PERSON] і [PERSON] можливе шляхом їх виселення з житлової кімнати № 2 площею 11,7 м2. Виселення [PERSON] і [PERSON] з житлової кімнати № 2 не позбавляє їх права на реєстрацію в квартирі у виділених [PERSON] житлових кімнатах № [ADDRESS] і № [ADDRESS] , а також не позбавляє їх права вирішувати з [PERSON] питання їх проживання у виділених [PERSON] кімнатах. За позовом [PERSON] просить усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеними житловими кімнатами та припинити сервітут право користування останніх цими кімнатами. Також, усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні житловими кімнатами № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 в квартирі [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] і [PERSON] з житлової кімнати № 2. Ухвалою від 17.07.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.10.2019 р. 01.10.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.11.2019 р. 04.11.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 18.11.2019 р. перед судовими дебатами. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подали відзив на позовну заяву (а.с.37-38), а відповідач [PERSON] також клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог (а.с.39-40), та заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.77). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.77). Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, подала пояснення по суті спору (а.с.51-52). Представник третьої особи районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району, як органу опіки та піклування, в судове засідання 18.11.2019 р. не з`явився, в процесі розгляду справи надала пояснення, що не підтримує позовні вимоги [PERSON] , оскільки як встановлено під час обстеження квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] кімнатою [ADDRESS] не користується, в ній мешкає лише відповідач [PERSON] . Права [PERSON] неповнолітня дитина [PERSON] не порушує, оскільки він не мешкає в спірному житловому приміщенні, іншого житла неповнолітня дитина не має, а його право користування квартирою [ADDRESS] не може бути порушено. Суд розглянув справу за відсутності третіх осіб на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, в процесі розгляду справи представника третьої особи, приймаючи до уваги позицію відповідачів та третьої особи [PERSON] , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1975 р. по 05.11.2010 р. (а.с.9). 20.05.2005 р. за договором купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] придбано чотирикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 12). В квартирі були зареєстровані та оселились для проживання [PERSON] і [PERSON] , як подружжя, а також оселились, в різний час, діти позивача та третьої особи - [PERSON] і [PERSON] , зять [PERSON] та онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.19). \~ \~ \~ \~Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. у цивільній справі № 336/7136/17 визначені частки кожного із співвласників у квартирі та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить право власності кожному на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Також, визначено порядок користування зазначеною квартирою наступним чином: в користування [PERSON] виділені житлові кімнати № 2 площею 11,7 м2 та № 3 площею 12,4 м2 загальною площею 21,1 м2; в користування [PERSON] виділені житлові кімнати № 6 площею 7,4 м2 та № 7 площею 17,3 м2, загальною житловою площею 24,7 м2; у спільному користуванні співвласників залишені службові та підсобні приміщення: кухня , ванна кімната, туалет, коридор, комора (а.с.15-17). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивач у позові стверджує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обрали інше місце проживання, в кімнатах, що виділені йому за рішенням суду, не мешкають понад 1 рік, і вказані доводи підтверджені актом обстеження житлового приміщення (а.с.80-81). Вказані твердження не спростовані відповідачами в процесі розгляду справи. Оцінивши наведені обставини справи, у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] в частині визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заперечення органу опіки та піклування не спростовують висновків суду, оскільки в силу положень ч.1 ст.59 ЦПК України, ч.ч.24 ст.29, ст.242 ЦК України, саме на батьків покладено право визначати місце проживання дитини та обов`язок захищати її права. Разом з тим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. В Житловому кодексі\~України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст.9 ЖК України). Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку. Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім`ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім`ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Відповідно до ст.\~156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З точки зору ст.\~64\~ЖК України до членів\~\~сім`ї наймача належать дружина наймача,\~\~їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення. Підстави виселення членів сім`ї (колишніх членів сім`ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР. Відповідно до ст.\~116\~ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є донькою позивача, а [PERSON] онуком, хоча [PERSON] в позові вказує на припинення сімейних відносин. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] , як члени сім`ї [PERSON] , вселилась до житлового приміщення у встановлений законом спосіб, а позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що вказані відповідачі руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття, суд не встановив підстав для їх виселення. Окрім того, всупереч положень ст.12, 80 ЦПК України, позивач не надав доказів на спростування доводів відповідача [PERSON] , які підтверджені актом про обстеження квартири, щодо його непроживання у спірному житловому приміщенні. \~ \~ \~ \~На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial