Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

26.10.2018 року на адресу Оболонського районного судуд м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, на підставі якого: - розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був укладений [INFO], та зареєстрований відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління сютиції Київської області, актовий запис за № 72; - після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище [PERSON]; - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], понесені нею судові витрати. Позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступним. 27.06.2008 року між [PERSON] (далі-Позивач) та [PERSON] (далі-Відповідач) було укладено шлюб, у зв'язку з чим Відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було внесено актовий запис № 72 про укладання шлюбу та видано свідоцтво про шлюб. Від спільного шлюбу Позивач та Відповідач мають спільну малолітню дитину, а саме: - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з Відповідачем у Позивача не склалося, оскільки на даний час з'ясувалось, що характери є різними, погляди Позивача та Відповідача на різні сторони життя та сімейні питання кардинально відрізнялись. Між Позивачем та Відповідач не було взаєморозуміння. Крім того, Відповідач зраджує Позивачу з іншою жінкою, матеріально не допомагає та зловживає алкоголем. Позивач та Відповідач протягом одного року не підтримують подружній відносин, хоч і проживають разом, але не ведуть спільного побуду, не мають спільного бюджету, взаємних прав та обов'язків щодо один одного. Враховуючи вищезазначені обставини, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем не носять характеру подружніх вже більше року, оскільки вже протягом вказаного часу вони не проживають як чоловік та дружина. Отже, шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем на даний час відсутні та шлюб носить формальний характер. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитнме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Необхідно зазначити, що на сьогоднішній день збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем є неможливим, оскільки Позивач ні за яких умов не буде проживати однією сім'єю з Відповідачем. Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам Позивача, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачем. Отже, є неможливим збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем, який у разі надання Позивачу та Відповідачу судом строку на примирення, все одно не буде збережено. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З питання щодо виховання та проживання дитини спору поки що немає, оскільки спільна дитина на даний час проживає в одному будинку з Позивачем та Відповідачем. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищезазначених обставин та норм Сімейного кодексу України Позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а у суду є всі підстави для прийняття рішення про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред 'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Даний позов підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved