Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

24.12.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - шлюб між нею на [PERSON], зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 24 лютого 2006 року, актовий запис № 75, - розірвати; - місце проживання сина [PERSON], [INFO], залишити з нею. Автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького рай онного суду Київської області Закаблук О.В. 28.12.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 15.01.2016 року. В судовому засіданні, яке відбулося 15.01.2016 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. На пропозицію суду надати термін на примирення, категорично відмовилася, так як вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем не можливе, з огляду на ту обставину, що у відповідача є інша сім»я, в якій є дитини, народжена від відповідача, окрім того, вони не проживають спільно з липня 2014 року. В судове засідання, яке відбулося 15.01.2016 року, відповідач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява відповідача, в якій він просить суд слухати справу без його участі, проти позову не заперечує. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права. В 2006 році позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 015693, яке видане 24 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Лозова Харківської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 24 лютого 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 24 лютого 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 75. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного подружнього життя сторони мають одну малолітню дитину, - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії 1 БК № 048221, яке видане 14 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, в якому вказано, що [PERSON] народився 08 квітня 2006 року в м. Київ, про що в Книзі реєстрації народжень 14 квітня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 873. В графі «батько» зазначений відповідач, - [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка, - [PERSON]. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не підтримують шлюбних відносин тривалий час, а саме, з липня 2014 року, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, майнових спорів у них немає, шлюбних стосунків взагалі не підтримують, внаслідок чого проживають на окремих житлових площах в різних населених пунктах. На думку суду, шлюб сторін носить формальний характер, при його фактичному розпаді. Що ж стосується застосування норм матеріального права, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам її малолітньої дитини, тому його необхідно розірвати в судовому порядку. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте, позивачка не просить суд стягувати судові витрати з відповідача, тому суд залишає судові витрати за позивачкою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved