Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06 грудня 2001 року померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га, розташовану на території Річківської сільської ради, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ СМ №036916. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла йому вказану земельну ділянку. Однак, він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою правовстановлюючого документа на землю. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла 06 грудня 2001 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га в межах згідно з планом, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ- СМ №036916, виданим 31 травня 1999 року Річківською сільською радою на підставі рішення VIII сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на направо приватної власності на землю за №787. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 60). Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність представника сільради, проти позовних вимог не заперечують (а. с. 33 а). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальна контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 37). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], яка померла 06 грудня 2001 року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 06 грудня 2001 року в с. Річки Білопільського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №130658 (а. с. 6). У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ- СМ №036916, виданого 31 травня 1999 року Річківською сільською радою на підставі рішення VIII сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №787, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 2,68 га в межах згідно з планом (а. с. 5). Рішенням Білопільського районного суду від 20 вересня 2016 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 2016 року, встановлено юридичний факт належності вищевказаного державного акту [PERSON], яка померла 06 грудня 2001 року (а. с. 61). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області 29 листопада 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №683, [PERSON] заповіла [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, земельну ділянку, що знаходиться біля будинку та земельний пай (а. с. 7). З довідок Річківської сільської ради вбачається, що [PERSON], яка померла 06 грудня 2001 року, була зареєстрована та постійно проживала у [INFO]. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений виконкомом Річківської сільської ради 29 листопада 2001 року за №683, реєстраційний номер 44288387, не змінювався і не відмінявся. Після смерті [PERSON] [PERSON] розпорядився її речами, здійснив схоронність документів та цінних паперів. Померлій [PERSON] на підставі рішення Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку розміром 2,68 га, в тому числі ріллі 2,53 га та кормових угідь 0,15 га, державний акт серії ІІІ- СМ №036916 зареєстрований у книзі записів актів за №787 (а. с. 11-12). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45052872 від 13 вересня 2016 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 06 грудня 2001 року не заведена (а. с. 39). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спадщину за заповітом після померлої 06 грудня 2001 року [PERSON]. Однак, позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом у звязку з втратою правовстановлюючого документа на земельну ділянку, яка ввійшла до спадкової маси, а відтак, право останнього підлягає захисту судом. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved