Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

24 вересня 2020 року Комунальне підприємство «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г.Шевченка» Чернігівської обласної ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості з оплати за комунальні послуги та за найм житлового приміщення в гуртожитку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в розмірі 10 764 грн 14 коп. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 19.10.2020. 19.10.2020 розгляд справи відкладено на 09.11.2020, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. 09.11.2020 розгляд справи відкладено на 24.11.2020, у зв`язку з неявкою сторін. 24.11.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.11.2020, у зв`язку з клопотанням відповідача. У судовому засіданні від 24.11.2020 представник позивача позов підтримала. Відповідач позов не визнала. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу 26.11.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що в господарському віданні та в статутному фонді Комунального підприємства «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г. Шевченка» Чернігівської обласної ради перебуває будівля, яка належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області та розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором на закріплення майна, яке перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на праві господарського відання від 30.09.2005, укладеним між Управлінням комунального майна Чернігівської обласної ради, як уповноваженим органом, та Комунальним підприємством «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г. Шевченка» Чернігівської обласної ради, як користувачем, а також пунктами 6.1, 6.2 Статуту Підприємства, затвердженого у новій редакції наказом начальника Управління комунального майна обласної ради від 13.10.2006 № 100 та зареєстрованого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 09.11.2006. Згідно з висновком, викладеним в Акті технічного обстеження житлового (нежитлового) фонду комісії Деснянського виконкому районної у місті ради від 29 серпня 2012 року, частина будівлі [ADDRESS] є житловою і використовується як гуртожиток. На підставі цього Акта та проведеної технічної інвентаризації Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 21 березня 1984 року, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про визнання будівлі житловою» від 22 жовтня 2012 року № 275 визнано двоповерхову будівлю під літерою А-2 по [ADDRESS] а житловою. Як зазначено в Акті від 29.08.2012, в будівлі розташовані 23 кімнати, де зареєстровані та проживають мешканці. Зокрема, в даному гуртожитку проживає громадянка [PERSON] , [INFO] , якій в період роботи в Чернігівському обласному академічному українському музично-драматичному театрі імені Т.Г. Шевченка для проживання було надано кімнату № 11 житловою площею 12,1 кв.м в будинку по [ADDRESS] . Вищенаведені обставини встановлені також і заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.06.2019, яке набрало законної сили 09.07.2019, у справі № 750/2581/19. Відповідач проживає в гуртожитку, користується комунальними послугами, зокрема, з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання, газопостачання, але оплату за надані комунальні послуги та плату за найм житлового приміщення не відшкодовує підприємству взагалі, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 на загальну суму 10 764 грн 14 коп, що підтверджується розрахунком заборгованості долученим позивачем до позову. Відповідно до статей 67, 68 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР), частини третьої статті 820 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. За змістом статті 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом другим частини першої статті 5 цього Закону до комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Разом з тим, споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 1, 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За змістом статей 66, 67, 68 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири одноквартирного будинку), а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до пункту 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право, зокрема, на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством. При цьому, праву власника та наймача (орендаря) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, згідно з пунктом 7 цих же Правил, кореспондує обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 8 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил). Позивачем з відповідними службами були укладені договори про надання послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, про постачання електричної енергії, з газопостачання. На виконання укладених договорів підприємство здійснювало своєчасно оплату наданих послуг, що підтверджується рахунками на оплату спожитих послуг та копіями платіжних доручень про оплату. Проте, в порушення вищевказаних норм матеріального права, відповідач, користуючись житловим приміщенням, а також споживаючи комунальні послуги, не виконує свого зобов`язання із своєчасного внесення (відшкодування) плати за комунальні послуги та плати за найм житлового приміщення в гуртожитку, чим грубо порушує права позивача. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Але, всупереч вищевикладеним вимогам законодавства, відповідач оплату комунальних послуг не здійснює. Факт проживання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] , у період з 01.01.2019 по 31.12.2019, визнаний нею в ході судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати за комунальні послуги та за найм житлового приміщення за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 в розмірі 10 764 грн 14 коп. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) пов`язаність зі справою; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідач в ході судового розгляду заперечувала проти стягнення з неї витрат на правничу допомогу на користь позивача, мотивуючи це відсутністю доказів понесення останнім витрат в такому великому розмірі. Правничу допомогу КП «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г. Шевченка» Чернігівської обласної ради надавала адвокат Максак Т.Л. на підставі договору про надання правничої допомоги від 26.08 2020. З рахунку-фактури та платіжного доручення №281 від 26.08.2020 убачається, що КП «Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Т.Г. Шевченка» Чернігівської обласної ради сплатило адвокату 5 600, 00 грн за правничу допомогу. Однак, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, які є тотожними обставинам у справі № 750/2581/19, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved