Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 9 жовтня 2008 року сільським головою [PERSON] сільської ради [PERSON], зареєстрований в спадковому реєстрі 23 січня 2009 року під № 46238399. Мотивує свої вимоги тим, що 3 вересня 2016 року померла його прабаба по лінії матері [PERSON]. 11 жовтня 2004 року вона склала заповіт, згідно якого все майно заповіла йому. В установлений законодавством шестимісячний строк він вирішив звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини. Але при зверненні до [PERSON] сільської ради про видачу довідки про останнє місце проживання спадкодавця дізнався, що 9 жовтня 2008 року бабою був складений інший заповіт, згідно якого баба дві земельні ділянки заповіла своїй доньці - [PERSON]. Заповіт був посвідчений сільським головою [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 220. Вважає такий заповіт недійсним на тій підставі, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 31 березня 2006 року обовязки щодо вчинення нотаріальний дій були покладені на секретаря виконавчого комітету [PERSON], а [PERSON], яка на той час займала посаду сільського голови не мала права на здійснення повноважень щодо вчинення нотаріальних дій. Уповноважені представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області в судовому засіданні зазначила, що дійсно [PERSON] не була наділена повноваженнями посвідчувати заповіти, але фактично вчиняла ці дії, оскільки секретар виконкому [PERSON] з грудня 2006 року не працював, нового рішення про перерозподіл обовязків радою не приймалось. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що ні вона ні покійна мати заповідач [PERSON] не мають відповідати за помилки посадових осіб сільської ради. Мати укладала заповіт самостійно та добровільно, без будь-якого примусу. Покійна мати протягом останніх років життя проживала з нею, остання при цьому надавала матері необхідний догляд. Третя особа [PERSON] до суду не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що вважає заповіт, посвідчений нею 9 жовтня 2008 року дійсним, він відповідає всім вимогам чинного законодавства, заповіт [PERSON] склала і підписала особисто, висловлюючи власну волю та ствердила, що підпис в заповіті її. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до наступних висновків. 11 жовтня 2004 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений сільським головою [PERSON] сільської ради Липоводолинського району за реєстровим № 29, яким все майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось, заповіла своєму правнукові [PERSON] позивачу по справі (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 31 березня 2006 року №6 «Про розподіл обовязків між членами виконкому сільської ради» питання нотаріальних дій віднесені до обовязків секретаря виконкому [PERSON] (а.с. 12). 9 жовтня 2008 року сільським головою [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], згідно якого остання заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 4,28 га для ведення товарного виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ № 333764, виданого [PERSON] сільською радою 16 січня 2002 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 392, та належну їй земельну ділянку площею 4,69 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 004142, виданого [PERSON] сільською радою 18 вересня 2002 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 570 (а.с. 9). 3 вересня 2016 року в с. Московське Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 9 березня 2017 року, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована в [INFO], а фактично проживала до дня смерті в с. Московське Липоводолинського району по вул. Горького 4. За місцем її реєстрації в будинку ніхто не проживав, зареєстрований [PERSON] (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст. 1233, 1234 ЦК України). Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Чинним законодавством встановлено вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення. Так, у відповідності до ст. 1247, 1248 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1251 ЦК України, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування визначається Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних рад народних депутатів (надалі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994 року, яка була чинною на час посвідчення заповіту від 9 жовтня 2008 року. Частиною 4 статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування мають право, зокрема, посвідчувати заповіти. Як вбачається з п. 2 вказаної Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). Частиною 1 статті 1257 ЦПК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що при посвідченні заповіту [PERSON] вимоги нормативних актів щодо посадової особи, яка має право посвідчувати заповіти, дотримані не були, оскільки відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 6 від 31 березня 2006 року на секретаря виконкому [PERSON] було покладено обовязок вчинення нотаріальних дій, а заповіт був посвідчений сільським головою [PERSON] особою, не наділеною повноваженнями посвідчення заповітів. За таких підстав заповіт [PERSON], посвідчений 9 жовтня 2008 року сільським головою [PERSON] сільської ради [PERSON], зареєстрований в спадковому реєстрі 23 січня 2009 року під № 46238399, у звязку з порушенням вимог щодо його посвідчення є нікчемним, а не оспорюваним, і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, одночасно визнавши заповіт нікчемним.

Outcome: dismissed