Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

25 лютого 2014 року до суду звернулася [PERSON] із зазначеним позовом з вимогою визнати за нею право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову посилалася на те, що насправді зазначена квартира куплена за гроші, які належали їй особисто, але договір купівлі-продажу № 4356 від 26.09.2000 р. був оформлений на ім'я її сина [PERSON], який помер [INFO]. У зв'язку з цим квартира є об'єктом спадкування і буде поділена між спадкоємцями першої черги, хоча була придбана на її особисті гроші і увесь час з моменту її придбання вона одна проживала у ній і володіла нею. У судовому засіданні представник позивача просив про задоволення позову, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини. Суду пояснив, що позивачка раніше проживала у Російській Федерації і мала на праві власності квартиру у м. Алапаєвську Свердловської області. У 1995 році вона продала вказану квартиру і переїхала в м. Славутич на постійне проживання, де її син [PERSON] за її гроші купив для неї квартиру за адресою: [ADDRESS]. Однак договір купівлі-продажу цієї квартири за домовленістю між ними був оформлений на їм'я [PERSON]. Коли він розлучився з першою дружиною, то цю квартиру вони продали і позивачка переселилася у його квартиру за адресою: [ADDRESS], а за гроші від продажу квартири [PERSON] купив собі автомобіль. Коли він одружився вдруге, то автомобіль продав і купив позивачці квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу цієї квартири був знову оформлений на ім'я [PERSON]. Після його смерті залишилися спадкоємці, одним з яких є позивачка, яка вважає, що вся квартира є її власністю і не повинна бути об'єктом спадкування, оскільки була придбана за рахунок її грошей. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши суду, що на його думку квартира є власністю позивачки, оскільки куплена за рахунок її грошей, одержаних від продажу квартири в Росії. Про це йому відомо зі слів позивачки та покійного батька [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов визнав, також пояснивши суду, що на його думку квартира є власністю позивачки. Судові повістки на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідачки [PERSON] надсилалися тричі відповідно до правил ст. 74 ЦПК України і були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. Щодо причини невручення судових повісток відповідачці [PERSON] представник позивача та відповідач [PERSON] пояснили, що після відмови суду задовольнити її позов про визнання приватизації квартири недійсною вона забрала все майно з квартири і виїхала з дитиною невідомо куди. Неодноразове повернення до суду судових повісток може свідчити про відсутність відповідачки [PERSON] за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем її проживання, у зв'язку з чим відповідно до правил ст. 74 ЦПК України судовий виклик вважається врученим їй належним чином. Дослідивши надані докази, оглянувши матеріали справи № 377/1205/13-ц за позовом [PERSON] до реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції, виконавчого комітету Славутицької міської ради, треті особи: [PERSON], державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська атомна електростанція», відокремлений підрозділ «Бюро технічної інвентаризації» комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу в м. Славутичі» - про визнання приватизації недійсною та скасування свідоцтва про право власності на житло, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 26 вересня 2000 року, посвідченого Наваліхіною О.О., державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4356, копія якого надана суду, [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір про те, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру номер двадцять один в будинку номер шість Добринінського кварталу м. Славутича Київської області. Згідно з реєстраційним написом Славутицького міського бюро технічної інвентаризації № 461/21 в реєстровій книзі № 7 від 18 жовтня 2000 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві особистої власності за [PERSON]. Згідно наданої суду довідки ф. 3 № 299 від 15 квітня 2014 року, виданої комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр», [PERSON] проживає і зареєстрована з відміткою у паспорті за адресою: [ADDRESS], з 23.05.2006 р. постійно. [PERSON] за цією адресою не зареєстрований. Згідно свідоцтва про одруження, копія якого долучена до матеріалів справи № 377/1205/13ц (а.с.8), [PERSON] і [PERSON] одружились 26 лютого 2000 року. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 вересня 2000 року, виданого ВП «Чорнобильська АЕС», копія якого долучена до матеріалів справи № 377/1205/13ц (а.с.10), квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праці спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], копія якого надана суду, [PERSON] помер [INFO] у м. Славутичі Київської області, про що 23 травня 2013 року складено відповідний актовий запис № 56. Місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 28 жовтня 2013 року по справі № 377/1205/13-ц за позовом [PERSON] до реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції, виконавчого комітету Славутицької міської ради, треті особи: [PERSON], державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська атомна електростанція», відокремлений підрозділ «Бюро технічної інвентаризації» комунального підприємства «Агентство з розвитку бізнесу в м. Славутичі» - про визнання приватизації недійсною та скасування свідоцтва про право власності на житло, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі. Застосовуючи до спірних відносин відповідні норми матеріального права, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України (1963 р.) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 224 цього Кодексу за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України (2003 року) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, право власності на спірну квартиру набув [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26 вересня 2000 року, який не визнаний судом недійсним, незаконність набуття ним права власності на спірну квартиру судом не встановлена, його право власності зареєстровано відповідно до порядку, що діяв на момент його набуття, у зв'язку з чим підстав для визнання права власності позивачки на спірну квартиру немає. Наявність суб'єктивного права позивачки на спірну квартиру належними доказами не підтверджена і судом не встановлена. Сама по собі участь у витратах на придбання спірної квартири права власності позивачки на неї не створює. За встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин позов про визнання права власності на спірну квартиру необхідно залишити без задоволення. Згідно правила ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed