Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

26 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про вселення до квартири [ADDRESS], встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити в користування позивачу кімнату №3 житловою площею 16,9 кв.м. з лоджією, відповідачу [PERSON] кімнату №2 житловою площею 11,9 кв.м. та допоміжні приміщення: коридор №1 площею 9,9 кв.м., кухню, ванну, вбиральню, вбудовану шафу залишити в спільному користуванні та зобов»язати відповідача надати позивачу дублікат ключів від спірної квартири. У судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] позов визнав. Третя особа [PERSON] підтримав позовну заяву. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 02.08.2000 року ( а.с. 7 ) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах належала квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Відповідно до договору дарування від 14.09.2015 року [PERSON] подарував 1/3 частину вказаної квартири [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20 роз»яснино, що квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника ( учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Право на звернення з таким позовом ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 358 ЦК України, згідно яких право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права,хоча при визначенні порядку користування майном у праві спільної часткової власності і не припиняється право спільної часткової власності, але при цьому не повинно порушуватися чи обмежуватися право власника на користування майном, що входить до змісту права власності. Як встановлено в судовому засіданні, квартира складається з двох жилих кімнат площею 16,9 та 11,9 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, вбиральні, вбудованої шафи та лоджії, що примикає до кімнати площею 16,9 кв.м.. Оскільки жилі кімнати спірної квартири є ізольованими, тому суд погоджується з позицією позивача про виділення їй в користування жилої кімнати №3 житловою площею 16,9 кв.м. з лоджією, [PERSON] кімнату №2 площею 11,9 кв.м. При цьому, кімнати загального користування, а саме коридор №1 площею 9,9 кв.м., кухню, ванну, вбиральню, вбудовану шафу залишити в спільному користуванні. Згідно вимог ст. 155 ЖК України, визначено що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не можу бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Одночасно вимоги позивача, щодо вселення до спірної квартири та зобов»язання відповідача надати дублікат ключів підлягають задоволенню, оскільки позивач не має ключів та вільного доступу до квартири, про що не заперечував відповідач в судовому засіданні.

Outcome: approved