Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

25 лютого 2021 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулась [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який не є співвласником вказаного будинковолодіння та який не проживають в ньому більше року. На даний час наявність реєстрації відповідача у будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, в яких повідомила, що відповідач є сином попереднього власника будинку [PERSON] . На момент укладення договору купівлі-продажу між ними була досягнута домовленість, що [PERSON] протягом 1 тижня в добровільному порядку знімуться з реєстрації. Складність в добровільному знатті із реєстрації відповідача пояснювалась тим, що він перебувають за кордом. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Повідомлявся про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу його реєстрації, тому вважається що він повідомлений належним розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . ЇЇ право власності підтверджується договором купівлі-продажу від 11.02.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-8). Відповідач [PERSON] доводиться повнолітнім сином попереднього власника будинку, [PERSON] , та зареєстрований у будинку позивача, що підтверджується адресною довідкою від 02.03.2021 (а.с. 15). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 , до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved