Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

25.02.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.2008 року о 5 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER], в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, рухаючись по дорозі по вул.Тополиній з боку пр.Будівельників в напрямку пр.Карпова в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, внаслідок чого було пошкоджено вказаний транспортний засіб. Згідно із висновком №155-220509 від 4.06.2009 року автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER], встановлено, що за наслідками ДТП позивачеві була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 123672,60 грн. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20 січня 2014 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, що мала місце 20.08.2008 року. Таким чином, на думку позивача, вина відповідача у скоєнні ДТП доведена. Крім того, позивачу було завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості та моральної шкоди, що полягає в переживаннях, нервових збудженнях, порушенню нормального ритму життя, втраті стану душевного спокою, а пошкодження автомобіля значною мірю на деякий час погіршило матеріальне становище позивача та вплинуло на режим життя. 13 лютого 2008 року [PERSON] та ПАТ «Київський страховий дім» уклали договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/3564921, згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами. Позивач просив стягнути зі страхової компанії в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 24990,00 грн., з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 109979,28 грн. (сума матеріальної шкоди 98682,60 грн., оплата автотоварознавчого дослідження - 750,00 грн., вартість телеграм про виклик в сумі 36,68 грн., оплата послуг адвоката - 10000,00 грн., франшиза - 510 грн.) та компенсацію моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. Згодом, у зв'язку з проведенням судової автотоварознавчої експертизи №308 від 26.09.2014 року, позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме згідно заяви про уточнення та доповнення позовних вимог від 31.10.2014 року позивач просить стягнути зі страхової компанії в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 24990,00 грн., з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 110718,09 грн. (сума матеріальної шкоди 99421,41 грн., оплата автотоварознавчої експертизи - 750,00 грн., вартість телеграм про виклик в сумі 36,68 грн., оплата послуг адвоката - 10000,00 грн., франшиза - 510 грн.) та компенсацію моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. Вважає, що ПАТ «Київський страховий дім» безпідставно відмовляє йому у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на несвоєчасне повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, не враховуючи поважність причин, з яких це не відбулось, оскільки він та [PERSON] були травмовані і тривалий час знаходились на стаціонарному лікуванні. На його думку ним не пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки він не міг знати про порушення свого права, так як саме його притягували до кримінальної відповідальності та вважали винним у дорожньо-транспортній пригоді, тому навпаки вважав, що ним порушені права [PERSON] Про своє порушене право він дізнався лише 20.01.2014 року, коли ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя [PERSON] було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, тому його порушене право підлягає судовому захисту. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточненні позовні вимоги підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 7.07.2014 року позов не визнав, оскільки не вважає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, під час якої він особисто постраждав, одночасно не заперечував обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.08.2008 року, під час якої він керував застрахованим транспортним засобом - автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo Lanos» реєстраційний номер [NUMBER], а позивач - автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер [NUMBER]. З висновком №155-220509 від 4.06.2009 року автотоварознавчого дослідження автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» щодо вартості матеріальної шкоди у розмірі 123672,60 грн. він не згоден. В наданих суду запереченнях щодо позовних вимог [PERSON] зазначив, що своєчасно не міг повідомити ПАТ «Київський страховий дім» про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки знаходився у лікарні, просив суд стягнути з відповідача ПАТ «Київський страховий дім» страхове відшкодування на користь позивача. В подальшому відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судові засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2014 року позов визнала частково у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 99421,41 грн., пов'язаної з пошкодженням автомобіля, що належить позивачу, в іншій частині позовних вимог заперечувала проти їх задоволення внаслідок безпідставності та необґрунтованості. Представник відповідача ПАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не з'явилася, згідно заяви, просила справу розглянути в її відсутність. З наданих письмових заперечень вбачається, що страхова компанія позов не визнає, оскільки ні [PERSON], ні позивач [PERSON] не виконали покладені на них обов'язки згідно укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/3564921 від 13 лютого 2008 року, щодо своєчасного повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» від 1.03.2013 року №4, шкода має бути відшкодована завдавачем шкоди, тобто відповідачем [PERSON] Крім того, представник відповідача просить суд застосувати наслідки порушення позивачем строку позовної давності щодо позовник вимог до ПАТ «Київський страховий дім» та відмовити у задоволені позову, оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце 20.08.2008 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 25.02.2014 року, тобто майже через 5,5 років. На думку суду, неявка в судове засідання вказаних осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані сторонами докази дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини. Заслухавши учасників процесу, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Київський страховий дім», [PERSON] про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2008 року приблизно о 5 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ Daewoo-Lanos ТF69Y», реєстраційний номер [NUMBER], належним йому на праві власності, здійснюючи рух по проїзній частині вул.Тополиної збоку пр.Будівельників в напрямку пр.Карпова в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області, наближаючись до примикання вул.Совхозної, діючи у порушення вимог п.п.2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху, які передбачають: 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, маючи об'єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою і рухом транспортних засобів по проїзній частині вул.Тополиної у попутному напрямку, проявляючи злочинну самовпевненість, перед зміною напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, будучи неуважним, виїхав на ліву смугу напрямку руху вул.Тополиної, де не поступився дорогою автомобілю марки «Mitsubishi Lancer 2.0» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що виконував обгін транспортних засобів та рухався по зустрічній смузі у попутному напрямку руху, в результаті чого скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 2.0» реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, забитої рани правої надбрівної дуги, гематоми в параорбітальній області праворуч, закритого компресіоно-осколкового перелому Л3 2 ст. зі зміщенням з больовим вертеброгенним та родикулярним синдромами, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров'я строком більше двадцяти одного дня. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.п.2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.01.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1.03.2013 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, відповідно ст.1166 ЦК України наявні загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: наявність шкоди, протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, вина особи, що завдала шкоду. Крім того, як було встановлено, 13.02.2008 року між ПАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] було укладено договір (Поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/3564921, у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961- IV. За збиток, заподіяний Позивачу, страхова компанія виплачує страхове відшкодування, згідно умов Договору страхування та норм діючого законодавства наступним чином. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст.12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Крім того, згідно п.37.5 ст.37 Закону України про «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсовано сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №308 від 26.09.2014 року у зв'язку із аварійними пошкодженнями, спричиненими автомобілю марки «Mitsubishi Lancer 2.0» реєстраційний номер [NUMBER], вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля [PERSON] в результаті дорожньо-транспортної пригоди склала 124411,41 грн. Згідно договору (Полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/3564921 від 13.02.2008 року ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25500,00 грн., франшиза 510,00 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування належна до сплати ПАТ «Київський страховий дім» на користь позивача [PERSON] складає 24990,00 грн. (25500,00 грн. - 510,00 грн.) Сума франшизи в сумі 510 грн. підлягає відшкодуванню особою, відповідальність якої застрахована, тобто відповідачем [PERSON] Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що вартість матеріальної шкоди, заподіяної володільцю автомобіля марки «Mitsubishi Lancer 2.0» реєстраційний номер [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди склала 124411,41 грн., та те, що майнова шкода повинна бути відшкодована в повному обсязі, а страховиком позивачу має бути відшкодована матеріальна шкода в межах ліміту за вирахуванням франшизи (24990,00 грн.), тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 98911,41 грн., виходячи з наступного розрахунку: 124411,41 грн. - 24990,00 грн. - 510,00 грн., а також франшизу в сумі 510,00 грн. Посилання представника ПАТ «Київський страховий дім» щодо несвоєчасного повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування, суд вважає безпідставними, оскільки з цього приводу існували поважні причини. За виписками із історій хвороб, на стаціонарному лікуванні знаходилися [PERSON] з 20.08.2008 року по 8.09.2008 року та [PERSON] з 20.08.2008 року по 16.09.2008 року. Звичайно, за своїм медичним станом вони своєчасно не мали можливості повідомити страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду. (т.1, а.с.37,117) Що стосується моральної шкоди, вона у даному випадку стягується на підставі ст.1167 ЦК України. Як зазначалось вище, встановлені усі елементи, необхідні для відшкодування шкоди, у тому числі й моральної. Згідно положень ст.ст. 23,1167 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи з роз`яснень п.п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в який грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі позовних вимог, характеру дії особи, яка завдала шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Обговорюючи питання про компенсацію моральної шкоди, суд приходить до висновку, що моральна шкода, завдана позивачу [PERSON], повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON]. як особою, що заподіяла шкоду. При цьому суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо відчуття емоційного переживання внаслідок ДТП, змушеної зміни звичного образу життя через необхідність доказування своєї невинуватості у зазначеному ДТП, занепокоєність з приводу відновлення своїх прав в різних інстанціях, необхідність лікування травм, а також доводи позивача щодо пережитого морального хвилювання за пошкоджений автомобіль. Таким чином, виходячи з вимог справедливості та розумності, враховуючи надані суду докази щодо визначення розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним відповідно до ст.1167 ЦК України в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму 2000 грн., що буде адекватним спричиненій йому шкоди. Стосовно заяви представника відповідача ПАТ «Київський страховий дім» про застосування судом строку позовної давності до позовних вимог [PERSON], суд виходить із наступного. За ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 20 серпня 2008 року. 30.08.2008 року СВ Маріупольського МУ ГУ МВС України порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України стосовно вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила [PERSON] тяжкі тілесні ушкодження. 3.11.2008 року [PERSON] у кримінальній справі допитаний в якості підозрюваного, 17.04.2009 року йому пред'явлене обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, обраний запобіжний захід. 8.05.2009 року кримінальна справа №16-92984 з обвинувальним висновком щодо [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України надійшла на розгляд до Жовтневого районного суду м.Маріуполя. У вказаній справі потерпілим та цивільним позивачем був [PERSON] У провадженні суду кримінальна справа перебувала тривалий час, доки постановою суду від 1.10.2012 року не була направлена на додаткове розслідування. Вказана постанова набрала законної сили 30.11.2012 року. 3.01.2013 року відомості наведеної дорожньо-транспортної пригоди у кримінальному провадженні №42013050290000005 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У кримінальному провадженні №42013050290000005 [PERSON] допитаний в якості потерпілого тільки 16.01.2013 року. 9.01.2014 року кримінальне провадження №42013050290000005 надійшло до Жовтневого районного суду м.Маріуполя з клопотанням про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.01.2014 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності. Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ухвала суду від 20.01.2014 року, якою була встановлена вина [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, набрала чинності 27.01.2014 року. 25 лютого 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Виходячи із встановлених обставин, довід представника відповідача ПАТ «Київський страховий дім» про пропущення позивачем строку позовної давності є необґрунтованим, тому суд вважає, що позивач [PERSON] в межах строку позовної давності звернувся до суду з позовом з приводу порушеного права, яке підлягає судовому захисту. При зазначених обставинах, не має потреби поновлювати позивачу строк звернення до суду з позовом. Щодо стягнення судових витрат, понесених [PERSON] по оплаті: автотоварознавчого дослідження - 750,00 грн., вартості телеграм про виклик в сумі 36,68 грн., послуг адвоката - 10000,00 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий сбір, несплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога надавалася позивачу [PERSON] адвокатом [PERSON], що підтверджується договором про надання юридичних послуг від 30 квітня 2014 року, ордером на надання правової допомоги та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, але підстав для стягнення правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. суд не вбачає, оскільки вони є недоведеними внаслідок ненадання акту виконаних робіт, розрахункової квитанції на вказану суму. За ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов'язані з оплатою судових експертиз. Позивачем суду не надано квитанції про оплату проведеної у справі судової автотоварознавчої експертизи №308 від 26.09.2014 року, тому не існує підстав для їх стягнення, так само, як і витрат позивача на автотоварознавче дослідження у розмірі 750,00 грн., на телеграми про виклик в сумі 36,68 грн. з приводу вказаного дослідження, оскільки ці витрати не можна віднести до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, тому як при розгляді спірних правових відносин враховувалися тільки висновки вказаної експертизи. За ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial