Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

26 березня 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 12 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на малолітню дитину, посилаючись на те, що від шлюбу вони з відповідачем мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З серпня 2018 року позивач та відповідач не живуть разом та не ведуть спільного господарства. Позивач власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати неповнолітнього сина, а також виконувати усі інші обов`язки. При цьому відповідач, який проживає окремо від позивача та їх сина, вступереч вимогам закону від виконання свого обов`язку щодо утримання сина ухиляється, оскільки не утримує його, не приймає участі у вихованні та не виконує жодного із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. Позивач не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їх спільного з відповідачем сина. Як відомо позивачу, відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, зареєстрованого суб`єкту господарювання, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.23 /. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність своєї неявки не сповістив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.21/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 16 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеської області, актовий запис №32 /а.с.7/. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , і, згідно наданої копії свідоцтва про народження, відповідач є батьком дитини /а.с.6/. [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.5/. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.184 СК, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, позивач відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому згідно із ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у доход держави.

Outcome: approved