Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

26 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач є колишнім зятем, зареєстрований в його квартирі, однак в ній не проживає з травня 2020 року, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Рух справи у суді. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 30 квітня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення телефонограми та опублікування оголошення на веб-сайті Волноваського районного суду Донецької області. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. До викладених в позові пояснень додав, що шлюб між його донькою та відповідачем [PERSON] рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15 січня 2021року - розірвано. Відповідач викрав з їх будинки належне їм майно і грошові кошти, у зв`язку з чим порушено кримінальне провадження, яке перебуває на розгляді у Волноваському районному судді Донецької області. З початку травня 2020 року відповідач переїхав на постійне місце проживання до м. Луцьк. Будь-яких речей відповідача в їх будинку не має. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, які надані в розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Нормативно-правове обґрунтування, фактичні обставини встановлені судом та позиція суду. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321Цивільного кодексуУкраїни. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинк [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 30 січня 1992 року, посвідчений секретарем Рибинської сільської ради Гергелевіч Н.В., реєстраційний номер 11 (а.с.6). Згідно довідки Рибинської сільської ради Волноваського району Донецької області від 15 квітня 2021 року №145 у спірному будинку зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , зять - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] - [INFO] , онук - [PERSON] , - [INFO] , (а.с.7). У вказану квартиру [PERSON] , вселився як член сім`ї власника - чоловік доньки позивача [PERSON] 15 січня 2021 року року шлюб між [PERSON] і [PERSON] рішенням Волноваського районного суду Донецької області - розірвано (а.с.9) За клопотанням позивача в судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які надали наступні пояснення. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає у с. Ближнє у будинку [ADDRESS] , позивач є її сусідом, перебувають в добрих сусідських відносинах. Знала їх зятя, який проживав в їх сім`ї не більше року, а на прикінці квітня 2020 року взагалі уїхав, з того часу вона його не бачила. Свідки [PERSON] , [PERSON] , суду пояснили, що вони проживають по [ADDRESS] . Позивач є їх сусідом. Зять більше року в селі взагалі не проживає. Знають всі подробиці його уходу з будинку, оскільки він викрав майно і [PERSON] була понятою при проведені слідчих дій. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі, окрім пояснень сусідів, підтверджується також Актом від 14.04.2021 року про не проживання особи за місцем реєстрації з травня 2020 року Висновки за результатами розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім зятем позивача, зареєстрований, однак більше року без поважних причин не проживає в належному позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором договором дарування від 30 січня 1992 року, посвідчений секретарем Рибинської сільської ради Гергелевіч Н.В., реєстраційний номер 11, довідками, актом про не проживання особи за місцем реєстрації, поясненнями позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до положень ст. ст.133,141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 908,00 гривень. На підставі ст.ст. 386,391,405 ЦК України,

Outcome: approved