Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

25.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 жовтня 1999 року Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №123. В обґрунтування позову зазначила, що з 16.10.1999 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Відповідач влаштовує постійні скандали, постійно пред'являє їй необґрунтовані претензії, постійно ганьбить, ображає її, принижує її честь і гідність, що робить спільне життя нестерпним. Спору про розділ майна та місце проживання дітей між ними немає. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, тому звернулася з цим позовом до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, від позову не відмовилася, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про одруження та копій свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1999 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а. с. 5, 6, 7). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а також і інтересам відповідача. Спору про поділ майна, про місце проживання дітей між сторонами немає. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивачки 640 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. (а. с. 1).

Outcome: approved