Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

25 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на безперешкодне пересування на тимчасовий виїзд дитини за межі підконтрольної території України без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого [INFO] народила сина - [PERSON], шлюб було розірвано 04 травня 2016 року Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток. Батько у вихованні та утриманні дитини участі не приймає, не займається фізичним, духовним, моральним розвитком сина. Дитина [PERSON] хворіє на цукровий діабет І типу тяжкої форми та потребує постійних консультацій у Калінінській лікарні м.Донецька. Позивач позбавлена можливості отримати згоду батька дитини [PERSON], оскільки з ним не спілкується, а тому для того, щоб мати можливість з дитиною відвідувати лікарню, просить суд надати [PERSON], [INFO], який народився в м.Макіївка Донецької області, Україна, дозвіл на виїзд/в'їзд з/на тимчасово непідконтрольну територію України у супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки м.Макіївка Донецької області, Україна, без згоди та супроводу батька [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.57). У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про неможливість надання висновку та вирішення спору відніс на розсуд суду (а.с.49). З'ясувавши позицію позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони з 05 лютого 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04 травня 2016 року рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області (а.с.13-14). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-НО № 414179, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.16), яка мешкає з позивачкою (а.с.8, 9) та знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). З довідки виконавчого комітету Комарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 23 липня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS], має на своєму повному утриманні сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], 1985 року народження, участі у вихованні сина не приймає, на території ради не мешкає (а.с.15). З медичного висновку № 6/22 КМУ Центр ПМСД № 3 м.Макіївка про дитину-інваліда віком до 18 років від 13 червня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], хворіє на цукровий діабет І типу тяжкої форми (а.с.17), що також підтверджується випискою з історії хвороби (а.с.19). Консультативним висновком спеціаліста від 25 червня 2018 року рекомендовано оформити допомогу по інвалідності до 07 липня 2029 року (а.с.18). Відповідно до п.5.1.1 та п.5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 04 травня 2016 року рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області. Дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні, на теперішній час місцезнаходження батька дитини позивачу невідомо. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітньої дитини [PERSON], оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку, мати можливість отримувати необхідну медичну допомогу. Позивач позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на виїзд/в'їзд з/на тимчасово непідконтрольну територію України з метою відвідування лікарні, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги, надавши дозвіл на виїзд/в'їзд з/на тимчасово непідконтрольну територію України у Донецькій області дитині [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без згоди батька строком на два роки.

Outcome: approved