Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

26 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом до відповідачки, яка проживає на території Одеського (кол. Овідіопольський) район, Одеської області. позиція сторін В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що 26 березня 2015 року між сторонами був укладений шлюб, під час шлюбу за спільні кошти сторонами було придбане рухоме майно, у вигляді транспортного засобу марки «Міtsubishi Lancer», 2007 року виписку, р.н. [NUMBER] , в подальшому відповідачка без згоди позивача, реалізувала транспортний засіб, якій є неподільною річю, у зв`язку з тим, що майно подружжя є рівним, а само рухоме майно, було відчужено, позивач просить стягнути з відповідачки грошову компенсацію в розмірі 74 720.00 грн. та судові витрати (а.с.4-5). В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідачка та її представник, отримали копію позову та матеріали до нього належним чином, надали суду відзив в порядку ст. 178 ЦПК України, з якого вбачається, що позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що вимоги є не обґрунтуванні. Представник відповідача з позовом не погоджується. рух справи 28 вересня 2018 року судом першої інстанції було відкрито цивільне провадження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, аналогічною ст. 372 ч.2 ЦК України обставини, які встановлені судом 26 березня 2015 року між сторонами був укладений шлюб. 01березня 2016 року на ім`я відповідачки [PERSON] було видано Свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] транспортного засобу марки «Міtsubishi Lancer», 2007 року виписку, р.н. [NUMBER] . 19 липня 2017 року між відповідачкою, як продавця [PERSON] та фізичною особою, як покупця [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу автомобіля, згідно якого власником транспортного засобу є [PERSON] , а в свою чергу відповідачка отримала гроші в розмірі 49 000 грн.(а.с.43). Згоду на реалізацію транспортного засобу позивач не надав. Згідно акту технічного стану транспортного засобу на час укладання договору відсоток зносу складає 36 % , пробіг 260 000 км.(а.с.44) 08 листопада 2017 року шлюб був розірваний (а.с.10). Позивач стверджує, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти під час шлюбу. Відповідачка заперечує проти даної обставини та посилається, що придбала автомобіль за власні кошти. Позивач офіційно не працевлаштований, відповідачка є домогосподаркою, не працевлаштована. Відповідачка зазначила, що придбала автомобіль за власні кошти посилаючись на те, що вона продала інше рухоме майно (автомобіль), при цьому відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України, що саме після реалізації рухомого майна дані гроші були витрачені на придбання особистого майна. З урахуванням пояснень сторін, характеру майна, письмових документів наданих з боку сторін, суд приходить до висновку, що транспортний засіб сторони придбали за спільні кошти, а тому відповідно до ст. 60 СК України автомобіль є спільно сумісним майном подружжя, та з урахуванням характеристики рухомого майна, яке є річчю неподільною, суд приходить до висновку, що автомобіль належав сторонам на праві спільно сумісного майна подружжя в рівних частках. Після реалізації транспортного засобу спільно сумісним майном подружжя є грошові кошти від її реалізації, які перебувають та або перебували на зберіганні у відповідачки. Між сторонами виник спір, щодо вартості рухомого майна. В підтвердженні своїх позовних вимог та вартості автомобіля позивач надав суду доказ у вигляді звіту №1809 - 12/19.07.07.17 від 12.09.2018 року, з якого видно, що середньо ринкова вартість транспортного засобу складає 149 440 грн (а.с.16). В свою чергу з боку відповідачки був наданий доказ вартості автомобіля у вигляді - 0909/20/1 від 09.09.2020 року з якого видно, що ринкова вартість транспортного засобу складає 49 000 грн. Сторони до суду не звертались з клопотання про призначення судової експертизи, щодо встановлення вартості рухомого майна. З висновку спеціаліста №0909/20/1 видно, що предметом дослідження був вищевказаний транспортний засіб, датою огляду автомобіля є 09.09.2020 року, пробіг складає 315852 км. Предметом доказування під час розгляду справи є вартість автомобіля на час його реалізації (купівлі-продажу) тобто, на 19 липня 2017 року, відповідачка надала суду суму вартості транспортного засобу на час розгляду справи, тобто на 09.09.2020 року, після тривалої експлуатації, що підтверджується великою розбіжністю в пробігу автомобіля. Тому суд критично відноситься до висновку спеціаліста № 909/20/1 від -09.09.2020 року, якій був наданий з боку відповідачки. Позивач надав суду висновок спеціаліста №1809-12/19.07.17 від 12.09.2018 року, здійснивши аналіз даного висновку, суд прийшов до висновку, що основним підходом до визначення вартості транспортного засобу є порівняльний підхід, який ґрунтується на аналізу цін продажу, ідентичних або аналогічних оцінювальному на первісному та вторинному ринках, коригуванням об`єкта оцінки, з урахуванням достовірної інформації, яка відображена у висновку, суд вважає, що даний висновок спеціаліста відповідно до ст. 79 ЦПК України є достовірним доказом та вартість спірного автомобіля на час його відчуження складала 149 440 грн, а свою чергу Ѕ частини автомобіля - 74 720 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачка отримала від покупця за реалізацію транспортного засобу грошові кошти в розмірі 149 440 грн., які є спільно сумісним майном подружжя. судові витрати При поданні позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 747.21 грн. від 14.09.2018 року. В ході судового розгляду позивач здійснив витрати, на залучення спеціаліста в розмірі 400 грн. від 14.09.2018 року, що підтверджується фінансовими документа (а.с.1,2),суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1147.21 грн. (747.21+400=1147.21)

Outcome: approved