Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

24.07.2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача по справі такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є відповідальним наймачем квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору найму житла у будинках державного і комунального житлового фонду. Крім позивачки у вищевказаній квартирі разом з нею зареєстрована її донька - [PERSON] , яка вже тривалий час у спірній квартирі не мешкає. Наразі останні чотири роки відповідач жодного разу не з`явилася у спірній квартирі, оскільки у січні 2016 року зібрала свої речі та виїхала до міста Серпухов Московської області Російської Федерації де зараз і мешкає, а всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені саме на позивача по справі, комунальні послуги нараховуються згідно чисельності зареєстрованих у квартирі осіб, що призводить до того, що комунальні платежі сплачуються лише позивачкою, однак її матеріальне становище є досить скрутним, вона не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача по справі, а також оформити субсидію. Вважає, що відповідно до ст.71 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому більше чотирьох років без поважних причин. Позивачка до судового засідання не прибула, однак від неї до суду надійшла телефонограма з проханням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибула, хоча була у встановленому законом порядку повідомлена про день, час та місце розгляду справи, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, також вона не надала і заперечень на позовні вимоги. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією поквартирної картки (а.с.6). Донька позивача по справі [PERSON] також зареєстрована за зазначеною вище адресою, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб ВК Первомайської міської ради Харківської області від 23.07.2020 року (а.с.9), однак вже тривалий час, а саме більше чотирьох років, з 2016 року у спірній квартирі не мешкає, що підтверджується актом КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області від 01.07.2020 року за № 1081, складеного комісією у складі майстра РІС [PERSON] , економіста по ДПР - [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, у неї не має такої фінансової можливості, реєстрація відповідача у спірній квартирі не дає позивачу можливості отримати субсидію, що і стало для позивача підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання у квартирі наймача більше шести місяців, визначила для себе інше місце мешкання. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається з акту від 01.07.2020 року за № 1081, що за місцем реєстрації відповідач не мешкає тривалий час, а саме більше чотирьох років. Тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved