Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

25.02.2021 року до Валківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заробітної плати при звільненні працівника. В позові зазначено, що з 01.10.2012 року, на підставі наказу №3 «к» від 01.10.2012 року [PERSON] була переведена на роботу до Харківської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу», на посаду бухгалтера-касира. Наказом N 9-к/тр від 15 жовтня 2020 року, як вказала позивач, вона була звільнена з посади провідного бухгалтера Харківської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. В день звільнення вона перебувала на роботі. При звільненні, їй не було виплачено заробітну плату за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2020 року у сумі 63874,40 грн. Позивач вимагає стягнути з ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на свою користь заборгованість по заробітній платі за червень, липень, серпень, вересень, жовтень в сумі 63 874,40 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 16.10.2020 року по день винесення судового рішення. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій прохала розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, проте на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Крім того, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що визнає позов лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі з червня по жовтень в сумі 63847,40. Однак, як вказав представник відповідача, заявлені вимоги щодо виплати [PERSON] середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суперечать вимогам законодавства. Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним». Представник зауважив, що зважаючи на наявність заборгованості у відповідача перед [PERSON] по виплаті всіх належних останній сум при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку неможливе. 13.04.2021 року [PERSON] було надано відповідь на відзив, в якому остання вказала, що вважає позицію відповідача щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не відповідає чинному законодавству. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2012 року прийнято на посаду бухгалтера-касира до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», шляхом переводу, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . (а.с.11-16) 21.03.2014 року, [PERSON] було переведено на посаду бухгалтера І категорії Харківської філії ДП «ЦСЕНСМ», та 05.12.2016 року, її переведено на посаду провідного бухгалтера Харківської філії ДП «ЦСЕНСМ».(а.с.11-16) Наказом №9-к/тр від 15.10.2020 року [PERSON] було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України та компенсації за невикористану відпустку за відпрацьований період з 01.10.2017 року по 15.10.2020 року в розмірі 94 календарних днів.(а.с.9) Відповідно до довідки №19/13-176/20 виданої ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 15.12.2020 року, [PERSON] працювала на вказаному підприємстві з 01.10.2012 року по 15.10.2020 року. Заборгованість по заробітній платі становить з червня 2020 року по 15 жовтня 2020 року 63 874,40.(а.с.10) Відповідач суму заборгованості по заробітній платі, яку вимагає стягнути позивач, - визнав в повному обсязі. Дана сума заборгованості не виплачена, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає з 16.10.2020 року - наступного дня з моменту звільнення, та по 20 квітня 2021 року - момент постановлення рішення суду. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, враховуючи положення п. 8 Порядку, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 15027,26 грн (заробітна плата за останні два місяці)/32 дні (кількість робочих днів у вересні 2020 року 22 + кількість робочих днів у жовтні - 10)= 469,60 грн. Позивач прохала стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 16.10.2020 року по день постановлення рішення суду. Період затримки розрахунку за жовтень складає - 11 днів, листопад - 21 день, грудень - 22 дня, січень - 19 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 14 днів, а всього 129 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає: 129 днів х 469,60 гривні = 60 578,40 гривень. Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що зважаючи на наявність заборгованості у відповідача перед [PERSON] по виплаті всіх належних останній сум при звільненні, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку неможливе. Однак, Верховний Суд в постанові від 12.02.2020 року (справа №367/595/17, провадження № 61-13222св18) вказав, що звернення працівника, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів сплати заборгованості позивачу на день розгляду справи суду не надано. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Згідно квитанції №6978 від 25.02.2021 року, [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 гривень, а також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подачу позову з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 908,00 гривень.

Outcome: approved