Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

25 травня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобіля «Мицубісі» ASX, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] як за дружиною, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля «Мицубісі» ASX, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] в сумі 233000грн. на її користь. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.07.2006р. позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. 17.06.2013р. позивач та відповідач купили за свої сімейні гроші у ПП «Аеліта» автомобіль марки «Мицубісі», реєстраційний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2013 року випуску за 193392грн. Автомобіль був зареєстрований за чоловіком. Цим автомобілем сторони користувалася до 2015 року, коли відповідач пішов з сім'ї. 21.04.2015р. позивачу стало відомо, що відповідач без її відома та згоди переоформив автомобіль на свою матір - [PERSON], відповідач при переоформленні автомобіля на [PERSON] мав отримати від позивача нотаріально посвідчену згоду, що ним не було зроблено. Він приховав від позивача перереєстрацію автомобіля на матір. На підставі якого договору або довідки-рахунку перереєстрував відповідач автомобіль позивачу не відомо. Позивач неодноразово зверталася до Центру ДАІ 1203 по спуску Тольяті, 2 в Жовтневому районі м.Дніпропетровська для отримання відомостей про перереєстрацію автомобіля. Позивачу усно пояснив начальник, що дійсно автомобіль перереєстрований на [PERSON], але на підставі яких документів, відомостей не видав. Позивач не може домовитися з відповідачами про поділ спільної сумісної власності - автомобіля, а тому, у зв'язку з тим, що на утриманні позивача знаходиться малолітня дитина - син [PERSON], [INFO]., позивач не працюю, її матеріальне становище тяжке, вимушена ставити питання про поділ спільної сумісної власності подружжя, стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] вартості 1/2 частини автомобіля. Позивач розуміє, що перереєстрація автомобіля на [PERSON] без її згоди є незаконною, але автомобіль позивачу ніхто вже не поверне, а тому хоче отримати від відповідачів компенсацію вартості за 1\\2 частину автомобіля, так як він був куплений за сімейні кошти. На теперішній час позивач є законною дружиною відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач-1 та представник відповідача-1 позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Відповідач-2 у судове засідання не з'явилась. Від неї надійшла заява, у якій просить розглядати справу за її відсутності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідка, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 08 липня 2006 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №535, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). 17 червня 2013 року відповідач придбав автомобіль марки «Мицубісі», реєстраційний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2013 року випуску за 193392грн., що підтверджується договором № 061 від 16.05.2013р. (а.с.103-108). Цивільно-правова відповідальність відповідача-1 застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № А1/2956373 від 16 червня 2015 року (а.с.16). 17 вересня 2015 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №535 розірвано (а.с.162). Ухвалою суду від 02 листопада 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину автомобіля, стягнення вартості ? частини автомобіля, призначено судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi ASX», державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2013р.в. станом на 01 грудня 2015р.? (а.с.209-210). За результатами проведення Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової товарознавчої експертизи було складено висновок №5893-15 від 19.01.2016р. яким встановлено ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi ASX», державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2013р.в. станом на 01 грудня 2015р. склала 283048грн. (а.с.230-236). Згідно із ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Як вбачається із усіх наданих відповідачем суду документів щодо придбання спірного автомобіля марки «Мицубісі», реєстраційний номер [NUMBER], основна частина коштів, за які було придбано спірний автомобіль належала його батькам, менша частина коштів належала відповідачу особисто, частину коштів у розмірі 2600 доларів США відповідач позичив у [PERSON], також частина кошті була надана позивачем, а саме 800 доларів США (еквівалент 6504грн.) (що відповідач не заперечує) (а.с.62-116). Як пояснив відповідач в судовому засіданні, під час придбання спірного автомобіля його батько наполіг на оформленні автомобіля на ім'я саме відповідача, оскільки сильно переживав за стан свого здоров'я, отже, у судовому засіданні підтверджені належними доказами обставини того, що спірний автомобіль було придбано не особисто відповідачем, а за допомогою його батьків, а тим паче не за кошти його родини (позивача та відповідача). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що сторони з літа 2015р. не проживають разом, він давав гроші [PERSON] на покупку авто, оскільки [PERSON] на таку машину заробити сам не міг, батько [PERSON] наполіг на оформленні автомобіля не на себе, а на [PERSON], оскільки хворів. Однак, з аналізу наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як його було придбано у період шлюбу. У подальшому відповідачем-2 було придбано спірний автомобіль марки «Мицубісі» ASX, що підтверджується довідкою-розрахунком серією ААЕ № 039311 від 03.02.2015р. (а.с.202). Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, тобто позивача та відповідача-1, згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, сторони не досягли, однак, на час ухвалення судового рішення спірний автомобіль не належить на праві власності жодному із подружжя та його було продано відповідачу-2. Відповідач-1 заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача в порядку поділу майна подружжя і заявив про те, що він не має наміру вносити суму компенсації на депозитний рахунок суду. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27, 46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Отже, необхідно зазначити, що позивачем неправильно було обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки на цей час спірний автомобіль належить на праві власності [PERSON], яка не є і не була одним із подружжя, позивач не просить визнати договір купівлі-продажу (яким фактично є довідка-розрахунок) недійсним, оскільки спірний автомобіль було фактично продано без згоди позивача, а просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля (неподільної речі) та одночасно стягнути вартість 1/2 частини автомобіля на свою користь, що вже є взаємовиключними вимогами. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачем було неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed