Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

26.12.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.09.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 10500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 30.10.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 105989,42 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 20176,68 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 85812,74 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 19.09.2011 року у розмірі 105989,42 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. В судове засіданні представник позивача не зявився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Крім того, від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 77-78), в якій представник позивача зазначив, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків якої просить відповідач, оскільки відповідачем була отримана нова картка, строк дії якої закінчився в останній день листопада 2017 року. Окрім того, відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що останній платіж за кредитом він здійснив 17.07.2014 року, з даним позовом до нього позивач звернувся 26.12.2017 року. Оскільки умовами кредитного договору, передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже початок строку перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позивач невірно трактує правові позиції Верховного Суду України, зазначаючи, що строк позовної давності по платіжній картці починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Що стосується посилання позивача на збільшення строку позовної давності до 50 років, то вони також є безпідставними. Так, визначений в Умовах та правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня його (відповідача) письмова згода на збільшення позовної давності відповідно до положень ст. 259 ЦК України. Просить суд у задоволенні позову відмовити, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності позивачем. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 10500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-34). Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір № б/н від 19.09.2011 року, про що свідчить його підпис у заяві, а також в довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна». Відповідач отримав кредитні кошти 19.09.2011 року на платіжну картку, яка була перевипущена з кінцевим терміном дії по листопад 2017 року ( а.с. 79). Факт отримання нової картки зі строком дії по листопад 2017 року відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором, наданим позивачем вбачається, що у відповідача станом на 30.10.2017 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 105989,42 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 20176,68 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 85812,74 грн. (а.с. 6-7). Правильність розрахунку заборгованості, проведеної позивачем, відповідачем та його представником не оспорювала ся. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як слідує з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі, підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того, у правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є строк закінчення строку дії кредитної картки, а саме останній день листопаду 2017 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 26.12 2017 року (а.с. 2), тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Таким чином, вимога про стягнення 20176,68 грн. тіла кредиту підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що останній платіж по кредиту відповідач [PERSON] здійснив 17.07.2014 року в розмірі1000 грн., що підтверджується, як розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», так і поясненнями відповідача, наданими в судовому засіданні. Відповідно до умов договору від 19.09.2011 року наступний платіж відповідач мав здійснити у серпні 2014 року, проте такий платіж не здійснив. Таким чином, позовна давність щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом має у такому випадку обчислюється з часу не внесення чергового платежу, тобто з серпня 2014 року. Як зазначалося вище, з даним позовом позивач звернувся до суду 26.12.2017 року, отже трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом позивачем пропущено. Що стосується доводів позивача про те, що позовна давність у даній справі збільшена і становить 50 років, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-757цс15. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови в редакції, що передбачали збільшення позовної давності до 50 років. Доказів того, що зазначені вище Умови були позичальником підписані, суду також не надано. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 20176,68 грн., в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 85812,14 грн. відмовити у звязку з пропуском строк позовної давності. Таким чином позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено позов про стягнення з відповідача 105989,42 грн. заборгованості за кредитним договором, судом вирішено стягнути на користь позивача 20176,68 грн., отже в даному випадку задоволені позовні вимоги складають 19,03 % від заявлених позивачем вимог. Оскільки за подання до суду даного позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., то стягненню з відповідача на його користь підлягає судовий збір в сумі 304,48 грн. (1600 грн. х 19,03 %). На підставі ст.ст. 509, 510, 526, 549, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial