Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

26.11.2020 року представник позивача, адвокат Федоренко Володимир Сергійович, звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що у листопаді місяці 2020 року на адресу місця проживання [PERSON] надійшов лист від приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. з постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2020 року, постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 30.10.2020 року, постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 30.10.2020 року, постановою про арешт майна боржника від 02.11.2020 року, постановою про арешт коштів боржника від 02.11.2020 року, постановою про розшук майна боржника від 02.11.2020 року. Як з`ясувалось зі змісту вкаазних постанов, виконавче провадження №63451569 відкрито на виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №4772 виданого 23.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем. Згідно з виконавчим написом запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №391/МК33/АП 2008-980 від 29.05.2008 року та плати за вчинення виконавчого напису в загальному розмірі 503 388,26 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», як правонаступника усіх прав та обов`язків ПАТ «Комерційний банк «Надра». З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст.ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Він вважає що вищенаведений спосіб звернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса є незаконним та порушує його законні права, закріплені чинним законодавством. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус керувався ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису 23.10.2020 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Товариству у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Білоцерківським міськрайонним судом розглядалася справа №357/6791/13-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним 29.05.2008 року №391/МК33/АП/2008-980. Рішенням від 19.09.2013 року з [PERSON] , [PERSON] уже стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором №391/МК33/АП/2008-980 від 29.05.2008 року, в сумі 218 850,74 грн. включаючи тіло кредиту - 108 943, 37 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.11.2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 19.09.2013 року залишено без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили 06.11.2013 року. В тай же час, нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі того ж кредитного договору та запропонував стягнути заборгованість в сумі 503 088,26 грн., що не може свідчити про безспірність заборгованості та вказує на подвійне стягнення. Крім того кінцевий термін повернення кредиту визначено 28.05.2015 року. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, зокрема про те, що кредитор позбавлений права на нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тому просив в судовому порядку визнати виконавчий напис №4772 від 23.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №391/МК33/АП/2008-980 від 29.05.2008 року та плати за його вчинення в сумі 503 388,26 грн. таким, що не підлягає виконанню. 27.11.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 22.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Федоренко Володимир Сергійович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника та відзив на позов до суду не подав. Третя особа: Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності не подавав. Третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович,в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності не подавав. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 23.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №4772 (а.с.10), за яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором №391/МК33/АП/2008-980 від 29.05.2008 року, укладеним із ВАТ «Комерційний Банк «Надра» правонаступником усіх прав та обов`язків є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованість за договором в сумі 503 388,26 грн. за період з 26.08.2020 року по 16.10.2020 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату. Встановлено, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 29.05.2008 року між ВАТ «Комерційний Банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №391/МК33/АП/2008-980, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 111 951 грн., зі сплатою 20,40% річних, строком до 28.05.2015 року зі сплатою щомісячної обов`язкової суми на погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, та у зв`язку із заборгованістю за вказаним договором. Також, встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем ВП №63451569 від 30.10.2020 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого напису №4772, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, про стягнення заборгованостіз [PERSON] , що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с.11). 02.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем винесено постанову про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №63451569 (а.с.112), згідно якої накладено арештна майно [PERSON] , відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.№4772 від 23.10.2020 року. Також, 02.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко Іваном Павловичем винесено постанову про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №63451569 (а.с.13), згідно якої накладено арешт на кошти [PERSON] , відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.№4772 від 23.10.2020 року. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість бо інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.18-19), 19.09.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом було ухвалено рішення у справі №357/6791/13-ц за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним 29.05.2008 року №391/МК33/АП/2008-980, та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] кредитну заборгованість за кредитним договором №391/МК33/АП/2008-980 від 29.05.2008 року, в сумі 218 850,74 грн. включаючи тіло кредиту - 108 943, 37 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.11.2013 року апеляційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «Надра» відхилено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 19.09.2013 року залишено без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили 06.11.2013 року. Судом встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту визначено 28.05.2015 року, нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі того ж кредитного договору та запропонував стягнути заборгованість у сумі 503 088,26 грн. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, зокрема про те, що кредитор позбавлений права на нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості за кредитним договором. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 - 89 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14), яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином, нотаріус у день вчинення виконавчого напису - 23.10.2020 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач відзив на позов з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., а тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved