Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

26.08.2020 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги визнання за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу майна, яке набуте за час шлюбу, право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 24.04.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу, 30.05.2014 року, відповідачем була придбана квартира загальною площею 49,2 кв.м., складається з двох кімнат, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Домовленості про розділ майна між сторонами не досягнуто, шлюбний договір між ними не укладався. На теперішній час між сторонами виникають спори відносно володіння спірним житловим приміщенням, що змусило [PERSON] звернутись до суду з позовом щодо захисту її прав та інтересів шляхом визнання права спільної часткової власності на майно, набуте [PERSON] в шлюбі з позивачем. Ухвалою суду від 01.09.2020 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] відкрито провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення; розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 31). Ухвалою суду від 02.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] . Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивач [PERSON] на адресу суду, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення про задоволення позову на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] суду надав, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, заяву про визнання позовної заяви, відсутності заперечень проти пред`явлених вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. В частині поділу судових витрат не згоден, вважає, що позивач повинна сплачувати судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України відповідач заявив клопотання розгляду справи в його відсутність. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 24 квітня 2010 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (підтверджено копією свідоцтва про шлюб а.с. 6). Від шлюбу мають дитину доеьку [PERSON] , [INFO] (підтверджено копією свідоцтва про народження а.с. 7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.05.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно інформаційної довідки від 17.08.2020 року № 220557762 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2014 року, посвідченому приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрований у реєстрі за № 813, належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно попереднього звіту про оцінку майна, ринкова вартість житлової двокімнатної квартири, розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 49,20 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , станом на 19.08.2020 року складає: 337331,44 гривень (а.с. 11-28). Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ майна після розірвання шлюбу сторонами в порядку ч. 2 ст. 69 СК України не укладено. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] - придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Такі обставини учасниками справи не оспорено. Відповідачем [PERSON] позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Визначаючи розмір часток сторін на спірну квартиру суд виходить з наступного. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, між сторонами по справі частки у праві власності на квартиру не визначались, спірне майно було придбано [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] тобто є спільною сумісною власністю. Таким чином, визначаючи частку [PERSON] у спірному сумісному майні подружжя в порядку його поділу, суд виходить з рівності їх з [PERSON] часток, та дорівнюють по половині кожному. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивачем [PERSON] при пред`явлені позову сплачено судовий збір в сумі 3373,31 гривень, що узгоджується з п. п. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Позивачем заявлено вимоги відшкодування цих витрат за рахунок відповідача. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved