Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

25.03.2009 р. Крижопільське районне споживче товариство звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 214947 гривень збитків. В позові зазначає, що [PERSON] виконуючи обов'язок арбітражного керуючого у грудні 2003 р. по запобіганню визнання Крижопільського РСТ банкрутом, оздоровлення фінансово-господарського становища підприємства-боржника та задоволення вимог кредиторів, як арбітражно керуючий, не належно виконала покладені Господарським судом Вінницької області обов'язки керуючого санацією Крижопільського РСТ та всупереч рішення комітету кредиторів про Мирову Угоду, здійснила незаконну реалізацію чотирьох магазинів споживчого товариства, завдавши матеріальних збитків Крижопільському РСТ в сумі 214947 гривень. Вінницька обласна спілка споживчих товариств погасила боргові зобов'язання Крижопільського РСТ і не було підстав для продажу чотирьох магазинів всупереч рішенню комітету кредиторів та відсутності боргу. Гроші від продажу чотирьох магазинів на рахунок Крижопільського РСТ не надійшли. З врахуванням зазначених фактів відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа і вироком суду від 23.10.2008 р. її визнано винною у вчиненні злочину за статтею 367 ч.2 КК України та визначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з розпорядженням майна на два роки. На підставі ст. ст. 1п. «б» 14 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005р. [PERSON] звільнено від основного та додаткового покарання по амністії, але причинені збитки Крижопільському РСТ вона не відшкодувала, в зв'язку з чим виникла потреба в пред'явлені даного позову. Ухвалою суду від 23.06.2009 р. провадження по даній справі зупинено до вирішення в касаційному порядку кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] Ухвалою суду від 25.01.2009 р. відновлено провадження по даній цивільній справі в зв'язку з тим, що вироком Верховного суду України від 14.07.2009 р. вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 23.10.2008 р. щодо [PERSON] скасовано, а провадження по справі щодо неї на підставі ст.1 п. «б» ст.6 ЗУ «Про амністію» від 31.05.2005 р. закрито, звільнивши її від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.05.2010 р. до участі в справі в якості співвідповідачів залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заявою Крижопільського РСТ до Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.06.2010 р. про зміну суми заподіяної шкоди уточнений позов і позивач просить стягнути з [PERSON] 38749 грн. Ухвалою суду від 26.07.2010 р. провадження по даній цивільній справі зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до Крижопільського РСТ про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 07.12.2010 р. відновлене провадження по даній цивільній справі, оскільки рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 21.06.2010 р. по справі за позовом [PERSON] до Крижопільського РСТ про визнання права власності на нерухоме майно набуло законної сили. Ухвалою суду від 10.02.2011 р. зупинено провадження по даній справі до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до Крижопільського РСТ, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нежиле приміщення. Ухвалою суду Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.06.2012 р. відновлено провадження по даній цивільній справі в зв'язку з тим, що ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 14.05.2012 р. позов [PERSON] до Крижопільського РСТ, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нежиле приміщення залишено без розгляду. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Вінниці від 09.08.2012 р. провадження по даній справі зупинено до вирішення іншої справи. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2014 р. відновлено провадження по даній справі в зв'язку з винесенням Піщанським районним судом Вінницької області рішення від 16.12.2013 р. В процесі розгляду справи позивач просить стягнути з [PERSON] 73 000 грн. оскільки інші кошти від продажу чотирьох магазинів надійшли до каси Крижопільського РСТ, а саме від [PERSON] 29.12.2003 р. по платіжному дорученню №73 в сумі 17880 грн.; від [PERSON] по платіжному дорученню №12 від 27.12.2003 р. в сумі 38740 грн.; від [PERSON] по платіжному дорученню №48 від 29.12.2003 р. в сумі 9908 грн. і від [PERSON] по платіжному дорученню №11 від 29.12.2003 р. в сумі 6010 грн. [PERSON] 19.02.2004 р. зняла з рахунку Крижопільського РСТ 73000 грн. з одержаних за продаж магазинів і до нинішнього часу ці гроші не повернуті в касу позивача. В судовому засіданні представник позивача Прицюк А.В. підтримав позов, обгрунтовуючи його викладеними в ньому обставинами. Відповідач [PERSON] і її представник просять відмовити в задоволенні зазначеного позову, посилаючись на те, що позовна заява не обгрунтована, не базується на доказах, крім того на думку відповідача і її представника суд має відмовити в задоволенні позову про стягнення збитків в зв'язку зі спливом строків позовної давності, про що суду надана заява про застосування строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] і відповідач [PERSON] в судовому засіданні просять відмовити в позові до них, про що надали суду відповідні пояснення. Від відповідачів [PERSON] і [PERSON] надійшли до суду заяви про слухання цивільної справи без їх участі і прийняття рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, приймаючи до уваги наступне. По справі вставлено, що в 2003 р. Господарським судом Вінницької області було розпочато процедуру банкрутства Крижопільського РСТ. [PERSON] була призначена арбітражним керуючим. Відповідно до вироку Крижопільського районного суду Вінницької області від 23 жовтня 2008 р. [PERSON] була засуджена за ч.2 ст.367 КК України за те, що в грудні 2003 р. виконуючи службові обов'язки арбітражного керуючого, через несумлінне ставлення до них, без згоди комітету кредиторів та проведення торгів, без врахування наміру укласти мирову угоду про оздоровлення фінансово-господарського становища здійснила продаж основних засобів 1 групи Крижопільського РСТ, спричинивши збитки в сумі 214947 гривень. [PERSON] з цим твердженням обвинувачення погодилась, визнала себе винною, про що зазначено у вироку суду. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14 липня 2009 р. цей вирок скасовано, а провадження у справі щодо [PERSON] на підставі п. «б» ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію» від 31 травня 2005 р. закрито. При цьому цією ухвалою встановлено, що висновки суду про винуватість [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.367 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, визнаним судом доведеними та ґрунтуються на доказах, досліджених судом у порядку ч.3 ст.299 КПК України стосовно тих фактичних обставин справи, які [PERSON] не заперечувались. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено по справі в 1 групу основних засобів майна Крижопільського РСТ, які [PERSON] продала приватним підприємцям входили чотири магазини споживчого товариства по оплатним договорам купівлі-продажу, що підтверджується договорами та актами передач, актом тематичної документальної ревізії про відчуження основних засобів, які містяться в матеріалах кримінальної справи, яка знаходиться для огляду в розпорядженні суду. Укладені договори купівлі-продажу магазинів в зв'язку зі зміною законодавства станом на 2004 р. не дали можливості набувачам зареєструвати свою власність і вони вимушені були звертатись до суду з позовами про визнання цих договорів дійсними і визнання за ними права власності на придбане майно. Останній з цих позовів був розглянутий Апеляційним судом Вінницької області від 28.02.2014 р., яким залишено без змін рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2013 р. в частині визнання за [PERSON] право власності на приміщення магазину-кафе «[INFO]», розташованому в [ADDRESS]. Інші три магазини були продані [PERSON] за 17880 гривень, [PERSON] за 6010 гривень, [PERSON] за 9908 гривень. Як зазначає позивач в заяві про зміну суми заподіяної [PERSON] шкоди від 30.06.2010 р. від покупців магазинів проданих [PERSON] надійшли кошти, а саме: від [PERSON] 29.12.2003 р. по платіжному дорученню №73 в сумі 17880 грн.; від [PERSON] по платіжному дорученню №12 від 27.12.2003 р. в сумі 38740 грн.; від [PERSON] по платіжному дорученню №48 від 29.12.2003 р. в сумі 9908 грн. і від [PERSON] по платіжному дорученню №11 від 29.12.2003 р. в сумі 6010 грн. По грошовому чеку наявному в матеріалах справи [PERSON] після отримання цих коштів 19.02.2004 р. зняла з рахунку Крижопільського РСТ 73000 гривень для повернення приватним підприємцям за закуплені ними магазини. Покупці [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили повернення їм раніше перерахованих ними грошових коштів, а [PERSON] вказала, що грошові кошти в сумі 36739 гривень за договором купівлі-продажу магазину-кафе «[INFO]» за якій вона заплатила від арбітражного керуючого [PERSON] не отримувала та обставин звернення [PERSON] до неї про розірвання договору купівлі-продажу магазина не пригадує. Зазначене підтверджується постановою слідчого прокуратури Крижопільського району Вінницької області від 22 серпня 2008 р. Як зазначає позивач дані суми до нинішнього часу рахуються на балансі Крижопільського РСТ як недостача. В судовому засіданні [PERSON] визнала факт зняття з рахунку 73000 гривень для повернення покупцям, в тому числі 36739 гривень, які повинна була віддати [PERSON], вказуючи що ці гроші були віддані, а інша частина була використана на інші цілі, але документально підтвердити цього не може. Відповідно до ст.. 1168 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завдано майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього кодексу. Частиною 4 цієї статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд з врахуванням наведеного вважає, що повернення [PERSON] в касу Крижопільського РСТ коштів в сумі 36739 гривень із знятих 73000 гривень нічим нею не підтверджено є матеріальною шкодою, завданою Крижопільському РСТ, а отже вимога позивача про стягнення коштів в зазначеній сумі підлягає до задоволення. [PERSON] і її представник звернулись до суду в ході розгляду справи про застосування строків позовної давності, зазначаючи, що позивач обгрунтовуючи свій позов вказує що збитки були завдані йому в грудні 2003 р. і отже звертаючись до суду 25.03.2009 року пропустив строк позовної давності. На час розгляду справи в суді, строки позовної давності встановлені ст. 257 ЦК України тривалістю в три роки закінчилися, підстав для зупинення чи переривання строків позовної давності позивач не навів, а тому на думку позивача є підстави для застосування строку позовної давності і відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. Суд вважає безпідставною зазначену заяву, оскільки відносно відповідача [PERSON] розглядалася судами неодноразово кримінальна справа і остання ухвала винесена судом 14 липня 2009 р., що переривало перебіг позовної давності, на що звертав увагу Апеляційний суд Вінницької області в ухвалі від 31 березня 2010 р. Таким чином, по справі маються підстави для часткового задоволення позову з відповідачки [PERSON] на суму 36739 гривень і стягнення з неї відповідно до ст.88 ЦПК України судових витрат на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимоги. З врахуванням наведеного,

Outcome: approved