Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

25 березня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 15 листопада 1996 року, відповідно до наказу про прийняття на роботу та призначення на посаду №2, вона працювала кухарем Градизького селищного Будинку ветеранів. За весь час роботи, протягом більше як 23 років, будь-яких зауважень до виконання своїх обов`язків вона не мала. Натомість наказом № 35 від 15.11.2016 року «за багаторічну сумлінну працю» їй оголошено подяку, що підтверджується відповідним записом на сторінці 22-23 у трудовій книжці. Крім згаданої подяки їй неодноразово вручались премії, похвальні грамоти та усні подяки. Незважаючи на багаторічну сумлінну працю, з незрозумілих їй причин, 27 лютого 2020 року, по прибуттю на робоче місце, завідувач Будинку ветеранів віддала їй трудову книжку та повідомила, що вона звільнена на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому, в трудовій книжці містився лише рукописний запис завідуючої про її звільнення, без печатки роботодавця, копію наказу їй видано не було, розрахунок не проведено. Лише 29 лютого 2020 року їй було видано ксерокопію наказу від 27 лютого 2020 року, згідно якого її звільнено з посади кухаря Градизького селищного Будинку ветеранів на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, тобто за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За весь час роботи жодного невиконання без поважних причин обов`язків кухаря Градизького селищного Будинку ветеранів чи порушень правил внутрішнього розпорядку вона не допускала, жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, доган чи інших дисциплінарних покарань їй не виносили, заходи громадського стягнення не застосовували. У будь-якому разі про такі випадки їй не відомо, оскільки за весь час роботи на вказаній посаді, жодного разу у неї не відбиралось будь-яке пояснення з приводу порушення трудової дисципліни чи трудових обов`язків, із жодним наказом про притягнення до відповідальності її не ознайомлювали. Тобто з наведеного необхідно зробити висновок, що не існує жодного законного, дійсного та чинного наказу чи будь-якого іншого рішення про застосування щодо неї як працівника заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Посилаючись на викладене, та на відсутність законних підстав звільнення, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України, позивач просила суд, поновити її на посаді кухаря Градизького селищного Будинку ветеранів Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати. 14 липня 2020 року Градизькою селищною радою Глобинського району Полтавської області подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Градизький селищний будинок ветеранів засновано згідно Рішення №86 виконкому Градизької селищної ради від 26 вересня 1996 року. Згідно Положення про Градизький селищний будинок ветеранів, він не є відокремленою юридичною особою, створюється і ліквідується Градизькою селищною радою та утримується на її балансі. Завідуючою Градизького селищного будинку ветеранів є [PERSON] , що виконує свої обов`язки на підставі Розпорядження Градизького селищного голови №4-к від 10 січня 2017 року. Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Під час роботи на посаді кухаря Градизького селищного «Будинку ветеранів» [PERSON] неодноразово вчиняла дії, що були підставою для застосування дисциплінарних стягнень, а саме зневажливо ставилася до престарілих мешканців закладу, колег та керівництва, недодержувалася технологічної дисципліни, недбайливо ставилася до майна закладу, висловлювалася нецензурною лайкою, допускала утримання кухонного обладнання у незадовільному санітарному стані, виносила продукти із кухні закладу (фактично вчиняла крадіжки продуктів). На усні зауваження та попередження про застосування стягнень завідуючої Градизького селищного будинку ветеранів [PERSON] , [PERSON] відповідала погрозами та образами. Завідуюча закладу [PERSON] особисто перевіряла дотримання [PERSON] норм продуктів при приготуванні їжі. За результатами перевірок були виявлені недостачі м`яса у готових стравах, що призводило до приготування їжі неналежної якості. Мешканці будинку ветеранів скаржилися на [PERSON] через її зневагу та образи. Оскільки позивач створила в закладі нестерпні умови для праці колег та перебування мешканців, не зважала на усні зауваження та попередження завідуючої закладу, остання була змушена звертатися до Градизького селищного голови із доповідними записками для вжиття заходів. Так, 26 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Градизького селищного голови із доповідною запискою, в якій виклала подробиці зневажливої та зухвалої поведінки [PERSON] та запропонувала застосувати до неї дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Таким чином, було встановлено порушення з боку [PERSON] вимог п. 3.1. Внутрішнього трудового розпорядку Градизького селищного будинку ветеранів, а саме: недодержання дисципліни, невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку, недодержання чистоти і порядку на робочому місці, поводження неналежним чином, неповага до гідності інших людей, що знаходяться поряд, необережне ставлення до інвентаря, яким користувалася при виконанні трудових обов`язків. Того ж дня [PERSON] завідуючою було запропоновано надати письмові пояснення щодо причин її поведінки та порушень трудової дисципліни. [PERSON] відмовилася надавати письмові пояснення на запит завідуючої. Про відмову надати письмові пояснення було складено акт за підписом завідуючої, Градизького селищного голови та юрисконсульта селищної ради. На підставі доповідної записки [PERSON] від 26 лютого 2020 року, Градизьким селищним головою було видано Наказ №29 від 26 лютого 2020 року про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно п.1) ч.1 ст.147 КЗпП України. Наказ було надано [PERSON] для ознайомлення, але вона відмовилася поставити підпис про ознайомлення. Про відмову [PERSON] від ознайомлення із наказом 26 лютого 2020 року було складено акт за підписом завідуючої [PERSON] , Градизького селищного голови та юрисконсульта селищної ради. Наступного дня, після оголошення догани, [PERSON] з`явилася на роботі та почала нецензурно ображати завідуючу закладу, називала її «убивцею», погрожувала їй розправою. Того ж дня, під час перевірки стану робочого місця [PERSON] завідуючою було виявлено, що кухонне обладнання знаходиться у незадовільному стані, а в приготованій [PERSON] їжі було виявлено недостачу м`яса. Отже, повторно протягом року було встановлено порушення вимог п. 3.1. Внутрішнього трудового розпорядку Градизького селищного будинку ветеранів, а саме: недодержання дисципліни, невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку, недодержання чистоти і порядку на робочому місці, поводження неналежним чином, неповага до гідності інших людей, що знаходяться поряд, необережне ставлення до інвентаря, яким користувалася при виконанні трудових обов`язків. Про ці обставини 27 лютого 2020 року завідуюча закладу повідомила Градизького селищного голову у доповідній записці. В доповідній записці [PERSON] запропонувала застосувати до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. 27 лютого 2020 року завідуюча запропонувала [PERSON] надати письмові пояснення про причини поведінки, що були підставою для складання зазначеної доповідної записки. [PERSON] надавати пояснення відмовилася. Про відмову надати письмові пояснення було складено акт за підписом завідуючої, Градизького селищного голови та юрисконсульта селищної ради. 27 лютого 2020 року на підставі доповідної записки завідуючої Градизьким селищним головою було видано Наказ №30 про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани (повторно протягом одного року). Зазначений наказ завідуючою закладу було пред`явлено [PERSON] для ознайомлення, проте вона відмовилася розписатися в наказі. Про відмову [PERSON] від ознайомлення із наказом 27 лютого 2020 року було складено акт за підписом завідуючої, Градизького селищного голови та юрисконсульта селищної ради. На підставі того, що до [PERSON] застосувались дисциплінарні стягнення у вигляді догани двічі протягом року, 27 лютого 2020 року Градизьким селищним головою було видано Наказ №1 про звільнення [PERSON] відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Зазначений наказ завідуючою закладу було пред`явлено [PERSON] для ознайомлення, проте вона відмовилася розписатися в наказі. Про відмову [PERSON] від ознайомлення із наказом 27 лютого 2020 року було складено акт за підписом завідуючої, Градизького селищного голови та юрисконсульта селищної ради. Таким чином, звільнення [PERSON] було правомірним та відповідало чинному законодавству. Крім того, відповідач не погоджується із заявленим розміром судових витрат, оскільки до позовної заяви не надано доказів, що обґрунтовують їх розмір, підтверджують участь адвоката та оплату його послуг. Посилаючись на викладене, представник просив суд, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, крім того пояснила, що 26.02.2020 року вона не перебувала на робочому місці, оскільки у неї був вихідний день. 27.02.2020 року вона вийшла на роботу та у неї виник конфлікт із завідуючою з приводу звільнення з роботи іншого працівника. 28.02.2020 року завідуюча [PERSON] віддала їй трудову книжку та наказ написаний від руки про її звільнення з роботи. При цьому ніяких порушень трудової дисципліни вона не допускала, їй не надавали можливість надати будь-які пояснення. З наказами її також не ознайомлювали. Представник Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області в судовому засіданні заперечував проти позову із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Крім того, вважав, що окремою підставою для відмови у позові є те, що позивач заявляючи вимогу про поновлення на роботі не просить скасувати наказ про її звільнення. Також законність звільнення [PERSON] з посади підтверджується перевіркою, яка проводилася управлінням держпраці, в ході якої останнім встановлене порушення лише у неврученні копії наказу про звільнення позивачу. Вважає, що селищний голова наділений відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваженнями притягувати працівників Градизького селищного Будинку ветеранів до дисциплінарної відповідальності та звільняти їх з посади, оскільки будинок ветеранів перебуває на балансі Градизької селищної ради, тому позовні вимоги до Градизького селищного Будинку ветеранів, [PERSON] заявлено як до неналежних відповідачів по справі. Представник відповідача Градизького селищного Будинку ветеранів - завідуюча Зеленір О.В. в судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила суду, що під час роботи на посаді кухаря Градизького селищного Будинку ветеранів [PERSON] неодноразово вчиняла дії, що були підставою для застосування дисциплінарних стягнень: зневажливо ставилася до престарілих мешканців закладу, які неодноразово скаржилися на її дії, готувала їжу вагою меншою ніж необхідно за стандартами, що нею особисто перевірялося, виражалася на її адресу та адресу колег нецензурною лайкою. На її усні зауваження та попередження [PERSON] відповідала погрозами та образами. Через те, що [PERSON] не реагувала на її зауваження та попередження, вона писала доповідні записки Градизькому селищному голові 26 та 27 лютого 2020 року, який застосував до неї дисциплінарні стягнення. Крім того пояснила, що дисциплінарні стягнення особисто вона до [PERSON] не застосовувала, оскільки вважає, що не має на це повноважень. Вважає, що наказ про звільнення вона також не має повноважень виносити, так як це відноситься до повноважень селищного голови. [PERSON] звільнена з посади кухаря наказом селищного голови, вона також писала наказ про звільнення [PERSON] за своїм підписом. Вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Відповідно до копії трудової книжки, 15 листопада 1996 року, [PERSON] прийнято на посаду кухаря Градизького селищного Будинку ветеранів (а.с.8-10). Як вбачається з Наказу № 1 від 27 лютого 2020 року, [PERSON] звільнено з посади повара Градизького селищного Будинку ветеранів згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України з 27 лютого 2020 року. Наказ підписано завідуючою [PERSON] (а.с.11). Відповідно до Наказу № 1 від 27 лютого 2020 року, через неодноразові порушення трудової дисципліни, недбале ставлення до своїх службових обов`язків та зважаючи на повторне застосування дисциплінарного стягнення, [PERSON] звільнено з посади повара Градизького селищного будинку ветеранів згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України з 27 лютого 2020 року. Наказ підписано Градизьким селищним головою (а.с.60). Як зазначено в статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Трудові відносини регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України зокрема правовий захист від незаконного звільнення. Статтею 40 КЗпП України визначено правові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що, що звільнити працівника на підставі п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливо лише за існування двох обов`язкових умов: 1) систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, 2) наявність раніше застосованого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Представником на підтвердження законності звільнення позивача з роботи надано суду наступні письмові докази. 26.02.2020 року [PERSON] звернулася до Градизького селищного голови з Доповідною запискою про порушення [PERSON] трудової дисципліни (а.с.52). Відповідно до Акту про відмову у наданні пояснень від 26.02.2020 року, [PERSON] відмовилася надавати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни (а.с.53). Наказом № 29 від 26.02.2020 року до [PERSON] застосоване дисциплінарне стягнення за систематичні порушення трудової дисципліни у виді догани згідно п.1) ч.1 ст.147 КЗпП України. Наказ підписано Градизьким селищним головою (а.с.54). Відповідно до Акту про відмову у підписі в наказі від 26.02.2020 року, [PERSON] відмовилася від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та розписатися про це (а.с.55). 27.02.2020 року [PERSON] звернулася до Градизького селищного голови з Доповідною запискою про порушення [PERSON] трудової дисципліни (а.с.56). Відповідно до Акту про відмову у наданні пояснень від 27.02.2020 року, [PERSON] відмовилася надавати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни (а.с.57). Наказом № 30 від 27.02.2020 року до [PERSON] застосоване дисциплінарне стягнення за систематичні порушення трудової дисципліни у виді догани згідно п.1) ч.1 ст.147 КЗпП України. Наказ підписано Градизьким селищним головою (а.с.58). Відповідно до Акту про відмову у підписі в наказі від 27.02.2020 року, [PERSON] відмовилася від ознайомлення з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та розписатися про це (а.с.59). Отже, як встановлено судом, накази про накладення дисциплінарних стягнень на [PERSON] підписував Градизький селищний голова. Крім того, судом встановлено, що матеріали справи містять два накази під № 1 від 27 лютого 2020 року про звільнення [PERSON] з посади кухаря за підписом завідуючої Градизького селищного Будинку ветеранів та за підписом Градизького селищного голови. Надаючи оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Повноваження селищного голови закріплено у ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Так, зокрема відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до повноважень сільського, селищного, міського голови належить призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. За таких обставин, суд встановив, що до повноважень Градизького селищного голови не належить накладення дисциплінарного стягнення на працівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. А він лише наділений повноваженнями призначення на посади та звільнення їх керівників. Натомість, як встановлено судом, завідуючою Градизького селищного Будинку ветеранів є [PERSON] (а.с.41). Відповідно до Положення про Градизький селищний Будинок ветеранів, він створюється і ліквідовується селищною радою і утримується на її балансі, керує Будинком Ветеранів завідуюча, яка призначається виконкомом і затверджується селищною радою (а.с.42-43). Як вбачається з Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Градизького селищного будинку ветеранів, зокрема з п. 2.6 розірвання трудового договору з ініціативи завідуючої проводиться згідно з діючим законодавством. Розірвання трудового договору оформляється наказом завідуючої. Згідно п. 7.4 Дисциплінарне стягнення в установленому порядку накладається завідуючою (а.с.75). Відповідно до Посадової інструкції кухаря [PERSON] , зокрема до п. 1.1, кухар призначається на посаду та звільняється з неї завідувачем закладу (а.с.104). Приймаючи до уваги те, що до наклавши на [PERSON] дисциплінарні стягнення у виді доган, Градизький селищний голова діяв поза межами наданих йому повноважень, оскільки такі стягнення повинні накладатися саме завідуючою Градизького селищного Будинку ветеранів, у даному випадку [PERSON] , суд дійшов висновку, що [PERSON] було притягнуто до відповідальності із порушенням вимог КЗпП України, оскільки дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника, у даному випадку завідуючій Градизького селищного Будинку ветеранів. Враховуючи те, що дисциплінарні стягнення на [PERSON] накладено не уповноваженим на те органом, суд додатково не встановлює законність підстав для накладення таких стягнень. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки дисциплінарні стягнення було накладення на [PERSON] з порушенням передбаченого законом порядку, тому відсутні підставі для її звільнення з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, наказ про її звільнення за підписом Градизького селищного голови є також незаконним, оскільки підписаний ним без наданих законом повноважень. Посилання представника відповідача на проведену перевірку Управлінням держпраці у Полтавській області, якою встановлене порушення під час звільнення [PERSON] з посади лише у виді не надання наказу про звільнення у день звільнення та на усунення виявленого порушення (а.с.88-98), не мають преюдиційного значення для суду та не спростовують висновки суду про незаконність звільнення [PERSON] . Положеннями ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки судом встановлено факт звільнення [PERSON] з порушенням передбаченого законом порядку, вона підлягає поновленню на попередній роботі. Останнім днем роботи вважається день звільнення працівника, а саме 27.02.2020 року, тому [PERSON] підлягає поновленню на роботі з 28.02.2020 року. Посилання представника відповідача як на підставу для відмови у позові позивачу з підстав не заявлення нею позовної вимоги про скасування наказу про її звільнення не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ст. 235 КЗпП України прямо визначено процедуру поновлення порушеного права незаконно звільненої особи, а саме шляхом поновлення її на попередній роботі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє позивачу у позові до [PERSON] , як до фізичної особи, оскільки відповідачем у справах про поновлення на роботі є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, а саме - Градизький селищний Будинок ветеранів. Крім того, у даному випадку, оскільки накази про накладення дисциплінарних стягнень та про звільнення позивача підписувалися Градизьким селищним головою, тому Градизька селищна рада Глобинського району Полтавської області є також належним відповідачем у справі. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а також те, що позивачем не заявлено позовну вимоги про стягнення середнього заробітку з відповідачів, суд при винесенні рішення про поновлення на роботі не приймає одночасно рішення про виплату [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 4 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Приймаючи до уваги те, що позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів понесених витрат, а саме рахунку на оплату послуг та квитанції про їх оплату, суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн. необхідно відмовити.

Outcome: partial