Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

25 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: ЖКП «Азовжитлокмплекс» про зміну договору найму та визначення порядку користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову, з урахуванням уточнень від 19.06.2017 року зазначила, що в 1968 році її матері - [PERSON], на підставі рішення Орджонікідзевського районного виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 22.01.1997 року №18/1 на сімю, яка на той час складалася з позивача, її батька, Відповідачів, та двох її сестер, та ще двох братів було видано ордер на 4-х кімнатну квартиру №3 у будинку №36 по б-ру Комсомольському (нині - б-р Морський) у м.Маріуполі (надалі спірна вкартира). З часу отримання квартири і до 1977 року та з 1992 року по 2003 рік вона проживала в спірній квартирі, як член сімї, однак 25.04.2003 року вона була знята з реєстрації у спірній квартирі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 18.06.2014 року, її було вселено в спірну квартиру. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24.02.2015 року, визначений порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого їй виділена кімната №3 площею 9,8 кв.м; Відповідачам - кімната №4 площею 9,8 кв.м, кімнату №5 площею 17,2 кв.м, кімната №6 площею 7,8 кв.м; кухня, вбиральня, ванна кімната, коридор, вбудована шафа - залишені в спільному користуванні. На підставі вищезазначеного рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя були укладені два договори найма жилого приміщення, а саме з Позивачем та [PERSON], єдиний договір найму на всі жили приміщення перестав існувати. 04.12.2015 року [PERSON] померла. В жовтні 2016 року [PERSON] переоформив договір найму після смерті матері на своє імя. На даний час в квартирі зареєстровані Позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично проживають: Позивач, [PERSON], [PERSON] Позивач запропонувала Відповідачам змінити порядок користування квартирою, але отримала категоричну відмову. Свою відмову вони поясняють, що рішенням суду вже визначений порядок користування квартирою між нами і на його зміну потрібне теж рішення суду. У звязку з тим, що кімната №3 та кімната №4 однакової площі - 9,8 кв.м, при вселенні вона помилково замість визначеної рішенням суду кімнати №3 вселилася та стала користуватися кімнатою №4. З моменту вселення у спірну квартиру, вона за свої власні кошти зробила капітальний ремонт у кімнаті №4, покращила її. На теперішній час внаслідок ремонту її площа складає - 10,7 кв.м. На теперішній час між Позивачем та Відповідачами склалися неприязні стосунки, вона бажає мешкати в квартирі, приватизувати належну їй частку, але Відповідачі, як особи, які зареєстровані в квартирі перешкоджають їй у цьому. Крім того, відповідно до укладеного окремого договору найму спірної квартири, вона має право користуватися тільки кімнатою №3 житловою площею 9,8 м2, що складає 1/5 частину ідеальної долі, тобто має право на приватизацію 1/5 частини квартири, що суттєво порушує мої права на приватизацію. Вказувала, що на теперішній час фактично склався порядок користування спірною квартирою, відповідно до якого вона займає кімнату №4 площею 9,8 кв.м., в кімнаті №3 площею 9,8 кв.м. проживає відповідач - [PERSON], в кімнаті №6 площею 7,8 кв.м. проживає відповідач - [PERSON], кімната №5 площею 17,2 кв.м., яку займала [PERSON], є вільною. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 9, 63 103, 104 ЖК України, просила суд: змінити договори найму кімнат в квартирі №3 в будинку 36 по б-ру Морському у м. Маріуполі та встановити порядок користування квартирою №3 у будинку 36 по б-ру Морському в м.Маріуполі виділивши їй - [PERSON] в користування ізольовану кімнату №4 площею 10,7 кв.м; Відповідачам - кімнату №3 площею 9,8 кв.м, кімнату №6 площею 7,8 кв.м; залишити в загальному користуванні: кімнату №5 площею 17,2 кв.м, кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу. 17 липня 2017 року представник Позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, подала до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині залишення кімнати №5 спірної квартири в загальному користуванні. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представник Позивача [PERSON], в судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги в частині зміни договору найму кімнат в квартирі №3 в будинку 36 по б-ру Морському у м. Маріуполі та встановлення порядку користування квартирою №3 у будинку 36 по б-ру Морському, виділивши [PERSON] в користування кімнату №4 площею 10,7 кв.м; Відповідачам - кімнату №3, кімнату №5, кімнату №6 та залишення в загальному користуванні кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Відповідач [PERSON], яка є також за довіреністю представником [PERSON], в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що вона погоджується а те, що [PERSON] буде займати кімнату №4, площею 10,7 кв.м. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог в частині виділення [PERSON] в користування кімнати №4 площею 10,7 кв.м не заперечував, просив задовольнити. Представник ЖКП «Азовжитлокомплекс» [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги в частині зміни договору найму спірної квартири та надання у користування Позивачу кімнати №4, площею 10,7 кв.м. визнають та не заперечують. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.02.2015 року у справі №265/6740/14-ц було визначено порядок користування квартирою №3 в будинку 36 по бул.Комсомольському (нині - Морському) в м.Маріуполі та виділено [PERSON] у користування житлову кімнату №3, площею 9,8 кв.м у вказаній квартирі; кімнати № 4 площею 9,8 кв.м, № 5 площею 17,2 кв.м, № 6 площею 7,8 кв.м - залишено у користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON]; кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, кладові - залишено в спільному користуванні. Крім того, було зобовязано ЖКП «Азовжитлокомплекс» укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення, а саме житлової кімнати № 3 площею 9,8 кв.м у спірній квартирі. Вказане рішення суду в подальшому скасовано не було, отже набрало законної сили та є чинним. Також судом встановлено й проти цього сторони не заперечували, що спірна квартира є комунальною власністю. Відповідно до ч.1 ст.61 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК України), користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Стаття 103 ЖК України передбачає, що договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Під час судового розгляду, твердження Позивача про категоричну відмову Відповідачів добровільно змінити порядок користування квартирою, останніми не спростовано. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема зміна правовідношення. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 1 ст.61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки під час судового розгляду з боку [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON], а також з боку [PERSON] та ЖКП «Азовжитлокомплекс» надійшли заяви, в яких вони не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виділення їй в користування кімнати №4 площею 10,7 кв.м, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В той же час, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині залишення в користуванні Відповідачів ізольованої кімнати №3 площею 9,8 кв.м та кімнати №6 площею 7,8 кв.м задоволенню не підлягають, оскільки лише [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить субєктивне право для звернення до суду, якщо вони вважають, що з приводу користування кімнатою №3 та кімнатою №6 виник спір та їх право підлягає захисту. Крім того, суд вважає, що позовні вимоги в частині залишення в загальному користуванні кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та вбудованої шафи також задоволенню не підлягають, оскільки вказані приміщення вже були залишені у спільному користуванні мешканців спірної квартири відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.02.2015 року у справі №265/6740/14-ц, яке набрало законної сили та є чинним. До того ж, доказів з приводу того, що між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] існує спір щодо порядку користування вказаними приміщеннями, всупереч рішенню Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.02.2015 року у справі №265/6740/14-ц, суду не надано., На підставі викладеного,

Outcome: partial