Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

25.05.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], в якому зазначила, що з жовтня 2000 року вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У вказаному шлюбі у них народилася дочка [PERSON], народжена 03.10.2002 року. Однак подружнє життя між ними не склалося і 19.05.2006 року їх шлюб за рішенням Новобузького районного суду було розірвано. Після чого, вона залишила відповідача і переїхала з малолітньою дочкою проживати за іншою адресою. З того часу відповідач припинив будь-яким чином надавати допомогу в утриманні їх спільної дитини. Тому, посилаючись на відмову відповідача [PERSON] добровільно надавати матеріальну (грошову) допомогу на утримання їх спільної дитини, просила ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], що проживає разом з нею, до досягнення нею повноліття. При судовому розгляді справи позивачка [PERSON], посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, оскільки остання не надає можливості бачитися з донькою, наголосив, що сплачувати аліменти на її утримання він згоден лише за умови надання позивачкою побачень з дитиною. Вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Зазначені положення передбачені також і статтею 180 СК України. Відповідно з даними, зазначеними у свідоцтві про народження (копії) серії 1-ФП № 123126 від 08.10.2002 року, позивачка [PERSON]. і відповідач [PERSON] являються батьками дочки [PERSON], [INFO]( а.с.6). Згідно довідки, виданої виконкомом Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області за № 1173 від 21.05.2015 року, на утриманні громадянки [PERSON], яка проживає в [INFO], перебуває неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Дослідженні матеріали справи, вказують на те, що з травня 2006 року відповідач по справі [PERSON] - батько неповнолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], проживає окремо від неї, майнової чи грошової допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, відтак добровільно не виконує свого обов'язку щодо її систематичного щомісячного утримання, водночас, позивачка самостійно утримує дитину, при цьому має на утриманні іще одну малолітню дитину [PERSON], [INFO] від іншого чоловіка. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] аліменти на утримання інших осіб не сплачує. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому ухвалює рішення про задоволення позову про стягнення аліментів з врахуванням положень, викладених у ст.182, ст.183 СК України. Доводи відповідача [PERSON], про необхідність покладення судом обовязку на [PERSON] створити для нього умови для повноцінного спілкування з дитиною, що стане наслідком добровільної ним сплати їй аліментів на утримання дочки, висловлені (заявлені) відповідачем у спосіб, що не відповідає вимогам ст. 124 ЦПК України, а тому розгляду така вимога, в межах вказаного судового провадження, не підлягає. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, способи виконання обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За приписами ч.3 ст.181 СУ України та ст.182 СК України\~ аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і виплачуються щомісячно. Законом встановлено абсолютний обов'язок батьків щодо утримання дітей, який не залежить від матеріального стану одного з них. Даних про наявність обставин, які відповідно до приписів ст. 188 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів, матеріали справи не містять. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст..11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом (ст.60 ЦПК), покладено на сторони. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. А також, відповідно до вимог ст.186 СК України платник аліментів може звернутися з заявою до органу опіки та піклування щодо цільового витрачання аліментів. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до вимог ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved