Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

25 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що між нею та [PERSON] 20.12.2014 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №455. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з нею. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сумісне життя з відповідачем не склалося по причині відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки по веденню спільного господарства та вихованню дитини. З серпня 2016 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки втрачено почуття любові та поваги. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Збереження сім'ї неможливе та суперечить їх інтересам. Спору про місце проживання дитини та поділу сумісного майна немає. Просить розірвати шлюб. 07.11.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.18). Позивач в судове засідання не з'явилася, до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позов, вважає, що підстави для примирення відсутні у зв'язку з викладеними у позові та відповіді на відзив обставинами. Відповідач в призначене судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі, однак будучи присутнім в підготовчому судовому засіданні, відповідач позов не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу. 13.12.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить шлюб між ним та [PERSON] не розривати (а.с.22-24). 17.12.2018 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечувала проти обставин на які посилається відповідач у своєму відзиві на позов, також зазначила, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та просила позовну заяву про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі (а.с.26-28). Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.12.2014 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №445 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з серпня 2016 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved