Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

25.01.2017 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача ПАТ «Аеробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що вона з 08.06.2011 по 19.09.2016 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Аеробут». Наказом №156-к її звільнено за власним бажанням з посади диспетчера служби головного диспетчера ПАТ «Аеробут». В порушення вимог чинного законодавства в день її звільнення, відповідач не провів з нею розрахунок у передбачені законом строки. З наведених підстав просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 14444,37 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20470,23 грн. за 87 робочих днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 2677,90 грн. за 28 днів відпустки. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. З урахуванням наведених обставин, положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також того, що позивач не заперечує проти вирішення справи у порядку передбаченому статтею 224 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 08.06.2011 по 19.09.2016 перебувала у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Аеробут» на посаді диспетчера служби головного диспетчера ПАТ «Аеробут». На підставі наказу від 19.09.2016 № 156-к [PERSON] звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Відповідно до розрахункових листків за 2016 рік вбачається, що відповідачем заборговано позивачу заробітну плату в таких розмірах: у березні - 1939,65 грн., у квітні - 4508,00 грн., у травні 3796,21 грн., у червні - 3401,23 грн., у липні - 157,60 грн., у серпні - 126,08 грн. У відповідності до конституційних засад, визначених у ст. 43 Конституції України, стаття 38 КЗпП України закріплює право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно положень ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У відповідності до вимог ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в передбаченому процесуальним законом порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, оскільки відповідачем допущено порушення прав позивача щодо строків виплати заробітної плати, суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі законними та обґрунтованими і приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання відповідача по виплаті нарахованої заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2016 року на час розгляду справи перед позивачем залишаються фактично не виконані. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою відповідальності роботодавця є вина власника або уповноваженого ним органу. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Відповідно до вказаного Порядку, розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. У відповідності до абзацу першого пункту 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Згідно пункту 5, абзацу першого пункту 8 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 235,29 грн., виходячи з наступного розрахунку: 4715,79 грн. + 4225,13 грн. / 38 (кількість відпрацьованих робочих днів за травень та червень 2016 = 235,29 грн. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2016 по 23.01.2017 складає 235,29 грн. * 87 днів = 20470,23 грн. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, оскільки з вини відповідача залишаються невиплаченими належні позивачу суми у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні законними та обґрунтованими і приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Окрім того, як свідчать матеріали справи, відповідачем нараховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку у сумі 2582,44 грн., а також заробітна плата у сумі 95,46 грн. у вересні 2016 року, з яких утримано 522,19 грн. податків та обов'язкових платежів, у зв'язку з цим належна позивачеві сума до виплати склала 2155,71 грн. Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено право працівника на виплату грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки у разі звільнення. За таких обставин, оскільки відповідна грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку на користь позивача не сплачена, має місце порушення прав позивача. Разом з цим, оскільки позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 2677,90 грн. не ґрунтуються на матеріалах справи, суд дійшов висновку, що в цій частині позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 2155,71 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цілому належить задовольнити частково - в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14444,37 грн., в частині стягнення середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20470,23 грн., та в частині стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 2155,71 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову і позивач звільнена від сплати судового збору за подачу даного позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial