Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

25.08.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що за час відносин з [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач коштів на утримання доньки не надає, хоча є працездатним і має змогу її надавати на належному рівні. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні покладався на розсуд суду та надав прояснення з яких вбачається, що він погоджується з необхідністю утримання дитини, але не погоджується з доводами позивача про те, що він не сплачує аліменти, не приймає участі у вихованні дитини, оскільки він у добровільному порядку надає матеріальну допомогу кожного місяця, приймає участь у вихованні дитини і бажає це робити в подальшому. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем. Разом з цим, суд зазначає наступне. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959 року), Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України, закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання їхніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд бере до уваги позицію відповідача, згідно якої він погоджується з заявленим позивачем розміром аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Відповідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з огляду на що судом приймається визнання позову відповідачем. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн. в дохід держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved