Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

24 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до\~Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»\~про\~стягнення моральної шкоди, в зв`язку з ушкодження здоров`я. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористався своїм правом на надання відзиву. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,\~що з 27.09.1963 року позивач\~ [PERSON] працював на підприємстві відповідача на різних посадах, зокрема, підземним машиністом екскаватора, підземним скреперистом, підземним машиністом скреперної лебедки. 09.12.1994 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Згідно\~Повідомленням про хронічне професійне захворювання позивачу\~ [PERSON] встановлено професійне захворювання Нейросенсорна приглухуватість 4 ступеня, з різким зниженням слуху. Захворювання професійне. Згідно з висновком МСЕК від 15.03.1994 позивачу\~ [PERSON] \~встановлено 50% втрати працездатності безстроково та третю групу інвалідності. На час виникнення спірних правовідносин підставами для стягнення моральної шкоди, а також порядок та умови відшкодування моральної шкоди працівникові завданої шкідливими та небезпечними умовами праці регулювалися ст.456 ЦК УРСР (1963 р.), ст.12 Закону України «Про охорону праці» та п.п.11, 40 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації чи уповноваженим ними органом шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 (далі - Правила). Згідно зі ст.456 ЦК УРСР (1963 року), у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток. Згідно з п.п.11,40 Правил моральна шкода відшкодовувалася власником за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі встановленою за домовленістю сторін, рішенням комісії по трудовим спорам, або рішенням суду. Зокрема, ч.2 п.11 зазначених Правил (діяла в редакції від 03.10.1997) було обмежено розмір відшкодування моральної шкоди: він не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Таким чином, максимальний розмір моральної шкоди позивачу обмежується 2550 грн. (17 грн.х150), обрахування слід вести виходячи з неоподаткованих мінімумів як це передбачено Правилами, оскільки ст.456 ЦК і Правила є спеціальними нормативними актами порівняно з загальною нормою ст.440-1 ЦК УРСР (1963 р). Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 16 травня 2012 року по справі №6-27ц12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України, де зазначено, що відповідно до пункту 38 Правил, якими регулюються спірні правовідносини, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності. Згідно зі ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Суд при вирішенні спору також керується роз`ясненнями п.п. 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд\~враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлений безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача (20 років), та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70000,00 що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. У відповідності зі ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з ПрАТ на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial