Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

25.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала та була зареєстрованою по [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, складеного нею за життя, вона заповіла усе належне їй майно, усі майнові права та обов`язки [PERSON] , яка є єдиною спадкоємицею. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Синельниківського районного округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №300 29 квітня 2014 року. Про наявність вказаного заповіту позивач не знала, оскільки з померлою [PERSON] не перебувала в родинних відносинах. 19 травня 2020 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори, але 22 травня 2020 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини. В зв`язку із викладеним, позивач просить суд визначити додатковий строк шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] . Позивач до початку проведення судового засідання надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її присутності. До початку проведення судового засідання відповідач, в особі голови Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області Мартиненко Ю., надав суду заяву про розгляд справи на підставі діючого законодавства, без участі представника. Представник відповідача Другої Синельниківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 травня 2020 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) підтверджується факт смерті [INFO] [PERSON] (а.с.5). Постановою державного нотаріуса Другої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємцем був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.4). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16. 05. 2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. З дослідженої судом копії спадкової справи №299/2015, після померлої [INFO] [PERSON] , встановлено звернення із заявою про прийняття спадщини 28.07.2015 року , в порядку спадкування за законом, [PERSON] . Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Під час розгляду справи встановлено, що спадкодавець та спадкоємець не мали між собою родинних відносин, а тому позивач не знала про наявність заповіту, складеного відносно неї. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року справа №565/1145/17). Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Встановивши, що [PERSON] була необізнаною про наявність заповіту, складеного на її користь, а також те, що за заведеної спадкової справи нотаріусом, [PERSON] не була повідомленою та не викликалася як спадкоємець за заповітом, суд дійшов до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, але тривалістю не шість місяців, а два місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: partial