Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

26.05.2017 року [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ПАТ «Уктатнафта», відповідно до якого просить визнати його звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 38\~400, 00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 12.12.2014 року він був прийнятий ПАТ «Укртатнафта» слюсарем з ремонту технологічних установок. 25.10.2016 року відповідно до рішення Кременчуцької міської ради позивач обраний присяжним до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. 29.04.2017 року згідно наказу №4/629 був звільнений з роботи у звязку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. 28.04.2017 року секретар виробництва №2 оповістила позивача про виклик його до відділу кадрів та за три години до судового засідання, де він був присяжним, віддала йому трудову книжку. Позивач відмовився ставити власний підпис про розірвання трудових відносин, мотивуючи це ч. 2 ст. 68 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Вважає, що після того, як він сповістив керівництво про виконання обовязків в суді, до нього почали ставитись упереджено, відмовили в підвищені кваліфікації і набутті суміжних професій, при візуванні документів на виклик в суд, по декілька разів нагадували йому про його обовязки. Зазначив, що саме виконання обовязків із здійснення правосуддя дає підстави розцінювати дії відповідача, як грубе порушення законодавства України і ігнорування громадської значимості державних обовязків, які виконує позивач. Порушення його прав завдало йому дуже великих душевних страждань, в звязку з чим він постійно знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій, самопочуття та психологічний стан його погіршився. Нервовий стрес та приниження гідності громадянина з активною громадською позицією призвели до часткового замикання в собі та своїх проблемах і відповідно погіршились відносини з оточуючими його людьми, особливо з дружиною. Також він змушений витрачати свій час на те, щоб поновити свої права, що викликає від нього додаткових зусиль. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.06.2017 року даний позов залишено без руху, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір за подання до суду вимоги про відшкодування моральної шкоди. 05.07.2017 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, згідно якої він відмовився від позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13.07.2017 року відкрито провадження по справі. 26.09.2017 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області справу за позовом [PERSON] направлено до Апеляційного суду Полтавської області для визначення підсудності, оскільки позивач є присяжним Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13.10.2017 року визначено підсудність справи Крюківському районному суду м. Кременчука Полтавської області. 30.10.2017 року згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу визначено судді Дядечко І.І. В ході розгляду даної справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати його звільнення незаконним, поновити його на робочому місці, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 38\~400,00 грн., а саме підтримав позовні вимоги, викладені ним в первісному позові. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.12.2017 року, в звязку з тим, що позивач в судовому засіданні підтримав вимоги первісного позову та просив стягнути з відповідача в тому числі моральну шкоду, позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 38\~400,00 грн. залишено без руху, надано позивачу строк на сплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди. Відповідно до квитанції 0.0.928679596.1 від 28.12.2017 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив визнати його звільнення незаконним, поновити його на робочому місці, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 38\~400,00 грн. Вважає, що його звільнення з роботи відбулося саме 28.04.2017 року, а не 29.04.2017 року, як зазначено в трудовій книжці. Дане звільнення, на його думку, є провокацією з боку відповідача, оскільки звільнення відбувалось за дві години до судового засідання, де він виконував обовязки присяжного. В звязку з тим, що він направлявся в суд на засідання був змушений відмовитися від повної процедури звільнення. Звільнення 29.04.2017 року вважає незаконним, оскільки це вихідний день, а він працював за пятиденним робочим графіком. Вказати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який він хоче стягнути з відповідача не має можливості, оскільки направив запит до ПАТ «Укртатнафта», але відповіді на даний час не отримав, посилається на суму вказану в довідці, наданої до суду представником відповідача. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки з моменту затвердження його присяжним керівництво почало здійснювати на нього негласний тиск, відмовило в підвищенні кваліфікації та набутті суміжних професій. Зазначив, що відповідач не надав будь-яких доказів про те, що він погодився на звільнення та відмовився від запропонованих вакансій. Представник відповідача ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позов є необґрунтованим. Вказав, що позивача звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, його гарантії, як присяжного, під час звільнення не порушено. Зазначив, що позивачем в обґрунтування своїх вимог не було надано розрахунку про середньомісячну заробітну плату та розмір моральної шкоди в сумі 38\~400,00 грн. позивачем не обґрунтовано. Також, зазначив, що позивачем не було вчинено жодних дій та заходів, щоб залишитись на роботі. Крім того, представником відповідача, надано суду письмові заперечення в обґрунтування яких зазначено, що позивач [PERSON] був прийнятий на роботу 12.12.2014 року в ПАТ «Укртатнафта» на посаду слюсаря з ремонту технологічних установок (виробництво №2). В лютому 2017 року адміністрацією підприємства прийнято рішення про оптимізацію штатного розкладу та чисельності працівників, про що видано наказ від 20.02.2017 року № 125. Згідно даного наказу з 28.04.2017 року виключались із штатного розкладу багатьох структурних підрозділів ПАТ «Укртатнафта» певні штатні одиниці. До переліку підрозділів, в яких прийнято рішення провести скорочення посад, входило також виробництво №2, де працював позивач. На підставі наказу керівники підрозділів підприємства, де вирішено провести скорочення посад, сформували списки працівників, які підлягали звільненню у звязку із скороченням. Згідно службової записки начальника виробництва №2, з цього підрозділу підлягали вивільненню 12 працівників, серед яких і [PERSON] Позивач був повідомлений про можливе звільнення 23.02.2017 року, одночасно йому було запропоновано інша робота на підприємстві, загалом запропоновано 63 посади, але позивач відмовився від пропозицій. 30.03.2017 року адміністрація підприємства здійснила подання до профспілкової організації про надання згоди на звільнення [PERSON] 10.04.2017 року первинна профспілкова організація дала згоду на звільнення позивача, який був присутній на засіданні профспілки при розгляді його питання щодо звільнення. Наказом від 20.04.2017 року № 4/598 звільнено позивача з 28.04.2017 року у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. Наказом №4/629 від 25.04.2017 року змінено дату звільнення з 28.04.2017 року на 29.04.2017 року. Представник відповідача вважає, що положення ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не надають працівнику, який виконує обовязки присяжного у суді, переваг перед іншими працівниками на залишення на роботі при скороченні чисельності та штату працівників. ПАТ «Укрататнафта» жодним чином не порушило положено ст. 68 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», оскільки на момент звільнення позивач, як присяжний, безпосередньо не перебував у судовому засіданні та процедура звільнення не відволікала позивача від виконання обовязків присяжного. Враховуючи викладені обставини представник відповідача вважає, що ПАТ «Укртатнафта» було дотримано вимоги трудового законодавства при звільненні позивача та звільнення проведено законно. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується трудовою книжкою серії ЯЯ № 026123, відповідно до наказу № 765 від 12.12.2014 року, [PERSON] з 15.12.2014 року був прийнятий слюсарем з ремонту технологічних установок з розряду ремонтної дільниці виробництва №2 в ПАТ «Укртатнафта». Наказом № 4/598 від 20.04.2017 року [PERSON], слюсаря з ремонту технологічних установок 3 розряду ремонтної дільниці виробництва №2, 28.04.2017 року звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу №4/629 від 25.04.2017 року змінено дату звільнення на 29.04.2107 року, з метою додержання гарантій, наданих присяжному, стосовно заборони звільнення присяжного з роботи під час виконання ним обовязків у суді. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до вимог ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розклад. Наказом в.о. першого заступника Голови правління ПАТ «Укртатнафта» [PERSON] від 20.02.2017 року за №125 «Про централізацію ремонтної служби ПАТ «Укртатнафта», наказано виключити з 28.04.2017 року із штатного розкладу структурних підрозділів ПАТ «Укртатнафта» штатні одиниці згідно з додатками №1,2,3,4,5,6,7; начальнику ВОПтаЗ [PERSON] внести відповідні зміни в штатний розклад ПАТ «Укртатнафта». Згідно додатку №2 до наказу №125 від 20.02.2017 року, виключено із штатного розкладу виробництва №2 ПАТ «Укртатнафта» 15 посад, в тому числі посаду слюсаря з ремонту технологічних установок. З службової записки начальника виробництва №2 [PERSON] від 22.02.2017 року № 63/10-154 вбачається, що на виконання наказу №125 від 20.02.2017 року направляється інформація про 12 працівників, що вивільняються, в тому числі [PERSON], слюсар з ремонту технологічних установок. Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідно до ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених у п.1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 23.02.2017 року позивача попереджено про наступне вивільнення з 28.04.2017 року, у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (в графі ознайомлений зазначено дата 23.02.2017 року, слово «підпис», прізвище та ініціали [PERSON]Ю.). Судом встановлено, що начальником УК та ТН ПАТ «Укртатнафта» [PERSON], позивачу [PERSON] надавався для ознайомлення перелік вакансій на ПАТ «Укртатнафта», який складається із 63 вакансій (в графі ознайомлений зазначено слово «підпис», дата 23.02.2017 року та прізвище [PERSON]). Позивач в судовому засіданні вказав, що він не був ознайомлений з попередженням про звільнення та списком запропонованих посад, оскільки у вказаних вище документах відсутній його підпис. Дане твердження позивача суд не приймає до уваги, так як воно спростовується витягом з протоколу № 35 від 10.04.2017 року засідання президії профкому, з якого вбачається, що позивач на засіданні вказує, що він ознайомився з текстом попередження, але свій підпис не ставив, а навмисно написав слово «підпис». На засіданні в присутності позивача керівником управління кадрів та технічного навчання зачитано попередження та перелік всіх запропонованих [PERSON] робіт. Також з [PERSON] від 10.04.2017 року вбачається, що під час проведення засідання президії профкому та розгляду подання Адміністрації ПАТ «Укртатнафта» щодо надання згоди на звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням чисельності та штату працівників слюсаря з ремонту технологічних установок 3 розряду ремонтної дільниці виробництва № 2 [PERSON], останній у присутності Голови Первинної профспілкової організації [PERSON], заступника голови Первинної профспілкової організації [PERSON], Голови Полтавської обласної профспілки [PERSON], начальника управління кадрів та технічного навчання [PERSON], заступника начальника юридичного управління [PERSON], начальника виробництва № 2 [PERSON], начальника ремонтної дільниці виробництва № 2 [PERSON], голови цехового комітету виробництва № 2 [PERSON], членів президії профкома: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердив, що начальник виробництва № 2 [PERSON] 23.02.2017 року дійсно ознайомив його з наказом та попередив про наступне вивільнення, крім того запропонував роботу, згідно з переліком пропонованої роботи, але в документах [PERSON] усвідомлено розписався не своїм підписом, факт ознайомлення 23.02.2017 року з документами не спростовує. Отже, [PERSON] факт ознайомлення 23.02.2017 року з документами не спростовує, як і не спростовує того, що йому було запропоновано інші посади. Доказів про те, що позивач звертався до відділу кадрів з метою працевлаштування на іншу посаду суду не надано. Таким чином суд вважає, що відповідачем дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України. Ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б підтверджували більш високу кваліфікацію і продуктивність праці позивача порівняно з іншими працівниками, які звільнялися, станом на час звільнення суду надано не було. Крім того, [PERSON] не має жодної з підстав для надання переваги в залишенні на роботі, передбачених ст.42 КЗпП України, що ним не заперечується. Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. 30.03.2017 року заступник Голови Правління з персоналу та соціальної сфери ПАТ «Укртатнафта» [PERSON] звернувся до голови первинної профспілкової організації ПАТ «Укртатнафта» [PERSON] з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно витягу з протоколу №35 від 10.04.2017 року засідання президії профкому ПАТ «Укртатнафта», профспілковим комітетом надано згоду на звільнення в звязку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України [PERSON], слюсаря з ремонту технологічних установок 3 розряду ремонтної дільниці виробництва №2 . Окрім того, з даного витягу вбачається, що [PERSON] був присутній на вказаному засіданні президії профкому з приводу вирішення питання про надання згоди на його звільнення. Щодо твердження позивача про те, що він не підлягає звільненню, оскільки є присяжним Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, суд зазначає наступне. З копії довідки № 30/17-вих. від 19.05.2017 року, виданої Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області, вбачається, що [PERSON], відповідно до рішення Кременчуцької міської ради, обраний присяжним з 25.10.2016 року даного суду. Згідно наказу № 4/598 від 20.04.2017 року позивача 28.04.2017 року звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності та штату працівників. При цьому на 14 год. 00 хв. 28.04.2017 року позивача було викликано до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області для виконання обовязків присяжного в судовому засіданні по справі № 524/3562/15-к, що підтверджується копією виклику та заявою позивача. Після виявлення вказаних обставин відповідачем, наказом № 4/629 від 25.04.2017 року було змінено дату звільнення на 29.04.2017 року, що не є порушенням прав позивача. Главою 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року визначено статус присяжного, вимоги до присяжного, підстави і порядок увільнення від виконання обовязків присяжного, залучення присяжних до виконання обовязків у суді, гарантії прав присяжних. Відповідно до ст. 68 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» за присяжними на час виконання ними обовязків у суді за місцем основної роботи зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом. Час виконання присяжним обовязків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу. Звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обовязків у суді не допускається. З аналізу вказаної норми закону вбачається, що даний закон не надає працівнику, який виконує обовязки присяжного в суді, переваг перед іншими працівниками щодо залишення на роботі при скороченні чисельності та штату працівників, лише не допускається звільнення присяжного з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обовязків у суді. Таким чином враховуючи те, що позивач був звільнений не під час виконання обовязків присяжного в суді, суд вважає, що відсутні порушення з боку відповідача при звільненні позивача. Щодо звільнення позивача 29.04.2017 року (в суботу) у вихідний день, слід зазначити, що чинним трудовим законодавством не встановлено заборони приймати на роботу або звільняти у вихідний день. Згідно акту від 28.04.2017 року, складеного начальником УК та ТН ПАТ «Укртатнафта» [PERSON], в присутності старшого інспектора з кадрів ВК УК та ТН [PERSON], майстра з ремонту обладнання ремонтної дільниці виробництва №2 [PERSON], секретаря-друкарки УК та ТН [PERSON], старшого табельника ВК УК та ТН [PERSON], охоронника ОПВО ЗВО УБ [PERSON] позивач [PERSON] 28.04.2017 року отримав на руки трудову книжку, копії наказів про звільнення №4/598 від 20.04.2017 року, №4/629 від 25.04.2017 року та розрахунковий лист, поставити підпис за отримання даних документів відмовився. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачем були дотримані всі істотні умови передбачені ст.ст.40, 42, 43, 49 2 КЗпП України щодо звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі необхідно відмовити. Як похідні не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed