Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

25.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2016 року. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , однак спільне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] відзив не подав, позовні вимоги визнав в повному обсязі шляхом подання відповідної письмової заяви суду. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.09.2016 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено запис № 1622. (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8) Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. На підставі викладеного та враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, сторони не бажають зберегти шлюб, а тому суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 384,20 грн.

Outcome: approved