Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

25 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, відповідно до якого позивачем у власність відповідача було передано 150698 76 коп., що на момент передачі дорівнювало 5738 доларам США 72 центам. Кошти передані готівкою в гривні. Згідно ст. 1 Договору відповідач зобов'язується повертати позивачу вказану суму щомісячно, починаючи з 25 числа місяця, наступного за місяцем підписання договору, в сумі 2626 грн. 00 коп., що на день підписання договору було еквівалентом 100 доларів США. Та не може бути меншою ніж зазначена сума в доларах США на день сплати. Залишок в кінці строку, що складає 4538 доларів США 72 центи, має бути повернена 25 вересня 2018 року. Проте на дату подання позову відповідачем всупереч взятих на себе зобов'язань, вказані суми не сплачені, жодної інформації щодо умов, які б перешкоджали виконанню відповідачем своїх зобов'язань чи пропозицій від останнього не надано. Посилаючись на викладене та з врахуванням неодноразово поданих уточнень до позовної заяви позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 151017 грн. 74 коп., суму пені в розмірі 3141 грн. 49 коп. та сплачений судовий збір. Ухвалою судді від 26.04.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідач з заявленими позовними вимогами не погодилась та подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним, обґрунтовуючи яку вказала, що первісний позов не відповідає дійсності, оскільки не отримувала від [PERSON] заявленої в договорі позики грошової суми 150698 грн. 76 коп., що на момент укладення договору позики було еквівалентно 5738 доларам США 72 центи. Заявлену суму [PERSON] обіцяла надати після підписання договору позики у нотаріуса, але позивач за зустрічним позовом її не отримала. Вважає що зустрічний відповідач [PERSON] ввела її в оману, тому просить визнати договір позики від 25.09.2017 року недійсним. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження разом з первісним позовом. Ухвалою суду від 18.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, щодо зустрічного позову заперечила, подала до суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що висновок зустрічного позивача, що письмовий договір позики не може бути достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання зустрічним позивачем коштів з огляду на те, що розписка про отримання ним від зустрічного відповідача позики відсутня, а наявність у договорі позики формулювання про передачу у власність коштів не свідчить про факт їх отримання, хибним і таким, що не відповідає суті даних договірних відносин та чинному законодавству. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, щодо зустрічного позову заперечив просив відмовити в його задоволенні. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та підтримала зустрічний позов, який просила задовольнити, оскільки грошей від позивача за первісним позовом не отримала, зазначила що безгрошовість оскаржуваного договору позики свідчить про його не спрямованість з боку позикодавця на реальне настання правових наслідків, що є підставою недійсності правочину. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти первісного позову та підтримав зустрічні позовні вимоги просив вимоги зустрічного позову задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Ю.А. про розгляд справи повідомлялась належним чином, в судове засідання не з'явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, виходячи із наступного. Правовідносини, які виникають при укладенні договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до ст. 1051 ЦК України позивальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач посилається на те, що виходячи із положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, договір позики від 25 вересня 2017 року є недійсним, оскільки в момент його укладення не було дотримано вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України. Зокрема відповідач вказує на те, що правочин за договором позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків та виникнення відносин між сторонами оспорюваного договору, у зв'язку з тим, що грошові кошти за даним договором позивачем йому не передавались. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч.ч.1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи наявна копія договору позики від 25 вересня 2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], згідно п. 1 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв 150 698 (сто п'ятдесят тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 79 копійок, що є еквівалентом 5738,72 доларів США згідно курсу НБУ на день розрахунку. Відповідно до п. 2, п.3 Договору позики, зазначену вище суму грошей позичальник зобов'язується повертати позикодавцеві щомісячно, починаючи з 25 числа місяця, наступного за місяцем підписання договору є еквівалентом 100 доларів США, та не може бути меншою ніж зазначена сума в доларах США на день сплати. Залишок в кінці строку що складає 119186 грн. 79 коп., що є еквівалентом 4538,72 долари США, має бути повернутим 25 вересня 2018 року не може бути менш ніж зазначена сума в доларах США. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику оригінальний примірник цього договору з власноручним про отримання грошей в повному обсязі. Наявність цього примірника з власноручним написом позикодавця підтверджує виконання позичальником свого обов'язку. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно-безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Таким, чином даним договором вже закріплено факт отримання суми грошових коштів позичальником. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що правовідносини, між сторонами виникають з договору позики, укладеного 25 вересня 2017 року, згідно п. 1 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв 150 698 (сто п'ятдесят тисяч шістсот дев'яносто вісім) гривень 79 копійок, що є еквівалентом 5738,72 доларів США згідно курсу НБУ на день розрахунку. Взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми позики та сплати процентів відповідач не виконав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надала суду докази в підтвердження заперечень проти позову, не надала доказів, що позивач за первісним позовом ввів її в оману, що грошова сума у розмірі 150698,76 грн. їй не надавалась та нею не отримувалась, не зверталась до суду перша із позовом за захистом свого порушеного права та подала лише зустрічний позов, а також не повідомила про підстави звільнення від доказування у відповідності до вимог ст.82 ЦПК України. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач за основним позовом у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню. А в задоволені зустрічного позову слід відмовити, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено суду та не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача по первісному позову судовий збір у розмірі 1541 грн. 59 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved