Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

25 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, 06.09.2008 року він уклав офіційно шлюб з відповідачкою, який вони зареєстрували у Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №346. Від спільного шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], яку він вважає своєю рідною донькою, та [PERSON], 22.12.2017 року, яка не є його біологічною донькою, про що йому достовірно стало відомо 20.12.2018р. вже після реєстрації її народження. Відповідачка запевняла його до 20.12.2018р., що він є батьком [PERSON] внаслідок їх епізодичних стосунків. Під час спільного проживання відповідачка вчиняла сварки, не працювала, вживала наркотичні засоби та проявляла неповаго до сімейних відносин, у звязку з цим, він з 23.06.2016 року припинив з нею шлюбні стосунки та припинив вести спільне господарство, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Діти залишаються проживати із відповідачкою, а він має намір оскаржувати в судовому порядку своє батьківство відносно малолітньої [PERSON]. Просить розірвати шлюб. 11.02.2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.23). Від позивача надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності, просив задовольнити позов. Від відповідача також надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.09.2008 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №346 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3,5). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з 23 червня 2016 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved