Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

25.09.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 117000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 117000 грн. на власні потреби для здійснення господарської діяльності, що підтверджується складеною ним розпискою від 31.07.2018 року, які останній зобов'язався повернути у строк до 07.08.2018 року. Посилаючись на те, що відповідачем умови договору не були виконані, позивач просив стягнути з [PERSON] крім суми заборгованості за договором позики також сплачений ним судовий збір . Ухвалою суду від 04.10.2018 року провадження у справі було відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 24.10.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначив, що [PERSON] є його знайомим і на його прохання він позичив останньому кошти за умов зазначених в розписці, але відповідач своїх зобов'язань не виконує, усіляко уникає сплати боргу, всі спроби вирішити питання повернення коштів в позасудовому порядку результату не дали, в телефонному режими з ним зв'язатися не можливо, тому змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації, про що свідчить поштові відправлення, які надсилалися з рекомендованим повідомленням. Відзиву на позов відповідач суду не надіслав, тому суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі вважає за можливе прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 31.07.2017 року між сторонами було укладено письмовий договір позики за умовами якого [PERSON], як позикодавець, передав у власність [PERSON], як позичальнику 117000,00грн., які останній зобов'язався повернути у строк до 07.08.2018 року. Факт отримання грошових коштів [PERSON] від позивача підтверджується оригіналом розписки позичальника (а.с. 29). Відповідно до загальних умов виконання зобов'язань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов'язання та зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. За приписами ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. У разі якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. З урахуванням викладеного, відповідач має повернути позикодавцю суму боргу у розмірі 117000 грн. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на заперечення вимог позивача суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За приписами ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір 1179 грн. грн., який з урахуванням задоволених вимог позивача підлягає задоволенню. З урахуванням викладено та

Outcome: approved