Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

25 червня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач із вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 травня 2015 року вона набула у власність за договором дарування двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6. Отримавши у дар вищезазначену квартиру їй стало відомо, що в ній зареєстрований відповідач, який в даній квартирі довгий час не проживає, його місцезнаходження наразі невідоме. Факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання підтверджується відповідним Актом. Зважаючи на той факт, що у даній квартирі зареєстрований відповідач, вона, як її власник, несе витрати зі сплати комунальних послуг, які розраховуються на кількість зареєстрованих осіб в жилому приміщенні. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача створює їй перешкоди у користуванні власністю. На підставі вищевикладеного просила позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким, визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6; усунути їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6, шляхом зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], кв.№6; та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, скористалася правом представництва. Присутній в залі суду представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання послуг адвоката від 29 травня 2015 року, наддав пояснення по суті справи, уточнив позовні вимоги та просив усунути позивачеві перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Дзержинський районний відділ у м. Кривий Ріг Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи, судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування квартири від 26 травня 2015 року (а.с.8-9), посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №787, позивачеві [PERSON] (а.с.6, 7), на праві приватної власності (а.с.10) належить двокімнатна квартира, розташована на другому поверсі пяти поверхового житлового будинку, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6. З копії довідки №113 від 19 червня 2015 року, виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою, вбачається, що уповноважений власник, позивач [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6, зареєстрованою не значиться, однак за вказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] Аламгулу огли, [INFO] (а.с.11). Згідно акту від 19 червня 2015 року про фактичне не проживання особи (осіб) в житловому приміщенні, складеного мешканцями будинку №56 по вул. Димитрова м. Кривого Рогу, вбачається, що відповідач [PERSON] Аламгулу огли, [INFO], за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6, не проживає починаючи з червня 2014 року (а.с.12). Так, відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ст.319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому, власник не може бути обмежений у здійсненні свого права власності, що слідує із ч.1 ст.321 ЦК України. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст.405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, згідно ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірному будинку. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При таких обставинах вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач на протязі вже тривалого часу не проживає у вищезазначеній квартирі, а нарахування комунальних платежів здійснюється за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб, на них нараховуються усі комунальні платежі, які позивач вимушена сплачувати, що ставить її у скрутне майнове становище та перешкоджає їй у повній мірі здійснювати право власності, суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для усунення позивачеві перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, буд.№56, кв.№6.

Outcome: approved