Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

24 листопада 2020 року позивач, Комунальне підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» (далі - КП «Керуюча компанія») звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 11867,30 грн. В обґрунтування позову, позивач вказує, що розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року №509 будинок [ADDRESS] передано на балансКП «Керуюча компанія». Відповідач є власником кімнати [ADDRESS] . Відповідач проживає, користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість. Посилаючись на вкладене, позивач просив задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 19 лютого 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає про те, що реальна площа жилого приміщення, яким користується позивач та площа, плату за яку нараховує відповідач сильно відрізняються, а саме: 2005-2008 роки - 20,8 кв.м; 2007-2009 роки - 25.82 кв.м, 2009-2013 роки - 31,74 кв.м, 2013 рік - 46,78 кв.м, що понад у два рази перевищує реальну житлову площу приміщення. З цього приводу відповідач звертався до управляючої компанії та інших організацій, однак відповіді не отримав. Крім того, з червня 2020 року рахунки на сплату розраховуються на 5 осіб, хоча позивач проживає сам. В той же час у позивача зникли усі документи на житло, у тому числі ордер, свідоцтво про право власності на житло та потрібен значний час для їх відновлення. Позивач готовий зробити реструктуризацію боргу та виплатити його, однак після перерахунку виставлених рахунків відповідно до реальної площі жилого приміщення. Представник відповідача надала квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги від 01 червня 2021 року на суму 2400 грн та на суму 6500 грн. 18 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказано на те, що відповідач з 30 травня 2015 року є власником квартири [ADDRESS] . Підставою для нарахування витрат за спожиті житлово-комунальні послуги позивач проводить згідно технічного паспорту гуртожитку, в якому вказана площа допоміжних приміщень, а саме: допоміжні приміщення 127 кв.м, площа приміщень - 27,7 кв.м, площа жилого приміщення позивача - 21,3 кв.м, кількість кімнат на поверсі - 6. Отже розрахунок оплати за жиле приміщення позивача та допоміжних приміщення проводиться виходячи з такого: 127+27,7:6 (кім.) +21,3 =47,08 кв.м. Щодо зареєстрованих осіб у кімнаті у кількості 5 осіб, то нарахування за житлово-комунальні послуги проводиться за площу житлового приміщення, а не за кількість осіб, що зареєстровані у жилому приміщенні, тому доводи відповідача є безпідставними. Крім того, надані відповідачем копії звернень, з якими він начеб то звертався до позивача не містять адресата, дати складення цих звернень та фактичного надходження до місця призначення. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належгним чином. Представник позивача у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901 та ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд установив, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового приміщення (кімнати) [ADDRESS] . Управління зазначеним будинком здійснює позивач. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 грудня 2010 року № 1221 та від 30 квітня 2015 року №442. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом норми ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (частина 4 цієї статі). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України). Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно положень частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. За положеннями вказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із розрахунком, наданим позивачем [PERSON] за період з жовтня 2017 року до 01 вересня 2020 року за послуги з утримання будинку і прибудинкової території належним чином не сплачує в повному обсязі, у зв`язку з чим за адресою [ADDRESS] утворилась заборгованість в сумі 11867,30 грн. Доводи відповідача про збільшення житлової площі належного йому приміщення та реєстрацію в його приміщенні кількох осіб не впливають на правильне вирішення справи, оскільки не спростовують вимог позивача про наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги. В той же час, відповідно до наданих відповідачем квитанцій [PERSON] сплатив на рахунок КП «Керуюча компанія» заборгованість в сумі 8900 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 2967,30 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 567,50 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: partial