Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

24.09.2015 року ПАТ КБ „Приватбанк (надалі Банк) звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог ЗАТ-НВФ «ЕЛЕКОМС», який мотивовано тим, що 06.04.2006 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ-НВФ «ЕЛЕКОМС» уклали кредитний договір №03/06-226. Згідно цього Договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязалось надати ЗАТ-НВФ «ЕЛЕКОМС» кредит в розмірі 50\~000 доларів США на термін до 02.04.2009 року, а ЗАТ-НВФ «ЕЛЕКОМС» зобовязалось повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. За користування кредитом Позичальник щомісяця сплачує відсотки в розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором. Позичальник вчасно не надавав Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого у Позичальника перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 16.09.2015 року становить 21\~840,40 доларів США та складається з наступного: -4\~873,39 доларів США заборгованість за кредитом; -7\~048,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -9\~918,50 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором №03/06-226 від 06.04.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки. Оскільки, згідно ст.ст.610,554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором №03/06-226, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ЗАТ-НВФ «ЕЛЕКОМС». В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, позовні вимоги просив задовольнити. Вказував також на те, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 04/06 275 від 20.04.2006 року в сумі 108\~365 грн. 86 коп., стягнуто також солідарно з ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10\~000 грн., а всього на загальну суму 118365 грн. 86 коп. Враховуючи викладене вище позивач посилається також на те, що строк позовної давності перервався, та порука в силу цього не є припиненою, оскільки договором поруки визначено, що до поручителя за захистом свого порушеного права можливо звернутись на протязі 5 років. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявились, надіслали на адресу суду заяву в якій просили розглядати справу у їх відсутність, просили долучити до матеріалів справи свої письмові заперечення, зміст яких зводиться до того, що порука припинилась, в силу закону. Заслухавши пояснення представника позивача, взявши до уваги письмові заперечення проти позову, дослідивши наявні у справі докази, надавши правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що 06.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором та ЗАТ-НПФ «Елекомс» як позичальником 06.04.2006 року укладено Кредитний договір №03/06-226, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 50 000,00 (пятдесят тисяч) доларів США зі сплатою 16,00 % річних, кінцева дата погашення кредиту 02.04.2009 року (а.с.11-14). 06.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], в якості забезпечення виконання позичальником ЗАТ-НПФ «Елекомс» зобовязань за вказаним кредитним договором, укладено договір поруки №03/06-226, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань Боржника за кредитним договором в тому розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.15). У випадку невиконання Боржником обовязків за кредитним договором Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п.4 договору поруки). В п.п. 5-6 договору поруки зазначено що у випадку невиконання боржником будь-якого обовязку кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обовязку. Поручитель зобовязаний виконати обовязок, зазначений в письмовій вимозі Кредитора протягом 5 календарних днів з моменту отримання зазначеної вимоги. 04.09.2015 року Кредитор направив поручителю письмову вимогу №30.1.0.0/2-940 про погашення заборгованості (а.с.8), що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.9-10). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно з п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Правила ч.4 ст.559 ЦПК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Договором поруки №03/06-226 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п.10 договору поруки). Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1\~ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2\~ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки. Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-6цс14). Як встановлено в судовому засіданні, кінцевим терміном повернення кредитних коштів за кредитним договором від 06 квітня 2006 року №03/06-226 є 02 квітня 2009 року (що наведено як в кредитному договорі так і в договорі поруки). Відповідач по справі, укладеним договором поруки поручився перед Кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором з кінцевим терміном повернення кредитних коштів саме до 02 квітня 2009 року. Отже, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором настав 02 квітня 2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимогу до поручителя. За таких обставин у Кредитора виникло право предявити вимогу до Поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 02.04.2009 року, протягом наступних шести місяців (тобто до 02.10.2009 року). Кредитор пред'явив поручителю письмову вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором лише (як наведено у позовній заяві) 04 вересня 2015 року, позов до суду про стягнення з поручите заборгованості подав 24 вересня 2015 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку - тобто поза межами строку дії поруки (Правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 року в справі № 6-106 цс14 та від 17.09.2014 року в справі № 6-125 цс14). При цьому, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним (Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року в справі № 6-134 цс12), а тому зобовязання, що виникли з договору поруки від 06.04.2006 року № 03/06 - 226, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] є припиненими. Відповідно визначена сума заборгованості не підлягає стягненню з поручителя. Позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки, а тому посилання представника позивача на дію поруки на протязі встановленого п. 11 договору поруки 5 річного строку позовної давності (строку для захисту порушеного права) не мають за собою будь якого встановленого законом підґрунтя, оскільки закінчився (припинився) строк існування самого зобовязання поруки (який є преклюзивним), а тому такі доводи на увагу суду не заслуговують. Посилання представника позивача на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2012 року у справі № 2/0417/5773/2012, згідно якого позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № 04/06 275 від 20.04.2006 року в сумі 108\~365 грн. 86 коп., стягнуто також солідарно з ПАТ «Акцент Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 10\~000 грн., як на підставу переривання строків позовної давності (як зазначив представник позивача в судовому засіданні і як на підставу переривання строку чинності зобовязань, що виникли з договору поруки) судом до уваги не приймаються, оскільки у наведеній справі проводилось стягнення за договором № 04/06 275 від 20.04.2006 року, предметом же розгляду справи що на даний час перебуває в провадженні суду є стягнення заборгованості з [PERSON] за договором 03/06 226 від 06.04.2006 року. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed