Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

24 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до Межівського районного суду з позовом до [PERSON], ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Межівського району електричних мереж про визнання договору на користування електричною енергією недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на праві часткової власності, відповідно до ст.356 ЦК України, їй належить 5/8 частин, а її брату - 3/8 частин житлового будинку по [ADDRESS]. В травні 2013 року [PERSON] звернувся до Межівського району електричних мереж з проханням переукласти договір на користування електричною енергією до зазначеного будинку у зв'язку із закінченням строку дії попереднього договору, укладеного між покійним батьком [PERSON] У червні 2013 року [PERSON] уклав такий договір з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Межівського РЕМ. Позивачка вважає, що [PERSON] уклав цей договір шляхом ненадання достовірної інформації та обману керівництва Межівського РЕМ, не повідомивши про співвласників та не надавши нові технічні умови нових електроустановок до електричних мереж. Посилається на п.3, п.5 та п.7 постанови КМУ від 26 липня 1999 року №1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення», відповідно до яких споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки; у разі розташування об'єктів споживача за різними адресами споживач повинен укласти окремий договір щодо кожного об'єкта; у багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником) квартири; для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання. Вказує, що відповідач [PERSON] використовує електричну енергію для роботи столярних станків та для зайняття підприємницькою діяльністю (виробництво столярних виробів для населення та підприємств, установ, організацій), що заборонено постановою КМУ «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 8 жовтня 1992 року № 572, якою затверджено Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, де в п.3 зазначено, що використовувати житлові приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру заборонено. Також позивачка вказує на те, що порушено вимоги Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією», а саме: п.1.7, за яким Укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства, зокрема цих Правил.; п.2.1 - якщо у випадку зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки фактичний стан цих електроустановок та/або розрахункових засобів обліку не відповідає вимогам нормативно-технічних документів, відповідні договори з новим власником укладаються після приведення електроустановок та/або розрахункових засобів обліку в належний технічний стан. Просить суд визнати договір, укладений між відповідачем [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в особі Межівського РЕМ в травні-червні 2013 року на постачання електричної енергії в житловий будинок [ADDRESS], недійсним; судові витрати стягти з відповідача. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, про що надав письмове заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» позов не визнав, вважає, що оскаржуваний договір укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Договором № 2903380 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 27.05.2013 року підтверджується, що [PERSON] та ПАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» уклали договір про користування електричною енергією на індивідуальний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.42-49). Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 031603, індексний номер 3997651 та № 485356, індексний номер 4671693 підтверджується, що власниками домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON], якому належить 3/8 частин, та [PERSON], якій належить 5/8 частин (а.с.16, 17). Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Спільна часткова власність [PERSON] та [PERSON] визначена в частинах без виділення цих часток і тому [PERSON] мав право розпоряджатися зазначеним домоволодінням в частині укладання договору на користування електричною енергією. Крім того, законодавчо не закріплено, що відповідач [PERSON] повинен повідомляти керівництво Межівського РЕМ щодо співвласників житлового будинку на що посилається позивач та його представник. Позивачка, вказуючи про те, що [PERSON] використовує електричну енергію для роботи столярних станків та для зайняття підприємницькою діяльністю (виробництво столярних виробів для населення та підприємств, установ, організацій), що заборонено постановою КМУ «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 8 жовтня 1992 року № 572, якою затверджено Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, де в п.3 зазначено, що використовувати житлові приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру заборонено, не приділяє уваги тому, в яких саме приміщеннях заборонено це робити, не підтверджує доказами, що саме така діяльність ведеться, та в якому самому місці домоволодіння. Так, дійсно, чинною Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28 (з останніми змінами від 04 лютого 2010 року) «Про затвердження Правил користування електричною енергією» в п.5.3 зазначено, що якщо в разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки фактичний стан розрахункових засобів обліку не відповідає вимогам нормативно-технічних документів, відповідні договори з новим власником укладаються після приведення розрахункових засобів обліку у відповідність до вимог нормативно-технічних документів. Але, знову таки, позивачка не приводить доказів того, що фактичний стан розрахункових засобів обліку не відповідає вимогам нормативно-технічних документів. Суд, вивчивши умови договору про постачання електричної енергії, встановив, що були повністю дотримані вимоги п.5.4 зазначених Правил, згідно яких [PERSON] були надані необхідні документи, серед яких копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення), в договорі, у відповідність п.5.5. містяться такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей, тобто він повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до п.1.9 Правил, постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів. Про це начальником Межівського РЕМ було повідомлено [PERSON] в листі за вих. № 517/0323 від 14 серпня 2013 року, в якому зазначено, що законних підстав для відмови в укладенні договору про користування електричною енергією з [PERSON] немає, розподілу мереж зовнішнього електропостачання між власниками даного будинку, заяв про укладення договору з іншими особами не надходило (а.с.18). Відповідно до п.7 Постанови КМУ від 26 липня 1999 року № 1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, що і зробив [PERSON] Підстав для припинення користування електричною енергією, передбачених п.34-35 цих Правил, в судовому засіданні не встановлено. Пунктом 9 частини 3 зазначеної Постанови КМУ передбачено, що за наявності декількох наймачів (власників) квартири прилад обліку встановлюється для кожного з них. Однак, для того, щоб можливо було встановити окремий лічильник необхідно виконати розділ внутрішніх електромереж будинку для можливості споживання електроенергії за окремими договорами. [PERSON] була повністю надана вся необхідна інформація для реалізації її прав як споживача, однак остання нічого не зробила для цього, а тільки наголошує про те, що її права порушені без зазначення конкретних порушених прав. У відповідності до п.1 абз.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконання обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Позивачем суду не надано обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що діями відповідачів завдано шкоду її правам, свободам, інтересам. Таким чином, порушень вимог ст.ст.356 та 358 ЦК України стосовно реалізації права спільної часткової власності в діях відповідачів судом не встановлено. Враховуючи вищевикладене, жодних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] не має.

Outcome: dismissed