Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

24.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що 12.05.2009 року померла його матір [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із права на пайовий фонд КСП с. Лозова та КСП с. Слобода-Шаргородська, а також із земельної ділянки, площею 1,7496 га, розташованої на території Лозівської сільської ради, яку остання оформила 04.11.2008 року в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] і яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №143611, виданого Шаргородською РДА 28.06.2003 року. Він є спадкоємцем майна після смерті матері за законом. Спадщину після смерті матері він прийняв та вже частково оформив свої спадкові права. Проте оформити спадкові права на земельну ділянку він не може через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області йому було відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті 12.05.2009 року його матері [PERSON] на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки з кадастровим номером 0525384800020010005, площею 1,7496 га, що розташована на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, і належить [PERSON] на підставі державного акту серії ВН №143611 від 28.06.2003 року, спадщину після смерті якого, що сталася 15.01.2008 року, прийняла [PERSON], але не оформила до кінця свої спадкові права. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. 13.12.2016 року позивачем до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності у звязку з неможливістю прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.101). Представник відповідача Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова [PERSON] в судове засідання не зявилася, але 09.12.2016 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.99). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та представник відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.01.2008 року в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №097579, виданим виконкомом Лозівської сільської ради (а.с.18). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 1,7496 га, розташованої на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла матір позивача [PERSON], яка є спадкоємцем після смерті останнього за заповітом від 07.12.2005 року і яка оформила частково свої спадкові права, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 04.11.2008 року, з якого вбачається, що спадщина, на яку видано свідоцтва, складається із житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. Леніна, 54, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Лозівської сільської ради 18.03.1991 року, зареєстрованого в Могилів-Подільському МБТІ 18.03.1991 року під №357, реєстраційний номер №24505035, права на пайовий фонд майна КСП «Прогрес» с. Лозова Шаргородського району Вінницької області, (реорганізоване підприємство ПП Агрофірма «Відродження»), частка якого визначена в розмірі 1400 грн. або 0,08 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства та грошового внеску з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в Шаргородському ТВБВ 1000/041 ВАТ «Ощадбанк» по філії №2914/06 на особовому рахунку № [NUMBER], а також із земельної ділянки площею 1,7496 гектара, розташованої на території Лозівської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акту серії ВН №143611 (а.с.36, 38), а також матеріалами спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с.16-42). У свідоцтві про право власності на спадщину за заповітом від 04.11.2008 року після смерті [PERSON], що видане [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7496 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зазначено, що вказане свідоцтво підлягає поданню в Шаргородську райдержадміністрацію та є підставою для видачі новому власнику державного акту на право приватної власності на землю (а.с.8). Проте, державного акту на вказану земельну ділянку [PERSON] не отримала, так як 12.05.2009 року померла. Зазначені факти підтверджуються свідоцтвом про смерть спадкодавця серії 1-АМ №143568 (а.с.5), а також повідомленням відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі про те, що станом на 01.01.2013 року в Державному реєстрі земель на території Шаргородського району Вінницької області відсутні відомості щодо реєстрації та видачі державного акту [PERSON], яка оформила спадщину померлого [PERSON] на земельну ділянку площею 1,7496 га, що розташована на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.7). Спадкодавець [PERSON] по день смерті 12.05.2009 року, постійно проживала та була зареєстрована в [INFO], що вбачається із довідки виконкому Лозівської сільської ради від 09.12.2009 року № 1287 (а.с.63). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є її син позивач [PERSON] (а.с.46), що підтверджується довідкою виконкому Лозівської сільської ради від (а.с.63). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері та частково оформив свої спадкові права, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2010 року на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Лозова Шаргородського району Вінницької області на вул. Леніна, 54 (а.с.87); права на пайовий фонд майна КСП «Обрій» с. Лозова (реорганізоване підприємство ПП Агрофірма «Відродження» с. Лозова) частка якого визначена в розмірі 1400 грн., або 0,08 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП, права на пайовий фонд майна КСП «Обрій» с. Слобода-Шаргородська, частка якого визначена в розмірі 1029 грн. або 0,0009 відсотка загальної вартості майна пайового фонду (а.с.92); земельну ділянку площею 1,7606 га, розташовану на території Слободо-Шаргородської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №152570, з кадастровим номером 0525387700010040032 (а.с.89), що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON] за №716/09 від 12.05.2009 року. Спадкоємець за законом померлої [PERSON] її син [PERSON] не може оформити спадщину на належну спадкодавцеві земельну ділянку площею 1,7496 га, що знаходиться на території Лозівської сільської ради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, через відсутність державної реєстрації права власності на означену земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON], що вбачається із постанови про відмову завідуючої Шаргородською ДНК [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2016 року (а.с.9). Оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2008 року отримала у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 1,7496 га, але не зареєструвала своє право власності на цю земельну ділянку з незалежних від неї причин, так як померла, у звязку із чим власником означеної ділянки в Державному земельному кадастрі досі значиться [PERSON], то суд приходить до висновку, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7496 га з кадастровим номером 0525384800020010005, розташованої на території Лозівської сільської ради і призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка якої, згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки (а.с.25), станом на 18.08.2008 року становить 19737,88 грн. Тому, означена земельна ділянка входить до спадкової маси після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, що встановлено ст.1220 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] та частково оформив свої спадкові права, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.43-96). Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії ІІ-АМ №396572 (а.с.46) та свідоцтвом про одруження спадкодавця серії ІІ-АМ №373093 (а.с.47). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.9). Таким чином право [PERSON] на отримання у власність в порядку спадкування за законом земельної ділянки площею 1,7496 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташована на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, порушено і підлягає судовому захисту. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Таким чином, оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], що вбачається із заяви представника Лозівської сільської ради (а.с.99), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved