Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким в рахунок часткового погашення заборгованості за № FW402.373 від 26 жовтня 2011 року та Договором про надання траншу №401.44059/FW402.373 від 17 жовтня 2013 року, звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці АТ «ПроКредт Банк», відповідно до Договору іпотеки №180463-ІД1 від 26 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького МНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7235, а саме трикімнатну квартиру загальною площею 59,6 кв.м., реєстраційний номер 34957541, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 60-річчя СРСР[ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на загальну суму заборгованості 216078 грн. 84 коп., що підлягає сплаті ПАТ «ПроКредит Банк» з вартості предметів іпотеки шляхом надання АТ «ПроКредит Банк» ЄДРЮОтаФОП 21677333 права продажу предмету іпотеки від власного імені будь-якій особі покупцю. В обґрунтування позову зазначив, що 26 жовтня 2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду №FW 402.373, відповідно до умов якої банк здійснив кредитування останнього. Відповідно до п.2.2 РУ були встановлені наступні ліміти кредитування: ліміт суми кредитування еквівалент 500000 грн., ліміт строку кредитування 120 місяців, ліміти розміру процентів 40 % річних. Відповідно до п.2.1 РУ «Кредитор на підставі Угоди зобовязується здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобовязується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобовязань, а також належно виконувати усі інші зобовязання, передбачені Угодою та Кредитними договорами». На підставі вищезазначеної Рамкової угоди, між Банком та [PERSON] було укладено Договір про надання траншу №401.44059/FW 402.373 від 17 жовтня 2013 року, відповідно до якого останньому було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 250000 грн., процентна ставка становить 24 % річних, на строк кредитування 36 місяців. Пунктом 9.2.2 Рамкової угоди передбачено, що позичальник зобовязаний щоразу у день настання строків погашення грошових зобовязань забезпечувати їх погашення, здійснювати перевірку проведення погашення та його належності. [PERSON] порушив умови Рамкової угоди, Кредитного договору та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворився борг у розмірі 216078 грн. 84 коп., з якого: заборгованість по капіталу становить 203183 грн. 04 коп., заборгованість по процентах по Графіку 12895 грн. 80 коп. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за Рамковою угодою та Договором про надання траншу, між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26 жовтня 2011 року було укладено Договір іпотеки № 180463-ІД1, за умовами якого Іпотекодавці передають в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 59,6 кв.м., реєстраційний номер 34957541, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 60-річчя СРСР[ADDRESS]. Отже, у звязку з невиконанням відповідачем основного зобовязання протягом тривалого строку, позивач вважає, що набув права задовольнити свої грошові вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки, тому позивач просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте від нього надійшла заяві в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua., причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Рамкову угоду за № FW402.373 (арк.с.5-8). На підставі угоди було встановлено ліміти умов кредитування Позичальника, а саме: ліміт суми кредиту 500000 грн., ліміт строку кредиту 120 місяців, максимальний розмір процентів 40 % річних. Крім того, у забезпечення виконання зобовязань 26 жовтня 2011 року між банком та відповідачами було укладено Договір іпотеки за № 180463-ІД1 (арк.с.11-14), який посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 7236, в реєстрі заборон за № 168. У п.2.1 зазначеного Договору іпотеки зазначено, що для забезпечення повного виконання Основних зобовязань та вимог Іпотекодержателя, Іпотекодавець передає у іпотеку на умовах, визначених Договором іпотеки нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 59,6 кв.м., реєстраційний номер 34957541, що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. 60-річчя СРСР[ADDRESS]. Відповідно до Договору іпотеки ринкова вартість предмета іпотеки становить 360000 грн., заставна вартість 288000 грн. Договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє протягом усього часу дії ліміту строку кредитування та до моменту, який наступить пізніше: припинення дії Рамкової угоди, належного виконання Основних зобовязань, задоволення вимог Іпотекодержателя. Протягом усього часу дії ліміту строку кредитування виконання усіх чи частини Основних зобовязань не тягне за собою припинення Договору. 17 жовтня 2013 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання траншу за № 401.44059/FW402.373 (арк.с.9,10). За умовами якого Кредитор на підставі та умовах Рамкової угоди № FW402.373 від 26 жовтня 2011 року, а також цього Договору зобовязується надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобовязується належно виконати усі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобовязань та виконання усіх інших зобовязань, передбачених Рамковою угодою та цим Договором. Умови, на яких видається кредит: розмір кредиту 250000 грн.; строк користування 36 місяців, від дати видачі кредиту включно; проценти тип процентної ставки змінювана, розмір процентів 24 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році, цільове призначення кредиту задоволення особистих неспоживчих потреб. Як передбачено п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. На підставі ст.629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кредитні кошти позивачем було надано у повному обсязі, однак відповідач [PERSON] припинив належним чином виконувати кредитні зобовязання. Згідно з вимогами ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до п.6.1. Договору іпотеки, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення Позичальником та/або Іпотекодавцем умов Кредитних договорів чи Договору та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно із ст.590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені ЗУ «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст.3 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною 1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже відповідно до п.7.1 Іпотечного договору сторони домовились, що Іпотекодержатель у випадку набуття права звернення стягнення на Предмет іпотеки вправі на власний вибір задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки. Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку»\~передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Враховуючи те, що зобовязання за кредитним договором не виконані, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як\~ ст.39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.2.1 Договору іпотеки сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки становить 288000 грн., а 26 жовтня 2011 року між сторонами було складено Акт огляду та оцінки предметів застави, який є невідємною частиною Договору іпотеки і підтверджує, що сторонами договору погоджено, заставну вартість предмету застави в розмірі 288000 грн., а ринкову вартість в розмірі 360000 грн. Позивач просить встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки відповідно до ринкової вартості предмету іпотеки, встановленої Договором іпотеки та Актом огляду та оцінки предметів застави у розмірі 360000 грн. З огляду на вказані обставини, а також враховуючи приписи ч.1 ст.25 ЗУ «Про заставу», за якою якщо при реалізації предмета застави виручена грошова сума перевищує\~\~ розмір\~\~ забезпечених\~\~ цією\~\~ заставою вимог заставодержателя, різниця повертається заставодавцю, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення суду щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, викласти її у відповідності до вимог ч.6 ст.38 та ст.39 ЗУ «Про іпотеку» та положень п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України, а саме встановити початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, але не менше ніж 360000 грн., виходячи із вимоги позивача. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач в порядку управління майном, яке належить відповідачам і передано в іпотеку, бажає забезпечити належне господарське використання нерухомого майна, та здійснити його реалізацію, а відсутність вільного доступу до предмету іпотеки позбавляє позивача такої можливості. Відповідно до ст.34 ЗУ «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду, може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З урахуванням встановлених судом обставин, їх правового обґрунтування, доказів, які були досліджені, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено судові витрати у розмірі 3241 грн. 18 коп., понесені позивачем при подачі позовної заяви і які підтверджуються платіжним дорученням (арк.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved