Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

26.07.2016 р. про зобовязання вчинити певні дії та уточнено 28.02.2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Тернівської районної у місті ради ( далі Виконком), та управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради (далі Рада) про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. В обгрунтування вказує, що постійно, безперервно володіє вказаною однокімнатною квартирою, яка має статус службової з 18.07.1990 року, коли разом з іншими членами родини, дружиною, та сином отримав ордер на вказане службове житлове приміщення. В квартирі проживає до теперішнього часу, пропрацювавши на підприємстві ЖКГ електрослюсарем більше 10 років не може бути виселений з житла без надання іншого житлового приміщення, а відповідачі не бажають провести виключення вказаного житла зі статусу службових. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Виконком подав до суду листа про згоду з позовом, та розгляд справи в відсутності представника. Відповідач [PERSON], якому належить вказане житло, як територіальній громаді надав суду листа про розгляд справи в відсутності представника, та прийняття рішення відповідно до закону. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено поясненнями представника позивача, копією ордеру на службове житлове приміщення від 18.07.1990 р., а.с.6, що наймачем квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], отримав вказане житло на трьох членів родини: дружину [PERSON], та сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим кодексом. Тобто для набуття права власності за набувальною давністю необхідна низка умов, яка на думку суду в позивача відсутня, тому позов не відповідає закону: 1.Заволодіння чужим майном. 2.Відсутність регулювання правовідносин іншим цивільним законодавством. Як встановлено позивач заволодів не чужим майном, тобто власник якого повинен бути відомий, а заволодів квартирою за договором найму в порядку визначеному ст.119, 121-122 ЖК України, які передбачають видачу ордера на службове житлове приміщення, категорії працівників яким може бути надано вказане житлове приміщення, та порядок його надання. Спірні правовідносини регулюються також іншим цивільним законодавством, що перешкоджає задоволенню позову, зокрема крім вищезазначених норм згідно ст.118 ЖК України, жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради. Відповідно до п.3 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 04 лютого 1988 року №37, яке діяло на час звернення до суду з позовом - житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. Згідно п. 6 цього ж Положення, жиле приміщення виключається із числа службових, якщо відпала потреба в такому його користуванні. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства рішенням виконавчого комітету відповідної районної в місті ради. У відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», встановлено, що за рішенням відповідних рад, квартири зі статусом службових можуть бути переведені до державного житлового фонду, після чого громадяни України отримують можливості постійно користуватися ними та приватизувати їх. Таким чином спірна квартира може бути переведена до державного житлового фонду на підставі рішення Ради, що законодавчо врегульовано. При подібному регулюванні спірних правовідносин цивільним кодексом, обставин які встановлені судом, та обставин на які посилається позивач - заявлений позов про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не відповідає закону, та в його задоволенні слід відмовити. На підставі ст.344 ЦК України, ст.ст.118-122 ЖК України,

Outcome: dismissed