Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно укладеного договору між позивачем та відповідачем №б/н від 29.04.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 3700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами ПриватБанку. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.08.2019 року має заборгованість в розмірі 54770,75 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 212,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 48559,49 грн.; заборгованість за пенею - 2914,78 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - фіксована частина; 2584,32 грн. - процентна складова. Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 29.10.2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 17 грудня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та письмовому клопотанні просив розглянути справу у його відсутність. На задоволенні позову наполягає та згоден на заочний розгляд справи /а.с.2-4, 100/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не подала /а.с.109/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223, ст.280 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.04.2011 року [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до положень якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши зазначену анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Таким чином, [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 29.04.2011 року, за яким отримала кредит в сумі 3700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.56-58, 59, 60, 61, 92/. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» /а.с.97-98/. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банком проведено перевірку наданих документів та прийнято рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту у сумі 300 грн., 29.04.2011 року розмір кредитного ліміту збільшено до 2700 грн., 21.08.2011 року - до 3700 грн., а 08.12.2014 року зменшено до 220 грн. /а.с.61/. Відповідно до п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов`язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов`язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вважає, що станом на 31.08.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 54770,75 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту - 212,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 48559,49 грн.; заборгованість за пенею - 2914,78 грн., штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 2584,32 грн. /а.с.56-58/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті зобов`язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. При цьому, згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Тому, виходячи із аналізу абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у пунктах 53-55. Крім того, аналогічні положення щодо відсотків закріплені і в самому кредитному договорі. Так, п.2.1.1.12.4 Умов та правил встановлено, що відповідно до ст.212 ЦК України, у разі наявності Простроченого Кредиту (Овердрафту) - строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості /а.с.89/. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та правил, у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу Кредиту (Овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п.п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості Боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п.2.1.1.12.6.1 Умов. При цьому винагорода відсотки за користування Кредитом не сплачується. Таким чином, кредитним договором сторони погодили строк виконання зобов`язань за договором в повному обсязі, а отже і строк кредитування, а саме: у разі виникнення простроченого кредиту (овердрафту) - 210 днів з моменту виникнення такої заборгованості. Строк погашення заборгованості минулого місяця по кредиту та овердрафту відповідно до п.2.1.1.12.4, 2.1.1.12.7.2 Умов та правил - до 25 числа поточного місяця. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач регулярно здійснювала платежі по погашенню заборгованості до листопада 2014 року. Платіж, який вона повинна була здійснити до 25 грудня 2014 року, нею не здійснено. Таким чином, починаючи з 26 грудня 2014 року у відповідача з`явилась прострочена заборгованість за кредитом та виходячи з умов договору, встановлених вищевказаним п.2.1.1.12.6.4, позивач, починаючи з 26 грудня 2014 року, мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише протягом 210 днів, тобто по 23 липня 2015 року включно, а далі з 24 липня 2015 року весь Кредит (Овердрафт) вважається простроченим та право позивача на нарахування відсотків припинилося. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано відсотки по 31 серпня 2019 року включно. Тому суд вважає, що в період з 24 липня 2015 року по 31 серпня 2019 року відсотки в сумі 48335,47 грн. нараховано без відповідних правових підстав, а розмір відсотків, нарахованих правомірно, складає 224,02 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п.п.2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується так: пеня = базова процентна ставка по договору /30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту /а.с.89/. Крім того, відповідно до п.2.1.1.12.7.2. Умов та правил, у разі непогашення заборгованості минулого місяця до 25-го числа поточного місяця Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в Пільговий період, рівну діючій Базовій місячній процентній ставці від боргових зобов`язань на момент списання /а.с.89/. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 (Постанова №6-100цс14), з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 року у справі № 202/3351/14-ц (провадження N 61-4338св18), частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Позивачем нарахована пеня в розмірі 2914,78 грн., тоді як розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту складав 212,16 грн., а за відсотками за користування кредитом - 224,02 грн. Оскільки розмір нарахованої позивачем пені значно перевищує розмір збитків, виходячи із засад розумності, справедливості, суд вважає, що розмір пені слід зменшити з 2914,78 грн. до 1500 грн. Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення штрафу. Так, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому цим договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій /а.с.89/. На думку суду, позивач помилився при розрахунку розміру штрафу в частині процентної складової, так як до складу заборгованості, від якої слід розрахувати 5%, врахував не лише заборгованість за кредитним лімітом та відсотками, як передбачено договором, а і заборгованість за пенею, що договором не передбачено. Тому розмір процентної складової штрафу складає 21,81 грн. (/212,16 грн. + 224,02 грн./ х 5%). Таким чином, судом встановлено, що загальний розмір заборгованості відповідача складав 2457,99 грн. (з них: заборгованість за тілом кредиту - 212,16 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 224,02 грн.; заборгованість за пенею - 1500 грн.; штраф /фіксована частина/ - 500 грн.; штраф /процентна складова/ - 21,81 грн.). Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача /а.с.56-8, 64-67/, починаючи з 31.10.2015 року по 22.08.2019 року, тобто після закінчення визначеного кредитним договором строку кредитування (210 днів з моменту виникнення простроченої заборгованості, в даному випадку вказаний строк закінчився 23 липня 2015 року) в якості погашення заборгованості на рахунок відповідача надійшли кошти на загальну суму 2585,22 грн. шляхом здійснення кількох платежів самою [PERSON] , а також шляхом надходження коштів на рахунок внаслідок автоматичного погашення простроченої заборгованості відповідача відповідно до п.2.1.1.12.7.1 Умов та Правил з інших рахунків відповідача. Останнє зняття відповідачем коштів з картки було здійснено 26.10.2012 року. В подальшому відповідач лише вносила кошти на рахунок для погашення заборгованості. Тому, з урахуванням зазначених платежів на загальну суму 2585,22 грн. заборгованість [PERSON] в сумі 2457,99 грн. повністю погашена. Враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а під час судового розгляду справи встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором повністю погашена, у зв`язку з чим діями відповідача не порушено права чи інтереси позивача, то суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Тому у задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed