Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

26.03.2019 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси до [PERSON] про визнання квартири за [ADDRESS] його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що вказана квартира була придбана у шлюбі, проте за його особисті кошти. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.04.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала, просила позовну заяву задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 257. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , про що 09.11.2015 р. зроблено запис за № 11445, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Під час шлюбу була придбана квартира, загальною площею 68, 0 кв. м., житловою площею 40, 3 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за позивачем на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.02.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. за реєстровим № 645 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № Л5316085 від 26.02.2018 р. Вартість вищезазначеної квартири, відповідно до п. 4 Договору купівлі - продажу складає 248 475, 00 гривень (Двісті сорок вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень, 00 копійок. [PERSON] , 14 лютого 2014 р. на підставі Додаткової угоди про відступлення по Договору купівлі-продажу майнових прав № 1151А від 31.10.2011 р., укладеному між позивачем та [PERSON] , за погодженням з ТОВ «Руніком Стройінвест» було прийнято на себе права та обов`язки [PERSON] (яка є його матір`ю) за Договором купівлі - продажу майнових прав № 1151А від 31.10.2011 р, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Руніком Стройінвест». Відповідно до п. 4.1. до Договору купівлі - продажу майнових прав № 1151А від 31.10.2011 р. предметом цього договору є майнові права на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, після здачі будинку у експлуатацію, позивачем було оформлено право власності на квартиру під [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 02.04.22014 р. та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 02.04.2014 р. за № 19871549. 06 лютого 2018 р. [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, Вініцьким Б.В. за реєстровим номером № 135, укладеному між ним та [PERSON] , було відчужено останньому вищезазначену квартиру [ADDRESS] » за ціною 150 933, 00 гривень (сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот тридцять три гривні, 00 копійок). Як вбачається з п. 6 Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, Вініцьким Б.В. за реєстровим номером № 135, нотаріусом було роз`яснено покупцю заяву продавця, про те, що вищезазначена квартира, яка є предметом цього договору не є спільною сумісною власністю подружжя, тому що він на час придбання цієї квартири у шлюбі не перебував та не проживав однією сім`єю з жінкою, не перебуваючи при цьому у шлюбі. За кошти, що були отримані позивачем від продажу вищезазначеної квартири, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 26.02.2018 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чернишевою Н.Г. за реєстровим № 645, було придбано квартиру [ADDRESS] , за ціною 248 475, 00 гривень (Двісті сорок вісім тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень, 00 копійок). Сума у розмірі 97 542, 00 гривень, якої не доставало для придбання спірної квартири, була позивачем позичена у борг у батьків дружини у розмірі 3 250, 00 доларів США. На даний час, позивачем з особистих коштів, які він позичив у свого батька, [PERSON] , що підтверджується борговою розпискою від 24.03.2019 р., було повернуто батькам дружини запозичені на придбання квартири грошові кошти, у розмірі 3250,00 доларів США. Повернення боргу батькам дружини, підтверджується розпискою від 25.03.2019 р., складеною та підписаною власноруч батьком дружини, [PERSON] , в якій зазначено що борг позивачем повернуто у повному обсязі та будь які фінансові претензії з його боку до позивача відсутні. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу Україниможе бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що квартиру позивач придбав за особисті кошти які він отримав від реалізації іншої належної йому квартири, що не заперечується відповідачкою вона є його особистою приватною власністю відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України.

Outcome: approved