Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

26.04.2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою та заявою про уточнення позовних вимог від 21.07.2021 року (а.с. 33-34) на обгрунтування яких зазначила, що 30.05.2004 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На даний час, їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею. Наразі, ведення спільного побуту з [PERSON] припинено, останній більше трьох років проживає окремо від неї та дітей. Кожен з них живе своїм життям та шлюбні відносини не підтримують. Вважає, що подальше перебування у шлюбі з відповідачем є абсолютно неможливим і повністю суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей. Разом з тим, відповідач дуже рідко і на короткий час зустрічається з сином [PERSON] , 2017 р.н. У свою чергу, дочка [PERSON] , 2004 р.н. приймає рішення про зустрічі з батьком самостійно і вона ніколи не заперечую цьому і не заважає. 26.12.2021 року нею було надано у службу захисту дітей Луцької міської ради письмове пояснення, в якому вона виклала обставини і факти, за якими слідує, що з її сторони жодним чином не створюються перешкоди у спілкуванні з дітьми. Висновком служби у справах дітей Луцької міської ради № 27 від 27.01.2021 року, за результатами розгляду її заяви встановлена доцільність визначити відповідачу терміном на три місяці наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] : щосереди з 17 год. до 20 год. та щонеділі з 10 год. до 14 год. без присутності матері дитини. Термін дії цього рішення встановлено на три місяці до 03 травня 2021 року. Незважаючи на встановлені рішенням Луцької міської ради застереження відповідач [PERSON] ухилявся від виконання зобов`язань і не забирав дитину з садочка і не спілкувався з ним щосереди, у визначений час. Що стосується вихідного дня неділі, то відповідач, не попереджаючи мене постійно запізнюється як зранку забрати так і після обіду вчасно привезти дитину додому. Після спілкування з батьком дитина завжди є збудженою, знервованою, а інколи і хворобливою. Враховуючи наведене, просить суд розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, який зареєстрований 30.05.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану служби Луцького міського управління юстиції за актовим записом № 370 та визначити відповідачу наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , а саме: щосереди з 15 год до 20 год., самостійно забираючи дитину з дошкільного закладу та щосуботи, з 10 год до 18 год. без присутності матері дитини, але з обов`язковим харчуванням дитини в домашніх умовах, а також стягнути з [PERSON] на свою користь судовий збір в розмірі 1816 грн. 30.07.2021 року відповідачем [PERSON] було подано до суду заяву про визнання позову у повному обсязі (а.с. 38). Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. До початку підготовчого засідання позивач подала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 39). Відповідач у своїй заяві про визнання позову також просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача до початку підготовчого засідання подала заяву з проханням судовий розгляд проводити без її участі та ухвалити рішення виходячи з інтересів дитини (а.с. 40). Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.05.2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану служби Луцького міського управління юстиції за актовим записом № 370, про що видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони спільне господарство не ведуть, мають окремі бюджети та понад три роки проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства» охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, морального , культурного , соціального та духовного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для забезпечення дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Статтями 18, 27 Конвенції «Про права дитини», визначено, що держави учасниці докладають усіх можливих зусиль для того щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до ст. 159 СК України визначено порядок вирішення питань спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від спільних з позивачкою дітей та спору щодо визначення місця проживання дітей між останніми немає. Висновком служби у справах дітей Луцької міської ради № 27 від 27.01.2021 року, за результатами розгляду заяви [PERSON] встановлено доцільність визначення терміном на три місяці наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: щосереди з 17 год. до 20 год. та щонеділі з 10 год. до 14 год. без присутності матері дитини. Зміст висновку був затверджений рішенням Луцької міської радою, за № 89-а «Про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною». Термін дії цього рішення встановлено на три місяці до 03.05.2021 року (а.с. 10). Із наведеного слідує, що наразі спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] не визначений. Таким чином, суд вважає обгрунтованою позовну вимогу про визначення порядку участі у вихованні дітей та вважає за необхідне визначити відповідачу запропонований [PERSON] порядок його участі у вихованні та спілкуванні з його сином [PERSON] , а саме: щосереди з 15 год до 20 год., самостійно забираючи дитину з дошкільного закладу та щосуботи, з 10 год до 18 год. без присутності матері дитини, але з обов`язковим харчуванням дитини в домашніх умовах. При визначенні саме такого способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, бере до уваги визнання відповідачем позову та вважає, що таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також відповідатиме інтересам [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Отже, із відповідача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 1816 грн., з яких по 908 грн. за кожну із заявлених позовних вимог. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення порядку участі у вихованні підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112, 141, 159 СК України,

Outcome: approved