Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

24 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по сплаті єдиного податку в Пенсійний фонд України, стягнення недоотриманого допомогу по безробіттю, стягнення середнього заробітку за час затримки по день звернення до суду, компенсація втрати частки доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що в Мостозагоні № 12 він проробив 27 років. З 14 жовтня 1986 року на посаді механіка дільниці. З 2000 року призначений на посаду начальника автотранспортного цеху. З 2008 року по 07 листопада 2013 року начальником гаражу з окладом 2700,00грн. 07.11.2013 року звільнився за згодою сторін. З жовтня 2012 року по 07 листопада 2013 року у підприємства перед ним утворилася заборгованість по заробітній платі та відпустках. На день звільнення розрахунку проведено не було. 25 листопада 2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в сумі 23030,81 грн. З 08 листопада 2013 року він став на облік в Лівобережне відділення центра зайнятості м. Дніпропетровська, де йому нараховували допомогу по безробіттю у розмірі 544,00 гривень на місяць. Його страховий стаж з 1998 року, 16 років (загальний стаж 27 років). Усі 15 років з його заробітної плати відраховувався єдиний внесок. Якщо підприємство має борги перед Пенсійним фондом, то стаж його найманих робітників зараховується виключно за період за який страховик сплатив збір. Тобто з жовтня 2012 року по листопад 2013 рік ПАТ «Мостобуд» не перераховував в Фонд соціального страхування єдиний внесок, чим порушив його право. Згідно довідки про середній заробіток, з урахуванням тривалості безробіття у відсотках, тобто недоотримана ним допомога по безробіттю по вині ПАТ «Мостобуд» з грудня 2013 року по квітень 2014 року 6898,22 грн. З 07 листопада 2013 року по теперішній час йому не виплачено заробітну плату, тому середня заробітна плата за час затримки розрахунку 8457,75грн. і індекс інфляції згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат» № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. і порядком, затвердженим КМУ від 29.02.2001 року № 159 з жовтня 2012р. по жовтень 2013р. становить 806,54 грн. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 8457,75 грн., заборгованості по сплаті єдиного внеску в Пенсійний фонд України з жовтня 2012 по грудень 2013 року, недоотриману допомогу по безробіттю у розмірі 6898,22 грн., компенсацію втрати частки доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 806,54 грн. (а.с.1-5). Окрім того, невиплата заробітної плати призвела до складного становища позивача та його сім'ї, повністю порушили його життєві принципи, переживання привели до наслідків хвороби і він змушений був звернутися до лікаря, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача заподіяну ним моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що не просить стягнути заборгованість по заробітній платі, оскільки вона вже стягнута судовим наказом Індустріального районного суду м. Дніпропетровська і 22.01.2014 року судовий наказ направлений до державної виконавчої служби Голосіївського району м. Києва та відкрито виконавче провадження, але поки виплат не має. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, подали до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнають частково, просять суд відмовити позивачу в частині стягнення моральної шкоди, стягнення єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, стягнення недоотриманої допомоги по безробіттю у розмірі 6898,22 грн. обґрунтовують тим, що при кожному перерахуванні заробітної плати працівнику, підприємство в обов'язковому порядку сплачує до Пенсійного фонду України нарахований на неї єдиний внесок, який сплачується паралельно і є невід'ємною складовою такої виплати. Таким чином, при погашенні заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], ПАТ «Мостобуд» одночасно буде перераховано до відповідного Управління Пенсійного фонду України єдиний соціальний внесок із заробітної плати. Погашення боргу по сплаті єдиних внесків є лише повна сплата підприємством соціальних внесків за місяць. Отже, з огляду на норми чинного законодавства України, ПАТ «Мостобуд» категорично заперечує проти вимог позивача з приводу стягнення саме на його користь єдиного соціального внеску та суми можливої допомоги по безробіттю у розмірі 6898,22грн., так як, такий вид платежів нерозривно пов'язаний із своєчасною сплатою заробітної плати на підприємстві загалом та, в даному випадку, не персоніфікує окремо взятого працівника. А, тому, лише від повного погашення заборгованості по заробітній платі залежить розмір соціальної допомоги працівникам, що були звільнені та знаходяться на обліку як такі, що тимчасово не працюють. Також просять взяти до уваги те, що тривалий час державні і комунальні підприємства не розраховуються з ними за окремі етапи вже виконаних робіт, а тому обставини несвоєчасної виплати заробітної плати не залежить від них. Щодо стягнення моральної шкоди позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заявлених вимог, а саме в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань виходив, визначаючи розмір (а.с.18-21). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до трудової книжки, 14.10.1986 року був прийнятий до Мостобудівельного загону № 12 ПАТ «Мостобуд» на посаду механіка дільниці. З 2000 року призначений на посаду начальника автотранспортного цеху. З 2008 року по 07 листопада 2013 року начальником гаражу. 07.11.2013 року звільнився за згодою сторін на підставі наказу № Мо/К-01136 від 2013 року за ст. 36 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.8). Відповідно до довідки про середню заробітну плату (для розрахунку виплат на випадок безробіття) середньоденна заробітна плата становить 68,69 грн. (а.с.9). Відповідно до розрахункового листа заборгованість по заробітній платі станом на 13.11.2013 року складає 23030 грн. 81 коп. (а.с.13). В своїх запереченнях представник відповідача підтвердив вказаний факт, та не заперечував того, що вказана до виплати сума до теперішнього часу не була виплачена позивачу. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Розмір заробітної плати не оспорювався представником відповідача, а також представником відповідача не оспорювалась наявність заборгованості у підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організацій повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки станом на час розгляду справи судом відповідачем не виплачено в повному обсязі кошти, належні позивачам при звільненні, то вимоги про стягнення на підставі ст.117 КЗпПУ середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день постановлення рішення суду. При визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з підприємства, суд виходить з наступного розрахунку. Середньоденна заробітна плата розрахована шляхом ділення заробітної плати, яка враховується для розрахунку середньої заробітної плати, гривень на кількість календарних днів в розрахунковому періоді (останні шість місяців), 10260,53 грн. /184,64 днів = 55,57 грн. З 07 листопада 2013 року звільнений і на день звернення до суду розрахунку не відбулося, 55,57грн. Ч 152,2 дня = 8457,75 грн. Отже, розмір компенсації, який повинен бути сплачений позивачу в зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 8457,75 гривень. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати розрахована шляхом нараховану, але не виплачену заробітну плату (після утримання аналогів і обов'язкових платежів) помножуємо на індекс споживчих цін, вирахуваний відповідно з Законом України № 2050-ІІІ від 19.10.2000р. і Порядком, затвердженим постановою КМУ від 29.02.2001р. № 159 становить з жовтня 2012р. по жовтень 2013р. Отже, розмір компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати становить 806,54 грн. В силу ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідач з жовтня 2012 року по день звільнення і надалі не сплачував заробітну плату позивачу, чим порушив його законні права на своєчасну оплату праці, і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні його нормальних життєвих зв'язків та хворобі. Суд вважає, що має місце порушення трудових прав позивача внаслідок затримки розрахунку у зв'язку з чим йому було завдано моральну шкоду згідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, але розмір відшкодування моральної шкоди позивач зазначив занадто завеликий, що не відповідає обставинам справи. Приймаючи до уваги дійсні обставини справи, враховуючи вимогу розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити частково позов позивача в частині відшкодування моральної шкоди на суму у розмірі 3000,00 грн., що відповідатиме дійсним обставинам справи. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті єдиного внеску в Пенсійний фонд України, стягнення недоотриманого допомогу по безробіттю суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки такі внески сплачуються одночасно з виплатою заробітної плати, а стягнення недоотриманої на думку позивача допомоги по безробіттю на користь звільненого працівника взагалі не передбачена чинним законодавством, оскільки не є ні заробітною платою, ні шкодою, ні збитками чи упущеною вигодою. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в діях відповідача вбачається порушення законодавства про працю. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості по сплаті єдиного податку в Пенсійний фонд України, стягнення недоотриманого допомогу по безробіттю, стягнення середнього заробітку за час затримки по день звернення до суду, компенсація втрати частки доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати та стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, вказані судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial