Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

24 листопада 2015 року представник ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 014/5676/74/81249 (далі кредитний договір) відповідно до якого відповідачу 1 було надано кредит в розмірі 30044 доларів США з кінцевим терміном повернення 06 вересня 2027 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідач 1 між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки від 06 вересня 2007 року (далі договір поруки). За таких обставин представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачазаборгованість за кредитом на загальну суму 19378,79 доларів США, що станом на 25 вересня 2015 року за курсом НБУ еквівалентно 415955 гривень 43 копійок, а також суму сплаченого судового збору з кожного відповідача у розмірі 3199 гривні 67 копійок. В судове засідання представник позивача не зявилася, направила до суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у її відсутність (а.с. 52). Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суд не повідомили через представника направили заперечення (а.с. 76-78, 79-82, 127-129). Представник відповідачів в судовому засіданні, надавши уточнення до заперечення пояснила, що відповідач 1 не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог та стягнення з нього суми заборгованості у розмірі 19378,79 доларів США, заперечуючи проти визначеної позивачем суми в еквіваленті по курсу НБУстаном на 25 вересня 2015 року, посилаючись на значні зміни валютного курсу, так як такі ризики не залежали від відповідачів, а його теперішній матеріальний стан, перебування на утриманні непрацездатних батьків, неповнолітніх дітей ставить у нерівне становище, як сторони за договором (а.с.127-129). Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 24 грудня 2015 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 61-62). Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. 06 вересня 2007 року сторони уклали кредитний договір, на підставі якого відповідачу 1 було надано кредит на умовах строковості, поворотності та платності шляхом надання грошових коштів в сумі 30044 доларів США, з кінцевим терміном повернення 06 вересня 2027 року (а.с.23-29). 06 вересня 2007 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідача 1 між позивачем та відповідачем 2 було уклали договір поруки (а.с. 39-41). За вимогами про дострокове виконання зобовязання за кредитним договором від 01 липня 2015 року, яку позивачі отримали 09 липня 2015 року, що підтверджується поштовим відправленням, позивач запропонував відповідачам погасити прострочену заборгованість (далі вимога, а.с. 43-46). З банківської ліцензії, дозволу вбачається, що позивач має право на здійснення операцій в іноземній валюті (а.с. 47-50). За п. 1.1, 1.2 кредитного договору, позивач на положеннях та умовах цього договору надає відповідачу 1 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30044 долари США на строк до 06 вересня 2027 року. Відповідно до п. 5.5, 5.7 кредитного договору відповідач 1 зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені кредитним договором, у разі невиконання або неналежного виконання відповідач 1 договору. Відповідач 1 в строки передбачені договором повинен здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів у валюті, що відповідає валюті кредиту. За п. 8.3, 8.7 кредитного договору у разі зміни курсу валюти відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе відповідач 1. З підписанням договору, відповідач 1 свідчить, що йому розтлумачено(зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану відповідач 1. Відповідач 1 свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких відповідач 1 виходив при укладенні цього договору відповідач 1 приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього договору. Згідно п. 9.1 кредитного договору, договір набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за цим договором. З п. 2.1 договору поруки вбачається, що у разі невиконання відповідачем 1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідачем 1 включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, штрафних санкцій. Пунктом 2.4 договору поруки передбачено, що відповідач 2 здійснює погашення боргових зобовязань за кредитним договором у валюті кредиту. Погашення відповідачем 2 боргових зобовязань за кредитним договором в іншій валюті, ніж валюта кредиту, здійснюється лише за згодою сторін. За п. 2.5 договору поруки, відповідач 2 приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання відповідач 1 боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в повному обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом пяти банківських днів з дати направлення відповідної письмової вимоги банку. Таке виконання здійснюється відповідач 2 шляхом перерахування відповідної суми на рахунок, зазначений банком. Відповідальність відповідача 2 відповідно до п.4.1 договору поруки припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо [PERSON] в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобовязання не предявить вимоги до відповідача 2. Зі звіту операцій здійснених відповідачем 1 в період з 01 листопада 2014 по 30 вересня 2015 року вбачається, що відповідач 1 мав надходження та здійснював витрати (а.с.87- 92). Відповідачі належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконували, у звязку з чим станом на 25 вересня 2015 року мають заборгованість перед позивачем на суму 19378,79 доларів США, яка складається з заборгованості по: кредиту 17114,95 доларів США; відсоткам 2263,84 долари США (а.с.8- 12). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст. 192 ЦК України). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст.526 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. (ч. 1, 2, 3 ст. 533 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобовязань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст. 554 ЦК України). Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором(ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов'язок позичальникаповернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має правовимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, тасплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (1 ст.1054 ЦК України). Кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», далі Закон № 2121-III). Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності. Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті (ст.47 Закону № 2121-III). Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (ч.1 ст. 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», далі Декрет). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів. Заперечуючи проти позовних вимог заявлених позивачем у еквіваленті в національній валюті, відповідачі не заперечували, що за кредитним договором мається заборгованість у розмірі 19378,79 доларів США, тому ці обставини не підлягають доказуванню. Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором. У кредитному договорі виконання зобовязання визначено з використання лише іноземної валюти, а виходячи з банківської ліцензії, дозволу позивач має право на здійснення операцій в іноземній валюті на території України, тому суд може ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті без зазначення еквіваленту в національній валюті. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією зазначеною у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», постанові Верховного суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15 в яких Верховний Суд України зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Необхідно зазначити, що дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших санкцій передбачених договором, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК Українине означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому при невиконанні рішення суду у позивача виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязальні правовідносини не припинилися. Слід констатувати, що саме по собі зменшення прибутків відповідача, зміна матеріального становища, перебування на утриманні непрацездатних осіб не є обставинами, які можна віднести до форс-мажорних, а фінансова криза є явищем, яке не належить до обставин непереборної сили, що позбавляють відповідача необхідності виконувати умови укладеного договору. Відповідач не довів, що зміна обставин є істотною та має привести до зміни умов договору щодо не сплати основного грошового боргу, відсотків за користування кредитом. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору поруки встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань відповідача 1 за кредитним договором у повному обсязі. В результаті порушення відповідачем 1 виконання зобовязання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пунктів 5.5 кредитного договору, 2.5 договору поруки використав право достроково стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, надіславши 01 липня 2015 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й предявив позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Оскільки, позивач 24 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 суми заборгованості, шестимісячний строк не можна вважати пропущеним. Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14. Вирішуючи справу

Outcome: approved