Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

25 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку та визнання права власності. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається, що їй з відповідачем належить житловий будинок [ADDRESS] . Її частка становить 61/100 вказаного будинку, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідача - 39/100 ч. Просила суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 39/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , вартість якої в сумі 21 450 грн. нею внесено на депозитний рахунок суду і вказані кошти передати відповідачу [PERSON] та визнати за нею право власності на цю частку. В правове обґрунтування своїх позовних вимог посилається на положення ст. 365 ЦК України, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Вважає, що частка відповідача є незначною та не може бути виділена в натурі. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року прийнято до розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] посилається, що йому з відповідачем належить на праві спільної часткової власності житловий будинок [ADDRESS] , який вважає, можна поділити та виділити в натурі кожному з співвласників частки відповідно до запропонованого ним проекту. [PERSON] перешкоджає йому користуватися його часткою будинку, який знаходиться в занедбаному стані, чим порушує його права як власника. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] , вона ж відповідач за зустрічним позовом та її представник за угодою адвокат Шамшурін Ю.В. первісний позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Зустрічний позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити з підстав та обставин, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач [PERSON] , він же позивач за зустрічним позовом, в судовому засіданні первісний позов не визнав, не згоден з розміром компенсації за належну йому частку будинку та заперечує проти припинення його права спільної часткової власності. Зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якої пояснив так, як це викладено в заяві. Суд, заслухавши пояснення позивача та її уповноваженого представника, відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Положеннями статті 364 цього ж Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або не подільною. Відповідно ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Установлено, що сторонам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Так, [PERSON] належить 61/100 ч. вказаного будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2016. Інша частка, а саме: 39/100ч. - [PERSON] , яка не зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно технічного паспорту виданого 04 травня 2016 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», інвентаризаційна справа № 145 житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А,а», сараїв літ. «Б, б», гаража літ. « Г», погріба літ. «В», вбиральні літ. «Е», навусу літ. «Д», колонки літ. «К», огорожі №1, 1957 року забудови, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., оціночна вартість якого згідно звіту про незалежну оцінку майна проведену ФОП [PERSON] від 10.08.2020 становить 55 000 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 10.08.2020, виготовленого року ФОП [PERSON] , вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 55 000 грн. Згідно квитанції №51044690 від 19.08.2020, позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок Державної казначейської служби України грошові кошти у сумі 21 450 гривень - вартість 39/100 частки вказаного житлового будинку. При цьому суд зазначає, що посилання позивача, що виділ частки відповідача [PERSON] є неможливим заслуговують на увагу. Як установлено, частка відповідача є незначною і враховуючи характеристику житлового приміщення, житлова площа якого складає 29,9 кв.м. 1957 року забудови, суд приходить до висновку про неможливість виділу цієї частки в натурі. Отже, первісний позов є обґрунтованим, підтверджений належними доказами і тому суд його задовольняє. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку, господарських будівель та присадибної ділянки в натурі, то вони задоволенню не підлягають з огляду на таке. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі, коли це можливо без не розмірної шкоди для його призначення. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55(1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів суду обставин зазначених ним у зустрічній позовній заяві та доказів в підтвердження своїх вимог і заперечень не надав. Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна відсутній. Суд критично відноситься до наданого [PERSON] проекту поділу житлового будинку, оскільки він виготовлений ним власноручно. З огляду на викладене, в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє. Оскільки первісний позов задоволено, то з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 681 грн. 60 коп., що підтверджено документально.

Outcome: approved