Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

26 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та [PERSON] та визнати за собою право власності на цей будинок. Позов мотивує тим, що з 09.11.1985 року по 04.11.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу вони придбали житловий будинок [ADDRESS], який було зареєстровано на чоловіка. 04.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Майнового спору після розірвання шлюбу між [PERSON] не було. Весь час з липня 2009 року позивачка самостійно доглядала за будинком, сплачувала за комунальні послуги та робила ремонти. Після розірвання шлюбу [PERSON] виписався зі спірного будинку та переїхав до [PERSON], з якою пізніше одружився. Будинок [ADDRESS] за домовленістю між сторонами залишився позивачці, з якою проживали їх діти, проте документально оформити свої права за життя [PERSON] позивачка не встигла. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов спірний житловий будинок. Спадкоємцями після його смерті є друга дружина [PERSON], та дві доньки від першого шлюбу, [PERSON] та [PERSON] Оскільки спірний будинок було придбано у шлюбі з [PERSON], а після розірвання шлюбу був залишений за домовленістю їй у власність, просить визнати спірний будинок спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов визнали, не заперечували проти його задоволення. Зазначили, що при розподілі майна після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , за домовленістю між ними, [PERSON] залишив колишній дружині , з якою проживали їх діти, належну йому ? частину спірного будинку , і таким чином [PERSON] стала його власницею. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1985 року по 04.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.05.1989 року. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні законодавчі положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка говорить про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, як було встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами по справі, вищевказаний житловий будинок був придбаний [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, та оскільки частки дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, позивачці належить право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку. 04.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №227 від 04.11.2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]). В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було проведено розподіл майна . [PERSON] залишив у власності [PERSON] належну його ? частину будинку, та спірний житловий будинок за домовленістю між сторонами залишився у володінні [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.07.2015 року. Отже, придбаний за спільні грошові кошти житловий будинок [ADDRESS] за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу ,при розподілі майна, коли [PERSON] передав [PERSON] належну йому 1/2 частку спірного будинку , залишився у власності позивачки. Проте через відсутність коштів сторони оформити свої права за життя [PERSON] не встигли. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у зв'язку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, реалізувати своє право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] провели розподіл майна, та домовилися про те, що спірний житловий будинок залишиться у власності позивачки, відповідачі визнали вимоги позивачки в повному обсязі та підтвердили наявність вказаної домовленості, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Outcome: approved