Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

26.02.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. За її клопотанням [PERSON] металургійна академія України залучена до участі у справі в якості співвідповідача та [PERSON] залучена, як колишній директор Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України, яка підписала наказ про звільнення позивача, як третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. В обгрунтування позову зазначила, що звільнення її з посади чергової гуртожитку є незаконним. У листопад 2015 року їй потрібно було поїхати до своєї дочки у м. Москва, і 02.11.2015 року вона домовилась з [PERSON], та завідуючою гуртожитку, її безпосереднім керівником, [PERSON], написала заяви на імя директора технікуму та передала їх [PERSON], яка не заперечувала проти того, щоб замість позивача відпрацювала її зміни [PERSON] Зі слів завідуючої гуртожитку [PERSON], вона повідомила про це директора і на заміну чернувань була надана усна згода. Вважає, що її звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Тому просить, уточнивши позовні вимоги, визнати недійсним наказ [PERSON] металургійної академії України, в особі її відокремленого підрозділу Вільногірського технікуму, від 23.02.2016 року № 16-ОС «Про звільнення [PERSON]В.», та поновити її на роботі у Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України в якості чергової гуртожитку. Стягнути на її користь з [PERSON] металургійної академії України, в особі її відокремленого підрозділу Вільногірського технікуму, середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представники [PERSON] металургійної академії України в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивач правомірно звільнена з роботи за прогул. Третя особа [PERSON]В проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що на час звільнення позивача займала посаду директора Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України, на теперішній час перебуває на пенсії. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді чергової гуртожитку Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України у м. Вільногірську та наказом від 23.02.2016 року за № 16-ОС звільнена з займаної посади цього ж числа за прогул відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП (а.с. 3, 4). Наказом від 15.02.2012 року за № 126-1-к з [PERSON] укладено контракт на посаду директора Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України, тобто на час підписання наказу про звільнення його підписано повноважною особою (а.с. 27). [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації «Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України у м. Вільногірську» (викладачі) (а.с. 35). Згідно акту від 02.02.2016 року, складеного трьома співробітниками Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України, [PERSON] відмовилась від написання пояснень стосовно заміни змін чергової гуртожитку [PERSON] 05.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 06.11.2015 року з 20.00 до 08.00, 09.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 10.11.2015 року з 20.00 до 08.00, 13.11.2015 року з 08.00 до 20. 00. 14.11.2015 року з 20.00 до 08.00. Про те, що не повідомили директора про даний факт. Чому заяви [PERSON] були надані директору тільки 02.02.2016 року о 17.15 (а.с. 36). Акт щодо відмови від підписання [PERSON] акту від 02.02.2016 року складено трьома співробітниками Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України (а.с. 37). 02.02.2016 року завідуюча гуртожитку [PERSON] надала пояснення про те, що заяви [PERSON] на заміни змінами не надала директору, так як такі заяви завжди були внутрішніми документами і ніколи директор їх не підписував і не реєстрував (а.с. 38). [PERSON] надала 12.02.2016 року письмові пояснення про те, що вона відпрацювала за [PERSON] чотири зміни, заяви на заміну змінами знаходяться у [PERSON] Відробляла, оскільки у липні [PERSON] працювала за неї, коли її чоловіка призвали до Збройних Сил України. Дозвіл на заміну змінами отримала від [PERSON], за час роботи ніяких порушень не виявлено. Зміни здавала вчасно (а.с. 65). [PERSON] надала 02.02.2016 року письмові пояснення, що приблизно 3, 4, 7, 8 листопада 2015 року вона їздила у м. Москву. Повернулася 11.11.2015 року. Заяви на ці дні віддала завідуючій гуртожитку [PERSON], оскільки [PERSON] доручила [PERSON] усі заяви робітників гуртожитку зберігати у себе. Це їй відомо зі слів [PERSON] (а.с. 34). В посадовій інструкції для чергової гуртожитку, з якою ознайомлена [PERSON], вона підпорядкована завідуючій гуртожитком. Щодо підпорядкування будь-яких осіб посадова інструкція завідуючої гуртожитку відомостей не містить (а.с. 39-43). До матеріалів справи долучені заяви [PERSON] від 16.07.2015 року на імя завідуючої гуртожитком про надання дозволу на заміну змін з [PERSON] на 17.07.2015 року з 08.00 до 20.00, 18.07.2015 року з 20.00 до 08.00, 21.07.2015 з 08.00 до 20.00, 22.07.2015 року з 20.00 до 08.00 та від 24.07.2015 року 25 і 26.07.2015 в звязку з сімейними обставинами (а.с. 10-14). До матеріалів справи долучені заяви [PERSON] від 02.11.2015 року на імя завідуючої гуртожитком про надання дозволу на заміну змін з [PERSON] 05.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 06.11.2015 з 20.00 до 08.00, 09.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 10.11.2015 року з 20.00 до 08.00, 13.11.2015 з 08.00 до 20.00, 14.11.2015 з 20.00-08.00 (а.с. 30-32). Вказані заяви містять підпис [PERSON] з чого випливає, вона проти заміни не заперечує. До матеріалів справи долучені заяви [PERSON] від 02.11.2015 року на імя директора Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України [PERSON] про надання дозволу на заміну змін з [PERSON] 05.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 06.11.2015 з 20.00 до 08.00, 09.11.2015 року з 08.00 до 20.00, 10.11.2015 року з 20.00 до 08.00, 13.11.2015 з 08.00 до 20.00, 14.11.2015 з 20.00-08.00, (а.с. 44-46). Згідно табелю обліку робочого часу, [PERSON] працювала зміну 05.11.2015 року - 12 годин, 06.11.2015 року - 4 години, 07.11.2025 року - 8 годин, 09.11.2015 року - 12 годин, 10.11.2015 року - 4 години, 11 листопада 2015 року - 8 годин, 13.11.2015 року - 12 годин, 14.11.2015 року - 4 години, 15.11.2015 року - 8 год. (а.с. 47). Виходячи з цього та проаналізувавши зміст наказу про звільнення, встановлено, що 05.11.2015 року позивач мала чергувати з 08.00 год до 20.00 год. (12 годин), 06.11.2015 року 20.00. до 08.00, тобто до ранку 07.11.2015 року (12 годин), 09.11.2015 року з 08.00 год. до 20.00 год. (12 годин), 10.11.2015 року - з 20.00 год. до 08.00 год., тобто до ранку 11.11.2015 року (12 годин), 13.11.2015 року з 08.00 год. до 20.00 год. (12 годин), 14.11.2015 року з 20.00 год. до 08.00 год. 15.11.2015 року (12 годин), виходячи з тривалості змін позивача (12 год.). Свідок [PERSON], чергова гуртожитку Вільногірського технікуму, суду пояснила, що вона відпрацювала за [PERSON] зміни. Попередньо просила дозволу у безпосереднього кевівника [PERSON] і вона доволила. У липні 2015 року її чоловіка призвали до Збройних Сил України. У неї двоє дітей і їй було важко. За згоди безпосереднього керівника [PERSON] вона помінялась змінами з [PERSON], яка у той час була у відпустці. Потім замість [PERSON] відпрацювала шість змін у той час, коли сама була у відпустці. Свідок [PERSON], завідуюча гуртожитку Вільногірського технікуму, суду пояснила, що у липні 2015 року [PERSON] звернулась до неї, бо її чоловіка потрібно було збирати в АТО, вона написала заяви і за неї відпрацювала [PERSON], яка пояснила, що у листопаді їй потрібно поїхати до м. Москва. Директора про це повідомила у телефонному режимі, а заяви про заміну чергування залишились у неї, яка завідуючої гуртожитком, оскільки вони ніколи не реєструвалися. Відділ кадрів ці заяви від неї не приймав. Ця практика заміни існує давно. [PERSON] зміни за [PERSON] відпрацювала у листопаді. В першу чергу з цим питанням вони звернулись до неї, бо вона їх безпосередній керівник. Табелювання вона проводила особисто і поставила [PERSON] робочі зміни. Розпорядження про вихід у листопаді 2015 року [PERSON] з відпустки не було. Надані представниками відповідача копії наказів про надання відпусток іншим особам, про прийняття тимчасово на посаду чергової гуртожитку та заяв про надання щорічних основних відпусток, а також наказу про надання відпусток у 2013 та 2014 роках [PERSON] є неналежними доказами відповідно до положень ч. 1 ст. 58 ЦПК України, оскільки не містять відомостей щодо предмету доказування (а.с. 48-50, 66-70). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача адвоката [PERSON] про те, що вказані докази свідчать про те, що позивач знала яким чином слід оформлювати щорічну відпустку або відпустку без збереження заробітної плати, а також те, що у Вільногірському технікумі будь-які переміщення працівників мають оформлюватись наказом, оскільки питання належного оформлення документів у сфері трудових відносин входить до виключної компетенції адміністрації підприємства, яка має нести за це відповідальність. Допитана, як свідок [PERSON] пояснила, що усі питання оформлюються наказами, а не за усною домовленістю. Такий порядок заміни змін існував у гуртожитку, однак їй, як директору, про це не було відомо. Заміна особи має бути офіційною, відповідно до процедури діловодства. Заяви приймає відділ кадрів, вони візуються директором і видається наказ. [PERSON] усне або письмове розпорядження про прийом нею заяв не отримувала. Про те, що [PERSON] не була на роботі вона, як директор, дізналася з пліток. Про те, що [PERSON] у листопаді виходила на роботу їй не відомо і з відпустки [PERSON] не викликалась і до роботи не допускалась. [PERSON], заступник директора Вільногірського технікуму, суду пояснив, що йому відомо, що [PERSON] поїхала до Москви та провела заміну з порушенням. В табелі їй були проставлені робочі дні. Облік робочого часу на той час вела завідуюча гуртожитком. Підставою для внесення відомостей до табелю робочого часу є явка особи на роботу. Якщо особа не виходить на роботу, то зазначається причина, якщо просто не вийшов, то це також має бути зазначено. Усі заміни мають бути оформлені наказами. [PERSON], секретар директора, пояснила, що від [PERSON] заяви про заміни змін не отримувала. Від [PERSON] також, за телефоном її також ні про що не повідомляли. [PERSON] у листопаді 2015 року заяву про відкликання її з відпустки не подавала. Журналу реєстрації внутрішньої кореспонденції немає, оскільки реєструється тільки та пошта, яка надійшла на адресу технікуму ззовні. Є також журнал наказів. Свідок [PERSON], інспектор відділу кадрів Вільногірського технікуму, пояснила, що у лютому 2016 року виявилося, що [PERSON] у листопада 2015 року була відсутня на роботі 6 змін. Табель робочого часу заповнювала [PERSON] і у листопаді 2015 року у [PERSON] стояли робочі дні. Заробітну плату за ці зміни [PERSON] отримала. Заяви зявилися тільки у лютому 2016 року. Про те, що [PERSON] була відсутня ніхто не знав. Подання робітником заяви про короткочасну відпустку є обовязковим. [PERSON] не мала право самостійно дозволяти своїм підлеглим йти у відпустку. Свідок [PERSON], інженер з охорони праці Вільногірського технікуму, пояснив, що інструктаж проводиться виконавцем робіт. або безпосереднім керівником. Заміна змін чергових гуртожитку не передбачена. Згідно КЗпП працювати підряд дві зміни заборонено. Після відпрацювання однієї зміни у 12 годин має бути надана перерва у 12 годин для відпочинку. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України власника має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Підставою для звільнення за прогул є відсутність працівника протягом трьох і більше годин на робочому місці без поважних причин. Законодавством не зазначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і врахувати будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з подальшими змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Відповідно до Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат за час вимушеного прогулу, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. (п.8 Порядку). За приписами ч. 1 ст. 147 ЦПК України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Звільнення є видом дисциплінарних стягнень, отже тут слід застосовувати загальні терміни передбачені у ст. 148 КЗпП - уся процедура має бути виконана протягом місяця з дня виявлення проступку без врахування часу хвороби або перебування працівника у відпустці. Моментом закінчення цього терміну слід вважати дату фактичного звільнення, а не дату видання відповідного наказу (ст. 147 КЗпП ). Якщо проступок виявили не\~відразу, то з\~дня його вчинення та до\~винесення наказу про звільнення повинно пройти не\~більше 6 місяців. Слід враховувати, що ст. 148 КЗпП передбачає обчислення місячного строку для застосування стягнення з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Щодо нереєстрації заяв [PERSON], то слід зазначити, що відповідачем не доведено те, що вони написані іншою датою, тобто вже після зясування обставин відсутності [PERSON] на роботі. З письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON], які містяться в матеріалах справи, випливає, що вони знаходились у завідуючої гуртожитку, що підтвердили [PERSON] та [PERSON], як свідки. При звільненні працівника за прогул факт відсутності працівника на роботі має бути зафіксовано належним чином, що зроблено не було. У табелі обліку робочого часу та виходу на роботу відмітка про відсутність працівника не зроблена. Письмові пояснення від [PERSON], [PERSON] та їх безпосереднього керівника [PERSON] відібрані, однак обставини, які викладені у їх поясненнях не перевірені, оцінка діям та причинам відсутності [PERSON], поясненням [PERSON] та [PERSON], адміністрацією Вільногірського технікуму не надана, оскільки це не відображено у наказі про звільнення. Складені акти стосуються надання пояснень виключно [PERSON] При цьому інші особи до дисциплінарної відповідальності, окрім [PERSON], не притягувались. Слід зазначити, що звільнення є крайньою мірою дисциплінарної відповідальності працівника і рішення про застосування такого стягнення має бути прийнято з урахуванням тяжкості проступку, обставин, за яких його вчинено, попередньої роботи та поведінки працівника. Поведінка працівника може бути кваліфікована як порушення трудової дисципліни, в тому числі прогулу, за наявності вини працівника. В даному випадку, оскільки позивач працює позмінно по 12 годин, що зясовано в процесі судового розгляду, в табелі відображена робота на протязі календарного дня, а не на протязі зміни. Якщо у робітника робоча зміна починається о 20 год., а закінчується о 8 год. наступного дня, в табелі проставляється в день початку зміни 4 год. (з 20 год. до 24 год.), в день закінчення 8 год. (з 0.00 год. до 08.00 год.). Вказане відповідає табелю обліку робочого часу (а.с. 47). Згідно довідки від 08.04.2016 року за вих. № 212-16, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 135,98 грн. (при 12 годинній змінності праці) (а.с. 76). Тобто, середньогодинна заробітна плата позивача становить 11,33 грн. Час вимушеного прогулу, виходячи із графіку роботи позивача, починаючи відлік з 24.02.2016 року до 12.04.2016 року становить 300 годин. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача дорівнює: 3399 грн. (11,33 грн. х 300 год.), суми стягуються судом без утримання податку та обовязкових платежів з [PERSON] металургійної академії України, як юридичної особи. В процесі розгляду справи [PERSON] металургійна академія України притягнута до участі у справі, як співвідповідач за клопотання позивача. Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України є іншим окремим відповідачем по справі. Положеннями діючого цивільного процесуального кодексу не передбачена заміна відповідача або виключення відповідача. З наданих суду документів вбачається, що Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України є філією (іншим відокремленим підрозділом) академії без права юридичної особи (а.с. 9, 16-24). З 22.03.2016 року наказом № 168-1-к призначено виконуючою обовязки директора Вільногірський технікум [PERSON] металургійної академії України [PERSON] Вказана особа була присутня в судовому засіданні під час розгляду справи. Суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу з юридичної особи [PERSON] металургійної академії України, а не Вільногірського технікуму, як філії (відокремленого підрозділу). При цьому представник відповідача категорично заперечував проти того, що [PERSON] металургійна академія України діє в особі Вільногірського технікуму [PERSON] металургійної академії України, який є окремим відповідачем по справі. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Слід враховувати те, що суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, не може бути задоволена позовна вимога [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення. Тому, з відповідача [PERSON] металургійної академії України на користь держави, суд стягує судові витрати у розмірі 1102 грн. 40 коп. (551,20 грн. Х2) за розгляд справи у суді, враховуючи положення ЗУ «Про судовий збір» щодо мінімального розміру судового збору. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, виходячи з графіку роботи позивача, в сумі 2130,04 коп. (11,33 грн. Х 180 год.) допустити до негайного виконання.

Outcome: partial