Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

26.08.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про оспорювання батьківства у якому просить виключити відомості про нього як батька з актового запису №1685 від 23.07.2020 року про народження [INFO] [PERSON] , складеного Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 08.02.2019 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Однак вже в серпні 2019 року сторони припинили проживати однією сім`єю. 18.10.2020 року шлюб між сторонами у справі було розірвано, про що в низі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено актовий запис №130. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] , батьком якої був записаний позивач, однак позивачу не було відомо про цю обставину. Позивач стверджує, що не є біологічним батьком дитини, а тому відомості про нього як батька дитини підлягають виключенню з актового запису про народження [PERSON] . Ухвалою суду від 02.09.2020 року відкрито провадженні у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 08.09.2020 року до суду надійшло клопотання відповідачки у якому відповідачка зазначила, що визнає позов та підтверджує ту обставину, що позивач не є батьком [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з наведеним відповідачка просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 06.10.2020 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем. Ухвалою суду від 03.11.2020 року задоволено заяву представника позивача про виклик та допит в судовому засіданні свідків, в тому числі допит сторін в якості свідків. Ухвалою суду від 03.11.2020 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 08.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду показав, що відповідачка є його колишньою дружиною. Приблизно за два місяці до офіційного розлучення позивач та відповідач вже не спілкувались. У відповідачки вже був інший чоловік. Потім коли народилась дитини відповідачка зателефонувала позивачу та повідомила, що оскільки не вистачило десь 5 днів після розлучення аби позивач не був записаний батьком дитини, його записали батьком. Будь-які відносини між сторонами припинились у серпні 2019 року і після цього жодного спілкування не було. До цього подружжя проживало у бабусі відповідачки на дачі в м. Бориспіль. Після серпня 2019 року єдине спілкування з відповідачкою було у вересні 2019 року при розлученні. Родичі подружжя були обізнані про те, що сторони перестали проживати разом, при цьому позивач переїхав проживати до своєї матері. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка [PERSON] суду показала, що позивач є її колишнім чоловіком. З серпня 2019 року сторони припинили спільне проживання, не спілкувались один з одним, лише у вересні при підготовці матеріалів для розлучення та на самому розлученні у жовтні 2019 року. У липні 2020 року у відповідачки народилась дитина і відповідачка стверджує, що позивач не є біологічним батьком дитини. Приблизно за місяць до серпня 2019 року шлюбних стосунків між подружжям вже не було. З біологічним батьком дитини відповідачка почала зустрічатись з вересня 2019 року і зустрічалась із ним приблизно пів року. Біологічному батьку відповідачка казала, що в нього є дитина, однак він дитини не визнає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є матір`ю позивача, а відповідачка її колишня невістка. До серпня 2019 року позивач та відповідачка проживали у бабусі відповідачки. На скільки відомо свідку, до розриву між подружжям призвело те, що невістка зі своїми сестрами вночі була в кафе, знаходилась у нетверезому стані, позивач забрав її з кафе і вдома вона вчинила сварку, тому позивач пішов від неї, прихав до свідка і був дуже засмучений. Наступного дня позивач забрав свої речі і більше ніяких стосунків між сторонами не було. З ініціативи відповідачки подружжя офіційно розлучилось. Про вагітність відповідачки нічого не було відомо, а потім її побачили на вулиці та зрозуміли, що вона вагітна. При цьому, перерахували періоди та зрозуміли, що дитина не від позивача. Свідок мала серйозну розмову зі своїм сином і він твердо відповів, що стосунків з відповідачкою в нього не було. З серпня 2019 року позивач проживає разом зі свідком. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивач є його сином, а відповідачка його колишня невістка. У літку 2019 року сторони у справі фактично розійшлись і більше між собою не спілкувались. Позивач має довірительні стосунки зі свідком, як друзі, а не як батько та син, тому позивач все йому розповідає та ділиться своїми проблемами. Після розриву сторони бачились лише два рази, коли подавали заяву на розлучення та коли отримували рішення суду про розірвання шлюбу. За твердженням свідка позивач не є батьком дитини. Позивач дуже тяжко переніс розрив з відповідачкою і якщо б будь-яке спілкування між ними відбувалось, то позивач був би щасливим, однак цього не було. Свідок якось побачив відповідачку та побачив, що вона вагітна. Про це свідок розповів позивачу і останній був від цієї новини в шоці. У місті всі про все знають, тому і свідку відомо хто насправді є біологічним батьком дитини і це не позивач. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона двоюрідна сестра відповідачки, а позивач колишній чоловік відповідачки. В кінці літа 2019 року сторони у справі припинили спільне проживання і більше не зустрічались, а у жовтні 2019 року подружжя офіційно розлучилось. В липні відповідачка народила дитину, але не від позивача. Сама відповідачка казала свідку, що позивач не є батьком дитини. Свідку не відомо хто саме є біологічним батьком дитини, однак відомо про те, що після розлучення з позивачем у відповідачки був інший чоловік з яким вона зустрічалась. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є двоюрідною сестрою відповідачки, а позивач колишній чоловік відповідачки. Свідок зазначає, що з кінця літа 2019 року сторони разом не проживають і не зустрічаються, в жовтні вони офіційно розлучились, а в липні 2020 року у відповідачки народилась дитина. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що відповідачка якось зателефонувала йому та повідомила, що народила дитину і що позивач не є батьком дитини, однак у зв`язку із тим, що станом на час народження дитини не минуло 10 місяців з часу розірвання шлюбу, саме позивача записали батьком дитини. Позивач вислухав відповідачку та сказав, що тоді це питання слід вирішувати через суд на що відповідачка погодилась. Позивач зазначає, що сама відповідачка казала йому, що він сто відсотків не є батьком дитини. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в лютому 2019 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, а в серпні 2019 року сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки. В жовтні 2019 року подружжя офіційно розлучилось. В липні 2020 року у відповідачки народилась дитина. При цьому, і сторони, і свідки підтверджують період відсутності відносин між сторонами, який є більшим ніж 11 місяців, отже дитина не є дитиною позивача. Однак поскільки до народження дитини не минуло 10 місяців після розірвання шлюбі, позивача було записано батьком. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просить позов задовольнити та додатково пояснила суду, що позивач дійсно не є біологічним батьком дитини, тому відомості про нього як батька дитини мають бути виключені з актового запису про народження. Відповідачка вказує, що позивач сто відсотків не є батьком дитини, оскільки фактично до народження дитини відповідачка не мала близьких стосунків з позивачем один рік. Останні близькі стосунки з позивачем у відповідачки були в липні 2019 року, а дитина народилась в липні 2020 року. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявні клопотання третіх осіб про розгляд справи за відсутності їх представників. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків та покази сторін в якості свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2019 року сторони у справі уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13). За змістом свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, про що 18.10.2019 року складено відповідний актовий запис №130 (а.с. 14). [INFO] народилась [PERSON] про що 23.07.2020 року складено відповідний актовий запис №1685. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю дитини записана [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Відповідно до положень ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. За змістом ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поряд із цим, згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, запис позивача батьком дитини був здійснений у порядку ст. 122 СК України, враховуючи, що станом на час народження [PERSON] не минув десяти місячний термін від дня припинення шлюбу між сторонами. Приймаючи рішення про задоволення позову суд приймає визнання сторонами тієї обставини, що між ними не було близьких стосунків за рік до народження дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] . Ураховуючи покази свідків, покази сторін в якості свідків та їх пояснення, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані які б могли свідчити про те, що виношування дитини тривало більш ніж середньостатистичне виношування жінкою дитини, суд дійшов висновку про наявність дійсної відсутності кровного споріднення між позивачем та [PERSON] , що є підставою для виключення даних про позивача як батька цієї дитини з актового запису про народження, відповідно позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи, що позовні вимоги відповідачка визнала до початку розгляду справи по суті, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в розмірі 420,40 грн., а інша частина судового збору у розмірі 420,40 грн., що дорівнює 50%, має бути повернута позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved