Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

25 червня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачка більше 9 років не проживає в квартирі, виїхала за межі України, особисті речі в житловому приміщенні не знаходяться. Ухвалою від 04 липня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлений загальний порядок розгляду справи. 08.08.2019 року закрито підготовче провадження. 07.10.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] від 01.10.2019 року. Зазначає, що вона зареєстрована в житловому приміщені за адресою: [ADDRESS] , де фактично не мешкає з моменту від`їзду в 2012 року. Ніяких ії особистих речей за вищевказаною адресою немає. На даний момент мешкає за межами України в Чорногорії . Вона повністю згодна з позовними вимогами [PERSON] та не заперечує проти зняття ії з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Просить розглянути дану справу без ії участі, з прийнятим судом рішення буде згодна. 24 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання позивача про уточнення персональних даних відповідачки в якому просить визнати правильним написання прізвища відповідача [PERSON] , оскільки отримані судом дані свідчать про правильне написання ії прізвища та фактичного місця проживання в Чорногорії . Позивач та третя особа звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 12 березня 2012 року на квартиру [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/6 частка); [PERSON] (1/6 частка); [PERSON] (2/3 частки). Право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.03.2012 року. 08 травня 2012 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/6 частку квартири [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування від 08 травня 2012 року, реєстровий № 5-1294, Право власності зареєстровано електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 травня 2012 року. Як вбачається із довідки форми 1 № 719 від 04.06.2019 року в зазначені квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (племінниця). [PERSON] з 2012 року по теперішній час в зазначеній квартирі не проживає, про що свідчить ії заява та акт сусідів від 9.06.2019 року. Реєстрація місця проживання відповідачки у вказаному житловому приміщені створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушений нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що на даний час, реєстрація відповідачки за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно, а саме частку квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України та 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, реєстрація відповідачки в квартирі, яка є приватною власністю позивача та третьої особи, створює перешкоди у користуванні останніми своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved