Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

25 квітня 2017 року позивач [PERSON]В звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №86, розташованого в м.Кодима по вулиці Мічуріна Одеської області, та визнання права власності на цей будинок. \~\~В позовній заяві позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 вересня 2015 року між нею та відповідачем [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу належного відповідачеві житлового будинку №86, розташованого в м.Кодима по вулиці Мічуріна Одеської області. Згідно умов договору вона передала [PERSON] в якості оплати за зазначений вище житловий будинок грошові кошти в сумі 30000 грн., а відповідач, в свою чергу, видала їй розписку про отримання грошей і зобовязалася нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу. Крім цього, відповідач у підтвердження даної угоди передала позивачу правовстановлюючі документи на будинок та повністю звільнила приміщення для вселення позивача. Однак, юридично вони не оформили будинок, оскільки відповідач виїхала проживати до Російської Федерації та не зявляється до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. В судовому засіданні, посилаючи на вказані обставини, позивач просила визнати дійсним укладений з відповідачем договір купівлі-продажу будинку та визнати за нею право власності на цей будинок. \~Представник відповідача [PERSON] (діє відповідно до довіреності №74 серії АА 2699271 від 28 червня 2015 року строком дії пять років) в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] у вересні 2015 року продала спірний будинок позивачеві, після чого виїхала до Російської Федерації. Для укладення та посвідчення угоди купівлі-продажу будинку відповідач видала йому довіреність на представництво її інтересів під час продажу будинку. Наразі, ні він, ні відповідач від нотаріального посвідчення укладеного з позивачем правочину не відмовляються, всі правовстановлюючі документи на будинок передала позивачеві. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши долучені до позову докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Так, статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси лише у спосіб, що визначений законами України.\~\~ При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, власником житлового будинку №86, розташованого в м.Кодимі по вул.Мічуріна Одеської області, є [PERSON] відповідач у справі. 25 вересня 2015 року відповідач [PERSON] склала письмову розписку, в якій вказала, що отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 грн. за житловий будинок №86, розташований в м.Кодимі по вул.Мічуріна Одеської області. Отже, між сторонами у простій письмовій формі укладено правочин - договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. Поняття та види правочинів регламентовані\~ст.202 ЦК України, за якою правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У свою чергу, поняття та види договору регламентовані\~ст.626 ЦК України, за змістом якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України\~встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де, з-поміж іншого, йдеться про необхідність вчинення правочину у встановленій законом формі. Статтями\~208\~та\~209\~вказаного\~Кодексу\~визначено перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню. Так, за змістом\~ст.657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.\~ Відтак, договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 25 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем повинен був укладатись у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2\~ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст.\~218\~та\~220 ЦК України. \~Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, оскільки, позивачем не доведено той факт, що відповідач в силу об'єктивних причин ухиляється від його нотаріального посвідчення та на даний час відсутня можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Зокрема, в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказав, що відповідач [PERSON] не ухиляється від взятого на себе зобовязання нотаріально посвідчити укладений з позивачем правочин, для чого надала йому відповідні повноваження, засвідчені довіреністю від 28 липня 2015 року. Цією довіреністю [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належний їй житловий будинок №86, розташований в м.Кодимі по вул.Мічуріна Одеської області, разом із земельною ділянкою, на якій цей будинок знаходиться. Отже, від нотаріального посвідчення спірного правочину не відмовляється ні відповідач [PERSON], ні уповноважений на ці дії її представник [PERSON], при цьому, всі правовстановлюючі документи передані позивачеві. У звязку з цим, можливість нотаріального посвідчення укладеного сторонами договору купівлі-продажу наразі не втрачена, а отже позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на будинок до відповідача, яка не оспорює цього права. Виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дійсним укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу житлового будинку, а також про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок за таким договором купівлі-продажу є безпідставними та необґрунтованими, та не доведені матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed