Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

24 липня 1994 року [PERSON] і [PERSON] уклали між собою шлюб у Городецькій сільській раді Володимирецького району Рівненської області, про що 24 липня 1994 року зроблено відповідний актовий запис за №22. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГЮ №252830, виданим Городецькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області 24 липня 1994 року. 02 лютого 2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що протягом останнього часу спільне сімейне життя з відповідачем погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. Згідно з доводами позивачки з січня 2015 року сторони не ведуть спільного господарства та спільного бюджету і з кінця листопада 2016 року проживають окремо. У позовній заяві [PERSON] також вказала, що кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб, сімю та взаємні обовязки, не виконує сімейних обовязків та не забезпечує дотримання сімейних цінностей. Згідно з твердженнями позивачки сторони перестали розуміти один одного, не розуміють сутності проблем, які виникають у їх сімї, не підтримують моральну атмосферу в сімї на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. За таких обставин, [PERSON] не вбачає за можливе підтримувати в подальшому сімейні відносини із відповідачем, оскільки це суперечитиме їх інтересам, та просить суд розірвати шлюб, укладений із [PERSON], у судовому порядку, оскільки зробити це через орган державної реєстрації актів цивільного стану відповідач відмовляється. У судове засідання сторони не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 15 березня 2017 року від [PERSON] до суду надійшла письмова заява, з якої слідує, що відповідач не заперечує проти позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу та просить суд провести розгляд справи у його відсутності. У поданих у суд письмових заявах від 20 лютого 2017 року і від 15 березня 2017 року [PERSON] зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу, заявлені до [PERSON], та просить провести розгляд справи без її участі. Враховуючи зазначені письмові заяви сторін, суд вважає за можливе вирішити спір у їх відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши і оцінивши у сукупності письмові докази справи, з врахуванням письмових заяв позивачки про підтримання нею позову і заяви відповідача про визнання ним позову, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відсутність заперечень відповідача [PERSON] проти позову свідчить про визнання ним в такий спосіб позову [PERSON] про розірвання шлюбу, яке в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю. Судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на шлюб, сімю та обовязки подружжя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Примирення подружжя на теперішній час не відбулося. Згідно з обґрунтуванням, наведеним [PERSON] у позовній заяві, позивачка і відповідач з січня 2015 року припинили ведення спільного господарства і спільного бюджету, з листопада 2016 року до теперішнього часу фактивно проживають окремо та не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою. Позивачка вважає, що збереження шлюбу за таких обставин суперечить інтересам подружжя та унеможливлює їх примирення. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], оскільки докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved