Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

26.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «ДЕЛЬТА БАНК» (яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 року) поштою звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11087618000 від 30.11.2006 року в розмірі 1037032 грн 04 коп на предмет іпотеки, шляхом передачі квартири [ADDRESS] у власність позивача, посилаючись на неналежне виконання позичальником [PERSON] умов вказаного кредитного договору, який представник позивача підтримав в судовому засіданні. Представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 30.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №11087618000 у формі поновлюваної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 332000 грн, з кінцевим терміном повернення [PERSON] грошових коштів 29.11.2017 року, із платою за користування кредитом протягом 30 календарних днів у розмірі 17,5% річних. Згідно графіку зменшення ліміту кредитної лінії (додаток №1 до кредитного договору), сторони визначили дату сплати позичальником щомісячного платежу з повернення кредиту (переважно 10 числа кожного місяця, строк сплати процентів: з 1 по 5 число кожного місяця (а.с.8-19). 22.06.2007року сторони уклали додаткову угоду до вказаного договору кредиту, яким був скоригований розмір щомісячної максимально припустимої заборгованості за основним боргом за кредитом (а.с.20-21). З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.11.2006 року було укладено іпотечний договір №30006Z216, за умовами якого відповідач передав в іпотеку вказаної банківської установи нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 76,3 кв.м, оцінену сторонами договору у 443832 грн. Вказаний договір посвідчено нотаріально та встановлена заборона на його відчуження (а.с.22-26). 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (нове найменування кредитора) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором №11087618000 та іпотечним договором №30006Z216, із повідомленням відповідача та третьої особи про укладення вказаного правочину (а.с.38-41, 27-29). Також судом встановлено, що станом на 25.11.2010 року загальна заборгованість позичальника по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становила 420955 грн 10 коп, у звязку з чим 26.11.2010 року первісний кредитор надіслав відповідачу досудові вимоги щодо виконання договірних зобовязань з пропозиціями на 31 день з дня отримання цієї вимоги усунути порушення договору та розясненням подальших дій іпотекодержателя щодо майна іпотекодавця (а.с.67-68). В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що строк дії кредитного та іпотечних договорів визначено до 29.11.2017 року, а позов предявлено 26.08.2015 року, тобто в межах передбаченого законом трьохрічного строку. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору іпотеки до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 29.11.2017 року (пункт 1.2.2 договору), так і строки виконання зобовязань, із щомісячним погашенням платежів до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом - з 1 по 5 число кожного місяця. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, ч.2-4 ст.612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, який у визначеній сумі підлягав достроковому виконанню до 29.12.2010 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів протягом 1-5 днів кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Позивач не надав до суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, але на підставі інших доказів суд приходить до висновку, що станом на 25.11.2010 року існувала заборгованість в розмірі 420955,10 грн, яка станом на 11.08.2015 року зросла до 1037032,04 грн, тобто від позичальника грошові кошти банку не надходили, а звернення позивача до суду відбулося 26.08.2015 року. Отже, аналізуючи умови договорів сторін та третьої особи з банком і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Встановлені судом обставини є підставою для задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed