Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

25.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що з 24 червня 2006 року по 01 березня 2012 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з відповідачем у неї народилася донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу, залишилася проживати разом з нею. Відповідно до рішення Козельщинського районного суду Полтавської області, було видано виконавчий лист № 1611/173/2012 від 26 березня 2012 року згідно якого вбачається, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця починаючи з 22 лютого 2012 року і до повноліття дитини. Далі, позивач в позові зазначила, що відповідач на даний час не виконує зобов'язання, які покладені на нього рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області, а саме із травня 2014 року практично припинив сплачувати аліменти та надавати будь-яку допомогу на утримання доньки. Відповідно до проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості, а саме станом на 19.08.2016 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментам в розмірі 14 973 грн. 38 коп. Також, позивач в позові зазначила, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою аліментів та відсутністю будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини з боку відповідача, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан дитини, а тому враховуючи дану заборгованість, вона прохає згідно її розрахунку стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з 01 травня 2014 року по 30 вересень 2015 року включно та з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2016 року включно в розмірі 5 741 грн. 29 коп., заборгованість по аліментам в розмірі 14 973,38 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала та прохала задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов позивача визнав частково та прохав врахувати, що він сплачував аліменти не регулярно, але в значному більшому розмірі ніж потрібно було сплачувати. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази вважає, що позов позивача підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджується письмовими матеріалами справи, що 24 червня 2006 року сторони зареєстрували між собою шлюб, який рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 01 березня 2012 року розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO], батьками є позивач та відповідач по справі. Виконавчим листом № 1611/173/2012, який виданий Козельщинським районним судом Полтавської області від 26 березня 2012 року, з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця починаючи з 22 лютого 2012 року і до повноліття дитини (а.с. 9). Згідно до ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості, який був наданий Козельщинським відділом РВДВС ГТУЮ вбачається, що станом на 01 серпня 2016 року відповідачу нараховані до сплати аліменти на користь позивача за період з лютого 2012 року по липень 2016 року включно в розмірі 33 917 грн. 14 коп., відповідачем сплачено аліменти на користь позивача в розмірі 17 448 грн. 39 коп. Станом на 01.08.2016 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 14 973,38 грн. Згідно наданого позивачем [PERSON] розрахунку вбачається, що пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2014 року по 30 вересень 2015 року включно та з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2016 року включно становить в розмірі 5 741 грн. 29 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України вбачається, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що позивачу необхідно відмовити в стягненні (неустойки) пені щодо сплати аліментів, оскільки із наданих відповідачем квитанцій про сплату аліментів за період з 01 травня 2014 року по 31 липня 2016 року в загальному розмірі 11 000 грн. вбачається, що відповідач невчасно та в неповному обсязі сплачував аліменти тобто на час сплати чергового платежу, відповідач мав вже заборгованість тобто відповідач сплачував не черговий платіж по аліментах за відповідний місяць, а сплачував попередню заборгованість, яка виникла в результаті несвоєчасної сплати аліментів. Також, суд приймає до уваги розрахунок позивача щодо розміру пені за період з 01 травня 2014 року по 01 серпня 2016 року, яка виникла в результаті несвоєчасної сплати відповідачем аліментів в розмірі 5741 грн. 29 коп., оскільки зазначений розрахунок відповідає правовій позиції висвітленої в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94 цс 15, а також від 25 листопада 2015 року в справі № 6-2022 цс 15. Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 5 741 грн. 29 коп. підлягає до задоволенню, оскільки відповідачем, неналежним чином виконувався обов'язок щодо сплати аліментів. Вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 14 973,38 грн. не підлягає до задоволенню, оскільки під час судового засідання, судом встановлено, що виконавче провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача не закінчено, а тому вимога позивача є безпідставною, так як відсутні підстави, які передбачені національним законодавством для задоволення позовної вимоги позивача. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати в розмірі 152,68 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial