Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

24 травня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 28 липня 2021 року), в якій просить: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №322-1 від 22.04.2021р., яким позивача та малолітнього сина [PERSON] знято з квартирного обліку; - зобов`язати відповідача поновити [PERSON] та [PERSON] на квартирному обліку. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем неправомірно було знято позивача із квартирної черги для отримання житла, у зв`язку з поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Службу у справах дітей Луцької міської ради. Ухвалою суду від 6 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, з підстав, викладених у відзиві від 30 червня 2021 року. Представники третіх осіб також надали пояснення у судовому засіданні. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] та його малолітній син [PERSON] є внутрішньо-переміщеними особами та перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки від 16.10.2014 №0764/000021 та від 29.01.2020 №764-5000261792 (а.с.7-8). Також, [PERSON] є учасником бойових дій та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою від 28.01.2020 №304/01/12/8-2020 (а.с.10) та копією посвідчення серії [NUMBER] від 13.03.2020 (а.с. 8). З 06.04.2020 позивач зі складом сім`ї: [PERSON] - син (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.02.2019, а.с. 11) перебуває на квартирному обліку на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №275-1 від 10.06.2020. Варто зауважити, що позивач перебував на квартирному обліку з 29.05.2014р., однак на підставі п.5 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.07.2017р. №396-1, у зв`язку з ліквідацією квартирного обліку в УМВС України у Волинській області позивача включено в список квартирної черги при виконавчому комітеті міської ради для отримання державного житла з 29.05.2014р. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №322-1 від 22.04.2021р. «Про квартирний облік громадян» (п. 8) позивача знято з квартирного обліку з посиланням на те, що позивачем подано відомості, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік (а.с. 23). Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд бере до уваги такі норми законодавства. На час постановлення позивача на квартирний облік діяли Житловий кодекс Української РСР, Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Української ради профспілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила), якими було врегульоване питання щодо постановлення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на квартирний облік та порядок надання їм жилих приміщень. Положеннями п.18 Правил визначено перелік документів, які подаються особою відповідному виконавчому комітету до заяви про взяття на квартирний облік. Зокрема визначено, що заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. Крім того вказано, що внутрішньо переміщені особи, визначені у підпункті 8 пункту 13 цих Правил, крім заяви про взяття на квартирний облік, подають зокрема: копії документів, які підтверджують родинний зв`язок членів сім`ї особи з інвалідністю внаслідок війни або учасника бойових дій; копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на кожного члена сім`ї загиблого або особи з інвалідністю внаслідок війни, або учасника бойових дій; копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Як встановлено судом, підставою для зняття з квартирного обліку позивача та його сина є подання відомостей, що не відповідають дійсності, а саме: -позивач разом із сином та дружиною [PERSON] проживає у квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить дружині [PERSON] на правах приватної власності; -позивачем в заяві на взяття на квартирний облік зазначено лише одну адресу: [ADDRESS] ; -позивач проживає в квартирі дружини, яка перебуває у її власності та відповідає нормі жилої площі, визначеної ст.47 Житлового Кодексу Української РСР, а тому, на думку відповідача і Департаменту, відповідно до Правил відсутні підстави для постановки позивача на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов; права позивача на забезпечення житлом не порушені. Так, з матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні його малолітній син не володіють майновими правами на нерухомість, будівництво якої не завершено, чи правом власності на нерухоме майно, в тому числі на житлове приміщення, що відповідає нормі житлової площі, визначеної ст.47 Житлового кодексу Української РСР, щодо житла, яке розташоване в населених пунктах на підконтрольній Україні території. Таким чином, встановлено, що у позивача та його малолітнього сина - [PERSON] права власності або майнових прав на нерухоме майно, а також відсутність факту відчуження нами нерухомого майна протягом п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації. З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] володіє правом власності на нерухоме майно, а саме двокімнатною квартирою загальною площею 43,2 кв.м., за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідач, знімаючи позивача з квартирного обліку, виходив з того, зокрема, що позивач проживає у квартирі, яка перебуває у власності дружини та відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового Кодексу Української РСР (норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу). Зазначена підстава для зняття з квартирного обліку, на думку суду, підлягає застосуванню у разі володіння майновими правами на нерухомість, будівництво якої не завершено, чи правом власності на нерухоме майно, в тому числі на житлове приміщення, що відповідає нормі жилої площі, визначеної статтею 47 Житлового кодексу Української РСР, яке розташоване в населених пунктах на підконтрольній Україні території (крім житлового приміщення, яке зруйноване або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири), або таке нерухоме майно було відчужено протягом останніх п`яти років, що передують даті подання заяви про призначення грошової компенсації саме внутрішньо переміщеною особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, та членами її сім`ї, на яких було розраховано грошову компенсацію. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, заява про взяття на квартирний облік [PERSON] не подавалась, оскільки остання не являється внутрішньо переміщеною особою. А тому із врахуванням вказаного заява про взяття на квартирний облік підписана лише [PERSON] , оскільки має підписуватися лише членами сім`ї, які зокрема, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. Також, Правилами передбачено подання особою саме довідок про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї. Окремо подання відомостей щодо складу сім`ї особи-заявника положеннями Правил не передбачено. Окрім цього, пунктом 18 Правил визначено, що перелік документів, визначених цим пунктом, є вичерпним. Доводи відповідача та третьої особи, що квартирний облік здійснюється за місцем проживання, а не реєстрації, є необґрунтовані, та спростовуються пунктом 8 Правил, у якому вказано, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Крім того, позивачем до заяви про взяття на квартирний облік було додано довідку відділу реєстрації житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 15.06.2020 №19.9-14/236/2020, з якої слідує, що згідно з рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №275-1 від 10.06.2020 [PERSON] взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Луцької міської ради зі складом сім`ї: [PERSON] , на загальну чергу з 06.04.2020 за №1851; на першочергову чергу - з 06.04.2020 за №936 (а.с. 39). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що питання перебування позивача на квартирному обліку у зв`язку із проживання не за адресою, за якою останній взятий на квартирний облік, за ініціативою службових осіб Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, розглядалось 03.11.2020 на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Луцької міської ради і цьому факту було надано правову оцінку (а.с. 19). Варто зауважити, що протягом перебування позивача на квартирному обліку (з 06.04.2020 та до 22.04.2021 (дата зняття позивача з квартирного обліку) у відповідача не виникало питань щодо правомірності перебування позивача на квартирному обліку; він продовжував перебувати на квартирному обліку. Доказів, які б підтверджували вчинення неправомірних дій службовими особами при вирішенні питання про взяття позивача на квартирний облік, суду не надано. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009...). Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами особи, пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Суд виходить з того, що зняття позивача з квартирного обліку за встановлених обставин не переслідує законної мети, відповідачем не доведено необхідність вказаних заходів щодо позивача відповідно до чинного законодавства України. Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права в цій частині, а саме шляхом поновлення становища, що існувало до порушення права, суд зауважує, що такий спосіб захисту права передбачений ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, і він, на думку суду, буде найбільш ефективним способом захисту у розумінні ст.5 ЦПК України. Суд зауважує, що [PERSON] перебував на квартирному обліку для отримання державного житла і у нього виникли справедливі сподівання на отримання житла, та поліпшення у такий спосіб життєвого рівня його сім`ї. Зняття позивача з квартирного обліку унеможливлює досягнення цієї мети та становить порушення частини 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також статті 48 Конституції України. Отже, судом встановлено, що при зарахуванні позивача у чергу на отримання житла та під час його перебування на квартирному обліку будь-яких порушень допущено не було; він перебував на обліку для поліпшення житлових умов з 2020 року; підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов відсутні, а тому позивач підлягає поновленню на квартирному обліку та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку, а пункт 8 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 22.04.2021 №322-1 «Про квартирний облік громадян» в частині зняття з квартирного обліку [PERSON] , який на квартирному обліку для отримання державного житла перебував із сім`єю у складі двох чоловік (він, [PERSON] - син), підлягає скасуванню. У позовній заяві позивач ставив питання про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 22.04.2021 №322-1 «Про квартирний облік громадян» в цілому, однак лише пункт 8 останнього стосується [PERSON] та його сина [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Решта доводів, заперечень, пояснень учасників справи не спростовують правових висновків суду. Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2021, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021, у справі №140/17050/20 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України про призначення грошової компенсації, утвореної виконавчим комітетом Луцької міської ради від 18.11.2020; зобов`язано Комісію щодо розгляду заяв внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України про призначення грошової компенсації, утвореної виконавчим комітетом Луцької міської ради прийняти рішення про призначення [PERSON] , а також [PERSON] , як члену його сім`ї, грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України. При цьому, підстави для відмови у виплаті такої грошової компенсації є аналогічні підставам зняття з квартирного обліку [PERSON] та його сина [PERSON] . Оскільки позовні вимоги до відповідача задоволено, при зверненні до суду з позовом [PERSON] судовий збір не сплачував на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, як такий, що має статус учасника бойових дій, а тому з врахуванням ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з виконавчого комітету Луцької міської ради. На підставі наведеного та

Outcome: partial