Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

26.02.2021 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про визнання недійсними п.п. 3.1, 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6, 5.1, 7.4, 7.5 договору №910427 від 25.07.2020 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту та додаткових договорів до нього від 24.08.2020 року, від 26.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, 29.11.2020 року. 03.03.2021 року ухвалою суду позов [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. У своєму позові [PERSON] зазначила, що 25.07.2020 року між нею (позичальник, споживач) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) торгової марка «CREDIT 7» був укладений договір № 910427 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі Договір). У пункті 1.2. Договору зазначено, що товариство надало [PERSON] грошові кошти в кредит у сумі 6\~000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно пункту 1.3. та підпункту 1.4.1 Договору [PERSON] зобов`язалась повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 0,95% від суми кредиту за кожен день користування коштами упродовж 30 (тридцятиденного) строку з датою повернення позики 24.08.2020 року включно. Грошовий еквівалент процентів за користування кредитними коштами, відповідно Додатку № 1 до Договору (Графік платежів), складає 1\~710 грн. Реальна річна процентна ставка згідно підпунктів 1.4.1. та 1.5.1. Договору та Додатку № 1 до Договору «графік платежів» складає 346,75% річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі/отримання кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Згідно пункту 3.3. Договору розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.4. Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством-кредитором в односторонньому порядку. Таким чином, сторони погодили, що товариство-кредитор надало споживачу споживчий кредит у розмірі 6\~000 грн. на строк 30 днів з процентною платою у розмірі 0,95% в день від суми кредиту (1\~710 грн. у грошовому еквіваленті), тобто 7разом до сплати 7 710,00 грн. На виконання умов договору про надання споживчого кредиту № 910427 від 25.07.2020 року споживач [PERSON] сплатила кредитору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 24.08.2020 року - 1\~710 грн.; 26.09.2020 року - 3\~420 грн.; 27.10.2020 року - 3\~420 грн.; 27.11.2020 року - 3\~420 грн.; 29.12.2020 року - 3\~420 грн., а всього 15\~390 грн. Кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зарахував [PERSON] 15\~390 грн. на оплату прострочених процентів за користування кредитом та одночасно зобов`язав позичальника додатково сплатити: суму основної заборгованості - 6\~000 грн.; суму нарахованих процентів - 7\~638 грн., а всього на суму 13\~638 грн. При цьому, кредитор продовжує щоденно нараховувати відсотки за користування кредитними коштами та вживає заходів примусу Позичальника сплатити весь розмір нарахованого боргу. У подальшому, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», в односторонньому порядку застосувало до [PERSON] додаткові договори від 24.08.2020 року, від 26.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, 29.11.2020 року, якими продовжував строк кредитування та підвищив відсоток плати за користування кредитними коштами у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день, збільшив орієнтовну реальну річну процентну ставку до 693,50%. [PERSON] вважає вказані дії відповідача порушеннями, що сталися внаслідок недотримання працівниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки фактично при видачі кредиту представники товариства-кредитора не ознайомили позичальницю з умовами кредитування та ризиками. Як наслідок, позивач, здійснюючи оформлення кредиту через Інтернет за лічені хвилини, була позбавлена можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити недоліки а оцінити всі можливі ризики та збитки. На думку [PERSON] право кредитора змінити процентну ставку за споживчим кредитом (грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредитору у разі несвоєчасного виконання умов договору) та пролонгація (продовження) строку дії договору № 910427 від 25.07.2020 року про надання споживчого кредиту, є прихованими штрафними санкціями, передбаченими у ст.549 ЦК України). Такі приховані штрафні санкції товариством-кредитором застосовуються щодо споживача протиправно, і як наслідок с незаконними, виходячи з такого. По-перше, це порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАIНА» принципу добросовісності наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Договір про надання споживчого кредиту № 910427 вiд 25.07.2020 року в частині застосування завищених відсотків за користування споживчим кредитом, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. По-друге, відповідно до підпункту 1.3. Договору про надання споживчого кредиту № 910427 від 25.07.2020 року строк надання позики [PERSON] складає 30 днів. Проте, товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», понад 130 діб продовжує нараховувати підвищені відсотки за користування кредитом та вживає заходів до їх примусового стягнення. Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України після спливу визначеного договором строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. По-третє, відповідно до прийнятого Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення та поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) Кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 року та на весь час дії карантину, відповідно до законодавчих актів України. Тому, на підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсними: 1) Укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] договір № 910427 вiд 25.07.2020 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту в частині, а саме п.п. 3.1, 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6, 5.1, 7.4, 7.5; 2) додаткових договорів від 24.08.2020 року, від 26.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, 29.11.2020 року. 23.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від директора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» Пшеничного А.І., в якому зазначено, що дійсно 25.07.2020 року між сторонами було укладено зазначений у позові кредитний договір, а саме: № 910427 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало позивачу в кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет-сайті за посиланням: www.credit7.ua (далі - Сайт) надало позивачу доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де міститься інформація про перелiк, умови та порядок надання фінансових послуг, оприлюднено Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та примірні кредитні договори, які укладає Товариство за вибором клієнтів. Також міститься інформація про процентні ставки, максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту, умови внесення змін та доповнень договору тощо. Так, на головній сторінці сайту в розділі «ПРО НАС» міститься інформація щодо розміру стандартної процентної ставки (яка дорівнює 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом) та реальної річної ставки за користування кредитом (693,50 % річних). Зазначена процентна ставка є зваженою, відповідає середньому показнику на фінансовому ринку. Розмір стандартної процентної ставки затверджено Наказом Товариства від 17.03.2020 за № 11-Од, що оприлюднений на головній сторінці сайту в розділі «ПРО НАС». Відповідно до цього наказу стандартна процентна ставка застосовується для усіх договорів, які укладаються з клієнтами, у межах встановленого строку надання кредиту, а також у межах продовженого строку за відповідними додатковими договорами. Водночас, Товариство не позбавлене права під час укладання конкретних кредитних договорів, застосовувати процентну ставку, яка є нижчою за встановлену у Товаристві стандартну проценту ставку (знижена процентна ставка) відповідно до Програми лояльності ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАIНА» для клієнтів/Споживачів сервісу «Credit7», офіційні правила якої оприлюднені (розміщені) на Сайті. Таке зниження стандартної процентної ставки допускається в разі проведення відповідних акцій, надання клієнтам промокодів на знижку, партнерських знижок, тощо, та за умови, що клієнт виконає умови для її застосування Укладений між сторонами Договір має повну відповідність затвердженому у Товаристві примірному договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що діяв на момент укладення договору та оприлюднений на Сайті. Окрім цього, перед підписанням кредитного договору в ІТС Товариства позивач підтвердив письмово своє ознайомлення з інформацією про умови договору та згоду з умовами договору. шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксi та натискання клавіши. Без зазначеної дій технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору. Основні умови кредитування також містяться в паспорті споживчого кредиту, який позивач підписала перед укладенням договору. Договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені вказаними Законами України. Сторони в Договорі передбачили застосування зниженої процентної ставки (п.1.4.1 Договору) у розмірі 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75% річних) у межах строку надання кредиту, якщо в цей строк позивач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення потягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в графіку платежів. Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 Договору зафіксована стандартна процента ставка у розмір 1,90% від суми позики за кожен день користування кредитом (693,50 % річних). При цьому, відповідно до п.3.3 Договору сторони погодили, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Умови та порядок пролонгацii строку кредиту встановлені розділом 4 Договору. Так, виходячи з п.4.1 Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до Договору. Відповідно до п.4.6 розділу 4 Договору протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки. В зв`язку з неможливістю виконання зобов`язань за договором у повному обсязі, у відповідності до розділу 4 Договору, позивач ініціювала підписання додаткових договорів: від 24.08.2020 року, вiд 26.09.2020 року, вiд 27.10.2020 року, від 27.11.2020 року та вiд 29.12.2020 року, яким строк користування кредитом продовжено до 29.01.2021 року. Додатковими договорами погоджена процентна ставка за користування кредитом у межах продовжених строків у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50% річних), тобто на рiвнi затвердженої у Товаристві стандартної процентної ставки. Інформація про розмір процентної ставки, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту в межах продовженого додатковими договорами строку кредиту міститься також у паспортах споживчого кредиту вiд 24.08.2020 року, 26.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, з якими позивач ознайомився перед укладенням Додаткових договорів, про що свідчить підпис позивача у паспортах споживчого кредиту. Отже, укладення додаткових договорів у відповідності до розділу 4 (п.4.1-4.6) та п.5.1 Договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому відсутні будь-які підстави для визнання Договору в цій частині недійсним. Так само не відповідає дійсності твердження позивача про підвищений відсоток сплати за користування кредитними коштами, оскільки погоджений в додаткових договорах розмір процентної ставки відповідає розміру стандартної процентної ставки, що діяла в Товаристві та з якою погодився позивач. Щодо дійсності п.3.1, п. 4.1, п. 4.2, п. 4.4, п. 4.5, п. 4.6, п. 5.1, п.7.4 та п.7.5 Договору. Пунктом 3.1 Договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюються на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. При цьому, відповідно до п.9.11 Договору сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до розділу 4 цього договору, процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Отже, погодження нарахування процентів на умовах п.3.1, п.9.11 Договору є встановленою законом та договором гарантією належного виконання зобов`язання за Договором та узгоджується із нормами чинного законодавства України, зокрема ст.6, ст.627 та ч.2 ст. 625 ЦК України Після укладення договору і зокрема під час його виконання у сторін може виникнути потреба у його змiнi. 3 метою забезпечення стабільності майнового обороту і впевненості учасників у непорушності взятих зобов`язань ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Право на зміну договору с логічним продовженням свободи сторін на вступ у договірні відносини та визначення змісту договору, а тому саме пунктами 4.1, 4.2, 44, 4.5, 4.6, 5.1 Договору визначаються умови укладання, підписання та виконання додаткових угод з клієнтом щодо продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту. На умови укладання та виконання Додаткових договорів розповсюджуються принцип укладання та виконання договорів у відповідності до норм, викладених в глав 52 ЦК України. А зважаючи на той факт, що позивач письмово не повідомила Товариство до укладення додаткових договорів про незгоду з їх умовами, не скористалася також своїм правом відмовитись вiд Додаткових договорів, у відповідності до ст. 627 ЦК України зазначені умови є такими, що підлягають виконанню сторонами договору у повному обсязі. Пунктами 7.4 та 7.5 Договору встановлена відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у вигляді сплати штрафних санкцій, що врегульовано статтею 549 ЦК України. При цьому, сума нарахованих штрафних санкцій за договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості кредиту, що складаються із загальної вартості кредиту та загальних витрат за Договором і становить 3000 грн. (п.7.5 Договору). Зазначене повністю відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Водночас, на виконання п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» у період з 01 березня 2020 року нарахування процентів річних (п.3.1, 9.11) та штрафних санкцій (п.7.4, 7.5) за кредитними договорами Товариство взагалі не здійснює. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Отже, плата за користування кредитом за договором здійснюється у відповідності до ст.1048 ЦК України, виключно у межах строку кредиту та у межах продовженого строку за Додатковими договорами, що повністю узгоджується з позицією ВП ВС, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі №10/11534/13-ц. Договір є невеликий за обсягом, має зрозумілу структуру, викладений загальновідомою лексикою, чiтко, однозначно, однаковим та легким для сприйняття шрифтом. Договір та додаткові договори мають повну відповідність затвердженим у Товаристві примірному договору та примірному додатковому договору про надання коштів умовах споживчого кредиту-відповідно, які оприлюднені на Сайті, та відповідають вимогам с 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно зі ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Звернувшись до Товариства із заявою про отримання кредиту та ініціювавши укладення кредитного договору, а потім і продовження строку користування кредитом, позивач була обізнана про встановлені у Товаристві умови кредитування. Позивач також не скористалася своїм правом відмовитись від Договору та/або додаткових договорів, що передбачене п.6.3.2 Договору, Правилами та ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», натомість здійснювала сплату нарахованих процентів, ініціювала продовження строку кредиту та укладення додаткових договорів. Отже, позивач не надала жодного аргументу, який би доводив, що будь-які умови Договору та додаткових договорів є несправедливими у розумінні ст.18 Закону України захист прав споживачів», що потягло б за собою визнання Договору чи його частини недійсними. За таких обставин представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що кредит отримувала через виниклі матеріальні труднощі. Спірний договір підписала через мобільний додаток. З договором вона практично не ознайомлювалася, тому що бачила його на екрані нетривалий час. Через 30 днів після укладання договору, вона не змогла виплатити суму кредиту, тому сплатила відсотки і договір був фактично пролонгований ще на 30 днів. У подальшому, договір ще декілька разів був пролонгований, так як у неї не було можливості сплатити усі кошти. Коли у неї не було можливості сплачувати і відсотки по договору, тому вона взагалі перестала надавати будь-які кошти. Представник позивача [PERSON] підтримав позов, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини та правову позицію, викладену у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» був укладений договір №910427 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (Договір). Договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». У пункті 1.2. Договору зазначено, що товариство надало [PERSON] грошові кошти в кредит у сумі 6\~000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно пункту 1.3. та підпункту 1.4.1 Договору [PERSON] зобов`язалась повернути кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 0,95% від суми кредиту за кожен день користування коштами упродовж 30 (тридцятиденного) строку з датою повернення позики до 24.08.2020 року включно. Грошовий еквівалент процентів за користування кредитними коштами, відповідно Додатку № 1 до Договору (Графік платежів), складає 1\~710 грн. Реальна річна процентна ставка згідно підпунктів 1.4.1. та 1.5.1. Договору та Додатку № 1 до Договору «графік платежів» складає 346,75% річних. Аналіз спірного договору свідчить, що він має усі істотні умови кредитного договору, що визначені законодавством України, а саме: предмет договору (сума кредиту 6000 грн.), строк надання кредиту (30 днів), мету отримання кредиту (задоволення особистих потреб), тип процентної ставки (фіксована процентна ставка за користування кредитом (п.1.4), яка залежить від фактичного виконання позивачем зобов`язань за договором). У Договорі передбачено застосування зниженої процентної ставки (п.1.4.1 Договору) у розмірі 0,95% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75% річних) у межах строку надання кредиту, якщо в цей строк позивач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення потягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в графіку платежів. Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 Договору зафіксована стандартна процента ставка у розмір 1,90% від суми позики за кожен день користування кредитом (693,50 % річних), яка зокрема застосовується у випадку невиконання позичальником умов до застосування зниженої процентної ставки (п.1.4.1 Договору). Відповідно до п.3.3 Договору сторони погодили, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Умови та порядок пролонгацii строку кредиту встановлені розділом 4 Договору. Так, виходячи з п.4.1 Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до Договору. Відповідно до п.4.6 розділу 4 Договору протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки. Основні умови кредитування також містяться у графіку платежів, який є Додатком №1 до Договору, який позивач підписала електронним підписом. У зв`язку з неможливістю виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі, у відповідності до розділу 4 Договору, між сторонами були укладені додаткові договори: від 24.08.2020 року, вiд 26.09.2020 року, вiд 27.10.2020 року, від 27.11.2020 року та вiд 29.12.2020 року, якими строк користування кредитом продовжено до 24.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, 28.12.2020 року та 29.01.2021 року. Вказаними додатковими договорами між сторонами була погоджена процентна ставка за користування кредитом у межах продовжених строків у розмірі 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50% річних), тобто на рівні затвердженої у відповідача стандартної процентної ставки. Інформація про розмір процентної ставки, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту в межах продовженого додатковими договорами строку кредиту міститься також у паспортах споживчого кредиту вiд 24.08.2020 року, 26.09.2020 року, 27.10.2020 року, 27.11.2020 року, з якими позивач ознайомилася на підписала своїм електронним підписом. Приймаючи умови Договору, на виконання його умов, [PERSON] сплатила кредитору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»: 24.08.2020 року - 1\~710 грн.; 26.09.2020 року - 3\~420 грн.; 27.10.2020 року - 3\~420 грн.; 27.11.2020 року - 3\~420 грн.; 29.12.2020 року - 3\~420 грн., а всього 15\~390 грн. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обравши способом захисту своїх прав визнання окремого пункту кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Позивач, крім додаткових договорів, просить визнати недійсними окремі пункти спірного Договору, а саме: - пункт 3.1. (нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт»); - пункт 4.1. (у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до Договору); - пункт 4.2. (пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ». В особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх) заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою); - пункт 4.4. (додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з пунктом 4.5. Договору та підписання його Клієнтом електронним підписом за допомогою Одноразового ідентифікатора); - пункт 4.5. (новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п. 4.2. - 4.3 Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п. 1.3. Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі)4 - пункт 4.6. (протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки); - пункт 5.1. (повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом у випадку якщо відбулося продовження строку користування кредитом, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі та відображається клієнту в Особистому кабінеті); - пункт 7.4. (у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 3,75% від суми кредиту, що становить 900,00 грн, на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмiрi 1.1% від суми кредиту, що становить 225,00 грн. починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожен факт порушення, тобто за кожен день невиконання та/або неналежного виконання); - пункт 7.5. (штрафні санкції за договором нараховуються в момент плати. Сума нарахованих штрафних санкцій за Договором не може перевищувати 50% від суми загальної вартості позики (кредиту), що складається із загального розміру виданої позики (кредиту) та загальних витрат за цим договором, та становить - 3\~000 грн. На думку суду, перед укладенням Договору позивачу була надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема що передбачена Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Отже, позивач мала змогу та повинна була перед прийняттям рішення про отримання кредиту самостійно, реально та виважено оцінити свої потреби в його отриманні, також свою фінансову спроможність своєчасно погашати та обслуговувати такий кредит. Підписавши договір, позивач підтвердила, що розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до п.п.1.4.2. Договору с наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов договору, оскільки, умови про встановлення різних процентних ставок за цим договором застосовуються автоматично за домовленістю сторін, та не вимагають підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору (п.3.3 Договору), а застосування замість зниженої процентної ставки стандартної процентної ставки обумовлено виключно умовою закінчення пільгового періоду надання кредиту, ніяким чином не стосується порушення умов договору та не може розглядатися як штрафні санкції у розумінні ст. 549 ЦК України. Узгодження в додаткових договорах плати за користування кредитними коштами у відповідності до п.4 Договору на рівні стандартної процентної ставки - не є підвищенням процентної ставки за кредитом та жодним чином не порушує права позивача та приписи чинного законодавства України щодо захисту прав споживачів. Твердження позивача щодо порушення принципу добросовісності не відповідає дійсності. Укладення додаткових договорів до Договору, якими погоджуються на продовження сторони строку кредиту, відповідно до умов договору відбувається саме за ініціативою споживача, а Товариство може погодитися на таку пропозицію (акцептувати пропозицію (оферту) клієнта) або відмовити. Тобто без ініціативи позивача та відповідного алгоритму дій позивача в ІТС Товариства (Особистому кабінеті), зокрема: подачі заявки на продовження строку кредиту, сплати суми нарахованих процентів, натискання відповідної клавіші у ITC Товариства «продлить/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ», підписання Одноразовими ідентифікаторами паспорту споживчого кредиту та додаткових договорів, направлення примірника електронного Додаткового договору на електронну адресу Позивача та в Особистий кабінет - продовження строку кредиту за договором неможливо. На думку суду, підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилась з метою його використання та встановленими умовами, в подальшому п`ять разів погашала відсотки та не зверталась до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору. Позивач могла відмовитися від укладання кредитного договору на умовах визначених вищевказаним Договором. Підписанням Договору без будь-яких застережень на отримання кредитних коштів, позивач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Укладення додаткових договорів у відповідності до розділу 4 (п.4.1-4.6) та п.5.1 Договору відповідало внутрішній волі позивача, а тому відсутні будь-які підстави для визнання Договору в цій частині недійсним. Позивач також не скористався своїм правом на відмову від додаткових договорів, що передбачено п.б.3.2 Договору і Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, твердження позивача про застосування Товариством до позивача Додаткових договорiв в односторонньому порядку є хибними. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Крім того, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в Постанові від 27.11.2019 у справі №373/212/16-ц зробив наступний правовий висновок: «Для визнання недійсним кредитного договору необхідним є встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду, у зв`язку з укладенням оспорюваного договору». Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи викладене, на думку суду, сторона позивача не довела, що у даному випадку існують підстави для визнання окремих пунктів договору №910427 від 25.07.2020 року, а також додаткових договорів, недійсними. Ні [PERSON] , ні її представник не надали належних та допустимих доказів про порушення законних прав та інтересів позивача, а також застосування примусу з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» під час укладання спірного кредитного договору.

Outcome: dismissed