Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Слов'янської міської ради йому з сім'єю з 3 чоловік у складі: дружини - [PERSON], доньки [PERSON] та малолітнього онука - [PERSON] була надана трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ордеру на житлову площу він є відповідальним квартиронаймачем. З 14 серпня 2013 року [PERSON] створила нову сім'ю та разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS] З моменту добровільної зміни нею місця проживання та до цього часу він неодноразово звертався до неї з вимогою знятися з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS], де він мешкає, тому що йому багато сплачувати по рахунках за неї, проте [PERSON] відмовилася, пояснюючи, що для зняття з реєстрації в неї не вистачає часу. За період часу з 14 серпня 2013 року [PERSON] жодного разу не з'явилася в квартирі, де він проживає, всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені на нього. Просив визнати [PERSON] та її малоалітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з дня їх вибуття - з 14 серпня 2013 року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника (а.с.22). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05 серпня 2016 року (а.с.7-9), в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, проси їх задовольнити, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Відповідач [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явилася, відомостей про причини неявки до суду не надала, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом судової повістки (а.с.18; 21). Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності №29/01-2047 від 01 вересня 2016 року (а.с.23), у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення права користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON], [INFO]. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що 06 серпня 2013 року [PERSON] було видано ордер на житлову площу №29 серії Б на заняття кв.[ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до довідки КП «ЖЕК №4» №2710 від 25 липня 2016 року, в кв.[ADDRESS] зареєстровані з 14 серпня 2013 року наймач - [PERSON], його дружина - [PERSON], його донька - [PERSON] та його онук - [PERSON] (а.с.5). Згідно акту КП «ЖЕК №4» від 01 серпня 2016 року, комісія у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] склали дійсний акт про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 14 серпня 2013 року. Комісією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за даною адресою не проживають з квітня 2014 року по теперішній час (а.с.6). У судовому засіданні, допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона проживає в кв.[ADDRESS] з 2012 року, їй не відомо, хто мешкає в [ADDRESS], оскільки з 2012 року зазначена квартира пустує, що було до цього часу їй не відомо. Свідок [PERSON] зазначила, що вона мешкає в належній їй квартирі [ADDRESS]. [PERSON] є її подругою, вони знайомі приблизно протягом п'яти років. Зараз вони проживають разом в двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Добровільно зніматись з реєстрації в квартирі батька [PERSON] не бажає, оскільки між нею та батьком виникла конфліктна ситуація, відносини погані. При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Щодо вибору місця проживання дитини, то суд посилається на норми ст.29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно до ст.72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутня за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, його відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 2013 року [PERSON] та малолітній [PERSON] не проживають у зазначеній квартирі, спроб вселитися до неї не робили, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню їх до спірної квартири, не отримують кореспонденцію за даною адресою, їх особистих речей у домоволодінні не має. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, як інваліда 2 групи (а.с.3). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved