Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

25.01.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що став власником квартири [ADDRESS] за Договором купівлі-продажу від 05.01.2019 року, посвідченому нотаріально. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За адресою вказаної квартири зареєстровано місце проживання відповідачів, які є членами сімї колишнього власника квартири [PERSON], проте вони в квартирі не проживають із 2010 року, що підтверджено довідкою депутата Виноградівської міської ради. Добровільно з реєстрації не знялися. Фактичне місцезнаходження відповідачів новому власнику квартири позивачу невідоме. Відповідачі в судове засідання не з'явилися,\~ про день, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення судового розгляду чи заяв іншого змісту не подавали, відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд вирішення справи на підставі наявних доказів, відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечив. Позивач в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав,\~ просив розглянути справу без його участі. Суд, зясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Суд встановив, що [PERSON] за Договором купівлі-продажу, вчиненим у місті Виноградів Закарпатської області 05.01.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS], Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5-7). Двокімнатна квартира, що була відчужена [PERSON], належала Продавцю за Договором\~ - [PERSON] - на праві власності. За адресою вказаного нерухомого майна зареєстровано місце проживання відповідачів по справі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до змісту Довідки, виданої Виноградівським ВУЖКГ 04.01.2019 року №25 (а.с.4). Відповідно до змісту даної довідки встановлено також, що відповідач [PERSON] приходиться колишньому власнику квартири [PERSON] сином, а відповідач [PERSON] невісткою, відповідач [PERSON] онуком. Довідкою, наданою депутатом Виноградівської міської ради [PERSON], скріпленою підписом\~ секретаря Виноградівської міської ради [PERSON], засвідчено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вказаній квартирі, що належала [PERSON], не проживають з 2010 року, тобто більше восьми років (а.с.8). За твердженням позивача, добровільного зняття відповідачів з реєстрації у квартирі житлового будинку, в тому числі після її придбання позивачем, - не відбулося. Фактичне місцезнаходження відповідачів позивачу невідоме. Окремої домовленості між позивачем та відповідачами про встановлення строку та інших умов відсутності відповідачів не існує. Поважних причин відсутності таких як: тривале відрядження, переведення на інше місце роботи, військова служба тощо - немає. Відповідачі не є наймачами житлового приміщення, договору найму чи оренди житлового приміщення ними не укладено. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбаченост.391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно дост.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно дост.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація відповідачів у житловому будинку належному позивачу порушує право останнього передбачене ст. 317 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному розпорядженню майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності у особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право на користування жилим приміщенням у квартирі №18 багатоквартирного житлового будинку №12 по вул.Корятовича м.Виноградів, що належить позивачу, у зв'язку із припиненням права власності на вказану квартиру [PERSON] за Договором купівлі-продажу від 05.01.2019 року, а також і в тому числі у звязку із відсутністю без поважних причин понад один рік, а тому позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved