Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

26 березня 2021 року [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви зі зміненими позовними вимогами від 14 червня 2021 року, просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року в сумі 11745,88 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 4924,63 грн. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням їх уточнень від 14 червня 2021 року, позивач у позові та відповіді на відзив зазначила, що з відповідача на її користь за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Дитина після розірвання шлюбу проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Як вважає позивач, оскільки відповідач неналежним чином виконує рішення суду, утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з розрахунком державного виконавця, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року становить 27057,84 грн; розмір заборгованості відповідачем не оскаржується. За розрахунком позивача загальний розмір заборгованості відповідача за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року становить 11745,88 грн. Також позивач вважає, що сплата відповідачем частково заборгованості по аліментам протягом березня 2019 року - серпень 2020 року не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє його від сплати неустойки (пені) за період, в якому ця заборгованість мала місце. Крім того, з урахуванням положень ст. 185 Сімейного кодексу України (далі - СК України), позивач зазначила, що їх син є учнем-вихованцем Комунального позашкільного навчального закладу «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради, оскільки має спортивну здібність - плавання, та має ІІ спортивний юнацький розряд з плавання, тренер - [PERSON] . В період з 30 липня 2020 року по 11 серпня 2020 року син перебував в Республіці Болгарія в літньому спортивному дитячому таборі, який спеціалізується на тренуванні дітей як спортсменів у відкритому морі, у зв`язку з чим нею були понесені додаткові витрати на розвиток здібностей дитини в загальному розмірі 9849,25 грн. Як зазначила позивач, відповідач відмовляється надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина, проте вона є інвалідом ІІІ групи та працює, щоб утримувати сина, враховуючи його здібності та повсякденні потреби. Тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року в сумі 11745,88 грн та про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина в сумі 4924,63 грн, та просить суд задовольнити його повністю. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Тобто для застосування санкції до платника аліментів необхідні такі умови, існування заборгованості зі сплати, як наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідач зазначив, що він своєчасно вносив щомісячні платежі на сплату аліментів, на підтвердження чого надав довідку та платіжні доручення, а заборгованість зі сплати аліментів виникла з незалежних від нього причин. Це свідчить про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментам, тому стягнення з нього пені є безпідставним. При цьому відповідач зазначив, що він має іншу сім`ю, яку повинен забезпечувати, та його доходом є його заробітна плата, яку він не приховує та сплачує всі податки. Крім того, відповідач наголосив на тому, що він згоден оплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина і ніколи від цього не відмовлявся, оскільки він є його дитиною та зобов`язаний її утримувати. Також відповідач з приводу позовної вимоги про стягнення з нього на користь позивача додаткових витрат на дитину зазначив, що така вимога є недоведеною та задоволенню не підлягає. Він не може реалізувати всі неправомірні та фантастичні бажання позивача, а матеріали справи не містять ні особливих обставин для їх стягнення, ні доведених доказів здійснення додаткових витрат позивачем, які викликані розвитком здібностей сина. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, пояснила підстави звернення до суду з позовом таким чином, як про це зазначено вище. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, пояснив підстави своїх заперечень таким чином, як про це зазначено вище. При цьому він додав, що він визнає наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, проте вважає, що така утворилась не з його вини та звернення до суду з позовом про стягнення з нього пені за прострочення сплати та несплату (неповну сплату) заборгованості по аліментам є безпідставним, бо немає його вини в тому, що утворилась така заборгованість. Крім того, відповідач зазначив, що незрозуміло з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину, кому були сплачені кошти та на які потреби. Крім іншого, відповідач зазначив, що позивач не довела факту перетину їх сином кордону для відвідування літньої школи з плавання. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.04.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 22.06.2021 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у Медичного Центру «Країна Здоров`я» Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліклініка Сімейної Медицини-2» (адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Аношкіна, буд. 29) довідку з місця роботи [PERSON] , [INFO] , про те, на якій посаді, з якого та по який час працює в Медичному Центрі «Країна Здоров`я» Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліклініка Сімейної Медицини-2». У судовому засіданні 03.08.2021 року були заслухані пояснення сторін, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.08.2004 року; свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 02.09.2020 року (а.с.10, 11). За відомостями з довідки за вих. № 8 від 19.02.2021 року, [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , зі своїм сином [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 року, справа № 203/2507/18, було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 7785 грн; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704 грн 80 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 01.11.2018 року (а.с.14-15). На підтвердження наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на виконання рішення суду, позивач надала суду копію розрахунку заборгованості відповідача за період з 20.07.2018 року по 30.04.2021 року у загальному розмірі 27057,74 грн, складеного державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). За відомостями зі вказаного розрахунку, відповідач не сплачував аліменти у період з 20.07.2018 року по лютий 2018 року, з травня 2020 року по липень 2020 року, з вересня 2020 року по грудень 2020 року, в січні 2021 року; сплачував повністю та з частковими проплатами в період з березня 2019 року по квітень 2020 року та в серпні 2020 року (а.с.72). На виконання ухвали суду від 22.06.2021 року про витребування доказів від Медичного Центру «Країна Здоров`я» Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліклініка Сімейної Медицини-2» до суду надійшов оригінал довідки від 25.06.2021 року за вих. № 155 «Про підтвердження місця роботи [PERSON] », за відомостями з якої [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Поліклініка Сімейної Медицини-2» на посаді лікаря-ендоскопіста за сумісництвом на 0,25 ставки з 16.04.2019 року (а.с.113). Відповідач на підтвердження обставин, зазначених ним в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, надав суду: - оригінал довідки про доходи від 25.05.2021 року № 56 за період травень 2020 року - квітень 2021 року з Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7», посада лікар-ендоскопіст Миршавка І.Г., з якої видно, що у період з травня 2020 року - червень 2020 року, серпня 2020 року - квітень 2021 року відповідач не мав доходу, та у липні 2020 року йому був виплачений дохід у розмірі 13909,57 грн (а.с.48); - оригінал довідки за вих. № 113 від 20.05.2021 року, що була видана Медичним Центром «Країна Здоров`я» [PERSON] про те, що він працює в ТОВ «Поліклініка сімейної медицини-2», м. Кам`янське, Дніпропетровської області, за сумісництвом на 0,25 ставки; дохід за період з 01.01.2021 року по 30.04.2021 року склав 8400,00 грн; при цьому згідно з постановою ВП № 57649505 від 05.01.2021 року з боржника [PERSON] для погашення боргу по виконавчому листу № 203/2507/18 від 27.09.2018 року на користь стягувача [PERSON] за січень - квітень 2021 року було утримано 50 % (відсотків) від доходу після сплати внесків; утримані кошти перераховані у відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.49); - копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якого вказані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , серії [NUMBER] від 17.04.2020 року (а.с.50); - оригінал довідки з Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7», з якої видно, що відповідач з 02.01.2020 року працює на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету; на підставі наказу ДОЗ ДОДА від 30.03.2020 року № 405/0/197-20 «Про формування мережі спеціалізованих закладів охорони здоров`я для госпіталізації пацієнтів з короновірусною хворобою Covid-19 у Дніпропетровській області» на базі лікарні сформовано спеціалізований заклад охорони здоров`я для госпіталізації пацієнтів з короновірусною хворобою Covid-19; у зв`язку з епідемічною ситуацією та карантином потреби у функціонуванні ендоскопічного кабінету не було; [PERSON] знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, згідно зі ст. 26 Закону України «Про відпустки» (у зв`язку з карантином) з 02.05.2020 року, з 22.02.2021 року по 31.03.2021 року, з 01.04.2021 року по 31.05.2021 року (а.с.51); - копії платіжних доручень від 09.02.2021 року, 05.03.2021 року, 07.04.2021 року, 07.05.2021 року про перерахування ТОВ «Поліклініка сімейної медицини-2» до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) коштів щодо сплати аліментів згідно з постановою від 05.01.2021 року ВП № 57649505 (а.с.54-57); - копії звітів про здійснені відрахування та виплати за період лютий 2019 року по січень 2020 року Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7» за постановою від 17.01.2019 року ВП № 57649505, виданою за виконавчим документом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; копії постанов про закінчення виконавчих проваджень № 57649574 від 09.12.2020 року та № 60396610 від 12.05.2021 року щодо виконавчих листів № 203/2507/18, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 7785,00 грн, та № 203/2856/19, виданого 16.10.2019 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 16625,00 грн (а.89-104). Позивач на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину надала суду: - копію нотаріально посвідченої заяви від 04.06.2020 року батьків [PERSON] та [PERSON] про надання згоди на тимчасову поїздку до Республіки Болгарії, Молдови, Румунії у період з 01.07.2020 року по 01.09.2020 року їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мета поїздки - відпочинок у дитячому спортивному таборі, батьки підтвердили, що [PERSON] буде вживати всіх належних від нього заходів для безпечного перебування за кордоном їхнього сина [PERSON] , бере на себе відповідальність за його життя та здоров`я, вирішення всіх питань, які можуть виникнути під час поїздки дитини за кордон та по закінченню вказаного терміну поїздки гарантує своєчасне повернення сина в Україну (а.с.20); - оригінал листа від 10.09.2020 року № 139 Комунального позашкільного навчального закладу «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради за підписами директора Проскури Н.В. та тренера-викладача [PERSON] до директора КЗО «СЗШ № 21» ДМР про звільнення учня 11-Б класу [PERSON] , 2004 року народження, від першого та останнього уроку на період з 10.09.2020 року по 31.05.2021 року у зв`язку з тренуваннями, він є учнем-вихованцем Міської комплексної дитячо-юнацької спортивної школи та має ІІ спортивний розряд з плавання; відповідальність за життя та здоров`я учня-спортсмена покладається на тренера-викладача з плавання [PERSON] (а.с.21); - оригінал листа Комунального позашкільного навчального закладу «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради до директора КЗО «СЗШ № 21» ДМР про необхідність звільнення учня 11-Б класу [PERSON] , 2004 року народження, на період з 30.07.2020 року по 11.08.2020 року, у зв`язку з відпочинком в літньому спортивному таборі в Республіці Болгарія; відповідальність за життя та здоров`я учня-спортсмена покладається на тренера-викладача з плавання [PERSON] (а.с.22); - оригінал квитанції від 01.06.2020 року на суму 9849,25 грн, з якого видно, що [PERSON] сплатила кошти у розмірі 9849,25 грн на користь [PERSON] (поповнення карткового рахунку) (а.с.23). Також на підтвердження факту перетину дитиною [PERSON] кордону України позивач надала суду лист Державної прикордонної служби України від 27.05.2021 року № 91/Ч-6707, з якого видно, що [PERSON] перетинав кордон України за період з 28.07.2020 року по 15.08.2020 року (виїзд - в`їзд) (а.с.40). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року в сумі 11745,88 грн та додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 4924,63 грн. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд, вирішуючи по суті спір між сторонами щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року в сумі 11745,88 грн, зазначає таке. Статтею 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Аналіз викладених вище норм вказує, що для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено та доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за спірний період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року у загальному розмірі 27057,74 грн. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності його вини у тому, що утворилась заборгованість зі сплати аліментів та не приймає їх до уваги. Оскільки аналіз наявних в матеріалах справи доказів, досліджених в судовому засіданні, дозволяє суду дійти висновку, що за спірний період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року позивач сплачував повністю або частково аліменти у такі періоди: з березня 2019 року по квітень 2020 року, серпень 2020 року, а не сплачував аліменти у періоди з 20.07.2018 року по лютий 2018 року, з травня 2020 року по липень 2020 року, з вересня 2020 року по грудень 2020 року, січень 2021 року. При цьому періоди сплати аліментів за вказані періоди включають, в тому числі і періоди, коли він не отримував дохід або відбувалась затримка його виплати, або він перебував у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином, що видно з наданих відповідачем звітів, довідки, а також наданої на вимогу суду довідки про те, що відповідач працює з 16.10.2019 року в ТОВ «Поліклініка Сімейної Медицини-2», а заборгованість відповідача по аліментам у примусовому порядку погашається вказаним товариством тільки з лютого 2021 року. Тобто відповідач не спростував того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини. При цьому в судовому засіданні він пояснив суду, що визнає те, що він дійсно має заборгованість зі сплати аліментів, проте не визнає наявність пені. Твердження відповідача з цього приводу також спростовуються викладеним вище. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку із ненаданням в повній мірі матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. Суд зазначає, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зважаючи на те, що стягнення аліментів визначено періодичними щомісячними платежами, то прострочення їх сплати настає з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто першого числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18, постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховуються судом. Суд повністю погоджується з розрахунками пені за несвоєчасну сплату аліментів, наведеними позивачем у позовній заяві та вважає його вірним, оскільки здійснений такий розрахунок відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду (а.с.68-69). Таким чином, розрахунок пені за відповідний місяць, в якому було прострочено сплату суми аліментів, обраховано за формулою: нарахована сума заборгованості аліментів х 1% х кількість днів прострочення сплати суми аліментів з урахуванням сум сплати аліментів боржником, а саме: - липень 2018 року: 752,51 грн х 0,01 х 12 = 90,30 грн; - серпень 2018 року: 1944,00 грн х 0,01 х 31 = 602,64 грн; - вересень 2018 року: 1944,00 грн х 0,01 х 30 = 583,20 грн; - жовтень 2018 року: 1944,00 грн х 0,01 х 31 = 602,64 грн; - листопад 2018 року: 1944,00 грн х 0,01 х 30 = 583,20 грн; - грудень 2018 року: 2027,00 грн х 0,01 х 31 = 628,37 грн; - січень 2019 року: 2027,00 грн х 0,01 х 31 = 628,37 грн; - лютий 2019 року: 2027,00 грн х 0,01 х 28 = 567,56 грн; - січень 2020 року: 1437,03 грн х 0,01 х 31 = 445,48 грн; - травень 2020 року: 2218,00 грн х 0,01 х 31 = 687,58 грн; - червень 2020 року: 2218,00 грн х 0,01 х 30 = 665,40 грн; - липень 2020 року: 2218,00 грн х 0,01 х 31 = 687,58 грн; - вересень 2020 року: 2318,00 х 0,01 х 30 = 695,40 грн; - жовтень 2020 року: 2318,00 х 0,01 х 31 = 718,58 грн; - листопад 2020 року: 2318,00 грн х 0,01 х 30 = 695,40 грн; - грудень 2020 року: 2395,00 грн х 0,01 х 31 = 742,45 грн; - січень 2021 року: 2395,00 грн х 0,01 х 31 = 742,45 грн; - лютий 2021 року: 1549,75 грн х 0,01 х 28 = 433,93 грн; - березень 2021 року: 1549,75 грн х 0,01 х 31 = 480,42 грн; - квітень 2021 року: 1549,75 грн х 0,01 х 30 = 464,93 грн. Отже, відповідно до вказаного вище розрахунку, загальна сума пені зі сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року станом на 30 квітня 2021 року становить 11745,88 грн. Суд не має можливості здійснити розрахунок пені до дня ухвалення судом рішення, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості державного виконавця відображає відомості щодо такої заборгованості включно по 30 квітня 2021 року, а тому відсутність відомостей про заборгованість з виплати аліментів на день ухвалення рішення судом позбавляє суд можливості об`єктивно здійснити обрахунок пені у спосіб регламентований законом. Тому, враховуючи те, що відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього судовим рішенням зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина, що призвело до наявності в останнього боргу зі сплати аліментів, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, а загальний розмір заборгованості відповідача станом на 30 квітня 2021 року становить 27057,74 грн, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 11745,88 грн за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вказаного висновку суд дійшов, діючи передусім в інтересах дитини. Суд, вирішуючи по суті спір між сторонами щодо позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 4924,63 грн, зазначає таке. Суд, з урахуванням положень статті 9 Конституції України, зазначає, що відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов (постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року, справа № 201/15248/16-ц, провадження № 61-4862св18). За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у пункті 18 якої зазначено, що передбачені статтею 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз відповідних норм закону та судової практики вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються і додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Так, у ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що вона понесла додаткові витрати на дитину, бо такі витрати пов`язані з особливими обставинами, а саме неповнолітня дитина сторін потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком її здібностей до плавання, навчання у спортивній школі та відвідування у зв`язку з цим літнього табору. Тобто особливі обставини зумовлені такими позитивними фактами, як схильність дитини до плавання як виду спорту, потреба дитини у відпочинку та тренуваннях, що вимагає додаткових матеріальних витрат. Позивач своєю чергою довела належними та допустимими доказами наявність у неї додаткових витрат на дитину у загальному розмірі 9849,25 грн. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позивач не довела того, що їх дитина перетинала кордон та те, що невідомо для чого та кому були направлені кошти, про що зазначено в квитанції. Адже матеріалами справи підтверджено той факт, що громадянин України [PERSON] перетинав кордон у період з 28.07.2020 року по 15.08.2020 року (виїзд - в`їзд), а також те, що кошти у розмірі 9849,25 грн були сплачені на рахунок [PERSON] , який є тренером-викладачем з плавання дитини, та у період з 30.07.2020 року по 11.08.2020 року дитина перебувала в літньому спортивному таборі. Тобто позивач довела факт понесення нею додаткових витрат на дитину належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, враховуючи, що батьки мають спільно виконувати свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, а позивач заявила до стягнення з відповідача понесені нею 50 % (відсотків) додаткових витрат, а саме: 9849,25 грн : 2 = 4924,63 грн, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 4924,63 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі, зокрема, у справах про оплату додаткових витрат на дитину, за подання позовів про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved