Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

26.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 11.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області на підставі актового запису № 01. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 17.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату Сколівського районного суду Львівської області Середи Т.М. № 3 від 05.01.2021 року, у зв`язку з тимчасовим відрахуванням із штату Сколівського районного суду Львівської області судді Микитина В.Я. внаслідок його переведення шляхом відрядження до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, згідно п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний авторозподіл вказаної цивільної справи, яка знаходилася в провадженні судді Микитина В.Я. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сколівського районного суду Львівської області від 05.01.2021 року, справа передана для розгляду судді Броні А.Л. Ухвалою судді Сколівського районного суду від 11.01.2021 року було прийнято справу до провадження судді Брони А.Л. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Розгляд справи відбувся 09.02.2021 року без учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою з 11 січня 2007 року, від якого у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Впродовж тривалого часу, а саме з осені 2019 року, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, не проживають разом. Стосунки між ними погіршились, почали виникати сварки і конфлікти, які призвели до розпаду сім`ї. Сторони нехтують сімейними цінностями, втратили один до одного почуття любові та поваги, між ними постійно виникають сварки. Дочка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою фактично не можливе і суперечить інтересам кожного із подружжя, а тому просить суд задовольнити його позовну заяву та не надавати строку на примирення. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачка [PERSON] , своєчасно та належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному позовному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити спір на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно з ч.2. ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сторони вступили у шлюб 11 січня 2007 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області, відповідно до актового запису № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Від спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. ч. 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 110 СК України визначено право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу у сім`ї стали різні погляди сторін на сімейне життя, що призвело до втрати позивачем почуття любові, поваги, а шлюб існує лише формально. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та може порушувати їх особисті немайнові права. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, вони стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами та поведінкою відповідачки, яка не подала відзив на позовну заяву, тим самим не спростувавши позов, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, тому позов підлягає задоволенню із ухваленням заочного рішення.

Outcome: approved