Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

24 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Вузлове Радехівського району Львівської області померла мати позивачки - [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] , виданому 19.02.1996 року. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на середню земельну частку (пай) розміром 2,40 га умовних кадастрових та на яку був виданий сертифікат на право приватної власності на землю (СЗЧ) серії ЛВ №13-136926. Згідно відомостей, викладених у довідці Вузлівської сільської ради №1563 від 18.12.2019 року, на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована по [ADDRESS] , із померлою проживали і були зареєстровані син - [PERSON] , онука - [PERSON] , дочка - [PERSON] та чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . Від імені померлої виконком Дмитрівської сільської ради заповіт не посвідчувався. Згідно довідки Вузлівської сільської ради №316 від 14.04.2020 року, [PERSON] , відповідно рішення II сесії XXIII скликання Вузлівської сільської ради від 05 червня 1998 року №1 «Про внесення змін в рішення VI сесії XXII скликання Вузлівської сільської ради від 25 грудня 1996 року «Про затвердження списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай)», включена в списки осіб, які мають право на середню земельну часку (пай) Вузлівської сільської ради. Площа земельної частки становить 2.40 га (умовних кадастрових). Відповідно до записів у Книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (СЧЗ), [PERSON] видано сертифікат серії ЛВ №13-136926. Після смерті матері, за спільним рішенням усіх членів родини, було вирішено, що позивач успадкує належні [PERSON] майнові та не майнові права. Таким чином, позивач прийняла на відповідальне зберігання належні [PERSON] правовстановлюючі документи та вступила у фактичне володіння спадковим майном, що в повній мірі кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР, норми якої були чинними на момент виникнення правовідносин. Згодом, [INFO] у с. Вузлове Радехівського району помер батько позивачки - [PERSON] . Зазначає, що значний проміжок часу у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] вона не зверталася, як не зверталася і із заявою про відмову у прийняті спадщини, оскільки вважала себе повноправним спадкоємцем після смерті матері. Лише нещодавно позивач звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте отримала усну відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки відсутні відомості про фактичне прийняття спадщини, а також відсутній оригінал правовстановлюючого документа. З цього приводу зазначає, що оригінал Сертифікату серії ЛВ №13-136926 був безповоротно позивачкою втрачений під час проведення ремонтних робіт у належному їй будинковолодінні. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Просить суд: встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на середню земельну частку (пай) загальною площею 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.4-7). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися. [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає (а.с.40). [PERSON] також скерувала до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає (а.с.42). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 лютого 1996 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.20). Відповідно до довідки №316 від 14.04.2020 року, виданої виконкомом Вузлівської сільської ради про те , що [PERSON] (померла) відповідно до рішення II сесії XXIII скликання Вузлівської сільської ради від 05 червня 1998 року №1 «Про внесення змін в рішення VI сесії XXII скликання Вузлівської сільської ради від 25 грудня 1996 року «Про затвердження списку осіб, які мають право на середню земельну частку (пай )», включена в списки осіб, які мають право на середню земельну частку ( пай ) Вузлівської сільської ради. Площа земельної частки становить 2,40 га (умовних кадастрових). Відповідно до записів у Книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (СЗЧ), гр. [PERSON] видано сертифікат серії ЛВ № 13 - 136926 (а.с.23). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027415986 від 14 серпня 2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 12 листопада 1961 року зареєстрували шлюб. Після державної реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.21-21 зворот). Родинні відносини позивача та відповідачів із спадкодавцем підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 10 квітня 1966 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 25 лютого 1984 року, відповідно до якого [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 14 серпня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів); копією свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 19 червня 2001 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] від 15.11.1991 року (а.с.12-13,15,18-19). Згідно даних, викладених у довідці Вузлівської сільської ради №1563 від 18.12.2019 року, встановлено, що [PERSON] (померла [INFO] ) дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] - син; [PERSON] - онука; [PERSON] - дочка; [PERSON] - чоловік (помер [INFO] ). Від імені померлої виконкомом Вузлівської сільської ради заповіт не посвідчувався (а.с.22). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 18 лютого 2004 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.24). З заяви [PERSON] , посвідченої секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 12 березня 2020 року, вбачається, що остання відмовилася від оформлення своїх спадкових прав після смерті матері [PERSON] (а.с.25). Також [PERSON] відмовився від оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, про що написав відповідну заяву, посвідчену секретарем виконкому Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області 12 серпня 2019 року (а.с.26). Окрім цього, [PERSON] в заяві, посвідченій секретарем виконкому Незнанівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області 17 березня 2020 року, відмовилася від оформлення спадщини після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.27). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не довіряти показам якого у суду немає підстав (а.с.44-45). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що оригінал правовстановлюючого документа втрачено, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved