Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

26.01.2015 р. позивач ТОВ «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг» звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 01.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання юридичних послуг № 30 , предметом якого є представництво інтересів відповідача, усні та письмові консультації, складання документів для звернення до суду, представництво інтересів в суді, вчинення інших дій при поділі спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . На виконання договору відповідачем була оформлена довіреність на працівників компанії. Рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 13.01.2014р. було поділено спільне майно та стягнуто компенсацію половини вартості частини спільного майна подружжя на користь відповідача. 03.12.2014р. представник позивача отримав виконавчий лист та передав його відповідачу. Згідно п. 3.4 договору передбачено, що відповідач сплачує позивачу винагороду в розмірі 5% від загальної вартості майна, що після поділу перейде у власність відповідача. Вартість майна встановлюється при судовому розгляді справи, яка згідно рішення суду складає 905 432,00 грн. Позивач вважає, що винагорода згідно п.3.4 договору складає 45 271,60 грн., про що письмово повідомили відповідача з вимогою сплатити дану суму. На сьогоднішній день відповідач зобов`язання по договору не виконала, тому позивач звернувся до суду і просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 45 271,60 грн. Представник позивача в судовому засіданні збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 45 271,60 грн. з урахуванням пені - 9 136,18 грн.; індексу інфляції - 14 892,85 грн. та 3% річних - 431,63 грн. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 р. вирішено стягнути з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг», суму основного боргу в розмірі 45 271,60 грн., пеню в розмірі 9 136,18 грн., інфляційну складову 14 892,85 грн. та 3% річних в розмірі 431,63 грн., а всього 69 732,26 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять дві грн. 26 коп.). 03.03.2018 р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 р. посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено в відсутності відповідача, що не дало відповідачу можливості реалізувати в судовому засіданні свої процесуальні права, а також не досліджено та не з`ясовано усіх фактичних обставин справи, крім того, вказував, що відповідачем не було отримано копію даного рішення суду у встановленому законом порядку та не було повідомлено про час та місце розгляду даної справи. Вважаючи ці обставини достатніми для перегляду заочного рішення суду, просить задовольнити заяву. Згідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 14 травня 2018 р. вирішено задовольнити заяву про перегляд заочного рішення суду, скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Фргумент-Консалтинг» до [PERSON] про стягнення суми боргу. Призначити справу до судового розгляду в зальному порядку на 15:00 год. 14.08.2018 року, про що повідомити сторін по справі. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.києва від 03 жовтня 2018 р. по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 07.11.2019 р. представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 45271 грн. 60 коп., пеню в розмірі 11275 грн. 24 коп., інфляційні витрати в розмірі 38835 грн. 60 коп., 3 % річних в розмірі 7078 грн. , а всього в розмірі 102460 грн. 44 коп. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити вказуючи на обставини викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення заявлених вимог та на невиконання відповідачем укладеного 01.06.2012 року між позивачем та відповідачем договору про надання юридичних послуг № 30. В подальшому вказав на те, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 р. виконано та на користь позивача з відповідача стягнуто 69 732,26 грн., однак вважав що з відповідача на користь позивача слід стягнути розмір залишку заборгованості 32728 грн. 18 коп. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечували, зазначали про те, що представник позивача Содоль А.М. в порушення правил адвокатської етики почав співпрацювати з чоловіком [PERSON] - [PERSON] , який був відповідачем по справі в якій інтереси [PERSON] представляв Содоль А.М. та в порушення умов вказаного договору не надав належним чином юридичні послуги, а саме не надав допомоги в фактичному виконанні рішення суду про поділ майна подружжя. Враховуючи наведене, та вказуючи на обставини викладені в запереченнях проти заявлених вимог просили провадження закрити і в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача по справі, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.06.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання юридичних послуг № 30, предметом якого є представництво інтересів відповідача в судових та інших органах по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На виконання договору 26.03.2012р. відповідачкою була оформлена довіреність на працівників компанії на представництво її інтересів. 13.02.2013р. директором ТОВ «ЮК «Аргумент-Консалтинг» (виконавець) та [PERSON] (замовник) був підписаний акт виконаних робіт, в якому виконавець передав, а замовник прийняв послуги юридичного характеру, що складають правову допомогу по справі № 2/2608/5348/12. Згідно п. 3.4 договору про надання юридичних послуг № 30 від 01.06.2012р. замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі 5% від загальної вартості майна, що після поділу перейде у власність замовника. Вартість майна встановлюється при судовому розгляді справи. Винагорода, що встановлена даним пунктом, сплачується замовником після набрання чинності остаточного рішення суду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2014р. виділено у власність [PERSON] /2 частину квартири [ADDRESS] , вартістю 877 714,50 грн. Стягнуто на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Опель-Вектра», д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску, в сумі 25 тис. грн. та компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ЗАЗ-968», 1993 року випуску в сумі 2 717,50 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 525, 610 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд вважає встановленими підстави щодо обгрунтованості вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 45 271,60 грн., пені в розмірі 9 136,18 грн.; індексу інфляції - 14 892,85 грн., 3% річних - 431,63 грн., а всього 69 732, 26 грн. Однак, як встановлено в судовому засіданні і визнано сторонами рішення Святошинського районного суду м.Києва від 15 червня 2015 р. виконано та на користь позивача з відповідача стягнуто 69 732,26 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. З матеріалів позову вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості в розмірі 69 732,26 грн., яка на даний час погашена. Тому суд вважає за доцільне в частині заявлених позовних вимог за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг» до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 45 271,60 грн., пені в розмірі 9 136,18 грн., інфляційної складової 14 892,85 грн. та 3% річних в розмірі 431,63 грн., а всього 69 732,26 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять дві грн. 26 коп.) закрити провадження по справі в зв`язку відсутністю предмета спору. В частині заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг» до [PERSON] про стягнення боргу за заявою про збільшення позовних вимог від 07.11.2018 р. слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. В даному випадку позивач звертаючись з заявою про збільшення позовних вимог жодним чином не наводить з яких обставин він виходив нараховуючи вказану суму заборгованості, не надає доказів щодо того, коли саме на його користь з відповідача було стягнуто суму заборгованості за вказаним вище рішенням суду, що позбавляє суд можливості пересвідчитись не тільки в необхідності нарахування. правильності нарахування даних сум, а і в періодах за які їх слід нараховувати. Враховуючи наведене, суд вважає що в частині заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Аргумент-Консалтинг» до [PERSON] про стягнення боргу за заявою про збільшення позовних вимог від 07.11.2018 р. в задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed