Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] Про розірвання шлюбу (вхідний № 5738/16-вх), на обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2012 року, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького району управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 126). Від шлюбу мають дитину - сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, а також виховання дитини. Фактично між ними шлюбні відносини припинені, втрачені всі фізичні та духовні звязки, збереження сімї неможливе і суперечить їх інтересам. Шлюб розривають вперше, суперечок щодо місця проживання дитини і розподілу спільного майна не мають. Просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.12.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області (актовий запис № 126), стягнувши на її користь понесені нею судові витрати (а. с. 3 4). Розпорядженням керівника апарату суду № 332 від 21.08.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідному протоколу справу передано до розгляду головуючому судді Мащенко С. В. (а. с. 25, 26). Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була оповіщена своєчасно та належним чином, однак надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та просить залишити їй прізвище «Музалевська» (а. с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи був оповіщений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить її відповідна заява, зареєстрована за вхідним № 2697/17-вх від 11.10.2017 року, що міститься в матеріалах справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання позивачем особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував позивач. Повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії I-ВЛ № 297125), виданого повторно 12.10.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 05.12.2012 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 126. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON] (а. с. 9). Зі свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 299977), виданого 14.01.2013 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, убачається, що [PERSON] народився 01.01.2013 року, про що 14.01.2013 року складено відповідний актовий запис № 4, та його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). У судовому засіданні достовірно встановлені мотиви розірвання шлюбу, фактичне припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, що перешкоджає подальшому збереженню сімї та згідно до статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Також суд враховує, що між позивачем та відповідачем майнового спору немає. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] «Про розірвання шлюбу» повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини першої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, як розяснюють приписи частини 1 та 2 статті 79 вказаного кодифікованого процесуального закону України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2016 році й додала до матеріалів справи квитанцію про сплату нею судового збору у сумі 551,21 гривень (а. с. 2). Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України. Відповідно до приписів абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VІІІ від 25.12.2015 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2016 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1378 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 551,20 гривень, виходячи з розрахунку: 1378 гривень х 0,4 = 551,20 гривень. Відтак, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] повністю, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved