Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

25.02.2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач ТОВ «Харків Екоресурс» з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року у розмірі 1 973,13 грн., з яких: 1 365,50 грн. - сума основної заборгованості, 488,10 грн. - інфляційні витрати, 119,53 грн. - 3% річних від простроченої суми та стягнути з відповідачів судовий збір. В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги і зменшено їх в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми у зв`язку з неправильним розрахунком, а саме остаточно позивач ТОВ «Харків Екоресурс» просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року у розмірі 1 585,87 грн., з яких: 1 365,50 грн. - сума основної заборгованості, 173,94 грн. - інфляційні витрати, 46,43 грн. - 3% річних від простроченої суми та стягнути з відповідачів судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.09.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів. 02.10.2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова був виданий судовий наказ по справі №639/6803/19 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року в сумі 1 973,13 грн. та судового збору. Ухвалою Жовтневий районний суд м. Харкова від 22.01.2021 року по справі №639/6803/19 зазначений судовий наказ було скасовано. Між тим, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2011 № 940 виконавцем послуг з вивезення побутових відходів встановлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс». На виконання вимог ст. 35-1 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998, ст.ст. 21, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем опубліковано Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.06.2013 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия». 21.06.2013 року між Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» та ТОВ «Харків Екоресурс» укладено Договір про надання послуги з доставки рекламної та інформаційної продукції №28-373 за яким, УДППЗ «Укрпошта» здійснено доставку примірника газети «Харьковские известия», в якому опубліковано Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.06.2013 року, в тому числі, за адресою відповідачів, а саме: [ADDRESS] . Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, опублікований 25.06.2013 року у офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские известия», набрав чинності для жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова 01.08.2013 року. До набрання чинності зазначеним Договором від відповідачів не надходило жодних заяв про свою незгоду з умовами опублікованого договору. Посилаючись на те, що за інформацією позивача за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та мешкають відповідачі, які є споживачами послуг з вивезення побутових відходів за особовим рахунком № [NUMBER] та невиконання ними пунктів 1, 11, 13-15 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, опублікованого 25.06.2013 в газеті «Харьковские известия», оскільки відповідачі не здійснили оплату за надані послуги з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року у розмірі 1 585,87 грн., з яких: 1 365,50 грн. - сума основної заборгованості, а також нараховані на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні витрати в розмірі 173,94 грн., а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 46,43 грн. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Призначено судове засідання. Відповідачем [PERSON] подано копії документів, які останній вважає доказами на підтвердження заперечень проти позову, а також зроблена заява про застосування судом строку позовної давності. 25.08.2021 року на адресу суду від представника позивача ТОВ «Харків Екоресурс» надійшла заява про зменшення позовних вимог з новими розрахунками, яка прийнята судом до розгляду. Одночасно представником позивача ТОВ «Харків Екоресурс» подано заяву про поновлення строку позовної давності з тих підстав, що підприємство позивача вчасно звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу і такий наказ було видано і звернуто до виконання, а лише після цього - скасовано. Отже представник позивача просив суд визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк позовної давності. У судовому засіданні 31.08.2021 року представник позивача ТОВ«Харків Екоресурс» - Божко Д.Б. надав вступне слово, зменшені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, визнавши причини пропуску строку позовної давності поважними, та поновити строк позовної давності. Відповідач [PERSON] надав вступне слово, заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що він не укладав договір з позивачем про надання будь-яких послуг та не отримував таких послуг, заяву про відмову від послуг намагався здати, але її не прийняли. Взагалі відповідач стверджував, що він уклав договір на вивіз відходів з іншою особою, оскільки йому необхідно іноді вивозити великогабаритні відходи, які працівники позивача забирати відмовились. Одночасно відповідач визнав, що всі гроші, стягнуті на виконання судового наказу йому були повернуті. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, надали письмові заяви, в яких просили провести розгляд вищевказаної цивільної справи у їх відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до абз.2,4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року 18.12.2009 « Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. На підставі наданих суду доказів в судовому засіданні встановлено, що 26.09.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» звернулося до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів. 02.10.2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова видав судовий наказ по справі №639/6803/19 про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року в сумі 1 973,13 грн. та судового збору. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.01.2021 року зазначений судовий наказ по справі №639/6803/19 скасовано (а.с.9, 87). З наданого позивачем листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30.04.2021 року №48970 вбачається, що 14.02.2021 року до відділу надійшла зазначена вище ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.01.2021 року, тому 15.02.2021 року державним виконавцем відділу Сикаловою О.В. на підставі п.5 ч. ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. У пункті 3 резолютивної частини постанови зазначено про припинення утримання з пенсії боржника. Відділом проведено підрахунок коштів, що надходили на депозитний рахунок відділу стягнуті з пенсії [PERSON] . Так державним виконавцем перераховано 163, 48 грн. - витрати виконавчого провадження, 2078,42 грн. повернуто боржнику через Управління пенсійного фонду України в Харківській області. На теперішній час на депозитному рахунку відділу відсутні кошти, стягнуті з [PERSON] зі статусом надлишково стягнуті (а.с.88). Згідно з ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі скасування судового наказу заявник має право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Отже, позивач 25.02.2021 року звернувся з вимогами про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів в порядку позовного провадження, тобто подав позов, що рощзглядається. Довідками, що містяться в матеріалах справи, підтверджено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] - з 09.02.2008 року, [PERSON] - з 19.01.2008 року та [PERSON] - з 05.04.2000 року (а.с.58-60). Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами), передбачено, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим, відповідно до п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з до ч. 2 та 11 ст. 35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі житлових будинків, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. Так, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.12.2011 року № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» виконавцями послуг з вивезення побутових відходів у м. Харкові визначено КП «Комплекс з вивозу побутових відходів», КП КГ «Харківкомуночиствод», та ТОВ «Харків Екоресурс» (а.с.10,11). Відповідно до ст. 35-1 Закону України «Про відходи» та ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) ТОВ «Харків Екоресурс» 25.06.2013 року опубліковано Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.06.2013 в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия» №75/1 (2669/1), умови якого відповідають умовам типового договору затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 (а.с.12-16). Пунктами 1 та 11 вказаного договору передбачено, що виконавець (ТОВ «Харків Екоресурс») зобов`язується, згідно з графіком надавати споживачу послуги з вивозу побутових відходів, на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 940 від 28.12.2011 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові» та відповідно до схеми санітарного очищення, затвердженої рішенням 18 сесії Харківської міської ради 4-го скликання № 284/03 від 24.12.2003 року зі змінами та доповненнями, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором. Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та додатком 1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Оплата послуг здійснюється щомісячно. Платежі вносяться не пізніше 15-го числа періоду, що настає за розрахунковим. За змістом пунктів 3, 5 цього Договору, послуги з вивезення твердих відходів надаються за контейнерною та без контейнерною схемами; в місцях, де не встановлені контейнери, вивезення твердих відходів здійснюється за без контейнерною схемою. Пунктом 34 вказаного Договору передбачено, що споживач із Правилами надання послуг з вивезення побутових відходів та витягами із законодавства про відходи, санітарними нормами і правилами поводження з побутовими відходами та утримання території населених пунктів ознайомлений, оскільки вищевказані документи публікуються разом із Договором в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради - газеті «Харьковские известия». Разом з тим, 21.06.2013 року між Українським державним підприємством поштового зв`язку «Укрпошта» та позивачем було укладено Договір про надання послуги з доставки рекламної та/або інформаційної продукції № 28/373 за яким, УДППЗ «Укрпошта» здійснено доставку відповідачам примірника газети «Харьковские известия» № 75/1 (2669/1) від 25.06.2013 року, в якому було опубліковано Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25.06.2013 року (а.с.17-19). Вказані обставини також підтверджуються Актом виконаних робіт до договору 28/373 від 29.06.2013 року (а.с.20) Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим, згідно зі ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Виходячи з тлумачення п. 2 ст. 205 ЦК України і п. 2 ст. 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином, договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (ст. 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вищезазначені положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а саме п.п. 1,5 ч. 3 ст. 20) свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання. Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Тобто, укласти договір з виконавцем послуг на вивезення побутових відходів є також обов`язком користувачів житлових будинків (земельних ділянок) приватної власності, якими є відповідачі по справі. Судом на підставі наданих доказів та визнання цих обставин відповідачем встановлено, що з моменту опублікування договору та протягом одного місяця після цього відповідачі не зверталися до ТОВ «Харків Екоресурс» із заявами про незгоду з умовами публічного Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів. Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Згідно з ч.3 ст. 205 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Таким чином, згідно з Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів, цей Договір набрав чинності для сторін з 01.08.2013 року та згідно ч. 3 ст. 205, ст.ст. 639-643 ЦК України вважається укладеним, якщо інше не буде заявлено споживачем у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Надання позивачем послуг з вивезення побутових відходів за адресою відповідачів підтверджується Графіками планово-подворового вивезення твердих побутових відходів з приватних домоволодінь Новобаварського району м. Харкова (а.с. 21-27). Отже, судом встановлено, що ТОВ «Харків Екоресурс» надає відповідачам послуги з вивезення побутових відходів, а відповідачі, у свою чергу, їх використовують, оскільки не довели протилежне належними доказами. Суд зазначає, що посилання відповідача [PERSON] на відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є правовою підставою для припинення ТОВ «Харків Екоресурс» відповідних нарахувань за надання товариством послуг з вивезення побутових відходів відповідно до графіка вивезення твердих побутових відходів від приватних будинків та не звільняє відповідачів від обов`язку по сплаті за фактичне використання цих послуг. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 року по справі №646/837/17. При цьому надану суду ксерокопію договору №24 від 10.12.2015 року на надання транспортних послуг з вивозу відходів, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , за яким замовник доручає виконавцю вивезення будівельних та побутових відходів по мірі їх накопичення за адресою: [ADDRESS] , суд вважає неналежним та недостовірним доказом, який не спростовує наявність договірних правовідносин між позивачем та відповідачами, враховуючи, також, що вказана в договорі особа не призначена виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у м. Харкові у встановленому законом порядку. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 15 Закону України «Про відходи» громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані вносити в установленому порядку плату за користування послугами з вивезення побутових відходів. Рішеннями Харківської міської ради № 896 від 20 грудня 2011 року, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, та № 92 від 18 лютого 2015 року, яким скасовано зазначене рішення, та № 472 від 19 липня 2017 року, яким скасовано зазначене рішення, а також № 586 від 29 серпня 2018 року, яким скасоване попереднє рішення, встановлено тарифи на послуги з вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів, які надає ТОВ «Харків Екоресурс». Згідно з довідкою про рух коштів по особовому рахунку № [NUMBER] і про наявність заборгованості станом на 01.04.2019 року та відповідно до уточненого (зменшеного) розрахунку ТОВ «Харків Екоресурс» інфляційних витрат та 3% - у відповідачів наявна заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за період з 01.10.2016 року по 01.04.2019 року у загальному розмірі 1 585,87 грн., з яких: 1 365,50 грн. - сума основної заборгованості, 173,94 грн. - інфляційні витрати, 46,43 грн. - 3% річних від простроченої суми (а.с.32). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Частиною першою ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Главою 63 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд зазначає, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат здійснено представником позивача у відповідному додатку до уточненого позову. Суд погоджується з даним розрахунком. Відповідачами правильність здійсненого розрахунку не заперечувалась. Отже, з огляду на встановлені обставини та вимоги закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість належними доказами і доведеність позовних вимог ТОВ «Харків Екоресурс». Однак відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. З жовтня 2016 року відповідачі жодного разу не оплачували надані позивачем послуги, що вбачається з довідки. Між тим позивач нараховував заборгованість за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з жовтня 2016 року по 01.04.2019 року (а.с.32). Позов подано 25.02.2021 року. Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів у п.п.12,13 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється щомісячно. Платежі вносяться не пізніше ніж до 15 числа періоду, що настає за розрахунковим. Отже про порушення прав на оплату послуг за кожен місяць позивач вважається обізнаним з 15 числа наступного місяця за розрахунковим. Відповідач зробив заяву про застосування судом строку позовної давності. Оскільки заборгованість за послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. При цьому подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в Постанові ВП ВС від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19). Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦПК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). В даному випадку позивачем частина вимог заявлена поза межами трирічного строку позовної давності, при цьому в якості поважних причин пропущення позовної давності представник позивача посилався на факт видачі судом судового наказу за такими ж вимогами і те, що вказаний наказ фактично примусово виконувався. Між тим суд не вважає зазначені обставини поважними причинами пропущення позовної давності, оскільки позивач самостійно обрав форму захисту прав і звернувся до суду саме із заявою про видачу судового наказу, а не з відповідним позовом, що не було пов`язано з часом обізнаності потенційного позивача про факт порушення його права. Отже суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності і не знаходить підстав для захисту порушеного права позивача поза межами строку позовної давності. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази та застосовуючи загальний трирічний строк позовної давності, суд приходить до висновку, що заборгованість необхідно стягнути з відповідачів в межах позовних вимог, однак лише за період 3 років, що передували зверненню до суду з даним позовом 25.02.2021 року, тобто обрахувавши таку заборгованість на підставі розрахунків позивача з березня 2018 року по 01 квітня 2019 року, а саме: стягнути із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів у розмірі 713, 49 грн.; інфляційні витрати у розмірі 38, 88 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 11, 22 грн. В іншій частині суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні з позовом та з заявою про видачу судового наказу сплачено судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. (а.с.1, 8). Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову на 48, 15 % (від 1585, 87 грн.) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору в сумі 1093 грн., тобто по 364, 33 грн. - з кожного відповідача окремо. На підставі викладеного та

Outcome: partial