Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

26.08.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.02.2012 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення з позовом до суду і до досягнення сином повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідач з сім'єю не проживає, з лютого 2014 року не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв'язку із чим також потребує матеріальної допомоги. Відповідач є молодою особою, працездатний, офіційно ніде не працює, але отримує нерегулярний значний дохід від тимчасових заробітків, який витрачає на власні потреби, тому може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання сина та на її утримання. Оскільки відповідач не має стабільного матеріального доходу, то просить розмір аліментів визначити в твердій грошовій сумі. Крім того, просить стягнути понесені нею судові витрати на надання юридичної допомоги в сумі 100 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення сином повноліття, та на її утримання - в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а також судові витрати за надання юридичної допомоги адвокатом при підготовці позовної заяви - в сумі 100 грн. Суду пояснила, що відповідач має нерегулярні та мінливі доходи, офіційно не працевлаштований, проте підробляє тимчасовими заробітками, має нерегулярний та нестабільний дохід, тому просить аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, які просить стягувати з відповідача щомісячно в сумі 500 грн. на утримання дитини та на своє утримання в сумі 300 грн. викликаний тим, що дитина повинна отримувати стабільну матеріальну допомогу від батька щомісячно на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інших необхідних речей. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання дитини та на її утримання в розмірі по 300 грн., так як є працездатним, фізично здоровим. Інших осіб на утриманні відповідач не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Вона отримувала до 30.09.2014 року від держави на дитину приблизно 700 грн. на місяць, які повністю витрачала та витрачає на утримання сина. З жовтня 2014 року їй на утримання дитини виплачується тільки 130 грн. на місяць. В утриманні сина їй допомагають батьки, так як цих коштів, які вона отримує від держави, не вистачає. Так само її утримують батьки, оскільки вона не може працювати, бо здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідач від утримання дитини та її ухиляється, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Пояснили, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини в розмірі 100 грн. на місяць до досягнення сином трирічного віку. Відповідач не спроможний сплачувати аліменти в розмірі, що зазначила позивачка в позовній заяві, оскільки не працює, стабільного доходу не має, на даний час шукає роботу, має тимчасові підробітки, як спортсмен. Зокрема, грає за певну плату у футбол. Отримані від цих підробітків кошти відповідач витрачає частину на своє утримання, а 300 грн. передав синові. Крім того, відповідач надає дитині матеріальну допомогу у натуральній формі, зокрема, придбав велосипед. Також, в перерві між судовими засіданнями відповідач придбав і передав синові дві пари колгот та дві пари носків. Надати більшу матеріальну допомогу відповідач не може, так як не має офіційного місця роботи, а підробляє неофіційно, за останній місяць отримав заробіток в сумі 1200 грн., з яких 150 грн. витратив на придбання для сина колгот та носків, ще 400 грн. з його заробітку вирахувано. Відповідач фізично здоровий, працездатний, протипоказань щодо працевлаштування не має, проте, не знайшов роботи і його частково утримують батьки. Власного житла він не має, проживає з батьками. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). З лютого 2014 року сторони однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть, що вбачається в судовому засіданні із пояснень позивачки. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач в судовому засіданні не має. Дитина сторін - [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок Плебанівської сільської ради від 21.08.2014 року за №№ 744, 745 (а.с.7, 8). Позивачка [PERSON] не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць, а також до 30.09.2014 року отримувала допомогу при народженні дитини в сумі 764,17 грн. на місяць, що вбачається із довідки Управління соціального захисту населення Шаргородської РДА від 01.10.2014 року за №01-10/1906 (а.с.38). Починаючи з жовтня 2014 року виплати допомоги при народженні дитини позивачці припинено, а виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку в сумі 130 грн. на місяць встановлені позивачці до 2015 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] регулярного та стабільного утримання синові [PERSON] добровільно не надає. Відповідач [PERSON] не працює з 15.12.2012 року, що вбачається із довідки виконкому Шаргородської міської ради від 29.08.2014 року за №2721, виданої на підставі трудової книжки останнього (а.с.23). Крім того, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], що відповідач немає власного житла та земельної ділянки на території Шаргородської міської ради, проживає з батьками, що підтверджується також довідками виконкому Шаргородської міської ради від 29.08.2014 року за №№2720, 2722 (а.с.22, 24). Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, тому може працювати та надавати допомогу на утримання дитини, оскільки ним не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією, щодо неможливості працювати. Крім того, з пояснень в судовому засіданні відповідача та його представника встановлено, що інших осіб, крім сина та дружини, відповідач [PERSON] на утриманні не має. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання сина, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, починаючи з лютого 2014 року і по даний час, покладено на позивачку, з якою проживає малолітній син, що ставить її сім'ю в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON]. Як вбачається в судовому засіданні із пояснень позивачки та досліджених доказів, остання не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе, немає необхідних засобів до існування, тому потребує матеріального утримання з боку відповідача. При цьому, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження відповідача та його представника в судовому засіданні про те, що [PERSON] не спроможний утримувати дитину та дружину через неможливість працевлаштуватися, та відсутність, у зв'язку із цим, стабільного матеріального доходу, оскільки [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів про неможливість працевлаштуватися, зокрема, доказів того, що він звертався у будь-які державні чи приватні установи, організації з приводу працевлаштування, де йому відмовлено у працевлаштуванні, або в районний центр зайнятості в пошуках роботи, де йому відмовлено у постановці на облік в якості безробітного та у пошуку роботи. Крім того, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, ствердження відповідача в судовому засіданні про те, що він надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини в натуральній формі, придбавши велосипед, а також дві пари колгот і дві пари носків для сина на суму 150 грн., з огляду на наступне. Позивачка в судовому засіданні підтвердила факт придбання відповідачем для сина велосипеда та двох пар носків і двох пар колгот, проте, стверджувала, що велосипед було передано їй відповідачем для сина як подарунок до Дня народження, а витрати відповідача на придбання носків і колгот не можуть становити 150 грн., а приблизно 80 грн. Відповідач в судовому засіданні не заперечив того факту, що велосипед для сина придбав до Дня народження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що придбання відповідачем для сина велосипеда не можна враховувати як надання матеріальної допомоги на утримання дитини в натуральній формі, оскільки велосипед не є необхідним засобом до існування для дитини в розумінні норм статей 180-182, 184 СК України, так як неповнолітня дитина сторін не здатна здобувати засоби до існування, не може утримувати себе сама, тому на щоденне харчування, одяг, лікування та інші потреби, необхідні кошти, якими дитину повинні забезпечити, насамперед, батьки. Крім того, виходячи із норм статей 180-182, 184 СК України та роз'яснень, що містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», аліменти на утримання дитини сплачуються щомісячно в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Тому, надання відповідачем один раз за час проживання сторін окремо, тобто з лютого 2014 року по даний час, для дитини двох пар колгот та двох пар носків не можна враховувати як надання дитині щомісячного матеріального утримання з боку батька, оскільки батько та матір повинні забезпечувати дитині необхідне щоденне харчування, одяг, ліки та інші потреби дитини. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, які, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 500 грн. щомісячно, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дитини на придбання одягу, ліків та продуктів харчування, без участі відповідача, який від матеріального утримання сина, починаючи з лютого 2014 року, ухиляється. Ці ствердження знайшли підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, проаналізованими вище. Також, суд встановив, що відповідач молода та працездатна людина, яка не працює та не має стабільного заробітку (доходу), проте медичних протипоказань щодо працевлаштування не має, належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися або пошуків роботи, суду не представив. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні сина з лютого 2014 року і обсяг обов'язків по його утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі з метою забезпечення інтересів дитини на отримання стабільної матеріальної допомоги від батька, оскільки позивачка наполягає на цьому, відповідач не заперечує щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, а також, виходячи з вимог ст.184 СК України, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 26.08.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття, враховуючи, що дохід відповідача носить не стабільний характер. При цьому, при визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст.184 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років… Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, підлягає частковому задоволенню, зокрема, слід стягнути аліменти на утримання позивачки з відповідача до досягнення сином трирічного віку, виходячи із вимог ст.84 СК України, так як позивачка зазначила, що є непрацездатною внаслідок того, що здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, а також враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості працевлаштуватися. Крім того, суд вважає, що аліменти на утримання позивачки слід визначити в сумі по 150 грн. щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, враховуючи що на даний час відповідач не працює та не має стабільного доходу, проте, є працездатним і не позбавлений можливості працювати та надавати кошти на утримання дружини, з якою проживає дитина. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання їй правової допомоги при зверненні в суд в сумі 100 грн. адвокатом [PERSON], то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою додано до позову копію свідоцтва адвоката [PERSON] про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.20); квитанцію №412205/183 від 22.08.2014 року про оплату послуг адвоката [PERSON] в сумі 100 грн. за надання правової допомоги, що полягає у складанні позову про стягнення аліментів (а.с.19). Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial