Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

26.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради про визнання права на приватизацію квартири, зобов`язання вчинити певні дії, в якій посилається на те, що приблизно в 1953 році (точна дата невідома) її дід [PERSON] і її баба [PERSON] (1932 р.н.) на своєму підприємстві, де вони на той час працювали, на законних підставах отримали в найом для подальшого проживання однією сім`єю квартиру [ADDRESS] . Ордер на вселення, який на той час був виданий, в даний час у неї не зберігся. У цій же квартирі, з моменту свого народження, тобто з 1956 року, проживав її батько [PERSON] , який згідно рішення виконавчого комітету Баглійської районної Ради народних депутатів № 354 від 17.09.82 став наймачем спірної квартири на законних підставах після діда [PERSON] . Позивачка народилася [INFO] , та з дня народження і по теперішній час проживає у спірній квартирі. На сьогодні особовий рахунок № [NUMBER] , який ведеться на спірну квартиру, переоформлений після батька [PERSON] на ім`я позивачки [PERSON] , тобто вона є єдиним законним наймачем спірної квартири. На початку грудня 2018 р. вона звернулася до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради із заявою про оформлення передачі спірної квартири у її власність. До заяви надала необхідний пакет документів для приватизації спірної квартири. Раніше участі у приватизації житлового приміщення участі не брала. Відповідач, посилаючись на пункт 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, своїм листом-відповіддю 19.03.2019, вих. № 05-11/575, відмовив у приватизації спірної квартири, оскільки позивачкою не надано копію ордера на жиле приміщення. Позивачкою вжито заходи для отримання копії ордеру на спірну квартиру, які не дали результатів. З урахуванням відсутності у позивачки реальної можливості отримати архівну копію ордера на спірну квартиру, вважає дії відповідача, а саме відмову у передачі спірної квартири у її власність у зв`язку з ненаданням ордеру на спірну квартиру, неправомірними та такими, що порушують її право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому звернулась до суду із даним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати за нею право на приватизацію трикімнатної квартири, загальною площею 61,7 кв. м, житловою площею 40,8 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за відсутності ордеру на жиле приміщення. У випадку задоволення позовних вимог позивач просила залишити судові витрати за собою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до листа-відповідді Архівного управління Кам`янської міської ради від 15.04.2019. вих. № 01-16/135, зазначено, що архівне управління надати копію ордеру не має можливості. В той же час, позивачка зареєстрована та з моменту свого народження проживає у спірній квартирі на законних підставах, особовий рахунок оформлений на її ім`я. Квартира не підпадає під перелік об`єктів, які не підлягають приватизації. З цих причин позивачка має право на приватизацію спірної квартири. Що стосується відсутності копії ордеру, то сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі, а органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом, та такої підстави для відмови, як відсутність копії ордеру, чинне законодавство не містить. Представник Відповідача - Верезуб П.В. правом надання письмового відзиву на позовну заяву не скористався, у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 1953 році дід і баба позивачки - [PERSON] та [PERSON] - на своєму підприємстві, де вони працювали, на законних підставах отримали в найом для подальшого проживання однією сім`єю квартиру [ADDRESS] . Ордер на вселення, який на той час був виданий, в даний час у позивачки не зберігся. У 1956 році народився батько позивачки - [PERSON] , який з моменту народження став проживати у спірній квартирі. Відповідно до архівного витягу, наданого Архівним управлінням Кам`янської міської ради від 19.09.2018 вих. № М-380/0213, згідно рішення виконавчого комітету Баглійської районної Ради народних депутатів № 354 від 17.09.82 [PERSON] став наймачем спірної квартири на законних підставах. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, з дня народження проживала у спірній квартирі. З 26.03.1996, коли позивачка отримала паспорт, вона продовжувала проживати в квартирі [ADDRESS] , де проживає по теперішній час. Цей факт підтверджується особовим рахунком № [NUMBER] , який ведеться на спірну квартиру в житловій організації, яка обслуговує житловий фонд, копія якого міститься у матеріалах справи. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] на законних підставах проживає у спірній квартирі, після свого батька [PERSON] переоформила на себе особистий рахунок та отримала усі передбачені законом права і обов`язки наймача, у тому числі і право на приватизацію спірної квартири. Спірна квартира належить до житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста Кам`янське Дніпропетровської області. Як слідує із матеріалів справи, на початку грудня 2018 р. позивачка звернулася до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, відповідача у справі, із заявою про оформлення передачі спірної квартири у її власність. Відповідач, посилаючись на пункт 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, своїм листом-відповіддю 19.03.2019, вих. № 05-11/575, відмовив у приватизації спірної квартири, оскільки позивачкою не надано копію ордера на жиле приміщення. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється па засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як слідує із пояснень позивачки, нею були вжиті вичерпні заходи щодо отримання копії ордеру на спірну квартиру, зокрема зроблені запити до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» , Державного архів Дніпропетровської області, Архівного управління Кам`янської міської ради. Як вбачається із листа-відповідді Архівного управління Кам`янської міської ради від 15.04.2019. вих. № 01-16/135, архівне управління надати копію ордеру не має можливості, оскільки архівне управління документами тимчасового терміну зберігання не комплектується і приймає документи від установ виключно з строком зберігання «постійно», а ордери на право користування житловою площею, корінці ордерів» не мають терміну зберігання. Таким чином, суд погоджується із твердженням позивачки щодо відсутності у неї реальної можливості отримати архівну копію ордера на спірну квартиру. В той же час, суд вважає відмову у передачі спірної квартири у власність позивачки у зв`язку з ненаданням нею ордеру на спірну квартиру, неправомірними та такими, що порушують її право на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у зв`язку з наступним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 кв. м загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 кв. м на сім`ю. Згідно з п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином, з урахуванням вказаних приписів закону, квартира позивачки не підпадає під перелік об`єктів, які не підлягають приватизації, а отже позивачка має право на приватизацію спірної квартири. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 було затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т. ч. і рішення органу приватизації (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01. 2010 за № 109/17404). Згідно п. 4 Положення № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.» Згідно п. 18 Положення № 396, громадянин подає до органів приватизації копію ордеру на жиле приміщення або ордеру на жилу площу в гуртожитку. Згідно п. 69 (Розділ IV. Ордер на жиле приміщення) постанови Ради міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 11 грудня 1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Виходячи з цих положень законодавства, тобто п. 18 Положення № 396 з урахуванням змісту п. 69 постанови № 470, суд дійшов до висновку, що сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п. 68 постанови № 470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. В той же час, суд зауважує, що батько позивачки [PERSON] як наймач та у подальшому позивачка [PERSON] отримали спірну квартиру в постійне користування на законних підставах, що було підтверджене у ході судового розгляду. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Такої підстави для відмови, як відсутність ордеру про надання житлової площі, даний перелік не передбачає. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. З урахуванням викладених обставин та приймаючи до уваги той факт, що позивач на законних підставах проживає та є зареєстрованою в спірній квартирі, а відсутність ордеру про надання житлової площі позбавляє її можливості реалізувати своє право на приватизацію, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. При цьому витрати із сплати судового збору суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved