Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

25.02.2014р. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ВДВС РУЮ в Одеській області, третя особа [PERSON], про скасування постанови про накладення арешту та розшуку. На обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 16.08.2007р. між позивачем та третьою особою укладено кредитний договір № 1851-н, за яким [PERSON] надано кредит в сумі 221000грн. для придбання транспортного засобу. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є транспортний засіб типу автобус пасажирський, марки БАЗ А079.14, 2007р. випуску, кольору жовтого, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором виникла сума заборгованості. Рішенням Савранського районного суду від 29.12.2008р. з [PERSON] стягнуто заборгованість на користь банку в розмірі 275234,72грн., судовий збір в розмірі 2752,35грн. та витрати на ІТЗ розгляду цивільної справи в розмірі 30грн.. Зазначене рішення суду було направлено на виконання до Відділу ДВС Савранського РУЮ (відповідача). У ході проведення дій в межах виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС Савранського РУЮ винесено постанови про накладення арешту від 25.05.2010р. та розшуку 01.02.2013р. на транспортний засіб типу автобус пасажирський, марки БАЗ А079.14, 2007р. випуску, кольору жовтого, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] належний [PERSON]. На час звернення позивачем з позовом, банком проводяться дії по підготовці до добровільної реалізації предмета застави в рахунок погашення суми боргу, за згодою третьої особи [PERSON]. Однак наявність арештів та розшуків накладених ВДВС Савранського РУЮ позбавляють позивача вчинити дані дії. Зважаючи на зазначене позивач, як заставодержатель та стягувач, вимушений звернутися до суду для вирішення спору щодо зняття арешту та розшуку предмету застави. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а. с. 44). Представник відповідача - начальник ВДВС Савранського РУЮ Курочка Г.Т. 09.04.2014 року в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а. с. 48). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та підтвердив факт надання згоди на реалізацію предмету застави в добровільному порядку (а. с. 43). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено. 16.08.2007р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 1851-н (а. с. 9-11). На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу типу автобус пасажирський, марки БАЗ А079.14, 2007р. випуску, кольору жовтого, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 13-16), згідно якого, заставодержателем є позивач. 01.02.2013р. винесена постанова державного виконавця про розшук майна боржника [PERSON] (а. с. 19). На даний час позивачем разом з третьою особою здійснюються заходи по підготовці до добровільної реалізації предмета застави в рахунок погашення суми боргу (а. с. 47). Ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно до ст. 19 ЗУ «Про заставу», За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Таким чином суд вважає, що визнання позову представником відповідача та третьою особою не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову представником відповідача та ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved