Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

24 грудня 2013 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивачка вказує на те, що до 30 листопада 2005 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], який проживає з нею, останнім часом відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка не працює, самостійно утримувати сина належним чином не має можливості. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 14 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до його повноліття. Позивачка у судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, оскільки відповідач не надає коштів на утримання сина. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що син більшу частину тиждня проживає у нього, він забезпечує його одежею, платить за навчання, отже належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що проживає з родиною матері та вітчима в п. Матвіївка, а в зв'язку з тим, що навчається в Миколаївському професійному машинобудівному ліцеї в м. Миколаєві дуже часто проживає у батька. Як у матері, так і у батька знаходяться його особисті речі, батько з матір'ю домовляються і по черзі купляють йому одяг, по черзі збирають до навчання. [PERSON] не зміг визначитися, де він постійно проживає , пояснивши суду , що майже в рівній мірі проживає як в сім'ї батька, так і в сім'ї матері, вони в рівній мірі займаються утриманням. Також виразив суду побоювання , що в разі стягнення з батька аліментів на своє утримання на корнисть матері, або у разі відмови у їх стягненні у нього можуть погіршитися стосунки з одним із батьків відповідно. Вислухавши пояснення сторін, неповнолітньої дитини, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. Дитина навчається у Миколаївському професійному машинобудівному ліцеї в м. Миколаєві , згідно характеристики на учня батько приділяє увагу вихованню сина. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. За ст. 181 СК України , способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень позивача та відповідача , а також їх сина [PERSON], у сторін наявна домовленість щодо способів участі кожного з них у виконанні свого обов'язку по утриманню сина . Факт ухилляння батька від утримання сина не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 7 та 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. З огляду на обставини справи, враховуючи думку дитини, у відповідності до ст. ст. 180, 181 159 СК України, суд дійшов до висновку, що вимоги позову на даному етапі не підлягають задоволенню, так як в ході розгляду справи позивачем не доведено факт невиконання батьком свого обов'язку щодо утримання сина. В силу ст. 88 ЦПК України судовий збір відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed