Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до[PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, стверджуючи, що позивачу на праві спільної сумісної приватної власності від 13.07.2013 року належить квартира № 28, розташована за адресою : вул. [PERSON] ([PERSON]), 13 м. Чорноморськ, Одеської області. Іншими співвласниками є неповнолітні діти позивача, та помилково записана колишня дружина [PERSON], з якою позивач з 30.04.1999 року перебував у шлюбі та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03.08.2012 року шлюб між сторонами був розірваний. Відповідач перешкоджає позивачу у користуванні житлом шляхом заміни замків та запорів дверей, погрозами. У звязку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд: -Сунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою № 28, розташованою за адресою: вул. [PERSON] ([PERSON]), 13 м. Чорноморськ, Одеської області; -Вселити [PERSON] в квартиру № 28, розташованою за адресою: вул. [PERSON] ([PERSON]), 13 м. Чорноморськ, Одеської області; -Зобовязати [PERSON] не перешкоджати у користуванні квартирою № 28, розташованою за адресою: вул. [PERSON] ([PERSON]), 13 м. Чорноморськ, Одеської області. В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] належить квартира, однак на теперішній час в квартирі проживає відповідач [PERSON], яка одружена з іншим чоловіком, з яким спільно мешкає в зазначеній квартирі. В судовому засіданні відповідач [PERSON], заперечувала проти задоволення позову, зазначила що позивач змушував її віддати його сину від іншого шлюбу її частку квартири. Позивач [PERSON] робить спільне життя неможливим. Коли позивач викликав міліцію, діти були дома самі та злякалися відчиняти двері. У 2016 році одружилася вдруге, стала проживати з новим чоловіком в зазначені й квартирі. На вселення нового чоловіка від позивача згоди не питала, спосіб користування квартири не визначали. Вважає, що позивач має знайти собі житло та пожити в іншому місці ще біля пяти років, поки не виростуть діти позивача. Спільне життя вважає за неможливе. В судовому засіданні третя особа [PERSON] суду пояснила, що була свідком насильства над матірю [PERSON] позивачем [PERSON]. Батько матеріально допомагає. В судовому засіданні третя особа [PERSON] суду пояснила, що була свідком насильства над матірю [PERSON] позивачем [PERSON]. Батько матеріально допомагає. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 30.04.1999 року та від 03.08.2012 року та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області шлюб було розірвано (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Відповідно свідоцтва про право власності на квартиру № 28, розташованою за адресою: вул. [PERSON] ([PERSON]), 13 м. Чорноморськ, Одеської області, позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної приватної власності належить на рівних долях з відповідачем [PERSON] та третіми особами [PERSON], [PERSON] (а.с. 8-9). Підстав передбачених ст. 109 - 110 Ж КУКР РСР відповідачем не наведено. Відповідно ч. 1 ст. 356 ЦК України про право спільної часткової власності, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно ст. 358 ЦК України, для здійснення права спільної часткової власності, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно розяснень п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових права», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved