Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

26.07.2013р. Орган опіки та піклування Савранської РДА Одеської області звернувся до суду в порядку ст.165 СК України в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Савранської РДА і [PERSON], про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачка є матір'ю [PERSON], [INFO], який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та перебуває під опікою бабусі [PERSON] (матері відповідачки). Протягом тривалого часу відповідачка не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до сина. Згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 14.03.2008р. [PERSON] було скасовано умовний термін відбування покарання у виді 1 року позбавлення волі за вироком цього ж суду від 05.03.2007р. та направлено в місця позбавлення волі на строк 1 рік. Але після відбуття покарання відповідачка не повернулася до сина, а залишилася проживати в м.Одеса. Службою у справах дітей Савранської РДА відповідачки неодноразово надсилалися листи-запрошення до Служби для вирішення питання повернення її сина [PERSON] в сім'ю, але від одержання цих листів відповідачка відмовлялась. За період проживання дитини під опікою відповідачка спочатку вітала сина з днем народження, новорічними святами, висилала солодощі і гроші до 200грн., але спілкувалась з сином по телефону дуже рідко, а з 2013 року відповідачка і зовсім забула про дитину, зв'язок з нею обірвався і відомостей про її місцезнаходження немає. Враховуючи, що протягом терміну перебування дитини в сім'ї опікуна відповідачка не звернулась до Органу опіки та піклування Савранської РДА з заявою про повернення сина в свою сім'ю, що свідчить про ухилення нею від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, а тому позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути з неї аліменти. В судовому засіданні представник позивача Герасимішина С.В. (вона також є представником третьої особи Служби у справах дітей Савранської РДА) позов підтримала, просила його задовольнити, вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на дитину. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] (матір відповідачки і опікун дитини) проти позову не заперечувала, також просила його задовольнити, оскільки її дочка з 2008 року і по теперішній час дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Враховуючи, що її зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] (а.с.33), але, приймаючи до уваги те, що відповідачка з 2008 року не проживає за такою адресою і її місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, вона викликалася в суд через оголошення у пресі (а.с.38, 48), що в силу ч.9 ст.74 ЦПК України є належним повідомленим про час і місце розгляду справи, однак про причини своєї неявки відповідачка не повідомила, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не надала. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідачки, повідомленої належним чином (а.с.24, 28, 38, 48), згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, пояснення третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані серед іншого виховувати дитину, поважати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, при цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» також встановлено, що батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.п.2 ч.1 цієї статті). Як зазначено у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси 17.05.2005р. (а.с.3). Як вбачається з постанови Приморського районного суду м.Одеси від 14.03.2008р. засудженій за вироком цього ж суду від 05.03.2007р. [PERSON] за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі, звільненій від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком один рік, було скасовано умовний термін відбування покарання і направлено в місця позбавлення волі на строк, визначений вироком суду (а.с.8). Згідно розпорядження Савранської районної державної адміністрації Одеської області від 12.08.2008р. №347/А-08 [PERSON], яка є рідною бабусею малолітньої дитини [PERSON], призначено її опікуном (а.с.6). Судом встановлено, що після відбування покарання відповідачка проживала в [ADDRESS], що підтверджується листом-відповіддю начальника Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області від 19.04.2013р. (а.с.11). Як вбачається з листів-запрошень Служби у справах дітей Савранської РДА Одеської області, адресованих відповідачки на вказану адресу, про термінове з'явлення до Служби у справах дітей для вирішення питання про повернення сина [PERSON] в її сім'ю, остання відмовилась від їх одержання (а.с.26, 27). Згідно пояснень [PERSON] відповідачка залишила у неї свого сина [PERSON] ще у 2008 році і з того часу вона жодного разу його не відвідувала. Спочатку відповідачка вітала сина з днем народження та новорічними святами, висилала солодощі і гроші до 200грн., а також декілька раз спілкувалась з сином по телефону, але з 2013 року вона зовсім забула про дитину, зв'язок з нею обірвався і відомостей про її місцезнаходження немає. З висновку Органу опіки та піклування Савранської районної державної адміністрації Одеської області від 19.07.2013р. вбачається, що Орган опіки та піклування врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11.07.2013р. №8.2 вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] (а.с.5). Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про ухилення відповідачки [PERSON] від виконання обов'язків щодо утримання і виховання свого малолітнього сина [PERSON]. Її вина полягає у тому, що вона, в порушення вимог ст.ст.150, 180 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо утримання, виховання та розвитку сина, не піклується про нього, не спілкується з ним, не проявляє щодо дитини щонайменшої батьківської турботи, не забезпечує йому необхідного медичного догляду, а тому суд дійшов висновку, що виходячи з інтересів дитини відповідачку слід позбавити батьківських прав. Разом з тим, як зазначено у ч.2 ст.166 СК України та ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України). Виходячи з наведеного, та враховуючи обставини, встановлені ч.1 ст.182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання її малолітнього сина [PERSON] також підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України). Суд роз'яснює, що згідно з ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз'яснює, що мати, яка позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України). На підставі п.6 ст.214, ч.ч.1, 2 ст.79, ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень п.п.3, 7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4, ч.3 ст.6 цього Закону, а також враховуючи, що позовна заява має одночасно майновий і немайновий характер, суд стягує з відповідачки до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 487,20грн. (243,60грн. + 243,60грн.).

Outcome: approved