Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

24.07.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Банк «Форвард», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає примусовому виконанню Вказує, що від бухгалтера ТОВ «Глобино - Агро» їй стало відомо про надходження на адресу бухгалтерії, за місцем її роботи, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, винесену приватним виконавцем Павелків Т.Л. в межах ВП № 60608338 від 08.07.2020 року, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І., яким стягнуто грошові кошти з позивача на користь АТ «Банк «Форвард» . Вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню з огляду на відсутність ознак безспірності заборгованості та пропуском строку звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В зв`язку з викладеним, прохає: - визнати виконавчий напис № НОА 550162, вчинений 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., зареєстрований в реєстрі за № 2223 про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь акціонерного товариства «Банк «Форвард» у сумі 51363,83 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, прохала розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача АТ «Банк «Форвард», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., будучи повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач не подав відзив на позовну заяву. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. в судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною було видано виконавчий напис про стягнення з позивача [PERSON] , [INFO] , на користь АТ «Банк «Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» прострочених платежів за Кредитним договором № 94143910 від 23.12.2011 року в сумі 51363,83 грн за період з 28.09.2017 року по 27.12.2017 року (а.с.25). 15.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60608338 ( а.с.8). Згідно ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція сформульована в постанові ВСУ від 05 липня 2017 року за результатами касаційного перегляду цивільної справи №754/9711/14-ц. Як встановлено в судовому засіданні, згідно виконавчого напису від 31.08.2019 року про стягнення з позивача [PERSON] , [INFO] , прострочених платежів, вона є боржником за Кредитним договором № 94143910 від 23.12.2011 року , укладеним із ПАТ «Банк Руский Стандарт» (а.с.25). У виконавчому написі зазначено, що правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» є АТ «Банк «Форвард», проте документи, що підтверджують правонаступництво, нотаріусом до справи не долучено. Відповідно до інформації, що міститься в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань , ТОВ «Банк Руский Стандарт» (код ЄДРПОУ 34186061) припинив діяльність 06.08.2008 року (номер запису 10741120011022369), тобто до укладення кредитного договору із [PERSON] (а.с.27-32). Крім того, виконавчий напис від 31.08.2019 року вчинений про стягнення з Боржника [PERSON] прострочених платежів згідно кредитного договору № 94143910 від 23.12.2011, тоді як в матеріалах справи міститься лише кредитний договір № 94143910 від 22.12.2011 року. Згідно умов Кредитного договору № 94143910 від 22.12.2011 року , сума наданого [PERSON] кредиту становить 3890,04 грн, тоді як згідно виконавчого напису про стягнення з позивача [PERSON] , [INFO] , на користь АТ «Банк «Форвард», який є правонаступником ПАТ «Банк Руский Стандарт» прострочених платежів за Кредитним договором № 94143910 від 23.12.2011року, вказана заборгованість за сумою кредиту - 50513,83 грн. З наданої суду позовної заяви та додатків до нього вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. З позову вбачається, що [PERSON] з наявністю у неї заборгованості перед АТ «Банк «Форум» не згодна. Вказані обставини однозначно свідчать про те, що заборгованість [PERSON] не є безспірною. Крім того, умовами Кредитного договору № 94143910 від 22.12.2011 року встановлено строк кредиту 367 днів, з 23.12.2011 року по 23.12.2012 року. Згідно оскаржуваного виконавчого напису заборгованість стягнуто за період з 28.09.2017 року по 27.12.2017 року, що свідчить про сплив трирічного строку позовної давності, що в свою чергу відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлює вчинення виконавчого напису. Проаналізувавши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач довів суду факт вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача відповідно до положення ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved