Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

25.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 18 лютого 2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. В шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що в даний час відповідач проживає окремо від сім'ї та кошти на утримання сина в добровільному порядку не надає. Вважає, що надавати матеріальну допомогу на утримання сина відповідач може, оскільки він фізично здоровий, інших утриманців не має, працює офіційно та має стабільний дохід, але точна назва підприємства та посада чоловіка їй невідомі. При визначені розміру аліментів позивач просить врахувати, що вона проживає в будинку своїх батьків, власного житла на території Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області не має. Її мати [PERSON] є пенсіонеркою, а батько [PERSON] є інвалідом, родина є малозабезпеченою. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, понесені нею за надання правничої допомоги, в розмірі 1500 грн. В судове засідання учасники справи не з'явились. Позивач [PERSON] та її представник згідно ордеру [PERSON] подали до суду спільну заяву про розгляд справи без їхньої участі та без технічної фіксації, в поданій заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] згідно ордеру [PERSON] також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в поданій заяві просив відмовити в задоволені позову. Також представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що дійсно [PERSON] та позивач по справі мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Однак, згідно квитанцій про грошовий переказ від 12.05.2018 року в розмірі 1500 грн.; від 12.06.2018 року в розмірі 2000 грн. та від 10.07.2018 року в розмірі 2000 грн. [PERSON] перераховувались на ім'я [PERSON] грошові кошти, як аліменти на утримання сина. Вважає, що таким чином твердження позивача про те, що відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання сина, є безпідставними та необґрунтованими. При визначені аліментів просить врахувати, що [PERSON] є фізично здоровою, розвиненою дитиною, жодних хронічних захворювань або групи інвалідності не має. На даний час у відповідача відсутні на праві особистої власності будь-які об'єкти нерухомого майна чи грошові кошти в банківських установах. Вважає, що розмір аліментів з врахуванням положень ч. 5 ст. 185 СК України має становити на одну дитину 1/4 частку від заробітку (доходу). За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. На вказаний відзив позивачем [PERSON] було надано письмову відповідь, в якій вона зазначила, що проживає в будинку своїх батьків, власного житла на території Жабелівської сільської ради не має. Її мати, [PERSON], є пенсіонеркою, а батько, [PERSON], є інвалідом, родина є малозабезпеченою. Син проживає разом з нею. Також вказує, що її малолітній син [PERSON] періодично хворіє. Зазначає, що саме в зв'язку з його лікуванням відповідач і надавав їй кошти. Також вказує, що вона не ставила перед судом питання щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а тому вважає, що твердження сторони відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними. Вказує, що відповідач фізично здоровий, має постійну роботу, отримує достатній дохід, інших утриманців не має. Вона заробітку не має, оскільки доглядає за сином. За вказаних обставин вважає, що доцільно буде стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] з 18 лютого 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.02.2014 року (а.с. 3). В шлюбі в сторін по справі [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 07.03.2016 року (а.с. 4). З довідки № 94, виданої виконавчим комітетом Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької від 17.04.2018 року вбачається, що малолітній син сторін по справі [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно акта № 101 від 18.04.2018 року, затвердженого сільським головою с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області [PERSON] вбачається, що [PERSON], 1989\~року народження, проживає разом з своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON], [INFO], - [PERSON], 1988\~року народження, разом з дружиною [PERSON] та сином за адресою: [ADDRESS] не проживає з 07 квітня 2018 року і до цього часу періодичного не проживав з родиною по декілька місяців на рік. Дитина, [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері [PERSON]. [PERSON], 1989 року народження, проживає в будинку батьків [PERSON] та [PERSON], власного будинку та іншого житла на території Жабелівської сільської ради не має. Батьки: [PERSON] та [PERSON], є пенсіонерами, не працюють, батько [PERSON] є інвалідом, ампутовано частину лівої ноги. Родина є малозабезпеченою (а.с. 9), що також підтверджується ксерокопією пенсійного посвідчення [PERSON] та ксерокопією довідки МСЕК, виданої на ім'я [PERSON] (а.с. 12). З ксерокопій квитанцій про грошовий переказ вбачається, що відповідачем по справі [PERSON] 12 травня 2018 року на рахунок позивача по справі [PERSON] було перераховано грошові кошти в розмірі 1500 грн.; 12 червня 2018 року - в розмірі 2000 грн. та від 10 липня 2018 року - в розмірі 2000 грн. Цільове призначення вказано - аліменти. Тобто, дані кошти були перераховані відповідачем на рахунок позивача вже після звернення з даним позовом до суду, а саме після 25 квітня 2018 року. З медичних довідок, виданих Михайлівською лікарською амбулаторією за квітень 2018 року та вересень 2018 року вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], періодично хворіє на ГРВІ. Судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров'я та матеріальне становище дитини - [PERSON], який періодично хворіє, в основному на простудні захворювання; проживання дитини - [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку та за станом свого здоров'я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина; відсутність у платника аліментів на праві власності будь-якого нерухомого майна. Також суд врахував не доведення позивачем фінансової можливості сплати відповідачем по справі [PERSON] аліментів саме в визначеному нею розмірі, що становить 1/3 частку від його заробітку (доходу) та дійшов висновку, що за судовим рішенням з відповідача по справі [PERSON] слід стягнути на користь позивача по справі [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об'єктивності та справедливості, суд вважає позов частково обґрунтованим, в зв'язку з чим він підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати в розмірі 704,80 грн., а на користь позивача - витрати понесені нею на правничу допомогу в розмірі 1500 грн., які підтверджені документально. На підставі викладеного та

Outcome: partial