Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

25 березня 2021 року [PERSON] звернулася до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом та просить суд визнати за нею, в порядку спадкування, після смерті матері, - [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина до складу якої входить, зокрема: 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було належне на праві спільної сумісної власності її матері та її вітчиму [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки набувалося у власність у період їх шлюбу, який був укладений 04 жовтня 1976 року. Проте, безпосереднім титульним власником майна, відповідно до правовстановлюючих документів, був її вітчим [PERSON] . Спадщину після смерті матері [PERSON] , позивач прийняла в установлений законом строк, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності права на частку вказаного нерухомого майна спадкодавця, позивач не може успадкувати дане майно, оскільки нотаріусом було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії. У зв`язку з цим, зважаючи на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку, позивач була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 19 квітня 2021 року. Зобов`язано приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьову-Гезедаву Н.О. повідомити суд про те, чи відкривалися спадкові справи після померлої [INFO] [PERSON] , та померлого [INFO] [PERSON] . 14 квітня 2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьової-Гезедави Н.О. надійшли копії спадкових справ: №52/2012 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 43-71) та №19/2021 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 72-79). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 квітня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в даній цивільній справі в якості співвідповідача - [PERSON] , у зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладене на 25 травня 2021 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15 червня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про здійснення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала (а.с. 111). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, надав аналогічні позову пояснення. Представник відповідача Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області Саверська-Лихошва В.В. в судове засідання не з`явилася, 27 травня 2021 року звернулася до суду з заявою про здійснення розгляду справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 107). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про здійснення розгляду справи без її участі, заявлені до неї позовні вимоги визнала повністю (а.с. 95). З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу - [PERSON] ) було зареєстровано шлюб, що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Оскільки в суду відсутні відомості щодо розірвання вказаного шлюбу, зокрема, до смерті [PERSON] , з цих підстав суд вважає, що даний шлюб в період життя подружжя не розривався. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №32730738 від 11 грудня 2012 року вбачається, що за життя [PERSON] склала два заповіти (а.с. 48), зокрема: заповіт від 23 грудня 1985 року, посвідчений державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори Зеленською Н.М., який був зареєстрований в реєстрі за №1491, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті розпорядилася належним їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , про що свідчить його відповідна копія (а.с. 57) та заповіт від 11 березня 1998 року, посвідчений державним нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори Зеленською Н.М., який був зареєстрований в реєстрі за №884, відповідно до якого [PERSON] на випадок своє смерті розпорядилася всім своїм майном, де б воно не було, і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належне і на що за законом вона матиме право на користь [PERSON] , про що свідчить його відповідна копія (а.с. 56). З матеріалів спадкової справи №52/2012 заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що 11 грудня 2012 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьової-Гезердави Н.О. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] (а.с. 44). Факт наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується відповідними документами про народження та свідоцтвами про реєстрацію шлюбу (а.с. 49, 50, 52, 53) якими доводиться, що [PERSON] являється рідною донькою [PERSON] , і стороною відповідача не заперечується. Інші спадкоємці померлої [PERSON] , зокрема: чоловік [PERSON] та спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, про що, свідчать копії відповідних заяв (а.с. 54, 58). Відомості щодо наявності інших можливих спадкоємців після померлої [PERSON] матеріали цивільної та спадкової справи не містять. У зв`язку з цим, зважаючи на перебування у власності померлої [PERSON] житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 60-61, 62), 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Пушкаровою-Гезердава Н.О. було видано свідоцтво про право на спадщину на вказане майно на користь позивача [PERSON] , про що свідчить копія відповідного свідоцтва від 04 червня 2013 року №814 та відомості з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04 червня 2013 року №34167206 (а.с. 69, 70-71). Таким чином, суд констатує, що спадщина, яка відкрилася після померлої [INFO] [PERSON] була прийнята її донькою, - позивачем по справі [PERSON] , як спадкоємцем за законом першої черги. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що вона має право на спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті спадкодавця [PERSON] , так як остання мала право на рівну частку співвласників у випадку поділу майна, що перебувало у спільній сумісній власності, оскільки за життя в період перебування в шлюбі спадкодавці [PERSON] з [PERSON] , подружжя, на підставі відповідного договору купівлі продажу, набуло у порядку спільної-сумісної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , єдиним безпосереднім титульним власником якого, відповідно до правовстановлюючих документів, був зазначений [PERSON] . Крім того, в цей же період, за результатами безоплатної приватизації земельна ділянка, на якій розташований даний житловий будинок була отримана [PERSON] . У зв`язку з цим, 19 березня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Варвинського нотаріального округу Пушкарьової-Гезердава Н.О. з заявою про прийняття вказаного нерухомого майна у спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] . На що, від нотаріуса отримала відмову, з підстав не надання позивачем документів, які посвідчують право власності спадкодавці [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки титульним власником нерухомого майна був зареєстрований [PERSON] , а частка [PERSON] не була визначена у спільному сумісному майні подружжя, що підтверджується відповідним повідомлення нотаріуса від 19 березня 2021 року №33/02-31 (а.с. 14). Таким чином, з огляду на те, що предметом даного спору є визнання права власності на спадкове майно, то при його вирішенні необхідно встановлювати та розмежовувати: 1) час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та 2) підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час його придбання. Згідно з ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, яка була чинна на час набуття права власності на будинок) майно може належати на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. За період перебування подружжя у шлюбі, 31 серпня 1977 року було придбане у власність житловий будинок з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , титульним власником якого був зазначений [PERSON] , вказані обставини підтверджуються копією відповідного договору купівлі-продажу від 31 серпня 1977 року, засвідченого нотаріусом Варвинської державної нотаріальної контори Бей Н.М. за №161 (а.с. 15-16). Відомості щодо належності вказаного нерухомого майна підтверджується також, довідкою №391, виданою 01 березня 2021 року КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» та Технічним паспортом, зареєстрованим 12 жовтня 2011 року у комунальному підприємстві «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», інвентарний №583, реєстровий № 494 , відповідно до яких житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зокрема: літня кухня, сарай, погріб, та огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно матеріалів архівної справи КП «Прилуцьке МБТІ» станом на 21 грудня 2012 року, на підставі Договору купівлі-продажу від 31 серпня 1977 року, посвідченого Варвинською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №847, перебуває у власності [PERSON] . Зміна адреси з [INFO] на [INFO] було здійснено на підставі рішення 5 сесії 24 скликання Варвинської селищної пади від 05 грудня 2002 року (а.с. 18-20, 27). Ринкова вартість вказаного нерухомого майна станом на 27 лютого 2021 року становить - 66 444 грн, про що свідчить копія звіту про незалежну оцінку майна (а.с. 22). Статтею 22 КпШС України, (в редакції чинній на час набуття права власності на будинок), визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч. 1 ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Суд зважає, що будь-якої домовленості між співвласниками спірного об`єкту нерухомого майна, зокрема, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами щодо їх часток в спільній сумісній власності не було, адже докази на підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи відсутні. Відомості щодо підтвердження того, що дане нерухоме майно було особистою власністю [PERSON] , матеріали справи також не містять. Таким чином, зважаючи на відсутність підстав вважати, що за період шлюбу [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку здійснювався відступ від презумпції рівності часток подружжя, як співвласників будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вважаю, що частка кожного з них, а саме: спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на будинок становить по 1/2 частці. Щодо перебування спірної земельної ділянки площею 0, 1200 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , слід зазначити наступне. З копії державного акту про право на земельну ділянку серії ЯК №553913 від 09 березня 2010 року, вбачається, що на підставі Рішення Варвинської селищної ради 30 сесії 5 скликання від 28 грудня 2009 року, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0, 1200 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Вказані відомості також узгоджуються з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09 березня 2021 року №НВ-7420229072021, відповідно до якого державна реєстрації права власності на дану земельну ділянку була здійснена 09 березня 2011 року (а.с. 24). Нормативна грошова оцінка даної земельної ділянки становить - 52 047, 58 грн, про що свідчить Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09 березня 2021 року №546 (а.с. 23). Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Разом з тим, слід зазначити, що належність переданої безоплатно у власність одного із подружжя із земель державної або комунальної власності земельної ділянки до об`єктів спільної сумісної власності була передбачена після внесення змін до ст. 61 СК України Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI, що набрав чинності 08 лютого 2011 року. Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України (в редакції від 08 березня 2011 року чинній на момент реєстрації права власності на спірну земельну ділянку), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Крім того, абзац 2 п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року визначає, що у випадку якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». З цих підстав, наявність права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу « [INFO] » (збудоване на землі слідує за нею). Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 26 травня 2021 року у цивільній справі №48/3137/15-ц, яка підлягає врахуванню судом. Отже, зважаючи на доведеність того, що спадкодавець [PERSON] , набувши в порядку спільної сумісної власності право власності на 1/2 частку житлового будинку, на підставі вищевказаних норм набула також і відповідне право власності на земельну ділянку пропорційно розміру її частки у праві власності на вказаний будинок, тобто на 1/2 частку земельної ділянки. За таких підстав, суд приходить до висновку щодо наявності у [PERSON] , за життя, права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що [PERSON] , померла [INFO] , суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час виникнення даних відносин. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] виявила свою волю на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці померлої зокрема: спадкоємець першої черги [PERSON] , та спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Відомості щодо наявності інших можливих спадкоємців після померлої [PERSON] матеріали цивільної та спадкової справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відомості щодо наявності інших можливих спадкоємців після померлої [PERSON] матеріали цивільної та спадкової справи не містять. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи, що доказами, які наявні в матеріалах цивільної справи, підтверджено належність за життя [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на 1/2 частку земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 12 га, кадастровий №7421155100:01:001:0941, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також той факт, що після її смерті спадщину до складу якої належало, вищевказане нерухоме майно, прийняла позивач, суд відповідно до положень ст. 15, 16, 392, 1216-1218 ЦК України, приходить до висновку, що спадкове право позивача підлягає судовому захисту та вважає за необхідне визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved