Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

25 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є батьком дитини (а/с 9). Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а/с 6-8). Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 01 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а/с 10-11). Позивач зазначила, що відповідач, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та утриманні дитини, з власної ініціативи самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з сином, участі у його житті свідомо не приймає, ніякої матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, вбачається, що відповідач аліменти не сплачує, заборгованість по аліментам станом на 06 вересня 2017 року складає 12409 грн. 67 коп. (а/с 18, 19). Відповідно до характеристики на дитину - [PERSON], останній відвідує ясла-садок № 1 м. Городні Чернігівської області. Батько дитини участі у вихованні дитини не приймає. За останні два роки у дитсадку не з'являвся, не цікавився успіхами сина, зовсім не приділяє уваги розвитку дитини (а/с 16). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що відповідач вихованням дитини не займається, з сином не зустрічається, участі у його вихованні та утриманні не приймає. Таким чином, відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Також, орган опіки та піклування Городнянської районної державної адміністрації Чернігівської області своїм висновком від 07 листопада 2017 року за № 02-16/1437, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно даного висновку, батько участі у вихованні сина не приймає, його життям та здоров'ям вже два роки не цікавиться, ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved