Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохав стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № PLХRRX20240005 від 16.11.2007 року в сумі 22430,07грн та судові витрати у розмірі 1218,00грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору позивач отримала кредит у розмірі 7800грн, однак свої обовязки щодо його повернення, сплати відсотків та інших платежів виконує неналежним чином. Станом на 11.06.2015 року відповідач має загальну заборгованість у сумі 22430.07грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7520,62грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 969,84грн, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1926,34грн, 122499,27грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом, та штрафах (фіксована частина) в сумі 500грн та (процентна складова) в сумі 1044,29грн. В судове засідання позивач представника не направив, прохав справу розглядати без представника, позов підтримував у повному обсязі, посилаючись на надані докази. Відповідач позов не визнала і в попередньому судовому засіданні показала суду, що не змогла сплачувати кредитний борг, так як позбавилась роботи, проживає на квартирі, яку орендує, і немає інших доходів крім мінімальної пенсії, яку витрачає на лікування хворої онуки. Рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська з не стягнуто весь борг за договором і вважає повторне звернення до суду неправомірним і прохала відмовити у задоволенні вимоги. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши їх допустимість, належність, достовірність, достатність і об»єктивність, врахувавши їх правові позиції, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Встановлено, що 16.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем укладено кредитний договір № PLХRRX20240005, відповідно до якого відповідач отримала в кредит 7800грн і зобов»язувалась сплачувати відсотки у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2009 року. Відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору і своєчасно не повернула суми отриманого кредиту та не сплатила нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, в зв»язку з чим станом на 11.06.2015 року утворилась заборгованість в сумі 132916,07грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 7520,62грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 969,84грн, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1926,34грн, 122499,27грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитом, а також штраф (фіксована частина) в сумі 500грн та штрафу (процентна складова) в сумі 1044,29грн. Позивачем сума боргу зменшена на суму проведених стягнень до 22430,07грн. Судовим наказом Козельщинського районного суду з [PERSON] 21.08.2008 року стягнуто 7520,62грн боргу по тілу кредиту, 494,26грн боргу по відсотках, 522,34грн комісії і 236.34грн пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором, а всього 8773.56грн. Заочним рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська 21.08.2013 року, яке набуло законної сили 18.11.2013року, з відповідача стягнуто 93256,73грн, із них : 7520,62грн на погашення боргу за договором, 969,84грн погашення несплачених відсотків, 1926,34грн - боргу по комісії, 77446,75грн - пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором і штрафи 500грн і 4893,18грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаєв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено обов»язок позичальника за кредитним договором повернути борг та сплатити проценти за користування ним. У разі порушення зобов»язання настають наслідки у виді сплати неустойки, передбачені статтями 549, 611 ЦК України. За частиною 3 статті 551 ЦК України суд може зменшити розмір неустойки. Якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Із аналізу зазначених норм закону і встановлених фактів вбачається, що відповідач не виконала в повній мірі умови договору і не повернула позивачеві 7520,62грн боргу за кредитом, через що їй нараховані відсотки та інші платежі, передбачені умовами укладеного кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням рішення Індустріального суду міста Дніпропетровська 21.08.2013 року вимоги позивача по стягненню нарахованих і несплачених відповідачем платежів по тілу кредиту, відсоткам, комісії повторному задоволенню не підлягають, так як вже стягнуті на користь позивача. Суд також вважає, що суми виплат по кожному із видів нарахованих відповідачу до сплати платежів підлягають окремому обліку і не можуть бути нараховані як загальна сума, так як кожен із платежів за попередніми судовими рішеннями розраховувався окремо. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання пені, оскільки зобовязання залишається належним чином не виконаним (ст.ст.598, 599 ЦК України). Пунктом п.5.1. Умов за кожний день прострочки платежів передбачена пеня (а.с.13). Враховуючи, що стягнуті судом суми не сплачені, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі різниці між нарахованою і стягнутою сумою, яка складає 122499,27грн 77466,75грн, стягнуті 06.11.2013року, та - 236,34грн, стягнуті за судовим наказом від 21.08.2008 року), та дорівнює сумі 34796,18грн, нараховану за період з 07.08.2013 року по 11.06.2015року. В той же час, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість з тіла кредиту складає 7520,62грн (а.с.7). Відповідачем зазначено, що вона не працює, отримає мінімальну пенсію і має на утриманні непровнолітню онуку [PERSON] [PERSON], [INFO], що перебуває на лікуванні з приводу проникаючого поранення роговиціока з випадінням оболонок, що підтверджується довідкою Пашківської сільської ради № 173/02 -26 від 10.12.2015 року, довідкою УПФ України в Козельщинському районі № 582 від 11.12.2015 року і медичним висновком Інституту очних хвороб ім. В.П. Філатова від 23.02.2015 року ( а. с. 42 - 44). Становище відповідача суд визнає обставиною, яке має суттєве значення. Крім цього, розмір пені значно перевищує розмір збитків позивача. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до суми 7500,00грн, що приблизно дорівнює сумі боргу за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 03.09.2014 р. № 6-100цс14, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Таким чином, позивач правомірно нараховує відповідачу пеню в розмірі, передабченому п.5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (надалі Умови) (а.с.10-13). В частині стягення штрафу в сумі 500грн і 1044,29грн (процентна складова), суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 5.1 Умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з пунктами 5.3 Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст.360-7 ЦПК України. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 33,43%, то з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволених вимог в сумі 407,18грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial