Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

25.09.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON]. таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що їй належить на праві власності вищевказаний житловий будинок. У вказаному будинку разом з нею також проживав та був зареєстрований відповідач [PERSON] Однак, починаючи з 2008 року відповідач припинив проживати у її будинку та вибув проживати до Росії і до цього часу в будинок не повернувся. Особисті речі відповідача в будинку відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на його ім'я не надходить. Протягом відсутності відповідача без поважних причин, останній комунальні послуги не сплачував, допомогу в утриманні будинку не надавав, у зв'язку з чим порушуються його права, як власника житлового будинку, при цьому, наявність реєстрації відповідача у її будинку, заважає їй оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг. Її прохання добровільно виписатися з вказаного помешкання відповідач ігнорує, що і змусило його звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася про дату, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання на 23.10.2018 року та 22.11.2018 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу на підставі наявних доказів. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11.01.2001 року Новобузького державною нотаріальною конторою за р./№ 10, власником житлового будинку [ADDRESS], є позивачка [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з даних будинкової книги, за порядковим номером 33 мається запис про реєстрацію 29.06.2002 року у вищевказаному будинку відповідача у справі - [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Проте, як слідує з доводів позовної заяви, що також підтверджується комісійним актом обстеження домоволодіння [PERSON] проведеного Новобузької міською радою від 21.09.2018 року, у вказаному житловому будинку відповідач [PERSON] припинив проживати ще з 2008 року та вибув на постійне проживання до [ADDRESS] Згідно положень ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за наймачем протягом шести місяців, у зв'язку з чим, зважаючи на те що відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивачки понад встановлені строки, останнього, в силу вимог ст. 72 ЖК України, слід визнати таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням в цьому будинку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. На стягненні понесеною позивачкою судових витрат з відповідача остання не наполягала, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved