Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

25.01.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Північний ГЗК») про стягнення моральної шкоди в сумі 288\~925,00 грн. у зв'язку з отриманою виробничою травмою на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. В обґрунтування вказує, що в період роботи бункерувальником на ПАТ «Північний ГЗК» (в подальшому ПрАТ «Північний ГЗК») з нею стався нещасний випадок 20.08.2011 р. з вини посадових осіб підприємства, які не здійснювали належний контроль з охорони праці, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23.08.2013 р. та актом форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 23.08.2013 р. Так, під час роботи на підприємстві відповідача ПАТ «Північний ГЗК» 20.08.2011 року приблизно о 07:40 годині з [PERSON] стався нещасний випадок: під час перевезення працівників підприємства відповідача автомобілем автоцеху «УРАЛ», прямуючи до місця виконання робіт, сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок відмови гальм, у звязку з чим позивач отримала черепно-мозкову травму. Відповідно до виписки з акта огляду метко-соціальною експертною комісією про результати втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки МСЕК серії АБ №0005555 від 31.10.2013 р. позивачці встановлено 20% втрати професійної працездатності первинно з 08.10.2013 р. з причин трудового каліцтва (дата наступного переогляду 01.11.2014 р.), а згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА № 018704 від 02.11.2016 року з 01.11.2016 року по 01.11.2018 року позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності повторно, наступний переогляд призначено на 01.10.2018 року. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП. Від нещасного випадку та наслідків, викликаних нещасним випадком, позивач переносить моральні страждання та переживання, так як змушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди і обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з нещасним випадком було порушено та порушуються нормальні життєві звязки позивачки, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички і бажання, в неї постійно виникають складнощі через загальну слабкість, втому, постійні головні болі. Перебуваючи на лікуванні позивачка не може вести повноцінного життя, переносить фізичні страждання і біль, повязані з важкістю самопочуття та особливостями лікування. Також у неї наявні психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу і страху, тривоги та дратівливості. Позивачка має порушення сну на фоні сильних больових відчуттів. Все зазначене негативно позначається на її теперішньому душевному і фізичному стані. В нещасному випадку позивачка вважає винним\~\~відповідача,оскільки вина підприємства полягає в тому, що згідно зі статтею 13 Закону України «Про охорону праці» підприємство зобовязано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою передбачено, що роботодавець за невиконання вимог вказаної статті несе безпосередню відповідальність. Оскільки [PERSON] втратила своє здоровя та працездатність з вини підприємства, позивач оцінює розмір моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоровя ним при виконанні трудових обовязків в розмірі 65 середньомісячних заробітних плат штатних працівників, зайнятих у юридичних осіб області та їх відокремлених підрозділах із кількістю найманих працівників 10 і більше осіб з січня 2016 р., виходячи із розрахунку 4445,00 грн. х 65 міс. = 288\~925,00 грн., де 4445,00 грн., середньомісячна номінальна заробітна плата помножена на час тривання фізичних і моральних страждань (з 20.08.2011 р. за повних 5 років та 5 місяців), тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду\~\~в розмірі 288 925,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити їх судом. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 20 серпня 2011 року у ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» форми Н-5, затвердженого генеральним директором ПАТ «ПІВНГЗК» 23.08.2013 року, нещасний випадок, що стався у з бункерувальником [PERSON] визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с.6-8). Згідно з актом № 3/VIII про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом форми Н-1, який було складено за результатами розслідування нещасного випадку, що стався з позивачкою [PERSON], затвердженого генеральним директором ПАТ «ПІВНГЗК» 23.08.2013 року причинами нещасного випадку в [PERSON] зазначено: основна технічна причина незадовільний технічний стан транспортних засобів (а.с.9-14). В пункті №9\~\~ Акту… зазначено діагноз: закрита черепно-мозгова травма. Забій головного мозку І ст.. Лінійний перелом тімяної кістки ліворуч. Синдром вегето-судинної дисфункції. Ступінь тяжкості тяжка. В пункті 10 Акту не встановлено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці. Як вбачається з копії виписки з акта огляду метко-соціальною експертною комісією про результати втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки МСЕК серії АБ №0005555 від 31.10.2013 р. позивачці встановлено 20% втрати професійної працездатності первинно з 08.10.2013 р. з причин трудового каліцтва (дата наступного переогляду 01.11.2014 р.), а.с.45. У довідці МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 018704 від 02.11.2016 року, з 01.11.2016 року по 01.11.2018 року [PERSON] встановлено 20% (повторно) втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності заг. захв., наступний переогляд призначено на 01.10.2018 року. Встановлено потребу у медикаментозному лікуванні, ВМП (а.с.5). Тобто, за час проведення первинного та повторного оглядів ступінь втрати професійної працездатності у позивачки не змінився. Згідно з виписками з медичних карт стаціонарного хворого, доданих до справи, встановлено, що позивачка протягом останнього часу\~\~після нещасного випадку постійно\~\~зверталась за лікарською допомогою та постійно лікувалась, зокрема у неврологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №14» ДОР» м. Кривого Рогу від наслідків, викликаних\~\~нещасним випадком (а.с.15-17). \~Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося внаслідок різкого гальмування через відмову гальм у вантажного автомобіля, який перед випуском був оглянутий і в нього були відсутні будь-які технічні несправності, а також щодо відсутності в звязку з цим правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання нею трудових обовязків. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої трудовим каліцтвом, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.13 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З вищевикладеного вбачається наявність заподіяння шкоди позивачці (її травмування в результаті нещасного випадку при виконанні трудових обовязків), встановлено протиправність заподіювача шкоди відповідача (незадовільний технічний стан транспортних засобів), причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням відповідача та вина останнього. Факт заподіяння позивачці моральних страждань і обставини, якими вони заподіяні, підтверджено тим, що позивачка в звязку з отриманою тяжкою травмою від нещасного випадку на виробництві тривалий час змушена проходити чисельні медичні огляди і обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Щодо заявлення позивачкою при первинному зверненні за медичною допомогою, що отримана нею травма є побутовою і не повязана з виконанням трудових обовязків, суд розцінює як зроблену внаслідок добросовісної помилки щодо сприймання потерпілим в першу чергу інтересів виробництва та своїх обов'язків, ніж своїх прав. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивачки була заподіяна шкода, вона була тяжко травмована, їй було заподіяно травми внаслідок нещасного випадку, який з нею стався, в результаті втратила працездатність в розмірі 20 відсотків. За період із 31.10.2013 (дати первинного огляду) та 02.11.2016 р. (дати повторного огляду) ступінь втрати працездатності не змінився. Крім того, позивачці встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, відповідно до медичних виписок перебуває на диспансерному обліку в онкодиспансері, щоденно за рекомендаціями лікарів вимушена приймати ліки, що також негативно впливають на стан її здоров'я. Позивачка у зв'язку зі станом свого здоров'я переносить щоденні моральні страждання та переживання. З врахуванням викладених обставин справи суд вбачає наявність спричинення позивачці моральної шкоди, яку повинен відшкодувати саме відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілої. За таких обставин, вимоги позивача до ПрАТ «Північний ГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності в звязку з нещасним випадком на виробництві, істотність вимушених змін в її життєвих стосунках. Також суд враховує ту обставину, що на даний час позивачка працює на підприємстві відповідача за квотою для працевлаштування інвалідів. Обґрунтовуючи розмір відшкодування позиваці [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на її користь з відповідача 15\~000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial