Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

25 серпня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 49 607,83 грн. з яких заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 35 900,25 грн., втрати від інфляції в сумі 10 689,84 грн. та 3% річних в сумі 3 017,74 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] та користуються житлово-комунальним послугами. У зв`язку з несплатою відповідачами за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2004 року по 01.07.2014 р. заборгованість складає 49 607,83 грн. з яких заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 35 900,25 грн., втрати від інфляції в сумі 10 689,84 грн. та 3% річних в сумі 3 017,74 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачами із позивачем, останні в свою чергу мають заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 35 900 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 25 копійок, втрати від інфляції в розмірі 10 689 (десять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 84 копійки, три відсотки річних в розмірі 3 017 (три тисячі сімнадцять) гривень 74 копійки. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.02.2019 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року по справі №761/24097/15-ц за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Справу призначено до розгляду в загальному порядку. У зв`язку з тим що під час слухання справи було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] та за клопотанням представника позивача протокольною ухвалою суду від 20.11.2019 року [PERSON] було виключено із складу відповідачів. У відзиві який 05.07.2019 року надійшов до суду представник [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що позивачем заявлено вимоги з порушенням строків позовної давності так як за позовними вимогами до 24.08.2012 року він сплив. Крім того в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують правильність розрахунку заборгованості. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Щодо позовної давності пояснив, що в період часу, який є предметом спору були сплати з боку відповідачів, що свідчить про визнання боргу. Крім того, 19.05.2014 року позивачем була подана заява про видачу судового наказу, чим було перервано перебіг позовної давності. Також представник зазначив, що заборгованість нарахована по встановлених на той час тарифах. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] . заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлені належним чином про день, час та місце судового засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, та вбачається з довідки від 12.08.2015 року №1314, виданої КП «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва», [PERSON] (померлий) є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] - донька, [PERSON] - сестра, [PERSON] - син сестри. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначала, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Як вбачається з розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, станом на 01.07.2014 року за період з 01.03.2004 року по 01.07.2014 року включно, заборгованість становить 35 900,25 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не надав доказів на спростування зазначеної заборгованості, проте зазначив, що не зрозуміло чи вірно здійснено розрахунок заборгованості та яким чином нараховані суми за комунальні послуги. Під час слухання справи не було встановлено, що позивачем не надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги опалення. Пунктом 11 зазначених вище правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено. Суду не надано доказів, що в будинку встановлений будинковий лічильник. Як і не надано розрахунку використання води особами, які фактично проживали в квартирі. Суду не надано доказів, що відповідачі не користувались послугами постачання холодної води, в той же час враховуючи, що показники використаної води виходять за межі встановлених нормативів використання холодної води, так як з особового рахунку вбачається, що за деякі місяці виставлено про використання відповідачами від 42 до 80 кубічних метрів та представник позивача пояснив, що будинок має засіб обліку холодної води, а тому суд позбавлений можливості в даному випадку встановити чи дійсно відповідачі споживали зазначений в особовому рахунку обсяг холодної води, та з врахуванням положень статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача за постачання холодної води за місяці в яких споживання не перевищує 30 кубічних метрів (травень 2011 року, листопад 2012 року, січень 2013 року, березень 2013 року, липень 2013 року та липень 2014 року). Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води та опалення. Представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності та в зв`язку з цим відмовити в задоволенні позовних вимог. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Частини 3-5 статті 267 ЦК України визначають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2004 року по 01.07.2014 року, що становить більше ніж за три роки. До суду позовна заява надійшла 25.08.2014 року. З розрахунків заборгованості вбачається, що остання сплата за житлово-комунальні послуги відбулась в листопаді 2010 року, судовий наказ було подано до суду в травні 2014 року, тобто строк позовної давності переривався. Представник позивача не просив поновити пропущений строк. А тому з врахуванням зазначеного, суд вважає за можливе застосувати наслідки спливу строків позовної давності та стягнути з відповідачів заборгованість з 01.05.2011 року (так як розрахунковий період - місяць). Крім того на підставі частини 2 статті 625 ЦК України позивач просив стягнути з відповідачів нараховані 3% річних та інфляційні нараховані на суму заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. В той же час, з врахуванням тієї обставини, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та позивачем неправильно складені розрахунки 3% річних та інфляційних, що унеможливлює їх перевірку, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.05.2011 року по 31.07.2014 року в сумі 21 386 (двадцять одна тисяча триста вісімдесят шість) гривень 30 копійок. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial