Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

25 вересня 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 28 серпня 2014 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 010607. Згідно цього договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль Geely Emgrand вартістю 140 500 грн. та передати у власність та користування [PERSON](лізингоодержувачу) на строк та на умовах, передбачених договором. 28 серпня 2014 року позивач сплатив відповідачу авансовий внесок у розмірі 14 050 грн. Позивач вважає, що у договір включені несправедливі для споживача умови, що містяться у пунктах 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 5.4, 8.14, 8.16 та розділі 10 договору. Визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору та суттєво змінить його зміст, тому договір повинен бути визнаний недійсним у цілому. Тому позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 010607 від 28 серпня 2014 року та стягнути з відповідача суму комісії за організацію договору в розмірі 30 150 грн., сплачену на виконання цього договору, а також судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи в його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутність від представника відповідача не надійшло. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2014 року між лізингодавцем ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та лізингоодержувачем [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № 010607, предметом якого є транспортний засіб автомобіль Geely Emgrand вартістю 140 500 грн. Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, що передбачені договором.( а.с.6-12). Відповідно до положень ч.2 ст.627 ЦК України у договорах з участю фізичної особи - споживача мають бути враховані вимоги законодавства про захист прав споживачів. За вимогами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір може бути визнаний недійсним на вимогу споживача, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, виключення або обмеження прав споживача стосовно виконавця у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання виконавцем договірних зобов'язань, надання виконавцю можливості збільшувати ціну товару без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. За умовою п.1.3 договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність, однак згідно п.1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, за цими зобов'язаннями відповідає продавець, проте у договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку недоліків товару. Таким чином оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, пункт 1.4 договору суперечить положенням ст.808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця та лізингодавця за зобов'язанням щодо продажу предмету договору лізингу у разі, якщо вибір продавця предмету договору лізингу був здійснений лізингодавцем. Пунктом 1.6 договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу та обов'язок лізингоодержувача одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів, водночас у такому випадку споживачу не надано право в односторонньому порядку розірвати договір. Пунктом 2.5 договору передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання договору експлуатація предмета лізингу не допускається, пунктами 3.4.1, 8.14 договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу. У пункті 8.16 договору за дострокове погашення споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення. Пунктом 8.17 договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів сторони укладають додаткову угоду та підписують акт коригування вартості предмета лізингу, а у разі відмови споживача від підписання додаткової угоди лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Розділом 10 договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання умов договору, зокрема сплата пені та процентів за несвоєчасне внесення лізингових платежів, відшкодування збитків у разі порушення майнових інтересів або ділової репутації лізингодавця та інші санкції, і водночас взагалі не передбачена ніяка відповідальність лізингодавця перед споживачем за невиконання чи неналежне виконання умов договору. Таким чином вищезазначені умови оспорюваного договору містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, порушуючи принцип добросовісності і тому є несправедливими. Тому позовні вимоги про визнання договору недійсним підлягають задоволенню, при цьому сума, сплачена позивачем на виконання цього договору підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.216 ЦК України. Сума сплачена позивачем на виконання договору - 15 095 грн., що включає в себе комісію за організацію у розмірі 14 050 грн. та аванс у розмірі 1045 грн., підтверджується квитанцією (а.с.17) і підлягає стягненню з відповідача. Судовий збір, який сплачений позивачем при подачі позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. підтверджується квитанцією (а.с.1) і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved