Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

25.03.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], який у ході судового розгляду уточнила та просила встановити факт проживання позивача і [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 липня 2009 року до 13 лютого 2015 року (день смерті); змінити черговість одержання права на спадкування [PERSON] за померлим [PERSON], надавши їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за №553 від 18.04.2016 року, видане приватним нотаріусом [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ім'я його дочки [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на 1/2 квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обгрунтування позовних вимог, [PERSON] посилається на те, що з 05.07.2009 року до 13.02.2015 року вона та [PERSON] проживали однією сім'єю. На протязі часу з 05.07.2009 року по 01.03.2010 року вони мешкали за адресою: м.Харків, пр-т 50-річчя ВЛКСМ, б. 42, кв. 211, а з 02.03.2010 року мешкали в кв. 30 по вул. Академіка Вальтера у буд. 19-А в місті Харкові. Весь цей час вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обв'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Вони спільно облаштовували місце свого проживання за адресою [INFO]; за спільні кошти придбавали необхідні будівельні матеріали, меблі та предмети домашнього вжитку, а саме вхідні металеві двері, склопакети з вулиці на балкон та склопакети з балкону до квартири, диван, рулоні штори, зробили ремонт тамбуру, під час якого замінили електропроводку. 13 лютого 2015 року [PERSON] помер, а позивач за власний кошт здійснила його поховання і отримала свідоцтво про смерть І-ВЛ №484474 від 14 лютого 2015 року. Після смерті [PERSON], надалі - «спадкодавця», відкрилася спадщина - квартира, розташована за адресою, [ADDRESS]. Встановлення юридичного факту її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. За життя спадкодавця, ним не був складений заповіт. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, позивач вважає, що, відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу. З цього приводу 10.06.2015 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.09.2015 року заявлені вимоги були задоволені в повному обсязі. На вказане рішення суду було подано апеляцію Харківською міською радою. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.12.20015 року, апеляційна скарга була задоволена частково. Рішення Київського районного суду м.Харкова від 15.09.2015 року скасовано, а заява позивача залишена без розгляду з правом повторного звернення з вищевказаними вимогами в межах позовного провадження. В цей час позивачу стало відомо, що у померлого [PERSON], є дві рідні дочки [PERSON], яка мешкає в Голландії, в м. Роттердам, та [PERSON], яка мешкає у Німеччині в м. Дюссельдорф. В зазначений Законом час, вони звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. Незважаючи на те, що у померлого [PERSON] є спадкоємці першої черги [PERSON] вважає, що вона також має право на отримання частки спадщини на рівні з ними оскільки, за період спільного проживання з [PERSON] він неодноразово знаходився на лікуванні, в тому числі і стаціонарному у зв'язку із тяжкими хворобами - сахарний діабет другого типу, ожиріння 2 ст., діабето-гіпертоно-атеросклеротична енцефалопотія 2 ст., ангиопатія сітчатки, нижніх кінцівок, с ішемією 1 ст., дистальна полінейрапотія, що підтверджується виписками із історії хвороби. Мешкаючи разом, на протязі тривалого часу, позивач постійно допомагала [PERSON]С, як матеріально - у придбанні за кошти спільного сімейного бюджету лікарських та медичних препаратів, так і доглядала його під час знаходження на стаціонарному лікуванні у лікувальних закладах та при амбулаторному лікуванні за місцем проживання. Позивач вважає, що має право на спадкування майна після смерті [PERSON]С, а саме квартири [ADDRESS] на рівні зі спадкоємцями першої черги в рівних долях, тобто позивач має право на 1/2 вказаної квартири. Разом з тим, під час розгляду позовної заяви до Київського районного суду м. Харкова від приватного нотаріуса [PERSON] на ім'я суду надійшло повідомлення, згідно якого 18.04.2016 року нею було видане свідоцтво про право на спадщину за №553 на квартиру [ADDRESS] на їм'я дочки померлого [PERSON] - [PERSON] в порядку спадкування за законом. Вказане свідоцтво, на думку [PERSON], видане з порушення закону, оскільки на день видачі свідоцтва Київським районним судом м. Харкова вже розглядалася дана позовна заява, в якій однією із вимог була зміна черговості одержання права на спадкування, де третьою особою виступала приватний нотаріус [PERSON], а отже їй було відомо про наявність спірних правовідносин по цій спадковій справі. Позивач зазначила, що видача вказаного свідоцтва порушує її право на спадкування, а тому вважає, що воно повинно бути визнано частково недійсним, а саме в частині видачі права власності на 1\\2 спірної квартири. Позивач та її представник у судовому засіданні кточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, раніше в засіданні повідомила, що проти задоволення позову заперчує, однак у своїх поясненнях вказала, що позивач дійсно проживала із спадкоємцем. Представник відповідачів за довіреністю [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та вказала, що проти факту спільного проживання позивача та [PERSON] відповідачі не заперчують, натомість вимоги щодо зміни черговості отримання права на спадкування, визнання за позивачем права власності та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності вважають необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Третя особа ПН [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона знає [PERSON] давно та дружить із його донькою [PERSON]. Коли остання поїхала в Германію, то передавала передачі батьку. [PERSON] був дуже активним чоловіком, але часто хворів. Позивач не завжди була разом із [PERSON]. Із позивачем свідок познайомилася у 2011 році та на той момент остання проживала із [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що дуже давно знає [PERSON], ще з його 18 років. [PERSON] прекрасно його знає та спілкується з ними. [PERSON] вів здоровий спосіб життя. Жив він спочатку із [PERSON], яка є матірю його доньок. Потім жив із Зоєю, яка померла у 2009 році. Свідок пояснила, що [PERSON] приїжджав до її матері [PERSON] у період з 2009 року по 2010 рік, хотів будувати стосунки їз останньою та жити спільно, однак [PERSON] йому відмовила. [PERSON] передавала батьку передачі із-за кордону раз у три місяці грошові кошти та одяг. [PERSON] був у похилому віці та [PERSON] була у нього помічницею, виконувала всю роботу по дому, доглядала його, піклувалася про нього. За останні 5 років у [PERSON] у гостях свідок була 8 разів та вказала, що позивач із ним почала проживати разом з 2012 року. Свідок [PERSON] повідомив, що знайомий із сімєю [PERSON] З 2011 по 2014 рік передавав передачі (одяг, грошові кошти) [PERSON] від доньки [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила, що у 2009 року померла дружина [PERSON] Зоя, після чого він почав робити ремонт у квартирі і йому допомогали доньки, пересилали гроші. У 2010 року померлий почав проживати із [PERSON] [PERSON] приїжджала на похорони і все оплачувала. Свідок вказала, що [PERSON] самостійно міг займатися побутовими справами, однак переніс операцію та був хворий на цукровий діабет. На день смерті [PERSON] позивач проживала із ним. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у [INFO]. З [PERSON] знайома з 2010 року, а з [PERSON] знайома з 1997 року. Свідок спілкувалася з його покійною дружиною. [PERSON] зявилася через рік після смерті дружини. Після смерті [PERSON] почав робити ремонт і в цей період, на думку свідка, почав жити з [PERSON], тобто ще за півроку до того як [PERSON] прийшла жити в його квартиру. Після її появи вони продовжували ремонт спільно, постійно були разом. Спадкодавець лежав у лікарнях, переніс операцію у 2012 року. Пуклувалася про нього у цей час позивач та її донька. [PERSON] та померлий [PERSON] жили сімєю, на думку свідка, благополучно. [PERSON] переїхала у квартиру на [PERSON] у лютому 2010 року. [PERSON] [PERSON] [PERSON] за весь час бачила 2 рази. Позивач доглядала [PERSON] , постійно йому готувала їжу та останній був дуже щасливим, коли зійшовся із позивачем. В лікарні він лежав 2 рази перший раз через операцію, другий через проблеми із сердцем. Бюджет у них був спільний. Свідок [PERSON] вказала, що вона є донькою [PERSON] [PERSON] [PERSON] знайома з серпня 2009 року, познайомила їх позивач, оскільки між ними завязалися стосунки. Це було неочікувано, оскільки її мама дуже важко переживала смерть першого чоловіка. Померлий готовий був відразу ж забрати позивача проживати з ним, але мама відмовилася, оскільки дуже поважала п'амять про його померлу жінку Зою. Переїхала до нього лише у 2010 року через його постійні прохання. Проживали вони однією сім'єю. Бюджет у них був спільний. [PERSON] [PERSON] [PERSON] постійно дзвонила до свідка та цікавилася здоров'ям батька. У 2012 році [PERSON] доставили у лікарню, та після обстеження відбувалася операція. Всім опікувалася свідок та позивач. У нього була окрема палата, [PERSON] постійно була із ним. [PERSON] помер через проблеми із серцем. Майже 30000 грн. було витрачено на його поховання свдком та позивачем. [PERSON] постійно лікувався, приймав ліки, які купувала також і позивач. З донькою [PERSON] свідок спілкувалася по телефону, але ніколи не бачила. Та донька пересилала речі із закордону спочатку, а потім у неї були проблеми із грошима, та позивач повыдомила останный що їм і [PERSON] нічого не потрібно, вони повністю матеріально забезпечені. [PERSON] був життєрадісною людиною. Свідок має дачу та позивач із спадкодавцем приїжджали до неї відпочивати. Коли позивач переїхала у квартиру на [PERSON] перевезла із своєї квартири багато речей диван, шкаф та багато іншого. Свідок [PERSON] вказала, що в лютому 2010 року позивач з'явилася почала проживати разом із [PERSON] в одній квартирі сумісно. Але до цього вона приїжджала і вони спілкувалися. Свідок знає, що померлий переніс операцію. Його дочок один раз бачила, на похованні батька вони не були присутні. Ларису бачила у себе у будинку постійно, носила сумки з магазину з [PERSON]. Позивач і померлий робили ремонт у квартирі, нові меблі завозили. Анатолій працював до самої смерті, але, на думкку свідка, був пасивним чоловіком. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, показання свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №484474 від 14 лютого 2015 року [PERSON] помер 13.02.2015 року та після його смерті відкрилася спадщина квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . / а.с. 10, 87/ Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК відповідачі [PERSON] та [PERSON], як дочки спадкодавця, є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно наданої суду ПН [PERSON] інформації, останньою 18.04.2016 року за реєстровим №553 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 13.02.2015 року, на ім'я дочки спадкодавця - [PERSON] / а.с. 33, 87/ Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК. Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Факт проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу [PERSON] підтверджується наступними письмовими доказами: 1) довідкою про проживання особи від 21.04.2015 року, завіреною директором дільниці № 19 КП «Жилкомсервіс»; / а.с. 9 / 2) копією товарного чеку №1888 від 08.10.2013 року з накладною та замовленням ФЛП [PERSON], на металопластикові конструкції; / а.с. 12 / 3) копією договору купівлі-продажу від 24.07.2009 року з СПДФО [PERSON]; / а.с. 13 / 4) копією товарного чеку №1889 від 08.10.2013 року з накладною ФЛП [PERSON], на диван з тканини; / зв. с. а.с. 14 / 5) копією товарного чеку №1914 від 05.12.2013 року з накладною ФЛП [PERSON], на рулоні тканинні штори; / а.с. 14 / 6) копією договору поставки від 18.09.2014 року № 1/18.09 на поставку дверей вхідних металевих. / а.с. 15 / Крім того, суд ввжає, що факт їхнього сумісного проживання як чоловіка та жінки в судовому засіданні підтвердили свідки, у зв'язку із чим, позовні вимоги в частині встановлення факту проживання позивача і [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 липня 2009 року до 13 лютого 2015 року (день смерті) - підлягають задоволенню. Проте проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в позивача права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Черговість одержання права на спадщину може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину , що передбачено частиною 1 статті 1259 ЦК України, або на підставі рішення суду, що передбачено частиною 2 статті 1259 ЦК України. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних благ (спілкування, поради, та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, прибирання приміщення, приготовлення їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. В контексті ч. 2 ст. 1259 ЦК слово «опікувалася» законодавець вживає дещо в незвичному розумінні. У цьому випадку йдеться не про опіку у звичайному її розумінні, як визначено главою 6 ЦК «Опіка та піклування», ст. 67 якої, наприклад, опікунові надано право вчиняти правочини від імені підопічного, зобов'язано опікуна створювати підопічному необхідні побутові умови, забезпечувати доглядом тощо. Під поняттям «опікуватися» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо. Надання допомоги спадкодавцеві «протягом тривалого часу» - оціночна категорія та має визначатися судом з урахуванням обставин конкретної справи. У будь-якому випадку дії спадкоємця не повинні мати разовий, епізодичний характер, і допомога, що надається, має бути систематичною. Фізична особа, яка тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, за рішенням суду закликається до спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування, і спадщина поділяється між ними у рівних частках. Отже, до правовідносин, що виникають при цьому, застосовується ст. 1267 ЦК, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто, за змістом вказаної норми, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд ваажає, що позивачем, з дотриманням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, був доведений факт знаходження спадкодавця у такому стані, який потребує сторонньої допомоги та турботи, що підтверджено виписками із історії хвороби №78553 та №9685 хворого [PERSON], згідно яких останній хворів на цукровий діабет та та ожиріння ІІ ступеня, гіпертонічну хворобу, мав початкову стадію катаракти обох очей та хронічний 2-сторонній кохлеоневрит та як наслідок потребув дієти та медикаментозного лікування. Крім того, опитані в судовому засіданні свідки не лише підтвердили факт спільного проживання покійного та позивача, але й зазначили, що спадкоємець дійсно потребував постійного догляду через вік та хворобу і доглядався позивачем по справі. / а.с. 18-19/ У зв'язку із викладеним, суд вважає, що вимоги позивача в частині зміни черговості одержання права на спадкування [PERSON] за померлим [PERSON] та надання останній права на спадкування разом із спадкоємицею першої черги повністю знайшли своє обгрунтування та підлягають задоволенню. Разом з тим, частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання за нею права власності на 1/2 квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом у судовому порядку. Стосовно вимоги позивача про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за №553 від 18.04.2016 року, видане приватним нотаріусом [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ім'я його дочки [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Ст. 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Судом встановлено, що приватний нораріус [PERSON] визначила спадкоємицею за законом доньку померлого [PERSON], а позивача по справі позбавлено спадщини. Суд вважає посилання представника відповідачів про те, що про факт інснування позовної заяви після скасування судом апеляційної інстанції рішення Київського районного суду м. Харкова про встановлення факту спільного проживання позивача та померлого, нотаріусу [PERSON] стало відомо дише 26.09.2016 року, коли вона отримала повістку про виклик у суд, такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме нотаріусу [PERSON] 31.03.2016 року було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі від 29.03.2016 року, крім того, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення судову повістку остання отримала 23.05.2016 року. Тому підстави вважати, що нотаріус дізналася про інснування спору лише 26.09.2016 року відсутні. / а.с. 25/ За приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У зв'язку із викладеним, позовні вимоги [PERSON] в частині визнаня частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за №553 від 18.04.2016 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на ім'я його дочки [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]; підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у порядку положень ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved