Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

26 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Єврокон Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати по оплаті лікарняного та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 21 червня 2006 року певний час вона працювала за письмовою трудовою угодою (без запису в трудову книжку) в ТОВ «Єврокон Україна». Копію наказу про звільнення не отримувала до теперішнього часу. Отже, достовірно їй невідомо про те, чи звільнена вона та коли. Вважає, що під час її роботи заробітна плата виплачувалась нерегулярно, з затримками, роботодавець при оплаті праці не дотримувався колективного договору, вимоги регіональної та галузевої угод, вимог трудового законодавства. Це призвело до заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати по оплаті лікарняного. Позивач також зазначила, що відповідач не виплатив належні їй суми, про факт її звільнення не повідомив та не ознайомив із наказом про звільнення, що порушує її трудові права. З метою з'ясувати точного розміру усіх заборгованостей, вона зверталась до відповідача з письмовою заявою про надання їй інформації про наявність заборгованостей після звільнення та з проханням видати їй довідки про розмір її середнього та середньоденного заробітку, який розраховується згідно Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Однак, письмової відповіді не отримала. Крім того, наполягає на своєму праві про стягнення з відповідача її середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати її звільнення по день повної виплати всіх сум, належних їй, як звільненому працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду по цій справі, якщо остаточний розрахунок на дату ухвалення рішення суду ще не був проведений. Обгрунтовуючи заподіяну моральну шкоду посилається на те, що відповідачем були порушені її законні трудові права, тривалий час вона не мала доходу, вона сирота та одинока мати, після звільнення відповідач не приніс будь-яких вибачень, страждає через неповагу відповідача до її інтересів та прав. Посилаючись, зокрема на ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 237-1 КЗпП України, просила стягнути з ТОВ «Єврокон Україна» на свою користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 5000,00 гривень; заборгованість по оплаті лікарняного в сумі 500,00 гривень; заборгованість по компенсації за невикористану відпустку в сумі 700,00 гривень; компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 50,00 гривень; індексацію заробітної плати в сумі 50,00 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати її звільнення, по день повної виплати всіх сум, належних їй, як звільненому працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду по цій справі (якщо остаточний розрахунок на дату ухвалення рішення суду по цій справі ще не був проведений); 10000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законних трудових прав. Відповідач ТОВ «Єврокон Україна» подало до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначило, що позивач [PERSON] дійсно працювала у ТОВ «Єврокон Україна» за строковим трудовим договором з 21.06.2006 по 31.07.2006 рік. Позивач була звільнена з роботи після закінчення строку дії трудового договору згідно п.2 ст.26 КЗпП України. ТОВ «Єврокон Україна» здійснило всі розрахунки за позивачем [PERSON], що підтверджується бухгалтенрською довідкою та карткою рахунку [NUMBER]. Крім того, ТОВ «Єврокон Україна» вважає, що позивачем [PERSON] під час звернення до суду пропущено три місячний строк, який передбачено ст.233 КЗпП України. Також ТОВ «Єврокон Україна» зазначає, що в їх діях відсутній склад правопорушення, який є підставою для стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного, просить відмовити у позові на цій підставі. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви с проханням розглядати справ у їх відсутність. Крім того, зазначили, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі та просять позов задовольнити. ТОВ «Єврокон Україна» свого представника до судового засідання не направило, подало до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Суд, дослідивши наявні письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 21 червня 2006 року по 31 липня 2006 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Єврокон Україна» на підставі строкового трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Частина 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначає, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, посилання відповідача ТОВ «Єврокон Україна» на пропуск позивачем [PERSON] під час звернення до суду тримісячного строку, який передбачено ст.233 КЗпП України для захисту трудових прав працівників, суд вважає безпідставним. Вказана позиція суду узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9рп/2013. Відповідно до бухгалтерської довідки №15 від 18.05.2015 року, позивачу [PERSON] за червень 2006 року була виплачена заробітна плата згідно видаткового касового ордеру №21 від 03.07.2006 року в сумі 643,78 гривень, за липень 2006 року була виплачена заробітна плата згідно видаткового касового ордеру №26 від 02.08.2006 року в сумі 2023,47 гривень, компенсація за не використану відпустку в сумі 183,05 гривень, була виплачена згідно видаткового касового ордеру №10 від 17.04.2007 року. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (надалі - Положення). Відповідно до п.3.8. Положення, виплати, пов'язані з оплатою праці, проводяться касиром підприємства або за видатковими касовими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями. На титульній сторінці видаткової відомості робиться дозвільний напис про видачу готівки за підписами керівника і головного бухгалтера або осіб, уповноважених керівником, із зазначенням строків видачі готівки і суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одноразові видачі готівки на виплати, пов'язані з оплатою праці, окремим особам проводяться, як правило, за видатковими касовими ордерами. Згідно з п.3.11 Положення (у редакції, яка діяла на час нібито проведення ТОВ «Єврокон Україна» розрахунків з позивачем), касові ордери до передавання в касу реєструються бухгалтером у журналі реєстрації прибуткових і видаткових касових документів. Видаткові касові ордери, що оформлені на підставі видаткових відомостей на виплати, пов'язані з оплатою праці, реєструються після здійснення цих виплат. Пункт 3.12. Положення передбачає, що під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей касир зобов'язаний перевірити, зокрема наявність і справжність на документах відповідних підписів, правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів. наявність перелічених у документах додатків. При цьому, на час нібито проведення ТОВ «Єврокон Україна» розрахунків з позивачем, діяв наказ Міністерства статистики України від 15.02.96 №51 «Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій», яким було установлено форму касових ордерів. З типової форма № КО-2 «Видатковий касовий ордер» вбачаться, що обов'язковим його реквізитом є підпис особи, яка отримала грошові кошти за видатковим ордером. Проте, ТОВ «Єврокон Україна» суду не надано належним чином завірених копій видаткових касових ордерів №21 від 03.07.2006 року на суму 643,78 гривень, №26 від 02.08.2006 року на суму 2023,47 гривень, №10 від 17.04.2007 року на суму 183,05 гривень з підписом позивача [PERSON] про отримання заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до ч.2 ст.59 УПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд вважає, що надана відповідачем ТОВ «Єврокон Україна» картка рахунку [NUMBER] за 2006 рік, як доказ виплати позивачу [PERSON] заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку не відповідає ознакою допустимості доказів, та приходить до висновку, що відповідачем ТОВ «Єврокон Україна» не доведена обставина про виплату позивачу [PERSON] заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. При цьому, визначаючи суму заборгованості по заробітній платі та суму компенсації за невикористану відпустку, суд приймає до уваги розрахунок ТОВ «Єврокон Україна», викладений ним у бухгалтерській довідці №15 від 18.05.2015 року, так як вважає його більш обгрунтованим, виходячи з копії трудової угоди від 21.06.2006, а також розрахунку податків та обов'язкових платежів, які утримуються при виплаті заробітної плати працівникам. Суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 5000,00 гривень та суму компенсації за невикористану відпустку у розмірі 700,00 гривень, суд вважає безпідставними, так як з одного боку, з поданих позивачем до суду доказів не вбачається, на підставі яких даних вони були розраховані, а другого боку, вказана суми заборгованості по заробітній платі суперечить сумі оплати, зазначеної у копії трудової угоди, наданої позивачем [PERSON] Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 50,00 гривень; а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи від дати її звільнення, по день повної виплати всіх сум, належних їй, як звільненому працівникові в день звільнення або по день ухвалення рішення суду по цій справі (якщо остаточний розрахунок на дату ухвалення рішення суду по цій справі ще не був проведений); 10000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням законних трудових прав, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). При цьому, ст.5 вказаного Закону передбачає, що своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає. Частина 1 ст.117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно роз'яснень, викладених у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з того, що сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися та особистих пояснень суду не надали, з бухгалтерської довідки №15 від 18.05.2015 року ТОВ «Єврокон Україна» вбачається, що певний час компенсація за невикористану відпустку не виплачувалася, так як позивачка [PERSON] не з'являлася за її отриманням, суд вважає, що він позбавлений можливості в повному та об'єктивному встановленні усіх обставин по справі, а саме встановлення дійсних причин та наявності в діях позивача [PERSON] вини в неотриманні або в вини діях відповідача ТОВ «Єврокон Україна» у невиплаті заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. А тому приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Щодо стягнення індексації заробітної плати в сумі 50,00 гривень, то суд виходить з того, що 31 березня 2005 року набули чинності зміни до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», які були внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року в частині сплати суми індексації заробітної плати випереджаючим шляхом, з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Проте, подані сторонами докази, не дають суду можливості встановити чи була проведена індексація заробітної плати позивачу [PERSON] або ні, чи взагалі заробітна плата позивача [PERSON] підлягала індексації на час нарахування. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати в сумі 50,00 гривень також задоволенню не підлягають. Крім того, суд виходить з того, що відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При цьому, ч.1 ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з цим, суд вважає безпідставними вимоги позивача [PERSON], які носять майновий характер, але не містять розмір конкретної суму. На думку суду, це порушує принци змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до положень ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їх прав, не підміняючи їх при цьому та перевіряє обґрунтованість доводів та поданих сторонами розрахунків. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривні, від сплати якого за законом позивача [PERSON] звільнено. На підставі викладеного,

Outcome: partial