Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

24.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Голопристанської міської ради Херсонської області про визнання права власності на прибудову до квартири - сіни, розміром 8,9 кв. м в [ADDRESS], посилаючись на те, що в 2003 році вона з чоловіком придбала зазначену вище квартиру загальною площею 25,3 кв.м, житлова площа 12,1 кв. м з одним вікном, до якої був зроблений дерев'яний навіс із горбиля. Замість навісу вона збудувала сіни, не знаючи що для цього необхідно отримати дозвіл міської ради. З посиланням на ст. 376 ЦК України просила задовольнити позов. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на його задоволенні з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Яцушко Є. І. у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.04.2003 року позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а. с. 6-7). Станом на 20.09.2009 року позивачка збудувала самовільно сіни розміром 8,9 кв. м як прибудова до вказаної квартири (а. с.4-5, 8). У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно п. 11 цієї ж Постанови Пленуму ВССУ відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону № 3038-VI від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. При цьому суд має звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26?31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва. У відповідності до п. 12 цієї ж Постанови Пленуму ВССУ у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивачка не надала до суду доказів відповідності будівництва будівельним, санітарним, пожежним нормам і правилам, доказів того, що самочинне будівництво не порушує прав інших осіб, а також доказів відведення їй земельної ділянки під будівництво чи наявності права власності на земельну ділянку під збудованими сінами, що унеможливлює задовольнити позов. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed