Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

25 жовтня 2013 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 29.12.1968 р. Виконавчим комітетом Одеської міськради депутатів трудящих УРСР (актовий запис № 4419), посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з приводу непорозумінь, сварок та взаємних образ, які постійно виникали у подружжя з вересня 2009 р., з якого сторони фактично не проживають разом, не спілкуються та мають вкрай негативне ставлення один до одного, і відповідач став проживати окремо у м. Рівне, а також, що подальше спільне життя подружжя неможливо, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та надав суду письмову заяву відповідача, в якій просив суд, надати їм з позивачкою строк на примирення для збереження сім`ї, проти чого категорично заперечувала позивачка, враховуючи негативне ставлення до відповідача, з яким не бажала зберегти сім`ю. Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 12.11.2013 р., клопотання відповідача було задоволено частково і сторонам був наданий строк на примирення 3 місяці. В судовому засіданні 12.02.2014 р., яке відбулося після надання строку на примирення подружжю, позивачка наполегливо і категорично просила суд, задовольнити її позов та розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на марність часу, наданого судом для примирення, на протязі якого відповідач жодного разу не прийняв заходів до примирення і проти якого вона категорично заперечувала. В судове засідання 12.02.2014 р., відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення слухання справи у зв'язку з його участю у іншому судовому засіданні, призначеного на цю ж дату. Однак, до вказаної заяви не було надано суду належних документальних доказів поважності неявки представника відповідача (повістка суду, ухвала про відкриття провадження по іншій справі і т.і.), у зв'язку з чим, вказана заява судом до уваги не приймається, враховуючи ненадання документальних підтверджень поважності неявки до суду, і яку суд вважає, в розумінні ст. 27 ч. 3 ЦПК України, зловживанням своїми процесуальними правами і обов'язками представника відповідача, направленою на штучне, навмисне затягування розгляду справи, про що також заявила позивачка та її представник (а.с. 20,23). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 29.12.1968 р. Виконавчим комітетом Одеської міськради депутатів трудящих УРСР (актовий запис № 4419), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.1996 р. (а.с. 4). Суд з`ясував, що неповнолітніх дітей у сторін немає. В 3-місячний строк на примирення, який був наданий сторонам, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 12.11.2013 р. - сторони не примирились і позивачка в судовому засіданні категорично наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, до якого вона втратила почуття любові та поваги, що збереження їхньої сім`ї неможливо та прямо буде суперечити її інтересам та особистій свободі, які були порушені та загострилися внаслідок напруження стосунків з відповідачем з приводу непорозуміння по всіх життєвих та сімейних питаннях і різних поглядів на сімейне життя, у зв'язку з якими, в сім`ї виникали сварки, взаємні образи, панувала напруженість та розлад, внаслідок чого сторони припинили спільне проживання з вересня 2009 р., не спілкуються, і після чого стали проживати окремо. Позивачка показала суду, що відповідач на протязі їхнього окремого проживання, а також в період надання судом строку на примирення - неодноразово намагався помістити її у психіатричну лікарню, стверджуючи, що вона хвора на психічну хворобу, викликаючи на адресу її проживання швидку медичну допомогу, що підтверджується картою виїзду швидкої медичної допомоги від 03.01.2014 р., в графі якої «синдром діагноз» вказується : конфліктна ситуація між родичами (а.с. 29). Крім цього, позивачка пояснила суду, що вона не бажає мати з відповідачем нічого спільного, вкрай негативно до нього ставиться, і сварки та напружені стосунки у них з відповідачем виникли з приводу намагання відповідачем заволодіти її будинком, шляхом поміщення позивачки до психіатричної лікарні, зазначивши при цьому, що їхня сім`я з відповідачем існує лише формально та наполягає на розірванні шлюбу у зв'язку з втратою взаємної поваги до відповідача, з яким вона не бажала та не бажає примиритися, так як остаточно втратила почуття поваги та любові до відповідача, з яким не бажає спілкуватися на знайти спільну мову, підтвердивши суду, що навіть побоюється відповідача, який фізично може нашкодити її здоров`ю. Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Одночасно, статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку допомогою фізичного або психічного насильства - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті, про що було зазначено у Постанові Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, враховуючи наполегливу і категоричну позицію позивачки по справі, яка не змінилася після надання 3-місячного строку на примирення подружжя, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам, свободам, здоров`ю позивачки та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved