Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

25.01.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] [PERSON] неодноразову змінювала свої позовні вимоги, остаточно виклавши їх в заяві від 28.02.2019року. Так, [PERSON] просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 29.04.2017 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області; Після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]»; Визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом із матір'ю - [PERSON]; Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судовий збір стягнути з відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 29.04.2017 року Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між сторонами було зареєстровано шлюб. Сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що вже тривалий час стосунки між сторонами мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування, взаєморозуміння, почуття любові тощо. Крім того, [PERSON] не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки. Малолітня [PERSON] весь час проживає та має адресу реєстрації разом із позивачем, повністю перебуває на утриманні [PERSON] у зв'язку з чим позивач вважала доречним визначити місце проживання дитини саме з нею. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] на задоволенні змінених позовних вимог наполягали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], 29.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 47 (а.с. 10). Сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис № 257 (а.с. 11). Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, позивач стверджує у заяві, а відповідач не заперечує, що сторони фактично не проживають разом, сімейно-шлюбні відносини припинені, сім'я існує формально, [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про спільне майно немає, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. З матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні (а.с. 12, 29). Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований. Позивач є студентом коледжу, проте перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] не заперечував проти того факту, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю та вважав за необхідне визначити місце проживання дитини саме з позивачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не виконує обов'язки щодо утримання своєї дитини, хоча має таку можливість, оскільки стан його здоров'я задовільний, він отримує стабільний заробіток, інших утриманців не має, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved