Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

24.12.2020 [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ДП «Київський БТЗ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 17.03.2020 згідно наказу була звільнена за власним бажанням з ДП «Київський БТЗ» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, та вказаним наказом була передбачена виплата грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 22 календарних днів. На час її звільнення у відповідача існувала заборгованість із виплати заробітної плати у сумі 131 147,26 грн. У день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні їй при звільнені, та не здійснив виплату цих коштів. Фактичний розрахунок із виплати заробітної плати в повному обсязі відповідач здійснив 16.04.2020. Її середньоденна заробітна плата становить 2 245,61 грн з розрахунку за січень-лютий 2020 року. Оскільки до моменту звільнення та фактичного розрахунку пройшло 22 робочих дні, просить з відповідача на свою користь стягнути 49 403,42 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.12.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті. В судове засідання 29.01.2021 з`явилась позивач, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомив. У справі оголошено перерву до10.02.2021, оскільки строк на подання відзиву (з урахуванням часу на можливе поштове відправлення) ще не закінчився, з огляду на те, що ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30.12.2020 разом з позовом та додатками до нього відповідач згідно з рекомендованим повідомленням поштового відправлення отримав 12.01.2021. В судове засідання 10.02.2021 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно не з`явився та причину неявки суду не повідомив, наданим процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не скористався, тому суд, з урахування позиції позивача, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 01.04.2015 по 17.03.2020 обіймала посаду фінансового директора управління ДП «Київський БТЗ» (а.с. 9,10). Згідно з витягом з наказу в.о. директора ДП «Київський БТЗ» Синявського В.В. від 17.03.2020 № 56 [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, та наказано нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, період роботи з 29.10.2018 по 17.03.2020 - 22 к/дн. (а.с. 11). Відповідно до виписки за контрактом № [NUMBER] на рахунок позивача 16.04.2020 зараховано заробітну плату за лютий 2020 року у розмірі 13 376,80 грн та за березень 2020 року 117 770,46 грн, а всього 131 147,26 грн (а.с. 13). За нормою ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору, контракту і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України . Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, відповідач провів повний розрахунок з позивачем 16.04.2020, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме - за період з 17.03.2020 по 15.04.2020 (22 робочих дні). Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року нарахування виплат,що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до довідки ДП «Київський БТЗ» про середню заробітну плату, виданої за підписом головного бухгалтера Касьяненко Т.М., заробітна плата [PERSON] за січень 2020 року складала 36 372,04 грн, за лютий 2020 року - 22 013,91 грн; середньоденна заробітна плата 2 245,61 грн (а.с. 12). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 2 245,61 грн (середньоденний заробіток) х 22 (робочі дні за період затримки у виплаті) = 49 493,42 грн. Суд враховує висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, згідно з яким суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved