Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Мар’янівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять права на земельні ділянки площею 7,2035 га та 7,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Мар’янівської сільської ради. За життя [PERSON] склала заповіт, за яким заповіла [PERSON] ці земельні ділянки. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено, у зв'язку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів - державні акти на право власності на земельні ділянки були втрачені, а отримати дублікати даних документів [PERSON] не має можливості. Ці обставини перешкоджають йому оформити права на спадкове майно. Позивач [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він від позову не відмовляється, підтримує заявлені вимоги та прохає їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.21). Представник відповідача Мар’янівської сільської ради письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорюються (а.с.23). Представники нотаріальної контори та Реєстраційної служби, як третіх осіб, письмово повідомили судові про те, що вони не мають заперечень проти позову (а.с.25,27). У судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.20,22,24,26). Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.21,23,25,27). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельні ділянки площею 7,2035 га і 7,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Мар’янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, мають цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належали спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №123032, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 21 вересня 2005 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010527600033, та державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП №034240, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 04 квітня 2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №223 (а.с.6,9,10). З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2013 року спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме, все належне їй майно заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено 15 травня 2013 року секретарем Мар'янівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №33 (а.с.5). Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] (а.с.4-6,27-29). Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 31 березня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки. Спадкоємцю було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку можлива лише у разі надання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно - державного акта право власності на земельну ділянку, однак ці документи було втрачено (а.с.7,9,10). Згідно з п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Як зазначалося вище, спірні земельні ділянки належали померлій [PERSON] на підставі відповідних державних актів на право власності на землю (а.с.9,10). За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві [PERSON] правовстановлюючих документів) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, відсутність втрачених оригіналів державних актів на право власності на землю не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved