Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

25 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до\~\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з тих підстав, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , мають заборгованість та є абонентом ВО «Костянтинівкатепломережа» ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Протягом періоду часу з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2019 року відповідачі оплату за послуги з теплопостачання не здійснювали, у зв`язку із чим, у них утворилася заборгованість по обліковому рахунку № 3727 у розмірі 14862 грн. 55 коп., що порушує право позивача на отримання плати за відпущену теплову енергію у встановлений законодавством строк. Просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 14862 грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 909 грн. 38 коп., індекс інфляції у розмірі 4617 грн. 01 коп., а також судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 22 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання у справі. У судове засідання представник позивача [PERSON] . [PERSON] не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання його було повідомлено належним чином. 13 червня 2019 року за № 18255 надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 11 червня 2019 року за № 17908 від них надійшла заява, в якій відповідачі просять застосувати до вказаних у позові вимог строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за теплову енергію передбачена Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені\~Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами та доповненнями). Відповідно до п. 18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно з п. 20 цих Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів теплової енергії або затверджених нормативів споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання з розрахунку за 1 кв. м (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Статтею 32\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі ст.ст.\~156,\~162 Житлового кодексу України, власник зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленому у законному порядку тарифам. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Дана квартира розташована в багатоквартирному будинку та забезпечена централізованим опаленням, прилади обліку теплової енергії в квартирі відсутні. Відповідачі не відмовлялися від даних послуг і не надали суду доказів, що вони не користувалися послугами теплопостачання або мали претензії до якості послуг з теплопостачання. Окреме індивідуальне опалення в квартирі відсутнє. Із наданих позивачем письмових доказів встановлено, що ВО «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) на час розгляду справи здійснюються нарахування за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , на ім`я відповідача [PERSON] Плата за теплопостачання нараховувалася з квітня 2013 року (а.с. 4-5). Як видно з особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , відповідачі не сплачували за послуги теплопостачання в період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2019 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість\~у сумі 14862 грн. 55 коп. Наявність у відповідачів заборгованості підтверджує невиконання ними обов`язків, передбачених п. 30 Правил надання послуг\~\~з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення\~\~№ 630. по своєчасній оплаті наданих послуг. При цьому, відповідачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяву про застосування строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з\~ст. 257 ЦК України, позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~ст. 261 ЦК України,\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або\~могла довідатися\~про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи правовідносини, що склались між сторонами відповідач, як споживач наданих послуг, повинен здійснювати щомісячно оплату наданих послуг, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 та ст. 32 Закону України «Про житилово-комунальні послуги». Наведене свідчить про те, що перебіг позовної давності у зазначених відносинах сторін починається з часу, коли відповідач не здійснив щомісячний платіж за надані послуги. Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2019 року. З позовом позивач звернувся 25 квітня 2019 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. За цей час відповідач оплату за отримання комунальних послуг не здійснював, отже, строк позовної давності не переривався. Первісний строк звернення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з вимогами до [PERSON] , [PERSON] \~необхідно рахувати з травня 2013 року. Таким чином, встановлений загальний строк позовної давності починається з моменту звернення позивача до суду із позовом, а саме з 25 квітня 2019 року.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України,\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 28 лютого 2019 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в інтересах Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» (експлутаційнно-ремонтний тепловий район м.Часів-Яр) про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання до [PERSON] , [PERSON] за період з 01 квітня 2013 року по 01 лютого 2019 року у розмірі 14862 грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 909 грн. 38 коп., індексу інфляції у розмірі 4617 грн. 01 коп. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2019 року по справі № 219/2218/19 (провадження № 2-н/219/280/2019) у видачі судового наказу відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 6). У зв`язку з викладеними обставинами, позивач 25 квітня 2019 року звернувся до суду з вказаними позовними вимогами. Частиною другою\~статті 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ є\~особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів (ст. 160 ЦПК України). Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання\~заяви\~про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. За таких\~обставин,\~суд дійшов\~висновку,\~що з\~поданням 28\~лютого 2019\~року позивачем\~заяви про видачу судового наказу було перервано перебіг строку позовної давності. Оскільки позивач, як вже зазначалося, до суду із заявою про видачу судового наказу звернувся 28 лютого 2019 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, в той час як відповідачі заявили клопотання про застосування строку позовної давності, позивач не надавав заяви про поновлення цього строку, в матеріалах справи відсутні поважні причини пропуску строку позовної давності, позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа» в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2013 року по 27 лютого 2016 року задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Згідно із витягом з особового рахунку № [NUMBER] , у період з 28 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року відповідачам було нараховано за послуги з теплопостачання суму у розмірі 25105 грн. 49 коп., яка складається з наступного: з 28 лютого 2016 року (2 дні): 909,48 грн./29 днів х 2 =62,72 грн.; березень 2016 року 909,48 грн.; квітень 2016 року 212,21 грн.; жовтень 2016 року 877,24 грн.; листопад 2016 року 1599,67 грн.; грудень 2016 року 1599,67 грн.; січень 2017 року 1599,67 грн.; лютий 2017 року 1599,67 грн.; березень 2017 року 1599,67 грн.; квітень 2017 року 426,57 грн.; жовтень 2017 року 825,64 грн.; листопада 2017 року 1599,67 грн.; грудень 2017 року 1599,67 грн.; січень 2018 року 1599,67 грн.; лютий 2018 року 1599,67 грн.; березень 2018 року 1599,67 грн.; квітень 2018 року 479,90 грн.; жовтень 2018 року 516,02 грн.; листопад 2018 року 1599,67 грн.; грудень 2018 року 1599,67 грн.; січень 2019 року 1599,67 грн. (а.с. 4-5). При цьому, за вказаний період, тобто з 28 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року, відповідачам було нараховано субсидію у сумі 16046 грн. 73 коп. За таких обставин, суд вважає, що відповідачі отримують послуги з теплопостачання, але всупереч умов договору та вимог чинного законодавства не здійснюють їх оплату, що сприяє накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, а тому до стягнення з відповідачів у солідарному порядку підлягає заборгованість з урахуванням субсидії в межах строку позовної давності за період з 28 лютого 2016 року по 01 лютого 2019 року у розмірі\~9058 грн. 76 грн. (25105 грн. 49 коп. - 16046 грн. 73 коп. = 9058 грн. 76 коп.). Окрім основної суми боргу позивач просить стягнути з відповідачів суму інфляційних збитків 4617 грн. 01 коп. та суму 3% річних 909 грн. 38 коп. Суд вважає, що такі вимоги\~не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пункт 3 частини першої статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, одним з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.\~\~ Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилом ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, позивач просить стягнути з відповідачів суму інфляційних витрат та 3 % річних. Підставою для стягнення зазначених сум є відповідний розрахунок, наданий позивачем. Однак, у порушення зазначених вище процесуальних вимог, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми інфляційних витрат та 3% річних. Відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. при зверненні до суду з позовною заявою (а.с. 1-2). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено в абзаці 2 статті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються ними пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Крім цього, відповідно до вимог абзацу 6 пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 853,50 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 9058,76 грн. х 1921 / 20388,95 = 853,50 грн., де 9058,76 грн. сума задоволених позовних вимог; 1921 грн. сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 20388,95 грн. ціна позову, 853,50 грн. судові витрати, присуджені позивачу. За таких обставин, слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 426 грн. 75 коп. з кожного, який був сплачений останнім при подачі позову, тобто пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів, а усього 853 грн. 50 коп.\~в рівних частках.

Outcome: partial