Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

24 липня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до відповідача, Покровської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що прийнявши спадщину за законом після смерті своєї баби, [PERSON], яка померла 13 серпня 2010 року, позивач не може оформити перехід права власності на земельну ділянку по причині відсутності документального підтвердження постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON], підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, заявили клопотанні про допит свідків [PERSON] та [PERSON], явку яких забезпечили. Відповідач, Покровська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, свого представника в судове засідання не відрядила, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача підтримане позивачем, свідчення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: 13 серпня 2010 року у віці 84 років померла баба [PERSON], [PERSON], про що 14.08.2010 р. Виконавчим комітетом Покровської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №18 і видано свідоцтво про смерть серії I-КЕ №170862. Батько [PERSON] та син [PERSON], [PERSON], помер 15 березня 1999 року у віці 52 роки в селі Покровське Зіньківського району Полтавскьої області. З 01.08.2009 року по день смерті, [PERSON] проживала разом з сімєю свого сина, [PERSON], за адресою вулиця Миру б.88, село Покровське Зіньківського району Полтавської області, так як потребувала постійного догляду зважаючи на її поважний вік та стан здоровя. За цим останнім місцем її проживання і відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, яке належало [PERSON] і залишилося після її смерті, входить земельна ділянка площею 3.922 га, кадастровий номер 5321384400:00:027:0017, що розташована на території Покровської сільської ради Зіньківського району та була передана [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №114370, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №118 від 17.05.2003 р. 07 липня 2017 року [PERSON] - державний Зіньківської державної нотаріальної контори відмовила представнику [PERSON], [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3.922 га, з підстав відсутності документального підтвердження прийняття спадщини [PERSON]. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії винесено постанову №739/02-31. Постанову нотаріуса позивач не оскаржувала, так як вважає що вона винесена відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат. Таким чином, невизнання нотаріусом факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] є підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання права на спадщину за законом. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до приписів ч.1 ст.1266 ЦК України, за правом представлення свого батька, [PERSON]. Свої родинні відносини з [PERSON], позивач, [PERSON], підтверджує свідоцтвом про народження серії VII-УР №1049707 видане 14.12.1969 р. Покровською сільською радою, згідно якого в актовому записі №24 від 14.12.1969 р., батьками народженої 27 листопада 1969 року [PERSON] зареєстровано [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу 02 січня 1993 року з [PERSON], [PERSON] присвоєно прізвище Белан, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії I-КЕ №049813 видане повторно 09.09.2008 р.. Згідно свідоцтва про народження серії УИ №865962 виданого [PERSON] БЮРО ЗАГС 16.09.1946 р. матірю народженого 27.08.1946 р. [PERSON], зареєстровано [PERSON]. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті баби, [PERSON], підтверджується довідкою №80 виданою Покровською сільською радою 06 березня 2017 року про проживання [PERSON] з 01. 08.2009 року по день її смерті, 13.08.2010 р., за адресою вул.. Миру, б.88, села Покровське Зіньківського району Полтавської області та показаннями допитаних в суді свідків. Згідно ст. 328 , п. 11, ч.1 ст. 346 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З системного аналізу норм ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч.3 ст.1268 ЦК України, які діяли на час відкриття спадщини 13.08.2010 р., суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини і від неї не відмовилась. Так, відповідно до ст. 29 ЦК України в редакції від 20.08.2010 р. визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною першою ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року дано визначення термінам місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік та місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. В той же час, визначення терміну «постійне місце проживання» в діючому законодавстві відсутнє (окрім судової практики). Також й відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності. Проте ч. 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року № 296/5 встановлено, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Проте, зазначені пункти не містять безпосередньої вказівки, що відмітка в паспорті про реєстрацію є доказом фактичного та постійного проживання. Таким чином, одним зі способів підтвердження місця постійного проживання, відповідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є - довідка органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із ним, незалежно від відмітки у паспорті про реєстрацію іншого місця проживання, так як відмітка у паспорті про реєстрацію є лише технічною процедурою обліку місця проживання громадян. За приписами норм ст.1225 ЦК України та п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини без зміни її цільового призначення. З правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 6-3095цс15 постанова від 6 липня 2016 року слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови №7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судовий збір покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст.16, ст.. 29, ст. 328, ст. 346, ст. ст.1217,1218, 1225, ч.ч.1,3,5 ст.1268, ст. 1273 Цивільного кодексу України, п. г) ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved