Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

26.12.2019 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.06.2016 ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2016. Зазначає, що до останнього часу призначені аліменти сплачував, однак зараз не має можливості їх сплачувати з поважних причин, внаслідок зміни обставин, що впливають на розмір платежів здійснює догляд за батьком інвалідом першої групи по зору. Доходу, окрім щомісячної соціальної виплати у розмірі 301,50 грн. не отримує. Відтак, об`єктивно позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. В період з 10.03.2015 по 01.04.2016 проходив військову службу в Збройних Силах України, за мобілізацією, в умовах АТО, що також негативно позначилось на моєму здоров`ї та можливості виконувати фізичну роботу. У відповідності до заключення ЛКК Торчинської районної лікарні, протипоказана важка фізична робота. А тому, просить звільнити від сплати аліментів встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду від 03.06.2016. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнала. Вказувала на те, що це єдині аліменти, які стягуються з батька дитини-інваліда на її користь, і на які вона утримує сина. Позивач давно не сплачує присуджених аліментів, існує велика заборгованість, про що надала довідку ДВС. Вона раніше зверталася з позовом про стягнення аліментів і на сина, однак залишила ту позовну заяву без розгляду. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ № 161/10668/17 та 161/2354/16-ц, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] є інвалідом дитинства першої групи підгрупи А довічно та потребує постійного стороннього догляду. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 03 жовтня 2013 року [PERSON] призначено опікуном дитини-інваліда [PERSON] , дитина-інвалід проживає разом зі своєю матір`ю, яка опікується ним. Позивачем в судовому засіданні дані обставини не заперечувалися. Згідно з\~положеннями ч.1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Положеннями ст.\~88\~СК України передбачено право на утримання саме того з подружжя, з яким проживає дитина - інвалід. При цьому особливістю цього права є його тривалий характер, оскільки воно триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 08.07.2016, ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000 (одну тисячу) грн. щомісячно, починаючи з 24 лютого 2016 року (а.с. 13, 30-32). Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. В обґрунтування вимог позову позивач [PERSON] зазначає, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання відповідача, оскільки на його утриманні перебуває батько [PERSON] , який є інвалідом першої групи по зору та потребує постійного догляду. З наданих суду документів, вбачається, що батько позивача [PERSON] , [INFO] з 26.10.2017 набув статусу інваліда, встановлено першу групу інвалідності (по зору) «Б», інвалідність встановлена довічно, останній потребує постійного стороннього догляду (а.с. 8). Однак в поданих документах не зазначено, що [PERSON] перебуває на утриманні позивача [PERSON] . Доводи позивача [PERSON] , про те, що він постійно проживає разом з батьком та є єдиною особою, яка здійснює догляд за ним, не підтверджені належними та допустимими доказами. Подані позивачем довідки про отримання компенсації за надання соціальних послуг інваліду І групи, не можуть бути беззаперечним доказом здійснення догляду за [PERSON] , оскільки не містять відомостей про особу - отримувача таких соціальних послуг. Відсутність інших доходів, яку позивач підтверджує відомостями ГУ ДПС у Волинській області (а.с. 7), суд оцінює критично, оскільки позивач є працездатним чоловіком, особою з інвалідністю не визнаний, а в заключенні ЛКК є висновок лише про те, що йому протипоказана важка фізична праця. Відтак, зазначені позивачем причини неможливості надавати допомогу носять суб`єктивний, аніж об`єктивний характер, і не можуть слугувати обґрунтованою підставою для звільнення від сплати аліментів. Натомість, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів та може бути врахована судом при зміні (зменшенні) розміру аліментів за позовом платника аліментів. Посилання на обставини вказані в позовній заяві, не позбавляють обов`язку позивача надавати допомогу на утримання дружини, яка доглядає за їх спільною дитиною-інвалідом з дитинства. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про звільнення від сплати аліментів до задоволення не підлягають. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Позивачем при зверненні з позовом до суду не було сплачено судовий збір, хоча підстав звільнення від сплати судового збору, установлених ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», чи наявності у позивача передбачених ст. 5 цього Закону пільг щодо сплати судового збору, з матеріалів позову не вбачається. А тому, з позивача підлягає до стягнення судовий збір в дохід держави в розмірі, відповідно до ставок установлених Законом України «Про судовий збір» на час звернення з позовом до суду - 768,40 грн.

Outcome: dismissed