Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

25 травня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачкою 02 грудня 1991 року уклали шлюб, який було зареєстровано у виконкомі Талаковської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 42. Позивач зазначив, що шлюбні відносини між подружжям припинені фактично багато років потому, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Сумісне господарство не ведеться, разом не мешкають, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають, вважає що подальше збереження сім`ї не можливо. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, від нього до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задовленні. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим повторно Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 15 травня 2020 року, актовий запис № 42. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. Згідно із ч. 1 ст. 136 ЦПК України, п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору . Зокрема, відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень.. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved