Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

25.09.2015 р. ПАТ «[PERSON] Ворота», в особі представника - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «[PERSON] Ворота», звернулось в Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Chery», модель «Amulet», легковий комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) номер VVDA11B88D010399, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер AT 4304 AM, в рахунок погашення заборгованості в сумі 228910,86 грн. за період з 14.11.2007 р. по 18.08.2015 р. за кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 року, укладеним між позивачем та відповідачкою. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ «[PERSON] Ворота» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02/242Ф від 14.11.2007 p., відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 49880,0 грн. зі сплатою 16,16 % річних у період з 14.11.2007 р. по 11.11.2011 р., та 21,16 відсотків річних у період з 11.11.2011 р., зі сплатою 0,2 % від суми кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, із кінцевим строком повернення 11.11.2011 р. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, ПАТ «[PERSON] Ворота» та [PERSON] уклали Договір застави рухомого майна № Д-854 від 14.11.2007 р., за яким [PERSON] передала [PERSON] у заставу транспортний засіб марки «Chery», модель «Amulet», легковий комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) номер VVDA11B88D010399, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер AT 4304 AM. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим станом на 18.08.2015 р. загальна заборгованість по кредиту становить 179970,80 грн., з яких: 41563,54 грн. - заборгованість за кредитом; 58517,43 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8479,60 грн. - заборгованість по комісії за РКО; 71407,13 грн. - пеня. А тому, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 р. звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки «Chery», модель «Amulet», легковий комбі-В. шасі (кузов, рама, коляска) номер VVDA11B88D010399, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер AT 4304 AM, який належить [PERSON], шляхом надання дозволу ПАТ «[PERSON] Ворота» на укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до Ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2015 р. цивільна справа за позовом ПАТ «[PERSON] Ворота» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави була передана за підсудністю до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті. У зв'язку з цим ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2015 р. зазначена цивільна справа була прийнята до свого провадження. Заявою від 19.04.2016 р. ПАТ «[PERSON] Ворота» виправило описку, допущену в прохальній частині позовної заяви, та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 року в сумі 179970,80 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки «Chery», модель «Amulet», легковий комбі-В, шасі (кузов, рама, коляска) номер VVDA11B88D010399, 2007 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер AT 4304 AM, який належить [PERSON], шляхом надання дозволу ПАТ «[PERSON] Ворота» на укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з іншою особою-покупцем за ціною, визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (Т. 1 а.с. 182). В судове засідання 22.06.2016 р. представник ПАТ «[PERSON] Ворота» не з'явився, однак до суду направив письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Під час судового засідання 20.04.2016 р. представник ПАТ «[PERSON] Ворота» [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Зазначив, що відповідачкою 14.11.2007 р. було отримано кредитні кошти, за які вона придбала автомобіль, що є предметом застави відповідно до договору застави рухомого майна від 14.11.2007 р. Свої зобовязання щодо повернення кредиту відповідачка не виконувала, що і стало підставою для звернення банку до суду в 2011 р. Позов банку було задоволено в 2013 р. та стягнуто з [PERSON] (відповідачки) заборгованість за кредитним договором станом на 04.04.2011 р. в сумі 77733,39 грн. Проте, відповідачкою зазначене рішення суду взагалі не виконанувалось. Представник відповідачки - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просив в задоволенні позову відмовити, оскільки Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 29.05.2013 р. було винесено рішення щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 p., яке ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2013 р. було залишено без змін. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що вона стала обєктом шахрайства. Зазначила, що проти керівництва банку за її заявою порушувалась кримінальна справа, яка, на жаль, була закрита. Ствердила, що за рішенням Івано-Франківського міського суду з неї були стягнуті грошові кошти за кредитом, проте вона це рішення не виконувала, оскільки не мала грошей. Також повідомила, що на даний час заставний автомобіль перебуває у її володінні. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до висновку, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого заставою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦІІК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодекс). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком «Золоті Ворота» (Позивач) (правонаступник - ПАТ «[PERSON] Ворота») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 02/242Ф від 14.11.2007 р. (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 49880,0 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,16 % річних з кінцевим терміном повернення 11.11.2011 р. (п. 1.1 Кредитного договору), зі сплатою комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,2 % від суми кредиту (п.3.2.5 Кредитного договору), для придбання транспортного засобу «Chery А15 Amulet» (п. 1.3 Кредитного договору) (а.с. 7- 10 Том 1). Додатком до кредитного договору № 02/242Ф від 14.11.2007 р. є Графік платежів, згідно якого погашення основного боргу за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань позичальника мало проводитись щомісячно у період з 14.11.2007 р. по 11.11.2011 р. (а.с. 11 Том 1). Згідно п. 3.2.1. позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та сплати процентів в повному обсязі та на умовах, передбачених Договором. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1.1. Кредитного договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 Договору, та/або строків сплати процентів, та/або комісійної винагороди, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. Кредитний договір № 02/242Ф від 14.11.2007 р. набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за ним (п. 5.2. Кредитного договору). Пунктом 5.9. кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки. Згідно п. 5.8. кредитного договору забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 р. забезпечується заставою автомобіля марки «Chery А15 Amulet», легковий комбі-В, реєстраційний номер AT 4304 AM, 2007 року випуску, шасі (кузов) номер LVVDA11B88D010399 та порукою [PERSON] (договір поруки № 65 від 14.11.2007 р.). [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, та інших платежів належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості, внаслідок чого ПАТ «[PERSON] Ворота» звернулось до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом від 27.04.2010 р. до [PERSON] та поручителів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (Том 1 а.с.162-164, 155). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.05.2013 р. по справі № 0907/2-1116/2011 p. (Том 1 а.с. 165-166), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.09.2013 р. (Том 1 а.с. 167-168), та набрало законної сили 19.09.2013 p., стягнуто в солідарному порядку із [PERSON] (відповідачка), [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Ворота» заборгованість за кредитним договором № 02/242Ф від 14.11.2007 р., яка станом на 04.04.2011 р. становила 77733,39 грн., судовий збір в сумі 777,33 грн., 120,0 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 810,0 грн. витрат понесених за публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача. Як вбачається з Інформації від 18.04.2016 р. про виконавче провадження № 43765974, яке було відрито за виконавчим листом Івано-Франківського міського суду від 16.06.2014 р., виданим на підставі рішення цього суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Золоті Ворота» грошових коштів в сумі 79440,72 грн., Постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу (Том1 а.с. 186-187). Відповідно до Інформації від 18.04.2016 р. про виконавче провадження № 43765900, яке було відрито за виконавчим листом Івано-Франківського міського суду від 16.06.2014 р., виданим на підставі рішення цього суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Золоті Ворота» грошових коштів в сумі 79440,72 грн., Постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу (Том 1 а.с. 188-189). Відповідно до Інформації від 18.04.2016 р. про виконавче провадження № 50273826, яке було відрито за виконавчим листом Івано-Франківського міського суду від 16.06.2014 р., виданим на підставі рішення цього суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] ворота» грошових коштів в сумі 79440,72 грн., Постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу (Том 1 а.с. 190-191). Отже, ні відповідачка [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON] рішення суду не виконували і кредитні кошти банку не повернули, що зумовило звернення ПАТ «Золоті Ворота» до суду вдруге з позовом до позивачки. Звернувшись до суду вдруге (позовна заява про стягнення заборгованості до Івано-Франківського міського суду надійшла до суду 25.09.2015 р.), ПАТ «[PERSON] ворота» зазначило, що станом на 18.08.2015 р. загальна заборгованість [PERSON] (боржник) перед позивачем по кредиту становить 179970,80 грн., з яких: 41566,64 грн. - заборгованість за кредитом; 58517,43 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 8479,60 грн. - заборгованість по комісії; 71407,13 грн. - пеня. (Том 1 а.с. 14-31, 192-235). Зазначена сума заборгованості включає в себе і заборгованість в сумі , яка була нарахована позивачем у період з 14.11.2007 р. по 04.04.2011 р., тобто у період, заборгованість по кредиту за яким була стягнута за Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2013 р. Проте, в розрахунку заборгованості [PERSON], наданому ПАТ «Золоті Ворота» 06.05.2016 р., відображено заборгованість відповідачки за кредитним договором в розрізі періодів, в т.ч. відображений період з 05.04.2011 р. по 18.08.2015 р., тобто період, не охоплений рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.05.2013 р. Згідно зазначеного розрахунку загальна заборгованість [PERSON] (боржник) перед позивачем у період з 05.04.2011 р. по 18.08.2015 р. по кредиту становить 114962,58 грн., з яких: 38367,93 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5187,52 грн. - заборгованість по комісії; 71407,13 пеня, розрахована за 3 роки на підставі п. 5.9 кредитного договору. (Том 2 а.с. 7). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено. Суд не бере до уваги доводи відповідачки про те, що укладення нею договору про надання споживчого кредиту є шахрайством зі сторони позивача, оскільки нею суду не подано жодних документів, які би свідчили про цей факт. Постанова про порушення кримінальної справи від 27.01.2010 р. стосовно [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не може бути належним та допустимим доказом факту шахрайства зі сторони позивача, оскільки, по-перше, стосується не укладення відповідачкою договору про надання споживчого кредиту, а належних їй депозитних коштів; по-друге, зазначена кримінальна справа закрита, про що ствердила сама позивачка та її представник в судовому засіданні. Крім того, слід зазначити, що вищевказане питання уже розглядалось судами попередніх інстанцій, зокрема, Апеляційним судом Івано-Франківської області (Ухвала від 19.09.2013 р.). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення належного виконання зобов'язань по договору №02/436Ф про надання споживчого кредиту, між АКБ «Золоті Ворота» та [PERSON] (відповідач) 14.11.2007 р. було укладено договір застави рухомого майна (транспортних засобів), згідно п. 1.1 якого [PERSON] передала в заставу банку транспортний засіб марки «Chery А15 Amulet», легковий комбі-В, реєстраційний номер AT 4304 AM, 2007 року випуску, шасі (кузов) номер LVVDA11B88D010399, колір чорний (Том 1 а.с.12-13). Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Судом встановлено, що на момент розгляду справи рішення Івано-Франківського міського суду від 29.05.2013 р. за позовом ПАТ «[PERSON] Ворота» до [PERSON] (відповідачка), [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту не було виконано і, відповідно, погашення вимог кредитора не відбулося. Отже, зобов'язання відповідачки [PERSON] за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату відсотків залишалося дійсним і підлягає судовому захисту в частині стягнення заборгованості, за період з 05.04.2011 р. по 18.08.2015 р. Згідно висновку Верховного суду України у спорі про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 6-73 цс 13, постанова ВС України від 04.09.2013 року) наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконане, не може бути перешкодою для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором. Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в сумі 114962,58 грн. за період з 05.04.2011 р. по 18.08.2015 р. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави шляхом надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу від імені [PERSON] з іншою особою-покупцем за ціною визначеною за згодою сторін або на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на нерухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси заставодавця, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет застави. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14.05.2016 р., 20.05.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції (актовий запис № 580) і після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Андрусяк». Тому протокольною ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22.06.2016 р. прізвище відповідачки «Ярема» замінено на «Андрусяк». Відповідно до постанов Правління Національного банку України від 31.07.2014 року №456 та від 04.12.2014 року №781 ПАТ «Золоті Ворота» визнано неплатоспроможним та запроваджено процедуру ліквідації. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 року №142 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Золоті Ворота» та призначено [PERSON] Уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію (Том 1 а.с.32-35). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, станом на день подання позову) від сплати судового збору була звільнена Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на день подання позову ставка судового збору становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. А тому, з врахуваннях того, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідачки слід стягнути в дохід держави 1724,43 грн. судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 546, 548, 549, 589, 590, 599, 610-112, 1054 ЦК України,

Outcome: partial