Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

25 серпня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 14 315 грн 54 коп. Обґрунтувала позивач свій позов тим, що в день звільнення з роботи відповідач не провів з нею повного розрахунку, як це передбачено статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк відповідач відзив на позов не подав. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» та обіймала посаду гравера, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 5-10). На підставі наказу №20/к позивач звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату, чисельності працівників, відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» перед позивачем становить 14 315 грн 54 коп., що підтверджується розрахунковим листком долученим позивачем до позову (а.с. 12). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved