Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

25 серпня 2020 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на самочинне будівництво. В позовній заяві зазначає, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №733000 від 28.11.2008 року, вбачається , що він ( [PERSON] ), є власником земельної ділянки площею 0,0956 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої є обслуговування жилого будинку, господарських будівель. 13.12.2016 року рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради №141, йому була надано дозвіл на реконструкцію господарської будівлі під фітнес клуб на [ADDRESS] з влаштуванням окремого заїзду із вулиці Мишуги . У 2017 році, після отримання зазначеного рішення, позивач провів реконструкцію належної йому господарської будівлі, в результаті чого, площа належної позивачу будівлі, що знаходиться по [ADDRESS] , збільшилася із 60 м.кв. до 184,4 кв.м. Згідно із технічним паспортом, виготовленим 30.06.2017р. Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», збудоване приміщення фітнес клубу відповідає проекту та складається із: залу площею 42 кв.м., залу площею 37,7 кв.м., залу площею 40,9 кв.м. та допоміжних приміщень: гараж площею 44,4 кв.м, душова площею 3,5 кв.м, туалет площею 1,5 кв.м., гардероб площею 9,1 кв.м., паливна площею 5,3 кв.м. У 2017 році, позивач розпочав процедуру оформлення права власності на будинок в адміністративному порядку, однак, оформленню права власності перешкоджає, відсутність у нього необхідних висновків компетентних органів, а також дозволу на будівництво на момент здійснення цього будівництва, відтак, загальною процедурою узаконення самочинного будівництва є звернення до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Таким чином, позивач має невизнане право власності на приміщення нежитлової будівлі (фітнес клуб) по [ADDRESS] , загальною площею 184,4 кв.м. Тому, звертаєся до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на вказане приміщення нежитлової будівлі, що знаходиться на [ADDRESS] , загальною площею 184,4 кв.м. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), право власності на нежитлове приміщення (фітнес клуб) загальною площею 184,4 кв.м,, що складається з залу площею 42 кв.м., залу площею 37,7 кв.м., залу площею 40,9 кв.м. та допоміжних приміщень: гараж площею 44,4 кв.м., душова площею 3,5 кв.м., туалет площею 1,5 кв.м., гардероб площею 9,1 кв.м., паливна площею 5,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.2-6). 25 серпня 2020 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.25). В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.59). Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, проте скерував до суду клопотання про розгляд справи без участі Радехівської міської ради. При прийнятті рішення по справі покладається на думку суду (а.с.58). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,0956 га, розташована в [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №733000, виданого 28 листопада 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010845900156 (а.с.16-16 зворот). Згідно із рішенням Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області від 13 грудня 2016 року №141, виконком Радехівської міської ради вирішив: «Дати дозвіл гр. [PERSON] на реконструкцію господарської будівлі під фітнес клуб на [ADDRESS] з влаштуванням окремого заїзду із вулиці Мишуги ». При цьому термін дії вказаного дозволу становить два роки з дня прийняття даного рішення (а.с.15). Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об`єктів будівництва (ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Згідно з Технічним паспортом, виданим 30.06.2017 року КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», фітнес клуб по [ADDRESS] позначено на схематичному плані літерою Б та складається з залу - площею 42 кв.м., залу - площею 37,7 кв.м., залу - площею 40,9 кв.м., гаража - площею 44,4 кв.м, душової - площею 3,5 кв.м, туалету - площею 1,5 кв.м., гардероб - площею 9,1 кв.м., паливна - площею 5,3 кв.м. (а.с.7-14). Згідно технічного висновку №24/04, виконаного експертом Юдницькою Я.М., та звіту №6 про проведення технічного обстеження, за результатами проведеного візуального обстеження будівлі фітнес клубу по [ADDRESS] встановлено, що несучі конструкції її знаходяться в задовільному стані. Стан несучих конструкцій будівлі фітнес клубу дозволяє подальшу надійну та безпечну її експлуатацію (а.с.34-53). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч.2 ст.376 ЦПК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно роз`яснень у абзаці 2 п.9 вказаної постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦКУ на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Приймаючи до уваги вищенаведене та беручи до уваги той факт, що самочинне будівництво спірного нерухомого майна позивачем здійснено на ділянці, яка відведена для іншої мети, проте таке будівництво здійснено без порушення будівельних норм і правил, та не порушує прав інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності на самочинне будівництво є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved