Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

26.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в обґрунтування позову зазначив, що є власником нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS]. Однак, за вказаною адресою, згідно будинкової книги зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно довідки голови квартального комітету, відповідач з лютого 2016 року за вказаною адресою не проживає. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням. В судове засідання сторони не з'явились, про слухання справи повідомлені належним чином, позивач надав суду заяву про задоволення позову в повному обсязі та слухання справи у його відсутність. Відповідач в судовне засідання не з 'явився, надав до суду заяву у якій просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS], оскільки дійсно там не проживає з лютого 2016 року. Суд дослідивши матеріали справи дійшов до слідуючого. Відповідно до правил ст. ст. 163,72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими , що втратили право користування жилим приміщенням , зокрема за умови , що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить домоволодіння в [ADDRESS]. Із довідки про склад сім»ї, вбачається , що відповідач [PERSON] прописаний в домоволодінні по [ADDRESS], але не проживає в ньому з 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Ч. 2 ст. 405 ЦК України, встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що і є правовою підставою для задоволення даного позову. За такого, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, в силу ст. 88 ч.3 ЦПК України з відповідача, на користь держави слід стягнути судовий збір, у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved