Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

25.11.2014 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] кредитного договору №070/0208/71-022 від 22.02.2008 року останній отримав кредит у розмірі 75 000 доларів США, строком погашення не пізніше 22.02.2038 року, зі сплатою відповідної платні за користування кредитом. В якості забезпечення наданого кредитного договору 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] і [PERSON] були укладені окремі договори поруки №0703/0208/71-022-Р-1 та №0703/0208/71-022-Р-1, відповідно, на підставі яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання [PERSON] його зобов'язань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, відповідно до п.п. 2.1., 2.2. якого, банк відступає зазначеній Факторинговій компанії свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Крім того, з правами вимоги до Факторингової компанії переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Того ж дня, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» було укладено Договір факторингу з аналогічними умовами, що у договорі між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Враховуючи, що [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання щодо сплати за кредитним договором, позивач просить стягнути у солідарному порядку з поручителів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №070/0208/71-022 від 22.02.2008 року в сумі 1 708 990 грн. 99 коп. та судові витрати. У судове засідання представник позивача [PERSON] не прибув, направив заяву щодо розгляду справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, зазначивши, що 24.10.2012 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя виніс заочне рішення по справі за позовом ПАТ «Сведбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Сведбанк» до [PERSON], відповідно до якого з останнього було стягнуто заборгованість за кредитним договором №070/0208/71-022 від 22.02.2008 року. У вказаному рішенні суд встановив, що відповідачу ([PERSON].) 16.09.2011 року було направлено повідомлення про зміну умов Кредитного договору листом №04/108 від 16.09.2011 року, який відповідач отримав 24.09.2011 року, але до теперішнього часу прострочена заборгованість відповідачем не сплачена, тому слід вважати, що умови кредитного договору змінені, та обов'язок відповідача погасити кредит у повному обсязі виник за збігом десятиденного терміну з дня відправлення листа і настав - 26.09.2011 року. Враховуючи, що термін виконання зобов'язання настав 26.09.2011 року, що позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» пред'явив та направив у листопаді 2014 року, тому позивач пропустив строки позовної давності до поручителів за кредитним договором - відповідачів у цій справі. Про застосування строків позовної давності [PERSON] надав відповідну заяву. Крім того, останній вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем до позову не містить усіх обов'язкових реквізитів первинних документів і не може бути належним доказом підтвердження наявності заборгованості. Також, позивачем за відсутності розрахункових документів, передбачених Положенням про організацію операційної діяльності, операції, які здійснюють банки, взагалі не доведено виконання ПАТ «Сведбанк» чи ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» умов кредитного договору або невиконання умов кредитного договору позичальником. Враховуючи, що наявне заочне рішення суду за позовом ПАТ «Сведбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Сведбанк» до [PERSON], той факт, що чинним законодавством України не передбачена можливість відступлення виконання судового рішення іншій особі, а лише передбачено можливість відступлення права вимоги кредитора у зобов'язанні, тому, на думку [PERSON], заявлені позовні вимог безпідставні, так як у відповідачів відсутня будь-яка заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ». Крім того, ст.554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки, а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним, тому солідарне стягнення з відповідачів у даному випадку неможливо. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на аналогічні підстави, що і представник відповідача [PERSON] - [PERSON] Крім того, від представника [PERSON] до суду також надійшла заява про застосування строків позовної давності. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що він повністю підтримує правове обґрунтування позицій представників відповідачів, додатково пояснюючи, що відповідно до заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2012 року термін виконання зобов'язання по кредитному договору настав 26.09.2011 року. Відповідно до ст.559 ЦК України позивач не надав жодного доказу щодо звернення належним чином до відповідачів у вигляді пред'явлення вимоги до поручителів про виконання основного зобов'язання, як солідарних боржників за кредитним договором протягом шести місяців з настання строку виконання основного зобов'язання. Вказані факти свідчать про припинення поруки у [PERSON] та [PERSON] у даному випадку. Також, згідно п.1.1 Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторинговая компанія «Вектор Плюс» визначено поняття «дійсного права вимоги», яке може бути предметом даного договору. Під «дійсним правом вимоги» у п.1.1. Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року розуміється право вимоги щодо якого відсутнє судове рішення компетентного суду, яке набуло законної сили про визнання його недійсним. З ухваленням 24.10.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя та набрання ним законної сили, зобов'язання між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] не припинилися, проте, в частині задоволення грошових вимог (стягнення кредитної заборгованості) змінилися суб'єктний склад правовідносин, підстави їх виникнення та метод їх правового регулювання. Відступлення права на стягнення за судовим рішенням іншій особі нормами ЦК України не регулюються, лише згідно ст.378 ЦПК України відступлення права на стягнення за судовим рішенням іншій особі здійснюється у порядку правонаступництва - заміни стягувача його правонаступником. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.02.2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали Кредитний договір №0703/0208/71-022 (а.с. 6-8). Відповідно до умов вказаного кредитного договору [PERSON] отримав грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 75 000 доларів США із строком погашення кредиту з 22.02.2008 року по 22.02.2038 року. Пунктом п.1.2 Кредитного договору №0703/0208/71-022 від 22.02.2008 року передбачено, що кредит надано банком [PERSON] у готівковій формі через касу банку на підставі заяви відповідача. Згідно п. 1.3 зазначеного кредитного договору плата за користування кредитом встановлена у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. У відповідності до п. 1.4 Кредитного договору №0703/0208/71-022 від 22.02.2008 року кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири №72 в будинку №37 по вул. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя. Згідно п.3.1 вказаного кредитного договору [PERSON] зобов'язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок [NUMBER] щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною даного договору. У відповідності до п. 3.3 Кредитного договору №0703/0208/71-022 від 22.02.2008 року проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з «01» по «10» число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок через касу банку. Згідно п. 3.8 зазначеного кредитного договору сторони за взаємною згодою домовились без укладення будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов'язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов'язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобов'язань за цим договором при настанні наступних обставин: - якщо позичальник порушує строки платежу, встановлених п. 3.3 та/або при невиконанні зобов'язань позичальника, передбачених п.п. 5.1.7, 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, непередбачених п. 9.2 цього договору. При настанні зазначених вище обставин, строк виконання позичальником своїх зобов'язань (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін, вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. 16.09.2011 року [PERSON] було направлено повідомлення про зміну умов Кредитного договору листом №04/108 від 16.09.2011 року, який останній отримав 24.09.2011 року, тому слід вважати, що умови кредитного договору змінені, та обов'язок [PERSON] погасити кредит у повному обсязі виник за збігом десятиденного терміну з дня відправлення листа настав -26.09.2011 року. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань по вказаному кредитному договору, ПАТ «Сведбанк» звернувся до суду із позовом до останнього про стягнення заборгованості. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] (справа «812/535/12) з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору №0703/0208/71-022 від 22.02.2008 року у сумі 702 516 грн. 96 коп. та судові витрати. Вказане рішення набуло законної сили. Зазначеним рішенням було встановлено факт зміни умови кредитного договору, а саме: строк закінчення основного зобов'язання 26.09.2011 року. Крім того, 22.02.2008 року в якості забезпечення наданого кредитного договору №0703/0208/71-022 від 22.02.2008 року між ВАТ «Сведбанк», [PERSON] і [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №0703/0208/71-022-Р-1 та між ВАТ «Сведбанк», [PERSON] і [PERSON] (поручитель) був укладений договір поруки №0703/0208/71-022-Р-2, на підставі яких поручителі взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком [PERSON] Відповідно до п.4 вказаних договорів поруки у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання в строк, поручитель погашає суму кредиту, нараховані проценти та штрафні санкції за несвоєчасне повернення позичальником коштів, наданих в межах основного зобов'язання та процентів за користування кредитом за першою вимогою банку протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання поручителем надісланої банком письмової заяви про невиконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених основним зобов'язанням, надісланою банком за адресою, зазначеною у реквізитах поручителя в договорі поруки. Згідно п.11. договорів поруки №0703/0208/71-022-Р-1 та №0703/0208/71-022-Р-2 від 22.02.2208 року сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни. Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що договорами поруки №0703/0208/71-022-Р-1 та №0703/0208/71-022-Р-2 від 22.02.2008 року певний строк поруки не передбачений. 16.09.2011 року позичальнику - [PERSON] було направлено повідомлення про зміну умов Кредитного договору листом №04/108 від 16.09.2011 року, який останній отримав 24.09.2011 року, тому суд прийшов до висновку, що умови кредитного договору змінені, та обов'язок [PERSON] погасити кредит у повному обсязі виник за збігом десятиденного терміну з дня відправлення листа, тобто настав - 26.09.2011 року. Таким чином, змінивши дату основного зобов'язання, а саме 26.09.2011 року, банк не звернувся до поручителів із відповідним позовом у судовому порядку протягом шести місяців після закінчення основного зобов'язання, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало позов лише 25.11.2014 року. Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, на думку суду, строк дії поруки припинився 26.03.2012 року, тобто після спливу 6 місяців протягом якого банк або його правонаступник міг звернутися до поручителів у судовому порядку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представниками відповідачів та третьої особи, кожним окремо, було до суду надані заяви про застосування строку позовної давності. Крім того, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Отже, статтею 554 ЦК України передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя за договором поруки (або взаємопов'язаних пар: боржник і поручитель1; боржник і поручитель2), а не декількох поручителів за різними договорами поруки, оскільки поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарної відповідальності один перед одним. З встановлених обставин справи випливає, що між банком та [PERSON] та [PERSON] укладено два договори поруки, окремо з кожним поручителем (№0703/0208/71-022-Р-1 та №0703/0208/71- 022-Р-2 від 22.02.2008 року), умовами яких не передбачено спільної поруки, а отже, у цьому разі кредитор повинен пред'явити вимогу до кожного із поручителів на підставі відповідного договору. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року № 3- 62гс14 по справі № 919/699/13). За таких обставин відсутні підстави для стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи вказані підстави, на думку суду, необхідно відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заперечення представників відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо: неправильного розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем; відсутності документів, котрі підтверджують виконання ПАТ «Сведбанк» чи ТОВ «Кредитні ініціативи» умов кредитного договору; неправомірність передачі права вимоги за спірним кредитним договором по договорах факторингів між ПАТ «Сведбанк», який став правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і між останнім та ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» суд не приймає до уваги, так як позивачем до суду надані усі документи, що спростовують факти, зазначені представниками відповідачів у своїх запереченнях з вказаних питань. Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів по первісному позову і судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed