Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

25.04.2018 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і просить: виділити частку у спільній сумісній власності розміром 1/5 частини квартири [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою № 61 в будинку 103/1\~по проспекту\~Курському у м. Суми, виділивши у її користування кімнату №\~4\~площею 12,3\~кв.м.,\~лоджію площею\~2,52\~кв.м.,\~залишивши кухню,\~коридор,\~ванну та\~туалет у\~спільному користуванні. Свої вимоги мотивує тим, що квартира № 61 по проспекту Курському в будинку № 103/1 в м. Суми була приватизована на підставі подання Управління обліку-розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 23.12.2015 р. та стала належати їй, її чоловіку - [PERSON], її доньці - [PERSON] та її онукам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки на час приватизації квартири всі учасники спільної сумісної власності проживали разом і були зареєстровані у вказаній квартирі членами однієї сімї, то мали рівні права на житлову площу у квартирі, будь-яких угод про інші долі в квартирі між ними не укладалось, у звязку з чим і після приватизації квартири частки в цій квартирі співвласників є рівними. 26.04.2016 р. її чоловік помер, а вона як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину і 27.10.2016 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку спірної квартири. Таким чином, їй та трьом відповідачам на праві спільної сумісної власності належить 4/5 частки вказаної квартири, а 1/5 частина цієї квартири належить їй на праві спільної часткової власності в порядку спадкування за законом. Вказує, що не може розпорядитися належними їй частками квартири у звязку з тим, що належна їй частка у праві спільної сумісної власності залишилась невиділеною і відповідачі відмовились укласти у нотаріуса угоду про виділ належної мені частки у праві спільної з ними сумісної власності. У звязку з тим, що між нею та відпо\-відачами нема згоди щодо користування житловою площею, я одночасно бажаю вирішити у судовому порядку і питання про встановлення порядку користування житловою площею. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов з наведених підстав підтримали і просили задовольнити. Позивач вказувала, що з дочкою [PERSON] у неї погіршилися відносини, вона потребує допомоги, а дочка не надає. Після смерті чоловіка її з дачі відвезли у квартиру по вул. Ремісничій, де їй стало погано, потім привезли у квартиру, де поселили у кімнату з лоджією, площею 12,3 кв.м. Речі її тільки у цій кімнаті, дочка [PERSON] з чоловіком користується найменшою кімнатою, зала вільна. Виходячи з квартири відповідачі залишають її без гарячої води. Їжу їй готує інша дочка. 21.06.2018 р. відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона разом з чоловіком та дітьми постійно, з моменту заселення, проживали у спірній квартирі та займали меншу спальню площею 9,9 кв.м., син [PERSON] проживав у залі, а донька [PERSON] - у спальні площею 12,3 кв.м. 26.04.2016 р. помер її батько і восени вони забрали мати до себе, в квартиру. За погодженням всіх співвласників мати зайняла більшу спальню, в якій проживала і після заселення матері продовжує проживати її донька. Вона здійснює за матірю постійний догляд, оскільки за своїм станом здоровя вона не здатна утримувати квартиру та обслуговувати себе. Після смерті батька вона не претендувала на спадщину, на користь матері відмовилась від належної їй частки у спадщині у спірній квартирі. На момент смерті батька квартира знаходилась у спільній сумісній власності, а при оформленні матірю свідоцтва про право на спадщину, була визначена частка батька у квартирі розмірі 1/5 частини. Вказує, що технічна характеристика спірної квартири, яка складається з трьох житлових кімнат, не дозволяє виділити у користування кожному із чотирьох співвласників ізольоване приміщення, площа якого цілком відповідає розміру їх часток у праві власності на квартиру. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] зазначила, що не згодна, щоб позивачу виділили кімнату площею 12,3 кв.м., оскільки це не відповідатиме інтересам інших співвласників її дітей та чоловіка, який хоч не зареєстрований у квартирі, але весь час проживає разом з нею. Згодна лише щоб позивачу була виділена найменша кімната. Задоволення позову призведе до втручання у її сімейне життя. Вважає, що вона доглядала матір тривалий час, готувала, але мати змінила ставлення до неї на користь іншої дочки, у звязку з чим виникають сварки. Газ вона вимикає, оскільки в квартирі автономне опалення, а [PERSON] через похилий вік не може самостійно вмикати і вимикати. Відповідач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не прибула, відзив на позов не подала, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Ухвалою суду від 08.05.2018 р. відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою суду від 04.07.2018 р. призначено справу до судового розгляду. Заслухавши вступне слово сторін, та їх представників, пояснення свідка, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. 26.12.2005 р. Виконавчим комітетом Сумської міської ради видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого внаслідок приватизації квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Загальна площа квартири 63,46 кв.м. (а.с. 6). Вказана квартира розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається із: 3-х кімнат житловою площею 39,0 кв.м., в тому числі 1-а кімната 9,9 кв.м., 2-а кімната 12,3 кв.м., 3-тя кімната 16,8 кв.м., кухня 8,1 кв.м., коридор 8,9 кв.м., ванна 2,8 кв.м., туалет 1,4 кв.м. Зазначена квартира обладнана лоджіями: 1,26 кв.м. та 2,00 кв.м. Зазначені обставини вбачаються із Технічного паспорту на квартиру (а.с. 11 - 12). У спірній квартирі зареєстровані співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Співвласник спірної квартири [PERSON] 26.04.2016 р. помер. Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу 27.10.2016 р. [PERSON] видано позивачу [PERSON], як спадкоємиці майна чоловіка, Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 63,46 кв.м. Частка у праві спільної сумісної власності на квартиру за спадкодавцем визначена на підставі заяви співвласників (а.с. 7). Судом встановлено, що між сторонами склався порядок користування спірною квартирою, а саме позивач [PERSON], за згодою інших співвласників відповідачів по справі, займає кімнату площею 12,3 кв.м., що має вихід на лоджію площею 1,26 кв.м. Відповідач [PERSON] разом зі своїм чоловіком займає кімнату площею 9,9 кв.м., кімната площею 16,8 кв.м. наразі вільна, кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня (туалет) знаходяться у загальному користуванні сторін. Зазначені обставини сторонами не спростовуються. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є онукою [PERSON] приходить її провідувати у кімнату, розташовану у квартирі [ADDRESS], яка має середній розмір серед інших кімнат. У кімнаті є лоджія. На даний час погіршилися стосунки між позивачем та її донькою [PERSON], тому її мати змушена приходити і приносити приготовлену їжу, підігрівати у мікрохвильовій печі через відсутність доступу до газу, щоб годувати [PERSON] [PERSON] - її сестра проживає у квартирі по вул. Ремісничій, у яку спочатку після повернення з дачі поселили [PERSON], та яка на праві власності належить батьку [PERSON] та [PERSON] та чоловіку [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~3,\~4\~ст.\~355\~ЦК України\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Право\~спільної власності\~виникає з\~підстав,\~не заборонених\~законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1 і 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1 і 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частка майна, набутого унаслідок приватизації, у квартирі [ADDRESS] учасників спільної\~сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не визначена. Звертаючись з даним позовом повивач фактично просить не виділити їй частку у натурі, а визначити її частку майна у спільній сумісній власності. Оскільки спірна квартира передана у спільну сумісну власність пяти співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного становила 1/5, а тому слід визначити за позивачем частку у спільній сумісній власності розміром 1/5 частини квартири [ADDRESS]. За наведених підстав позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з наступного. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України наданих у п. 14 постанови від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування позивачу частки, адекватні розміру її часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Квартира [ADDRESS] має загальну площу 63,46 кв.м., житловою площею 39 кв.м., тобто 1/5 частини квартири становить: 12,69 кв.м. загальної площі (63,46 кв.м.:5) та 7,8 кв.м. (39 кв.м.:5) житлової площі. Позивачу належить на праві спільної часткової власності 1/5 частка квартири у порядку спадкування та 1/5 частка визначена даним рішенням суду, тобто на 2/5 частин спірної квартири припадає 25,38 кв.м. загальної площі та 15,6 кв.м. житлової площі. Як зазначено\~вище,\~позивач користується\~кімнатою площею\~12,3\~кв.м.,\~тобто виділення\~у користування\~[PERSON],\~як власнику\~2/5\~частин квартири кімнати, площею 12,3 м.кв. та лоджії, площею 1,26 м.кв., яка є приналежністю до кімнати, відповідатиме її інтересам, та не порушуватиме права інших співвласників, яким на праві спільної сумісної власності належить інші 3/5 частин спірної квартири. При цьому, підлягає залишенню у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кухня, коридор, ванна кімната, вбиральня (туалет). За встановлених\~обставин суд\~приходить до\~висновку,\~що такий\~порядок користування\~спірною квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, враховує рівень середньої забезпеченості в населених пунктах області, визначений п. 3.2. Постанови № 383 від 26.12.1984 р. виконавчого комітету Сумської обласної ради народних депутатів, який не повинен складати нижче 8 кв. м. на одну особу, що в даному випадку не призведе до штучного погіршення житлових умов сторін і не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов, адже на кожного припадає 8,9 кв.м. житлової площі (39 кв.м. 12,3 кв.м./3= 8,9 кв.м.). Таким чином позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач є інвалідом 2 групи (а.с. 15), відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів у дольовому порядку на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тобто по 234 грн. 93 копійки з кожного.

Outcome: approved