Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

24 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про пені за час прострочення сплати аліментів. В обґрунтування вимог зазначила, що у період з з2003 року по 2018 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , 2004 року народження, який проживає спільно із нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2018 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3500,00 гривень щомісячно, починаючи з 30 липня 2018 року, та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти на утримання сина сплачує не регулярно та за період з липня 2018 року по червень 2020 року має заборгованість у сумі 54298,26 гривень. Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 19657,95 гривень. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються справи, потворно не надав з невідомих причин. В сенсі наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 178, 223 ЦПК України. Дослідивши доводи позивача, викладені за змістом позову, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 вересня 2018 року у цивільній справі № 263/6413/18 з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3500,00 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 липня 2018 року, та до повноліття дитини. Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. З розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 263/6413/18 від 04.03.2019, наданого державним виконавцем Лівобережного відділу ДВС у місті Маріуполі ваід 10.07.2020, вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати присуджених аліментів за період з 30.07.2018 по червень 2020 року становить 54298,26 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена\~ ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді\~ неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, застосування відповідальності у вигляді нарахування неустойки пов`язане саме із винними діями особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, тобто у даному випадку [PERSON] . Форма вини (умисел чи необережність) платника аліментів у даному випадку значення не має, про наявність незалежних від [PERSON] обставин, за яких утворилася дана заборгованість, не заявлено, а тому суд вважає, що відповідач має нести передбачену ст. 196 СК України відповідальність за прострочення сплати аліментів. У даному випадку неустойка повинна обчислюватися на кожну суму реально існуючої у конкретному місяці заборгованості, виходячи з кількості днів прострочення від дати, наступної за датою, коли мали бути сплачені аліменти, та до дати фактичної сплати заборгованості і з наступним зменшенням кількості днів прострочення Згідно із наданим позивачем розрахунком сума пені за прострочення відповідачем [PERSON] сплати аліментів за період з липня 2018 року по липень 2020 року становить 19657,95 гривень. Відповідач [PERSON] , не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже не заперечує наявності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів та наявності підстав для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів у наведеному розмірі. Разом із тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку про його достовірність, правильність та обґрунтованість у межах періоду нарахування з 01 серпня 2018 року по 30 червня 2020 року у сумі 17487,95 гривень, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів саме у наведеному розмірі, тим самим частково задовольнивши пред`явлений позов. У задоволенні ж позову в частині стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за липень 2018 року у сумі 1085,00 гривень та за липень 2020 року у сумі 1085,00 гривень суд вважає необхідним відмовити, оскільки дані періоди сплати аліментів знаходяться поза межами періоду їх стягнення, встановленого рішенням суду від 18.09.2018, та поза межами періодів утворення заборгованості, відображених у довідці-розрахунку державного виконавця ваід 10.07.2020. Крім того, у відповідності до положень ст. 133, 141\~ ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial