Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

25 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усу-нення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання ін-шого житла. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що їм, [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). У вказаній квартирі зареєстрована та проживає без відповідних правових підстав - від-повідач [PERSON] , добровільно знятись з реєстрації та звільнити квартиру не бажає. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жит-ловим приміщенням, усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала, пояснивши, що чоловік позивача [PERSON] шахрайським чином оформив спірну квартиру на себе. Ніяких дій, щодо укладення договору продажу вона не вчиняла. Представник відповідача адвокат Сидоренко Н.О. в судовому засіданні просила від-мовити в задоволення даних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників розгляду, суд прихо-дить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюва-них прав, свобод чи інтересів Відповідно до ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що, [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з переда-чею права власності на нерухоме майно від 20 лютого 2018 року (а.с. 5-6, 7). У вказаній квартирі зареєстрована та проживає без відповідних правових підстав відпо-відач [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.09.2007 р. [PERSON] продала [PERSON] квартиру за [ADDRESS] (а.с. 14). Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] домовилися про поділ квартири під [ADDRESS] . У зв`язку з поділом вказаного об`єкту нерухомого майна, право спіль-ної сумісної часткової власності, а саме 1/2 частки квартири належать [PERSON] , а 1/2 частка квартири належить [PERSON] та переходять їм в особисту приватну власність (а.с. 15, 16, 17, 18). Реєстрація та проживання відповідача у належній [PERSON] квартирі перешкоджає позивачам належним чином користуватися і володіти майном, чим порушує їх права як влас-ників. Згідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Конституція України\~статтею 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування жит-лом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до\~закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне ко-ристування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і роз-поряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317 ЦК України, право власності є право особи на річ (май-но), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм май-ном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст. 321 ЦК\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень, передбачених ст.ст.383,\~391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права кори-стування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносять-ся до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу від 24.09.2007 року [PERSON] -димирівна зобов`язувалася передати квартиру покупцю, виселитися з усіма особами, які про-живають разом з ним знятись з реєстраційного обліку разом з усіма зареєстрованими в квар-тирі особами не пізніше 25.09.2007 року. Після фактичного виконання умов договору купівлі-продажу виявилось, що відпові-дачка [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за п.8 договороу купівлі-продажу, про-довживши в ній проживати, за власним бажанням не має наміру виселятись та знятись з реє-страційного обліку. Дані обставини сторонами не оспорюються. Твердження відповідача про те, що позивачі набули права власності на квартиру шах-райськими методами у судовому засіданні підтвердженні не були. Позову щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним відповідачкою не подавалося. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно з ч.1 ст. 317 та ст. 391 ЦК України власникові належить право во-лодіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самовільно зайняли жиле примі-щення, виселяють без надання їм іншого приміщення. Таким чином, суд вважає, що позивачі мають право користуватися та розпоряджатися квартирою на її розсуд, оскільки остання є їх спільною частковою власністю відповідно до договору про визначення часток та договору про припинення права на аліменти в зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Відповідачка не є членом сім`ї позивачів, до-казів свого законного перебування та користування даною квартирою не надала, а тому, по-зов в частині виселення підлягає задоволенню. Разом з тим, вирішуючи по суті заявлені позивачами вимоги, суд приходить до ви-сновку про відсутність підстав для їх задоволення в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки належним способом захисту порушеного права позивачів буде саме спосіб, визначений в п.2 позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial