Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

24 листопада 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника за довіреністю, посилаючись на ст. ст. 509, 525-527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 30.06.2010 року в розмірі 87 132,83 гривні та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 30.06.2010 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. 05.10.2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додана до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24 000,00 гривень, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно з п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна голд». У порушення п. 2.1.5.5 Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 11.10.2020 року становить в загальній сумі 87 132,83 гривень, яка складається з наступного: 60 797,21 гривень - заборгованість за тілом кредита, в т. ч. 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 60 797,21 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 023,54 гривні - заборгованість за простроченими відсотками; 4162,08 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України; 150,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії. Ухвалою судді від 22 грудня 2020 року, після виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено судовий розгляд справи на 22 січня 2021 року. 22 січня 2021 року було оголошено перерву у судовому розгляді справи до 22 лютого 2021 року у зв`язку з клопотанням відповідача про продовження строку для подання відзиву до 05 лютого 2021 року. 05 лютого 2021 року в системі «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при зверненні до суду було пропущено строк позовної давності, так як анкету-заяву він підписав 30.06.2010 року, а 05.10.2010 року довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та відповідно отримав кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до 03/14. Згідно наданої суду довідки про інші кредитні картки, неможливо встановити за яким кредитним договором вони видавалися, тому він вважає, що строк позовної давності закінчився у березні 2017 року. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення пені, а також заборгованості за простроченими відсотками та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в новій редакції, що почала діяти з 01.03.2019 року. При цьому, до матеріалів справи не додано доказів, які містять підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів (86,4%) за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема, саме у визначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не були ним підписані, відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 30 червня 2010 року, укладеного з позивачем. Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633,634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку)приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, позивачем не доведено, що сторони обумовили (погодили) у письмовому вигляді ціну договору (збільшення кредитного ліміту), яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, сама по собі роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і про що вказує позивач у позовній заяві, а саме про нову редакцію правил, що почала діяти з 01.03.2019 року. При зверненні до суду в наданому банком розрахунку заборгованості станом на 11.10.2020 року, останній вказував на відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту, разом з тим зазначав про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 87 132,83 гривень. З наданих банком Умов та Правил надання банківських послуг не вбачається такого правового поняття як «прострочене тіло кредиту» і підстав, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника. Крім того, не містить такої графи як «прострочене тіло кредиту» надана банком роздруківка заборгованості за період з 05.10.2010 року по 31.05.2015 року. Така графа як «тіло кредиту поточне» та «тіло кредиту прострочене» на звітну дату з`явилась лише в роздруківці, починаючи з 01.06.2015 року. Одночасно, банком не надано доказів, що саме в тих Умовах та Правилах, редакція яких діяла на час підписання кредитного договору в 2010 році, існувало таке поняття як «прострочене тіло кредиту» та були визначені підстави для відповідальності у вигляді нарахування та стягнення простроченого тіла кредиту. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню і стягнення з відповідача 4 162,08 гривень як заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані про існування самого простроченого кредиту у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту. В призначене судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До позовної заяви долучено клопотання представника позивача за довіреністю Кіріченка В.М. , в якому він просив проводити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в системі «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, в якому він просив судове засідання, призначене на 22.02.2021 року, проводити без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 червня 2010 року [PERSON] подав до Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначив свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання, номер мобільного, домашнього та робочого телефонів, бажаний розмір кредитного ліміту - 3600 гривень ( а.с. 18). Анкета-заява містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000036486821. Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку було підписано [PERSON] 05 жовтня 2010 року, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 2,5 % на місяць, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. за місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. та більше. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором більще чим на 30 днів, становить 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій( а.с. 19). Так, відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON] були видані наступні кредитні картки: 05.10.2010 року - № [NUMBER] , термін дії 03/14; 20.04.2012 року - № [NUMBER] , термін дії 01/16; 05.10.2014 року - № [NUMBER] , термін дії 09/18; 06.05.2015 року - № [NUMBER] , термін дії 09/18 ( а.с. 16). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку № [NUMBER] відбувся 05.10.2010 року, кредитний ліміт станом на 05.10.2010 року становив 4 000,00 гривень; 05.10.2010 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 гривень; 30.05.2011 року - збільшення кредитного ліміту до 3 480,00 гривень; 20.01.2016 року - збільшення кредитного ліміту до 15 000,00 гривень; 21.01.2016 року - зменшення кредитного ліміту до 15 000,00 гривень; 31.01.2017 року - збільшення кредитного ліміту до 24 000,00 гривень; 04.06.2019 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 гривень( а.с. 17). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 30.06.2010 року станом на 11.10.2020 року становить в загальній сумі 87 132,83 гривень( а.с. 6-15). Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. (ч. 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п. 1 ч. 2). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1). Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). За правилом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку ( ч.2). У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти та неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). У анкеті - заяві позичальника від 30 червня 2010 року відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Проте, у довідці про умови кредитування від 05 жовтня 2010 року зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи (а. с. 19). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченим тілом кредиту, за простроченими відсотками та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, а також пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 червня 2010 року та довідки про умови кредитування, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У Витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Також обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, позивач послався на Умови та правила, редакція яких почала діяти з 01.03.2019 року, відповідно до п. 2.1.1.2.12 яких починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна голд». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил, які долучені до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Крім того, долучені до матеріалів справи позивачем Умови та правил надання банківських послуг у ПриватБанку взагалі не містять положень про розмір відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України. Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які долучені до справи, не підписані відповідачем. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Із виписки по картковому рахунку відповідача, доданого до позовної заяви, вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 30 червня 2010 року та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 05.10.2010, що підписана відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом, що доданий до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором б/н від 30.06.2010 року станом на 11.10.2020 року становить в загальній сумі 87 132,83 гривень, та складається з наступного: 60 797,21 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 60 797,21 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 22 023,54 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 4 162,08 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 150,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 - нараховано комісії ( а.с. 6-15). При цьому у вказаному розрахунку також зазначено, що відсотки за користування кредитом в розмірі 30 % річних ( 2,5 % - базова процентна ставка щомісяця) нараховувалися за період з 05.10.2010 року по 01.09.2014 року та з 01.06.2015 року по 03.08.2015 року; процентна ставка - 34,80 % річних ( 2,9 % - процента ставка щомісяця) нараховувалась за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, та з 04.08.2015 року по 23.02.2016 року; процента ставка 43,20 % річних( 3,60 % - процентна ставка щомісяця)- нараховувалася за період з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року, а також з 24.02.2016 року по 31.01.2020 року. За період з 01.02.2020 року були нараховані відсотки на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, виходячи із відсоткової ставки -86,4 %. Виходячи із змісту ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), враховуючи, що позивач в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки із 30 % річних до 34,80 % та 43,20 % річних, оскільки доказів погодження збільшення процентної ставки із відповідачем суду позивачем не надано, то нарахуванню підлягали відсотки протягом строку кредитування в розмірі 30 % річних. Крім того, суд враховує, що згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» строк дії останньої кредитної картки № [NUMBER] закінчився у вересні 2018 року ( а.с. 16). Таким чином, строк дії кредитного договору, укладеного між банком та відповідачем, обмежується строком дії кредитної картки № [NUMBER] по 30 вересня 2018 року. У зв`язку із закінченням строку дії картки 30 вересня 2018 року настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Разом з тим, після спливу вказаного строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18). З урахуванням наведеного, кредитодавець мав право нараховувати відсотки відповідачу за користування кредитними коштами протягом строку кредитування по 30 вересня 2018 року в розмірі 30 % річних. З 01 жовтня 2018 року кредитодавець внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання мав право нараховувати відсотки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, при чому в розмірі 3 % річних, оскільки той розмір, на який вказує позивач, посилаючись на Умови та правила, редакція яких почала діяти з 01.03.2019 року, а саме 86,4 % - для картки «Універсальна», 84 % - для картки «Універсальна голд», не узгоджений сторонами. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що з 05.10.2010 року по 30.09.2018 року( до закінчення строку дії картки) включно відповідачем фактично було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 54 662,47 гривень. Як зазначено представником позивача в розрахунку заборгованості, відповідачем за період з 05.10.2010 року по 11.10.2020 року було погашено заборгованості в розмірі 86 136,59 гривень, а саме: за період з 01.06.2015 року по 30.09.2019 року - 40 765,12 гривень - за тілом кредиту; 43 383,59 гривень - за простроченим тілом кредиту; 1900 гривень - пені; за період з 01.10.2019 року по 11.10.2020 року було погашено заборгованості - 87,88 гривень за простроченим тілом кредиту. Відповідачем за період з 05.10.2010 року по 11.10.2020 року було погашено заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками на 0,00 гривень. Отже, за вказаний період відповідачем вносились грошові кошти, які розподілялись на погашення тіла кредиту та пені. Враховуючи, що фактично відповідачем було отримано та використано кредитних коштів на загальну суму 54 662,47 гривень за період з 05.10.2010 року по 30.09.2018 року, а сума внесених коштів відповідачем за період з 05.10.2010 року по 11.10.2020 року на погашення заборгованості становить 86 136,59 гривень, то підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 60797,21 гривень немає, оскільки повністю відповідачем повернута сума фактично отриманим ним коштів. Крім того, судом встановлено, що відповідачем внесено на сплату заборгованості за кредитом на 31 474,12 гривень більше за суму фактично отриманих коштів( 86136,59 гривень - 54662,47 гривень). Вказана сума - 31474,12 гривень повністю охоплює всю заборгованість за простроченими відсотками - 22023,54 гривень, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, - 4162,08 гривень та комісії - 150 гривень, яка зазначена позивачем у позовній заяві. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Виходячи з того, що судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову по суті спору, то доводи відповідача у відзиві про застосування позовної давності до вимог Банку, не розглядаються. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.2 ч.2 ст.142 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача і не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed