Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

25.09.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві та в наданій суду 28.04.2015р. заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 16.07.2010р. в Індустріальному відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 382. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 24.09.2013р. народження, яка проживає з позивачкою. Подружні відносини з відповідачем припинилися з липня 2013р., коли сторони стали проживати окремо (вона пішла до батьків), з того часу спільне господарство не ведеться та сторони не мають спільного бюджету. Спільне життя з відповідачем не склалося через різне розуміння подружніх відносин, втрату почуття любові та поваги один до одного. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення вдруге просилане надавати. Просила шлюб розірвати та винести заочне рішення суду в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що надала суду відповідну заяву. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище„Черевко(а.с.№ 31). Відповідач [PERSON] в судові засідання 24.11.2014р., 23.12.2014р. та 28.04.2015р. тричі не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 08.10.2014р. (а.с. № 12). Згідно до розписок, двічі судові повістки отримав особисто (а.с. №16,27), судова повістка на 23.12.2014р. повернута до суду не врученою через відсутність відповідача за місцем проживання, що відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням, про причини неявки суд не сповістив. На прохання позивачки, судом ухвалою суду від 23.12.2014р. надавався тримісячний строк на примирення сторін, але примирення не відбулося (а.с. № 24). Ухвалою від 07.04.2015р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 25). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а також на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України винести по справі заочне рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони зареєстрували шлюб 16.07.2010р. в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 382 (а.с. № 8). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 24.09.2013р. народження (а.с. № 9), яка проживає з позивачкою. Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинилися з липня 2013р., коли сторони стали проживати окремо, позивачка стала проживати у своїх батьків, з того часу спільне господарство не ведеться та сторони не мають спільного бюджету. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені майже два роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, наданий строк для примирення сторін бажаних результатів не приніс (а.с. № 24, 25, 31), відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час слухання справи, будь-яких заперечень до суду не надав, то суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved