Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

24 травня 2021 до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про надання додаткового строку на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що у березні 2021 року їй стало відомо, про те, що знайомою її матері [PERSON] на її ім`я складено заповіт, про існування якого вона дізналась\~ лише під час генерального прибирання квартири її матері. За заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 3,0775 та, кадастровий номер:1412300000:03:025:0131, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Маріупольської міської ради. Беручи до уваги те, що мати позивачки похилого віку, вона забула вчасно повідомити позивачку про його існування.\~ З метою перевірки вказаних фактів, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Ласточкіної С.В. з питання відкриття спадкової справи та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , але листом від 28.04.2021 року за\~ №85/01-16 їй було роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подачі відповідної заяви. На підставі викладеного, просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом від 24.03.2016 року посвідченим державним нотаріусом Третьої маріупольської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-218 після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполі Донецької області від\~ 25.05.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про надання додаткового строку на прийняття спадщини передано за підсудністю на розгляд до Володарського районного суду Донецької області. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 22.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 29.09.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано на розгляд до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області\~ на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області\~ від 27.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 23 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ухвалою\~ Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області\~ від 23.12.2021 року. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивачка та її представник адвокат Сукач Т.В. в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Від представника відповідача, яка діє на підставі довіреності [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, просить винести рішення за наявними в справі матеріалами з урахуванням вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копіє свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 30.03.2021 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1690 від 03.11.2017 року. Згідно копії\~ Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН №020998, [PERSON] передано на підставі рішення Маріупольської міської ради від 30.10.2002 року №175, у власність земельну ділянку, площею 3,08 га, яка розташована на території Маріупольської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно заповіту, посвідченого 24.03.2016 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. за № 2-218, [PERSON] ,\~ [INFO] , заповіла [PERSON] ,\~ [INFO] , належну їй на праві\~ приватної власності земельну ділянку площею 3,0775га., кадастровий номер 1412300000:03:025:0131 у межах згідно з планом, яка розташована на території Маріупольської міської ради, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 64146693 від 30.03.2021 року виданої приватним нотаріусом Маріупольського міського округу Ласточкіною С.В., вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заведені. Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає необізнаність про існування спадкового майна. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивачки, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування спадкового майна, є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. В той же час факт необізнаності особи про наявність спадкового майна може бути спростовано шляхом надання суду інших доказів, що свідчать про протилежні обставини, однак матеріали справи таких доказів не містять.

Outcome: approved