Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

26.03.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати дійсним договір серії АВК №002718 від 12.12.2000 року купівлі-продажу квартири №[ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що на час укладання зазначеного договору діяв ЦПК УРСР в редакції 1963 року, який не передбачав нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованих на товарних біржах. Ухвалою суду від 06.04.2018 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надано строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін або про розгляд справи в загальному порядку не надав, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Третя особа пояснень щодо позову не надала. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно п.4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України норми ЦК України застосовують до цивільних відносин, що виникли після набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як було роз'яснено п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28. 04. 1978 р. № 3 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», у випадку виконання угоди повністю або частково однією із сторін, та якщо друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню чи вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на час укладання угоди, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами, - договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. Судом встановлено, що 12.12.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] набула право власності на квартиру №15, що знаходиться у місті Миколаєві по вулиці Лазурній, 14-А. Даний договір було зареєстровано на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» у «Журналі реєстрації біржових угод» за реєстровим №1677, а також в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 10 січня 2001 року за реєстровим № 20485. При цьому, право власності позивача на вказану квартиру також підтверджується копією довідки з Комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 20.03.2018 року. Отже, враховуючи викладене та зважаючи на те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, і відбулося повне виконання договору, у суду є підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved