Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

25 грудня 2014 року між позивачем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадрове агентство «[PERSON] Сервіс» ( надалі ТОВ «КА «[PERSON] Сервіс» було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги. За зазначеним договором, позивач [PERSON] надав ТОВ «КА «[PERSON] Сервіс» на безоплатній основі кошти в розмірі 300 000,0 гривень а останній зобовязався повернути зазначену суму до 30 вересня 2015 року шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок позикодавця в установі банку або повернути готівковими коштами з каси підприємства. В супереч договору «Про надання поворотної фінансової допомоги» від 25 грудня 2014 року, відповідач не повернув зазначену суму в строк указаний в договорі, а саме до 30 вересня 2015 року, у звязку з чим позивач [PERSON] звернувся до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача ТОВ «КА «[PERSON] Сервіс» суму заборгованості в розмірі 300 000,0 гривень, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - 3% річних в розмірі 18 887,67 гривень, індекс інфляції в період з 30 вересня 2015 року по 6 грудня 2017 року в розмірі 89 640,00 гривень, а всього 408 527,67 гривень. Суд дослідив матеріали справи, вислухав пояснення позивача, а також врахував відзив відповідача, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем ТОВ «КА «[PERSON] Сервіс» грошей в розмірі 300 000,0 гривень підтверджується договором № 12/14 «Про надання поворотної фінансової допомоги» від 25 грудня 2014 року який було підписано сторонами та скріплено печаткою підприємства ( а.с.4) а також квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 25 грудня 2014 року підписану директором підприємства - [PERSON] та скріплену печаткою підприємства. ( а.с.5) Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором № 12/14 від 25 грудня 2014 року було визначено строк повернення позики, а саме до 30 вересня 2015 року. ( а.с.4) Як наполягає позивач [PERSON] відповідач не повернув гроші в зазначений в договорі час. Відповідач в особі директора ТОВ «КС «[PERSON] Сервіс», своїм відзивом від 14 грудня 2017 року, який надійшов до суду 19 грудня 2017 року, позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, тим самим підтвердив факт не повернення грошових коштів. У звязку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт позичення коштів, а відповідачем цей факт не спростовано, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Однією з позовних вимог позивача [PERSON] є стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, від 06 липня 2016 року № 6-1946 цс15. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає (300 000,0 грн. (сума заборгованості) х індекси інфляції у прострочений період (з 30.09.2015 року по 6 грудня 2017 року). Таким чином, до сплати на користь [PERSON] належить сума інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 89 640,00 гривень. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, стягненню підлягають 3% річних від простроченої суми в розмірі 18 887,67 гривень (300000,0 х 3% х 766 днів прострочення та поділено на 365 днів). Враховуючи вище викладене з відповідача ТОВ «КС «[PERSON] Сервіс» підлягає стягненню заборгованість за договором № 12/14 від 25 грудня 2014 року в розмірі 300 000,0 гривень та відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - 3% річних в розмірі 18 887,67 гривень, індекс інфляції в період з 30 вересня 2015 року по 6 грудня 2017 року в розмірі 89 640,00 гривень, а всього 408 527,67 гривень. Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 4085,29 гривень. Отже, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору, в розмірі 4085,29 гривень. На підставі ст.ст. 625, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved