Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача на її користь невиплачену при звільненні заробітну плату у сумі 6209,72 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення, виходячи з розміру його середньоденної заробітної плати 158,36 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 01 квітня 2004 року по 15 квітня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток Руда». Наказом №83 Лс від 15.04.2015 року вона була звільнена з роботи за угодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України. Однак, на порушення\~ ст.116 КЗпП України при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із нею і до теперішнього часу розрахунок не проведений. У відповідності до ст.117 КЗпП України їй повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становила 37689,68 грн., виходячи з того, що її середньоденна заробітна плата становить 158,36 грн. Вважає, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з нею, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. посилаючись на те, що не виплата відповідачем сум, що належали їй при звільненні є грубим порушенням конституційних гарантій. В умовах щоденного зростання цін та інфляції затримка виплати заробітної плати постійно знецінює фактичний борг відповідача і ці порушення призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач\~ [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилася надавши суду письмову заяву, де просить розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки свого представника суд не повідомив, а тому, суд дійшов до висновку, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с.4/, безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 01 квітня 2004 року по 15 квітня 2015 року включно перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №83 Лс від 15.04.2015 року звільнена з роботи за угодою сторін за ч.1 ст.36 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 6209,72 гривен, зазначене підтверджується довідкою ДП ТОВ «Восток-Руда» № 124 від 29.02.2016 року(а.с.5). Станом на день розгляду справи в суді, 24 червня 2016 року, заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем по сумам, що належали останньому при звільненні на час постановки судового рішення складає 6209,72 грн., яка і підлягає стягненню. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що\~ при звільненні працівника виплата всіх\~ сум, належних\~ йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути\~ виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен\~ письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.\~ \~ \~ Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення також не здійснив. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 16 квітня 2015 року по день винесення рішення у справі 24 червня 2016 року (включно), виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда»\~середньоденна заробітна плата позивача становила 158,36 грн. (а.с.9). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 299 робочих дня. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 47349 грн. 64 коп. (158,36 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 299 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку = 47349,64 грн.). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточний розрахунок, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата їй заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих звязків. Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України\~щодо підстав стягнення моральної шкоди\~\~та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України\~та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 551 грн. 20 коп. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди слід стягнути 551 грн. 20 коп., а всього розмір судового збору складає 1102 грн. 40\~\~коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial