Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

25.03.2014 року Прокуратура Солом'янського району м. Києва звернулася до суду з позовом до Київської міської ради та уточнивши позовні вимоги просила: -Визнати незаконним та скасувати пункт 8 Додатку «Перелік земельних ділянок, які передаються у приватну власність» до рішення Київської міської ради 02.10.2008 року № 485/485 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у Солом'янському районі м. Києва»; -Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку яка розташована за адресою [ADDRESS] за [PERSON] за № 06-7-03736 від 02.06.2009 року; -Визнати відсутність у [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0, 1 га, кадастровий номер 3000000000:72:479:0005, вартістю 546 736, 71 грн., що розташована по [ADDRESS]; -Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради (вул. Хрещатик, 32, м. Київ, 01044, код ЄДРПОУ 3388290) земельної ділянки площею 0, 1 га, кадастровий номер 8000000000:72:479:0005, що розташована по [ADDRESS]. В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що в ході перевірки, проведеною прокуратурою району встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради № 485/485 від 02.10.2008 земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га надано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, право приватної власності на яку посвідчено державним актом від 02.06.2009. Підставою для отримання вказаної земельної ділянки був договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження ? частину будинку [ADDRESS]. Також позивач зазначив, що до прокуратури Солом'янського району м. Києва звернувся [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] щодо можливих порушень вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки по [ADDRESS]. В ході перевірки встановлено, що у 1995 році гр. [PERSON] отримала у спадщину ? частини будинку, розташованого по [ADDRESS]. У березні 2009 року під час звернення до ДПІ в Солом'янському районі м. Києва гр. [PERSON] дізналась, що вказана земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] Так, під час звернення гр. [PERSON] до правоохоронних органів, остання дізналась про те, що була дарувальником ? частини будинку по [ADDRESS] гр. [PERSON] У подальшому, право приватної власності на ? частину будинку [ADDRESS] набуто [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Враховуючи, що гр. [PERSON] жодних документів щодо відчуження зазначеного будинку на користь [PERSON], [PERSON] не підписувала, прокуратурою Солом'янського району м. Києва було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Судовий розгляд вказаної кримінальної справи станом на даний час триває. Крім того, позивач зазначає, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2011 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Дане рішення набрало чинності відповідно до ухвали Апеляційного суду міста Києва від 15.01.2013 р. З огляду на викладене вище , а також на порушення порядку виділу спірної земельної ділянки, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення в заочному порядку. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу щодо відчуження ? частину будинку [ADDRESS]. Також встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради № 485/485 від 02.10.2008 земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га надано [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд ( а.с. 9-11). На підставі вказаного вище рішення Київської міської ради , 02.06.2009 року [PERSON] видано державний акт про право приватної власності на дану земельну ділянку (а.с.9-13). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2011 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним (а.с.20). Дане рішення набрало законної сили 15.01.2013 року ( а.с. 17-28). Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, рішення суду від 05.07.2011 року, є обов'язковим для розгляду даної справи, а тому, виходячи з даних обставин, підстава для передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] (якою в даному випадку був договір купівлі-продажу укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження 1/4 частину будинку [ADDRESS]) визнана судом недійсною та не підлягає доказуванню. Згідно з вимогами ст.ст. 142-144 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Статтями 116 та 123 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідно до ст. 12 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради 15.07.2004 N 457/1867 (чинного на момент прийняття рішення Київської міської ради № 485/485 від 02.10.2008) зацікавлена особа з метою одержання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення або встановлення сервітуту (права на обмежене користування) на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, звертається в дозвільний центр до державного адміністратора з заявою на одержання документа дозвільного характеру за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України. Підставою для розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, є клопотання про надання у користування земельної ділянки з дорученням (резолюцією) Київського міського голови або заступника міського голови - секретаря Київради та видані Головним управлінням земельних ресурсів за зверненням зацікавленої особи вихідні дані на розроблення такої технічної документації (ч.5 ст. 12 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради 15.07.2004 N 457/1867 (чинного на момент прийняття рішення Київської міської ради № 485/485 від 02.10.2008). Згідно із ч. 2 ст. 13 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради 15.07.2004 N 457/1867, Головне управління земельних ресурсів здійснює комплексний аналіз технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, та, за умови її відповідності законодавству і цьому Порядку, надає висновок про погодження технічної документації або про відмову у погодженні технічної документації і готує проект рішення Київської міської ради про надання (передачу) земельної ділянки в користування (власність), або встановлення сервітуту (права на обмежене користування), або про відмову в наданні (передачі) земельної ділянки (у разі невідповідності технічної документації вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів). Проте, з матеріалів кадастрової справи вбачається відсутність документів, визначених вказаним вище Порядком ( а.с.29-80). Окрім того, згідно матеріалів кадастрової справи вбачається, що проект відведення спірної земельної ділянки, всупереч вимогам Земельного кодексу України не розроблявся. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Разом з тим, матеріали кадастрова справа про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] містять лише технічну документацію щодо виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. При цьому, в матеріалах справи містяться технічні документи виготовлені у 2009 році, тобто більш ніж через півроку після прийняття рішення Київради про передачу земельної ділянки. Крім цього, як вже зазначалося вище, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.07.2011 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, яке ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15.01.2013 рішення залишено без змін. Згідно зі ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національними багатством і перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантовано Конституцією України. Згідно частини 1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частини будинку [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 12.11.2007 року та враховуючи встановлені судом порушення при винесенні рішення Київської міської ради щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS], суд приходить до висновку про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 485/485 від 02.10.2008 року в частині пункту 8 Додатку до рішення щодо передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,1 га по [ADDRESS]. Згідно пункту 3) частини 1 ст.346 ЦК України, право власності особи припиняється на майно, яке за законом не може належати цій особі. Верховний суд України в своїй ухвалі від 08 червня 2011 року, зазначає, що та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про скасування рішення в частині передання відповідачу-2 земельної ділянки, суд приходить до висновку про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] за № 06-7-03736 від 02.06.2009 року. Щодо позовної вимоги про відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення спірної земельної ділянки, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскаржуваним рішенням, державним актом порушено право власності територіальної громадян міста Києва на землю. Зазначене право підлягає захисту у спосіб, визначений п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відновлення становища, яке існувало до порушення. Застосування саме такого способу захисту забезпечить досягнення мети захисту порушених прав та інтересів - збереження у власності територіальної громади міста Києва земельної ділянки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:72:479:0005, що розташована по [ADDRESS] підлягає поверненню від відповідача-2 в розпорядження територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача в частині визнання відсутності у відповідача [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0, 1 га, кадастровий номер 3000000000:72:479:0005, вартістю 546 736, 71 грн., що розташована по [ADDRESS], оскільки даний спосіб захисту інтересів позивача не відповідає вимогам ст. 16 та ст. 15 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Прокуратури Солом'янського району м. Києва підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial