Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

24 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому належить 23/50 частини домоволодіння, яке розташоване в м. Охтирка по [ADDRESS], що складається із кімнат 1-4 площею 12,8 кв.м.; кімнати №1-5 площею 8,3 кв.м., кухні №1-3 площею 6,3 кв.м., а також господарчих будівель та споруд: сараю «Б», погрібу «пг1», сараю «Г», туалету «Д», ? частини огорожі. Відповідачці належить 27/50 частин вказаного домоволодіння, що складається з кімнати №2-4 площею 11,6 кв.м; кухні 2-3 площею 5,2 кв.м; коридору №2-2 площею 3,2 кв.м; веранди №2-1 площею 3,1 кв.м., а також господарчих будівель та споруд літньої кухні «В», погрібу «пг», прибудови «в», ? частини огорожі. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], частка [PERSON] становить 27/50 та частка [PERSON] становить 23/50. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2015 року між сторонами встановлений згідно з варіантом №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Суми експерт» (судовий експерт Лебедєва В.А.) від 27 жовтня 2014 року №49 порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою площею 1000 кв.м., у користування позивача виділено земельну ділянку площею 401 кв.м. у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 арк.2 до висновку вищевказаної експертизи зафарбована блакитним кольором, а в користування відповідачки -481 кв.м. у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 арк.2 до висновку вищевказаної експертизи зафарбована жовтим кольором, залишено у їх спільному користуванні земельну ділянку площею 118 кв.м., яка в додатку 1 арк.2 до висновку вищевказаної експертизи не зафарбована Після вирішення питання про виділення часток домоволодіння в окремий самостійний об'єкт та надання йому окремої адреси виникла необхідність у поділі зазначеної вище земельної ділянки між позивачем та відповідачкою та оформлення правовстановлюючих документів за новою адресою. Позивач виявив бажання зареєструвати в Держземагенстві Охтирського районі Сумської області виділену частку в натурі та звернувся до відповідачки з проханням здійснити реєстрацію виділених часток земельної ділянки, однак вона не відповідає на письмові звернення позивача. Просить припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 401 кв.м., у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 арк.2 до висновку експертизи зафарбована блакитним кольором, розташовану за адресою [ADDRESS]; виділити [PERSON] в натурі належну йому земельну ділянку площею 401 кв.м., в тому числі під будівлями, городом, яка в , яка в додатку 1 арк.2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 жовтня 2014 року №49 розташовану за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав повністю та прохав припинити право спільної часткової власності його та [PERSON] на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] та виділити йому в натурі належну йому земельну ділянку. Відповідачка проти позову заперечувала та вказала, що між ними за рішенням суду встановлено порядок користування земельною ділянкою, двір залишено в загальному користуванні. Представник третьої особи Держземагенства в Охтирському районі Сумської області ( яке наказом голови комісії з реорганізації Держземагенства України № 173 від 14 липня 2015 року реорганізоване шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області а.с.70), діє за дорученням від 23.03.2016 року (а.с.37) в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не обгрунтований , задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськнарсуду Сумської області 1980 року визнано право власності в домоволодінні, розташованому в [ADDRESS], за [PERSON] на 23/50 частини, виділивши в житловому будинку приміщення № 1-2 площею 12,8 кв.м., частину приміщення № 1-3 площею 8,3 кв.м., частину приміщення веранди № 1-1 площею 6,6 кв.м., сарай «Б», погріб «б», сарай «Г», туалет «Д», 1\\2 частину огорожі № 1 і № 2, а за [PERSON] визнано право власності в домоволодінні, розташованому в [ADDRESS] на 27/50 частини, виділивши в житловому будинку приміщення № 1-5 площею 3.2 кв.м., № 1-4 площею 6.2 кв.м., частину приміщення № 1-3 площею 12.1 кв.м., частину приміщення веранди № 1-1 площею 3.4 кв.м., погріб «а», літню кухню «В», прибудову «в», 1\\2 частину огорожі № 1 і № 2. За даним рішенням суду у спірному житловому будинку було влаштовано другий вхід до будинку. Рішення суду було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації. У подальшому виділені в натурі частки цього житлового будинку перебували у власності інших громадян, а на час виникнення спору між сторонами по справі вони є власниками, зокрема: [PERSON] належить 23/50 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2012 року, 27/50 частини належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 1998 року, про що ними не заперечується в суді. Право спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га за адресою [ADDRESS] за ними зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 лютого 2014 року (а.с. 5). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності на прибудову ухвалено встановити згідно з варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Суми експерт» (судовий експерт Лебедєва Валентина Анатоліївна) від 27 жовтня 2014 року № 49 наступний порядок користування земельною ділянкою площею 1000 кв.м за адресою [ADDRESS]: у користування [PERSON] виділити земельну ділянку загальною площею 401 кв.м, у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку цієї експертизи зафарбована блакитним кольором; у користування [PERSON] виділити земельну ділянку загальною площею 481 кв.м, у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку цієї експертизи зафарбована жовтим кольором; залишити у спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку двору площею 118 кв.м, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку даної експертизи не зафарбована (а.с.9-12). Вказане рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2015 року залишено без змін (а.с.6-8). Дані обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. З інших підстав, бажаючи припинити право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 49 від 27 жовтня 2014 року виконаний ТОВ «Суми експерт» (судовий експерт Лебедєва Валентина Анатоліївна) (а.с.14-17), за яким встановлено порядок користування земельною ділянкою між сторонами в рамках іншої цивільної справи № 583/2457/14-ц. Вирішуючи позов в межах заявлених вимог у відповідності до положень ст.11 ЦПК України суд виходить зі слідуючого. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом було роз'яснено сторонам про обов'язок надання доказів, однак допустимих, належних, переконливих доказів позивачем суду надано не було. Посилання позивача на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 49 від 27 жовтня 2014 року, який було виконано в рамках іншої цивільної справи № 583/2457/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності на прибудову (а.с.9-12) не дають суду підстав для виділення [PERSON] в натурі земельної ділянки площею 401 кв.м., так як у висновку не пропонувався варіант розподілу земельної ділянки між співвласниками, а запропоновано лише два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою , на підставі якого і встановлено вищевказаним судовим рішенням порядок користування земельною ділянкою згідно варіанту за № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 жовтня 2014 року №49. При цьому у користування [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 401 кв.м., у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку експертизи зафарбована блакитним кольором; у користування [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 481 кв.м., у тому числі під будівлями, городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку експертизи зафарбована жовтим кольором; залишено у спільному користуванні [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку двору площею 118 кв.м, яка в додатку 1 аркуш 2 до висновку даної експертизи незафарбована (а.с.9-12). Зазначений висновок експерта не може бути прийнятий судом до уваги в рамках даної справи як належний доказ з вищевказаних підстав. Крім того, самі ж сторони в суді зазначили, що неможливо розподілити земельну ділянку під двором, оскільки, немає можливості влаштувати окремий вхід у двір до частки будинку [PERSON] Посилання позивача у позові на ст.364 ЦК України є недоречним, оскільки дана норма не може бути в даному випадку застосована судом. Стаття 365 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Верховний суд України в своєму аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ зазначив, що ст. 364 та ст.365 ЦК України є різними за своєю природою. Стаття 364 ЦК України регулює питання добровільного припинення спільної часткової власності на вимогу власника, який бажає реалізувати право на виділ своєї частки, другою ж нормою регулюються правовідносини щодо припинення на вимогу інших співласників майна права особи на частку в спільній власності за відсутності не це її згоди й бажання, тобто примусово, а тому одночасне їх застосування за позовом однієї особи є помилковим. Положення ст. 364, так і ст. 365 ЦК України, які є взаємовиключними і одночасно застосовані судом бути не можуть. В ухвалі Верховного суду України від 23 червня 2010 року зазначається, що відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд враховує, що житловий будинок, співвласниками якого є [PERSON] - 23/50 частини, [PERSON] - 27/50 частини, залишається у спільній частковій власності, їх частки знаходяться на земельній ділянці кожного з них, вони є значними, земельна ділянка загальною площею 0,1 га має кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, реальний поділ земельної ділянки згідно запропонованого позивачем висновку судової будівельно-технічної експертизи неможливий, їм визначено судовим рішенням порядок користування земельною ділянкою, земельна ділянка під двором загальною площею 118 кв.м. залишається у спільному користуванні, призначення земельної ділянки однакове. Жодних підстав передбачених ст.ст. 365, 367 ЦК України для задоволення позову суд не вбачає. Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити повністю за необгрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed