Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

25 жовтня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визначити, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер 09 квітня 2017 року, належить по 1/4 частки земельної ділянки за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський кв-л, буд. 12/1. Позовні вимоги вони обґрунтовують тим, що на підставі рішення Славутицької міської ради Київської області № 322 від 08.07.2011 позивачу було видано державний акт на прав власності на земельну ділянку площею 0,0643 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський кв-л, буд. 12/1. Співвласниками даної земельної ділянки зазначено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 09 квітня 2017 року помер чоловік позивача [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, у тому числі частка земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський кв-л, буд. 12/1. При зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадщини позивачу було надано відповідь про неможливість вчинення цих дій без визначення спадкової частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності, що спонукало її звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та відповідачі не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнанням позову в повному обсязі відповідачами. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 339712, виданого на підставі рішення Славутицької міської ради Київської області № 322 від 08.07.2011 року, додатку до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 339712, вказана земельна ділянка площею 0,0643 га, розташованої за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський кв-л, буд. 12/1, належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 614846, виданого 20 лютого 1980 року Припятською міською радою Київської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 20 лютого 1980 року шлюб. Факт смерті [PERSON] 09 квітня 2017 року підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 - OK № 392450, виданим 11 квітня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. З\~\~витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 48744684 вбачається, що державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори зареєстровано спадкову справу за номером 61076971, номер у нотаріуса 83/2017. Як вбачається з оглянутої копії спадкової справи, [PERSON] за № 83/2017 заповіту не залишив. Отже, його спадкоємцями по закону першої черги відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~являється, зокрема, його дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON]. Відповідно до листа завідувача Славутицької державної нотаріальної контори № 648/02-14 від 05.10.2017 року в зв'язку із тим, що не визначена частка померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на нерухоме майно, роз'яснено процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Таким чином, оформити належним чином спадщину позивач не має можливості, оскільки в державному акті на право власності на нерухоме майно від 30.12.2011 року не було визначено частку, яка належить [PERSON]. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з абз. 5 п. 3.4. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 2\~ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За змістом ч. 1\~ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. З ч. 5\~ст. 89 Земельного кодексу України випливає, що розміри земельних часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є рівними, якщо інше не визначено законом або не встановлено судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Факт належності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частці земельної ділянки, площею 0,0643 га, розташованої за адресою: Київська область, м. Славутич, Бакинський кв-л, буд. 12/1, ніким не порушується та не оспорюється, визнається відповідачами, що свідчить про відсутність спору з даного питання, а тому воно не потребує підтвердження в судовому порядку, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках з кожного підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial