Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

24 квітня 2015 року, [PERSON], (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON], (далі по тексту Відповідач) та просить суд змінити розмір аліментів, який встановлено відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 06.06.2011 року, збільшивши його з 200.00 грн., на 500.00 грн., на своє утримання та стягувати з відповідача, щомісячно, на її користь протягом всього часу її інвалідності, починаючи з дня предявлення позову, допустити його до негайного виконання, і відкликати з ВДВС Олевського районного управління юстиції у Житомирській області виконавчий лист № 2-102/2011 від 16.06.2011 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області № 2-102/11 від 06.06.2011 року на її користь з відповідача стягнуті аліменти на утримання непрацездатної, колишньої дружини в розмірі 200.00 грн., щомісячно, починаючи з 11.01.2011 року, дня подачі позову, до 29.02.2012 року, закінчення строку дії посвідчення інваліда, оскільки під час перебування у шлюбі вона визнана інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання. В даний час вона визнана інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання до 01.06.2016 року, потребує постійного лікування, оперативного втручання та оздоровлення, відповідне харчування, одяг, однак не може цього робити через брак коштів, оскільки крім соціальної пенсії, як непрацездатна особа наразі нічого не отримує та будь-яких доходів не має. Відповідач же є фізичною особою-підприємцем, отримує на її думку великі прибутки, утриманців не має, тобто має можливість її утримувати. За таких обставин просить підвищити розмір аліментів до 500.00 грн. Позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, із підстав, що наведені у позовній заяві та доданих у судовому засіданні письмових доказів, просять суд задовольнити позов до відповідача у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечує, мотивуючи тим, що він не може надавати утримання колишній дружині у розмірі, більшому, ніж визначено раніше, оскільки його доходи значно зменшилися, порівняно із 2011 роком роком винесення рішення про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини. Крім того сам потребує допомоги, оскільки хворіє на цукровий діабет, потребує постійного лікування два рази на рік в умовах стаціонару, що тягне за собою значні витрати на лікування, створив нову сімю, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, є єдиним годувальником сімї, ждуть народження другої дитини. Вважає, що позивачка може працювати і отримувати додаткове утримання від своїх трьох повнолітніх дітей, вона також отримує пенсію, а також має рухоме і нерухоме майно, що було поділено між ними за рішеннями Олевського районного суду Житомирської області від 01.02.2013, 30.04.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 13.10.2014 року, яке має можливість продати чи/або передати в оренду і мати додаткові доходи. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON], до [PERSON], про зміну розміру аліментів підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Так предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Судом встановлено, що 06 листопада 1987 року Виконавчим комітетом Жеревецької сільської ради Лугинського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 22. (рішення суду від 05.01.2011 року № 2-10/11). Згідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області № 2-10/11 від 05.01.2011 року про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до копії посвідчення, серії АЗ № 360123 від 01.04.2011 року, [PERSON] з 17 лютого 2010 року, тобто під час шлюбу встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання, (а.с.10). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області № 2-102/11 від 06.06.2011 року, з відповідача [PERSON], на користь позивачки [PERSON], стягнуто кошти (аліменти) на її утримання, у твердій грошовій сумі, в розмірі 200.00 грн., щомісячно, починаючи з 11.01.2011 року, дня подачі позову до 29.02.2012 року закінчення строку дії посвідчення інваліда, (а.с.4-6). Стягнення аліментів на колишню дружину мотивоване тим, що [PERSON], стала непрацездатною (інвалідом ІІІ групи) під час шлюбу. На підставі такого рішення судом виданий виконавчий лист, який предявлено позивачем до виконання. Згідно довідки-розрахунку від 04.06.2015 року (а.с.82) виконавчий лист перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області, де нараховуються аліменти на утримання [PERSON], в розмірі 200.00 грн., щомісячно, і станом на 01.06.2015 року мається заборгованість [PERSON], перед [PERSON], по сплаті аліментів на її утримання в сумі 4100.00 грн., яка відповідачем погашена до закінчення розгляду даної справи по суті, (а.с.83,83 а). Правовідносини щодо утримання подружжя врегульовані главою 9 (статті 75-91) СК України. Відповідно до ч.2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 цієї статті, непрацездатним вважається той із подружжя, який, зокрема, є інвалідом Ш групи. Відповідно до ч.4 цієї статті один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Приписами статті 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 79 СК України, якщо один з подружжя одержує аліменти у звязку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документу про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до ч.3 ст.80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ч. 2 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач рішенням МСЕК від 25.05.2015 року визнана інвалідом ІІІ групи до 01.06.2016 року, протипоказана тяжка фізична праця, тобто може виконувати лише легку працю, що підтверджується довідкою МСЕК № 222171, (а.с.81). Таким чином, право позивача на отримання аліментів від відповідача триває. Як видно із виписки медичної карти стаціонарного хворого № 1153, медичних призначень, виписного епікризу, позивач потребує постійного тривалого лікування в умовах стаціонару, санаторно-курортного лікування, що вимагає великих матеріальних затрат. Згідно довідки УПФУ в Олевському районі № 1035/04 від 02.03.2015 року, позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1049.00 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб (949 грн.). Тобто з врахуванням витрат на оперативне втручання та лікування в умовах стаціонару, відповідно до ч.4 ст. 75 СК України, доходів позивача недостатньо для забезпечення їй прожиткового мінімуму. Розмір аліментів, визначений попереднім судовим рішенням, ґрунтувався на розмірі прожиткового мінімуму, визначеного на 2011 рік (764 грн.), який на даний час збільшився. З огляду на наведене, суд вважає справедливою в даному випадку вимогу позивача про збільшення розміру аліментів, однак вважає розумною суму у 350.00 грн., щомісяця, оскільки позивачка крім пенсії має у власності 1/2 частки магазину-кафе та 1/2 частки іншого рухомого майна, (а.с.66-75). Суд вважає, що відповідач може надавати позивачці таку матеріальну допомогу, адже розмір його чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік (а.с.42) складає 18985.06 грн., таким чином розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу становить 1582.09 грн. Разом із тим, враховуючи наявність у відповідача на утриманні однієї неповнолітньої особи, та потреби у особистому лікуванні два рази на рік (а.с.36-39), є фізичною особою-підприємцем, має у власності 1/2 частку магазину-кафе, де здійснює підприємницьку діяльність, 1/2 частки іншого рухомого майна, яке використовує у підприємницькій діяльності, і відповідно має доходи, суд вважає, що сплата аліментів колишній дружині в сумі 350.00 грн., щомісяця, суттєво не погіршить його матеріального становища і не ущемить права неповнолітньої дитини на утримання від батька, адже після сплати обовязкових платежів у відповідача залишиться дохід, більший за прожитковий мінімум. При цьому суд враховує наявність у сторін трьох повнолітніх дітей: двох дочок та сина. Однак, право на таке утримання від повнолітніх дітей мають як позивач, так і відповідач, але цим правом вони не скористалися. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 75, 76, 79, 80 СК України, ч.4 ст. 223 ЦПК України позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів слід задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини в розмірі 350.00 грн., щомісяця, з дня звернення до суду з наданим позовом, на період інвалідності позивача, тобто до 01.06.2016 року. Виданий раніше виконавчий лист слід відкликати з виконання. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» то в силу ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача в сумі 243 грн., 60 коп., на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial