Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

24.11.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 03.07.2020 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідач є військовослужбовцем та проходить службу в Збройних Силах України (далі ЗСУ), постійно змінює місце проходження служби, зокрема в зоні ООС, у зв`язку з чим фактично він проживає окремо, а донька проживає з позивачем. Останнім часом у зв`язку з перебоями у виплаті грошового забезпечення рівень життя погіршився, та з того часу дитина знаходиться на утриманні позивача. В цей же час, чоловік має офіційне місце роботи, де має отримувати стабільний дохід: він працює начальником зв`язку командиром взводу управління командира артилерійського дивізіону 40 окремої артилерійської бригади оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ ЗСУ, військової частини [NUMBER] . Будь-яких інших осіб на утриманні він не має, є особою працездатного віку. Таким чином, він має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки. Посилаючись на положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 180182 Сімейного кодексу України (далі СК України), ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] розміром 70 відсотків з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову і до досягнення донькою повноліття. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі із розглядом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено перше судове засідання на 16.12.2021. Водночас, цією ухвалою сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивачем копія ухвали про відкриття провадження отримана 02.12.2021. Відповідачем копія ухвали, позовної заяви з додатками отримані 02.12.2021, що підтверджується його підписом на супровідному листі. 06.12.2021 через канцелярію від відповідача надійшла заява про визнання позову в порядку ст. 206 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК України). Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 03.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.07.2020 Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 448. Від шлюбу сторони мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14.05.2021 Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 291. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорту Серії [NUMBER] , виданого 11.05.2006 Ворошиловським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області. При цьому, з копії довідки № 0000452773 від 05.01.2018, виданої Управлінням праці та соціального населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району випливає, що позивач взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є військослужбовцем та проходить службу в ЗСУ на посаді начальника зв`язкукомандира взводу управління командира артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] , що підтверджується копією витягу з наказу начальника Генерального штабу ЗСУ від 26.02.2021 № 27/ДСК. З наведеного можливо дійти висновку, що на теперішній час сторони проживають окремо, оскільки відповідач проходить службу в ЗСУ. Дитина сторін знаходяться на утриманні матері, позивача у справі, з нею проживає, що, зокрема, випливає зі змісту позовної заяви. При вихованні дочки позивач несе усі витрати, необхідні для забезпечення її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачено ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що між сторонами немає домовленості відносно утримання дитини, зокрема, стосовно першочергових витрат на неї. Відповідач працевлаштований, аліменти нікому не сплачує, стягнення по виконавчим документам з нього не проводиться, інших дітей не має. Відповідачем зазначені обставини не заперечуються, що підтверджується його заявою про визнання позову. За таких обставин, суд доходить висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів суд враховує таке. За приписами частин 1 і 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) \~ \~ \~ \~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) \~ \~ \~ \~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) \~ \~ \~ \~інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як роз`яснено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Україною 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, та на підставі вищенаведених положень законодавства, суд вважає можливим встановити відповідачу розмір належних до сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 70 відсотків з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позову і до досягнення донькою повноліття. Підсумовуючи все вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України стягування аліментів необхідно присудити із дня пред`явлення [PERSON] до суду позову, тобто з 24.11.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved