Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

26.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім неї, зареєстровані та проживають її дочка [PERSON] та онук [PERSON] . Також за вказаною адресою зареєстрований, але постійно не проживає відповідач, онук [PERSON] , який восени 2016 року, забравши всі свої речі, виїхав на постійне місце проживання в невідомому напрямку. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила справу розглянути без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечула. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на нерухоме майно, виданого 24.02.1989 року Виконавчим комітетом Червономотовилівської сільської ради, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до рішення Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області від 274.10.2008 року про перейменування назв вулиць та провулків сіл Червономотовилівської сільської ради, вулицю Жовтневу перейменовано на вулицю Васильківська. Згідно довідки Мотовилівської сільської ради від 21.02.2019 року за № 153, [PERSON] проживає та зареєстрована у [ADDRESS] , її онук [PERSON] за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) не проживає з 2016 року по даний час. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 21.02.2019 року комісією в складі депутатів Мотовилівської сільської ради Фастівського району та сусідів, встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , дочка [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] у вказаному будинку не проживає з 2016 року, в будинку його особисті речі відсутні. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначила позивач в своїй позовній заяві, відповідач по справі, за адресою реєстрації не проживає. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків здійснюються тільки нею. Також, факт не проживання відповідача [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонамищодо користування вказаним житлом. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причинзнайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved