Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

25.11.2017 позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши яку 21.12.2018, зазначила, що з 1986 по 2002 роки працювала в селі Халеп'я Обухівського району вчителем. Як молодому спеціалістові їй, був виданий ордер №11750 від 17.05.1991 на вселення в службове приміщення [ADDRESS]. Позивач вселилась в дане приміщення разом з членами своєї сім'ї, зареєструвала там своє місце проживання та своїх дітей. 30.09.2008 рішенням Халеп'янської сільської ради вказана квартира прийнята у комунальну власність. В листопаді 2008 позивач звернулась до Халеп'янської сільської ради про приватизацію вказаної квартири, як особа яка прожила в ньому більше десяти років, проте у надані такого дозволу їй було відмовлено. 01.11.2017, після отримання довідки про склад зареєстрованих осіб в даній квартирі, їй стало відомо що в даному будинку зареєстровані ще відповідачі [PERSON], дата реєстрації з 12.04.2011 та його діти [PERSON], дата реєстрації 17.03.2015 та [PERSON], дата реєстрації 09.02.2018, які з позивачем в родинних відносинах не перебувають. Відповідач [PERSON] без дозволу позивача незаконно вселився у дану квартиру в квітні 2011 року. До початку 2011 року позивач постійно проживала в даному будинку, здійснила добудову, зберігала особисте майно, проте в зв'язку з сімейними обставинами (тривалою хворобою позивача та її родичів) була тимчасово відсутня у квартирі [ADDRESS], проте повернувшись до квартири в 2011 році виявила, що в квартира опечатана та змінений замок. Як повідомив сільський голова Халеп'я, позивач втратила право на проживання у квартирі яка є комунальною власністю, таким чином позивач вважає, що відбулось її незаконне примусове виселення. В квітні 2011 року позивач отримала можливість забрати свої речі з квартири та виявила, що деякі її речі виставлені на вулицю, а іншими речами користується відповідач [PERSON], на її скарги на незаконне виселення реакції не було. Про видачу ордера від 16.09.2009 [PERSON] на право зайняття квартири, позивач дізналась лише в квітні 2018 році. Разом з тим, відповідач [PERSON] почав проживати в спірній квартирі лише 2011 року, що є незаконним, а ордер вже був не чинним. Таким чином, позивач вважає, що порушено її право на проживання, іншого житла у неї не має, просить вважати не проживання в квартирі з поважних причин та просить вважати пропущений строк позовної давності з поважних причин, оскільки про наявність ордеру дізналась лише в 2018 році. В зв'язку з цим, просить визнати дії Халеп'янської сільської ради неправомірними, визнати недійсним ордер виданий на ім'я [PERSON], вселити її у спірну квартиру та продовжити шестимісячний строк на збереження права проживання в квартирі. 06.04.2018 Халепянська сільська рада подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на обґрунтування якого вказала, що відповідачу рішенням виконкому Обухівської районної ради від 14.05.1991 №164 та на підставі ордеру на службове житлове приміщення від 14.05.1991 №1170 була надана [ADDRESS]. Сімя відповідача складалась з чотирьох осіб чоловіка відповідача та двох дітей. Відповідач працювала вчителем. В 1995 році відповідач разом з сімєю виїхала з квартири та вивезла речі, а з 2001 року не працює в Халепянській школі, та не оплачувала комунальні послуги. Рішенням сільської ради від 30.09.2008 дана квартира прийнята у комунальну власність як службове житло, про що був складений відповідний акт. Також складались акти про не проживання в квартирі відповідача за період з серпня 2008 по червень 2009 та з червня 2012 по травень 2013. В 2009 році відповідачу було відмовлено у наданні права на приватизацію спірної квартири. В зв'язку з не проживанням відповідача в спірній квартирі рішенням виконкому 16.09.2009 вирішено видати ордер на проживання у квартирі [PERSON], який там проживає разом з сім'єю з 2009 року по теперішній час. В зв'язку з тим, що відповідач не проживає в даній квартирі більше шести місяців, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на проживання в [ADDRESS]. 24.05.2018 представником [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач за зустрічним позовом заперечує проти задоволення зустрічного позову, вказавши, що постійно проживала в [ADDRESS]. Проте, після тимчасової відсутності в 2011 році виявила, що замок в квартирі змінений, квартира опечатана і в подальшому в квартирі проживала інша особа. Таким чином, відповідач примусово була позбавлена права проживання в спірній квартирі та мала перешкоди в користуванні даною квартирою. Акти про не проживання з серпня 2009 року не відповідають дійсності, оскільки в цей час вона проживала в квартирі, проте працювала в місті Києві та цілий день знаходилась на роботі. В зв'язку з цим, просить в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. В квітні 2018 року представник Халепянської сільської ради подав клопотання про застосування до первісних позовних вимог строків позовної давності в зв'язку з тим, що позивач за первісним позовом звернулась до суду поза межами трирічного строку. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник уточний первісний позов підтримала в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову заперечили, додатково пояснили, що з позивач проживала в спірній квартирі з 1986 по 2002 роки, з двома дітьми. В 2011 році позивач допомагала донькам у догляді за дітьми у яких були проблеми зі здоров'ям, в зв'язку з тим, тимчасово не проживала у спірній квартирі. Коли проїхала до квартири в 2011 році вона була опечатана а потім там почав проживати відповідач, тому і не мала змоги там проживати. частину речей їй повернув відповідач, частина пропала. В 2012 році хотіла приватизувати квартиру, проте їй було відмовлено. Сплачує весь час податок на землю під вказаним будинком та сплачувала інші комунальні послуги до 2011 року. Щодо актів про не проживання, заперечує їх достовірність, оскільки вони є ідентичними, невідомо коли складені, крім того, на протязі робочого дня її ніколи не було вдома. Робила там ремонти та інші покращення. Щодо строку позовної давності, вказує, що з 2011 року хворіли її внуки тому вона весь час приділяла їх лікуванню, тому не мала змоги усунути порушення щодо не допуску у проживанні. Щодо оскарження ордеру відповідача, то про його існування стороні позивача стало відомо лише в 208 році, оскільки її ніхто не повідомляв про його наявність та реєстрацію відповідачів, тому вважає, що строк позовної давності по вимозі про оскарженню ордеру на вселення не пропущений. В судовому засіданні представник Халеп'янської сільської ради та відповідача [PERSON] проти первісного позову заперечив в повному обсязі, заявив клопотання про застосування строку позовної давності до первісного позову. Вказав, що позивачу ще 2011 року було відомо про проживання відповідача у спірній квартирі, поважні причини до його поновлення відсутні. Відповідач правомірно проживає в спірній квартирі, оскільки позивач не проживає там з 2009 року, квартиру вона залишила добровільно, тому просить зустрічний позов задовольнити та визнати [PERSON], такою, що втратила право користування спірною квартирою. В судовому засіданні відповідач [PERSON], який є законним представником відповідачів [PERSON], [PERSON], проти первісного позову заперечив, зустрічний позов просив задовольнити. Додатково вказав, що проживає з селі Халеп'я Обухівського району з 2007 року, де працює священиком. До 2011 року винаймав житло. В квітні 2011 року сільський голова дав йому ключі та надав ордер на вселення в [ADDRESS]. Квартира була опечатана, були наявні деякі речі позивача, крісла, шкафчик, проте квартира виглядала так, що в ній вже давно ніхто не проживає. В 2011 році позивач звернулась до відповідача про повернення речей, які він повернув, за деякі речі виплатив компенсацію, жодних претензій позивач не висловлювала, більше до квартири вона жодного разу не приходила, їй було відомо з 2011 року, що він там проживає. Про те, що позивач там зареєстрована йому стало відомо в 2013 році, коли вона виявила бажання приватизувати дану квартиру. В подальшому домовлялись з позивачем про компенсацію, проте спільної згоди не дійшли. Проживає та зареєстрований в даній квартирі в 2011 році разом з дружиною та малолітніми дітьми, які там зареєстровані, іншого житла не має. Позивач там не проживає з 2011 року, коли складались акти про не проживання позивача, члени комісії завжди заходили в будинок. До первісного позову просить застосувати строк позовної давності, зустрічний позов підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Відповідно до ордеру № 11750 від 17.05.1991 [PERSON], на сім'ю із трьох чоловік отримало право на зайняття службового жилого приміщення площею 28 кв.м. за адресою [ADDRESS], підстава рішення виконкому Обухівської районної ради ввід 14.05.1991 № 164. Відповідно до паспорту серії [NUMBER] виданого 04.02.1999 на ім'я [PERSON], остання зареєстрована в [ADDRESS] з 24.02.1999. Відповідно до Халеп'янської сільської ради Обухівського району від 28.09.2007 № 362, [PERSON], відповідно до погосподарської книги № 4 особовий рахунок [NUMBER] дійсно зареєстрована за адресою в [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження двохквартирного житлового будинку від 26ю08.2006 за адресою [ADDRESS] , який належить СВК «Борсфен 2000», встановлено, що будинок знаходиться у задовільному стані. Відповідно до актів від 19.08.2008, 30.09.2008, 31.10.2008, 28.11.2008, 31.12.2008, 30.01.2009, 27.02.2009, 31.03.2009, 24.04.2009, 29.05.2009, 26.06.2009 було проведено обстеження на предмет проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS]. При обстеженні було встановлено, що [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але з 1995 року по даний час к квартирі не проживає, місце проживання [PERSON] - с.Трипілля. Відповідно до довідки Халепянської сільської ради від 16.05.2013 № 126, договір найму службової квартири за адресою [ADDRESS]. між сільською радою та [PERSON] не заключався і кошти по квартплаті не надходили. Відповідно до актів від 27.06.2012, 25.07.2012, 28.08.2012, 26.09.2012, 24.10.2012, 21.11.2012, 26.12.2012, 23.01.2013, 27.02.2013, 26.03.2013, 24.04.2013, 28.05.2013 було проведено обстеження на предмет проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS]. При обстеженні було встановлено, що [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але з 1995 року по даний час к квартирі не проживає, місце проживання [PERSON] - с.Трипілля. Відповідно до довідки КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» від 25.10.2017 № 927, станом на 29.12.2012 за адресою [ADDRESS] на праві комунальної власності зареєстрований двохквартирний житловий будинок, згідно свідоцтва про право власності виданого 19.01.2009. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2009 двохквартирний житловий будинок [ADDRESS] на праві комунальної власності належить територіальній громаді Халеп'янської сільської ради, на підставі рішення виконкому Халеп'янської сільської ради від 15.10.2008 №22-10. Відповідно до рішення виконавчого комітету Халепянської сільської ради Обухівського району Київської області від 16.09.2009 № 21-2 видано ордер №2 на службове жиле приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] священику. Відповідно до ордеру на службове жиле приміщення від 16.09.2009 [PERSON] надано право на зайняття службового жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення виконкому 16.09.2009 № 21-2. Відповідно до довідки виданою Халеп'янською сільською радою від 01.11.2017 № 522 квартирі [ADDRESS] постійно зареєстровані [PERSON] з 17.09.1991, [PERSON] з 12.04.2011, [PERSON] з 17.03.2015. Відповідно до довідки виданою Халеп'янською сільською радою від 21.02.2018 [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає за [ADDRESS] Враховуючи досліджені докази по справі, судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо права проживання сторін в квартирі в [ADDRESS] Обухівського району Київської області. Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.3 ЖК України, житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР. Таким чином, встановивши, що в даних правовідносинах наявний спір про право проживання відповідача, суд застосовує до спірних правовідносин норми житлового законодавства України. Згідно ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Відповідно ст.59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач вселилась та проживала з спірній квартирі з 1991 року відповідно до отриманого ордеру. Як вбачається з досліджених судом актів про не проживання позивача з 19.08.2008 по 26.06.2009, остання не проживала за адресою [ADDRESS]. Позивач заперечувала дані обставини, проте визнала що не проживала в даній квартирі з квітня 2011 року до теперішнього часу, що підтверджується пояснення позивача та відповідача [PERSON], крім того саме з квітня 2011 року позивачу [PERSON] достеменно було відомо, що в спірній квартирі проживає відповідач [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з квітня 2011 року позивач [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS], та саме з цього часу в даній квартирі проживає відповідач. В уточненій позовній заяві позивач за первісним позовом просить визнати дії Халеп'янської сільської ради щодо видачі відповідачу [PERSON] ордеру № 2 від 16.09.2009 про вселення в службове приміщення за адресою [ADDRESS] неправомірними та визнати даний ордер недійсним. Як встановлено в судовому засіданні Халеп'янською сільською радою видано ордер на вселення відповідача в спірну квартиру, на яку вже був виданий ордер на вселення № 11750 від 17.05.1991 на ім'я [PERSON] Зважаючи на те, що ордер був виданий на квартиру, на який вже був виданий ордер раніше, суд визнає факт порушення прав позивача та неправомірні дії Халеп'янської сільської ради щодо видачі відповідачу [PERSON] ордеру № 2 від 16.09.2009 про вселення в службове приміщення за адресою [ADDRESS], оскільки на час видачі даного ордеру, квартира в розумінні ст.58 ЖК України не була вільною. Стороною відповідачів заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки позивач знала про порушення свого права з 2011 року. Сторона позивачів заперечувала щодо того, що [PERSON] було відомо при видачу ордеру з 2011 року, оскільки про наявність ордеру їй стало відомо лише в 2018 року при подачі зустрічного позову. Крім того, просить суд визнати причини пропуску строку позовної давності з поважних причин, оскільки з 2011 року вона та члени її родини хворіли та тривалий час знаходились на лікуванні. Щодо застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Як вказано в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 провадження №61-12002св.18 порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що вживаються в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16). Як зазначено вище, позивачу будо відомо, що відповідач проживає постійно з спірній квартирі з 2011 року. На час розгляду справи в квартирі зареєстровані та проживають двоє малолітніх дітей відповідача. Суду не надано належних та допустимих доказів, що позивач не могла довідатись про порушення свого права щодо видачі відповідачу [PERSON] ордеру № 2 від 16.09.2009 про вселення в службове приміщення за адресою [ADDRESS], в визначений ст.59 ЖК України трьохрічний строк для оскарження видачі ордеру, який розпочався з дня його видачі. Також суду не надано належних та допустимих доказів поважність пропуску строку позовної давності, оскільки з 2011 року позивач зверталась до сільської ради та суду з приводу даної квартири, а від так мала можливість звернутись у визначений строк з вимогами щодо оспорювання видачі ордеру. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за первісним позовом щодо визнання дії Халеп'янської сільської ради щодо видачі відповідачу [PERSON] ордеру № 2 від 16.09.2009 про вселення в службове приміщення за адресою [ADDRESS] неправомірними та визнання даного ордер недійсним, з підстав пропущення строку позовної давності. Щодо позовних вимог по первісному позову про виселення відповідачів, суд виходить з наступного. Згідно ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Згідно ст.166 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст.177 ЖК України, у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, що визнається позивачем, в спірній квартирі вона не проживає з 2011 року, що підтверджується актами про не проживання. Відповідач проживає постійно в даній квартирі з 2011 року на підставі ордеру, який не визнається в судовому засіданні недійсним. Інших підстав для виселення позивачем не зазначено. Таким чином, відсутні правові підстави, які передбачені ст.ст.71, 109 166, 177 ЖК України для виселення відповідачів з займаної квартири, а від так первісний позов в цій частині також не підлягає до задоволення. Щодо зустрічного позову про визнання особи, такою, що втратила право на проживання в спірній квартирі, та вимог первісного позову про продовжити пропущений шестимісячний строк шляхом збереження за позивачем спірної квартири. Як встановлено в судовому засіданні, що визнається позивачем, в спірній квартирі вона не проживає з 2011 року, що підтверджується актами про не проживання. Відповідач проживає постійно в даній квартирі з 2011 року на підставі ордеру, який не визнається в судовому засіданні недійсним. Позивач на заперечення вимог зустрічного позову вказує на те, що в 2011 році квартира була опечатана та змінені замки до вхідних дверей. Разом з тим, суду не надано доказів, що позивачу з 2011 року по час звернення до суду, тобто протягом всього часу чинились явні перепони щодо вселення та можливості проживати в даній квартирі, а від так суд визнає позивача таким, що втратила право на проживання в спірній квартирі з підстав не проживання в ній більше шести місяців. Крім того, підстав для задоволення вимог про продовження пропущеного строку шляхом збереження за позивачем спірної квартири суд не вбачає, оскільки не надано доказів поважності його пропуску протягом такого тривалого часу. Підстав для застосування строку позовної давності в цій частині первісного позову суд не вбачає. Таким чином, первісний позов не підлягає до задоволення а зустрічний позов задоволено в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення зустрічного позову в повному обсязі, слід стягнути з відповідача на користь позивача, сплачені судові витрати за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 1762 грн.

Outcome: approved