Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-22 00:00:00

26 липня 2016 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою, у якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 25 630,00 грн., які були передані у формі завдатку [PERSON] за укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11.04.2016р. між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до якого відповідач зобовязувався продати належні йому будинок та земельну ділянку. Договір мав бути вчинений за ціною 40000,00 доларів США і в термін не пізніше 12 липня 2016р. На підтвердження своїх зобовязань, вона передала відповідачу 1000,00 доларів США завдатку. Кошти на придбання будинку та земельної ділянки, вона позивачка, мала намір отримати із реалізації квартири у м. Львові, де одним із співвласників є її неповнолітній син. Для того, щоб отримати згоду органу опіки та піклування, вона повинна була надати докази того, що будинок, який буде придбано, перебуває у належному стані. Для цього, 22.05.2016р. за згодою з відповідачем, був проведений огляд будинку експертом з технічного обстеження будинків і споруд, і який висновок про незадовільний стан будинку. Після цього вона просила відповідача повернути їй сплачені кошти, однак такий відмовився повернути суму отриманих коштів за попереднім договором. В судовому засіданні 31.10.2016р. позивачка підтримала такі вимоги з підстав наведених у позовній заяві. В подальшому, подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, однак в судовому засіданні 31.10.2016р. представники відповідача [PERSON] та [PERSON] заперечили проти таких вимог вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. В подальшому, у судові засідання, які були призначені на 05.12.2016р. та 23.12.2016р. ані відповідач, ані його представники не прибули, хоча про час та місце слухання були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про розгляд справи та поштові повідомлення про вручення повісток (а.с. 92,94,99). Зокрема, щодо неявки в судове засідання 05.12.2016р. суд визнає таку неявку без поважних причин, навіть не зважаючи на наявність заяви представника [PERSON] про відкладення розгляду справи, так як така неявка судом визнана без поважних причин через відсутність будь-яких доказів перебування представника в іншому суді. Відтак, з огляду на положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, причому через присутність представників відповідача у судовому засіданні 31.10.2016р., а також відсутність згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, суд не знаходить підстав для ухвалення заочного рішення у даній справі. Третя особа [PERSON] в судове засідання 31.10.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав, однак в подальшому не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомленим належним чином про час та місце судового слухання. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1489 га. та житлового будинку площею загальною площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Камянка-Бузький район, смт. Запитів, вул. Київська, 112 (а.с. 10-11, 13-14). 11 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с. 5-7), за умовами п. 1.1. якого сторони домовились про те, щоб не пізніше 12.07.2016р. укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Пунктом 2.1. цього договору сторони визначили, що продаж буде вчинено за 40 000,00 доларів США. Відповідно до п. 3.1. цього договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передає [PERSON] грошову суму у розмірі 1000,00 доларів США, що на день підписання становить 25 630,00 грн. Згідно звіту про проведення технічного обстеження індивідуального житлового будинку по вул. Київській, 112 в с. Запитів Камянка-Бузького району Львівської області, щодо подальшої безпечної експлуатації міститься висновок що подальша безпечна експлуатація такого будинку неможлива через виявлені численні недоліки (грибок стін, частково не зєднане покриття, неякісна гідроізоляція та ін.) (а.с. 27-42). [PERSON] звернулась до [PERSON] із вимогою про повернення коштів у сумі 1000,00 доларів США, і він таку отримав 18.06.2016р. (а.с. 49,50). Розглядаючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частина 2 цієї статті визначає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Верховний Суд України у своїй Постанові від 13.02.2013р. № 6-176цс12 зазначив, що, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Проаналізувавши фактичні обставини даної справи, суд дійшов до висновку,що сплачена [PERSON] за попереднім договором [PERSON] сума у розмірі 1000,00 доларів США є авансом, так як жодної вказівки на те, що така сума є завдатком, умови попереднього договору не містять. Крім того, враховуючи вищенаведену правову позицію ВСУ, суд вважає за необхідне відзначити, що забезпечення виконання зобовязання може мати місце у випадку наявності самого зобовязання, а так як в даному випадку мало місце укладення попереднього договору, то відсутнім є обєкт забезпечення, що додатково підтверджує необхідність кваліфікації переданої суми як аванс. Тому, оскільки факт отримання [PERSON] від [PERSON] суми коштів у розмірі 1000,00 доларів США не заперечується сторонами по справі, а також доводиться умовами підписаного попереднього договору, то суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Причому, вирішуючи дану справу суд не вирішує питання щодо того, з чиєї вини не був укладеним основний договір купівлі-продажу, так як вимога про стягнення штрафу судом залишена без розгляду на підставі заяви позивачки. Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн., як такий, що є мінімальною ставкою судового збору на час звернення до суду із позовом.

Outcome: approved