Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

24 грудня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача із вищевказаною позовною заявою, яка вмотивована тим, що 25 листопада 2000 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (дівоче прізвище, - [PERSON]), було укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №646. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, - [PERSON], [INFO]. Вказувала на ті обставини, що сімейні стосунки між сторонами не складаються із-за неналежного виконання своїх обов'язків одного із подружжя, а саме відповідачем [PERSON], котра майже два роки займається тільки своїм кар'єрним життям, що як наслідок призвело до того, що вихованням дитини займається тільки позивач, а відповідач останнім часом навіть не проживає з сім'єю, де саме вона проживає не відомо, за дитиною не доглядає, материнське піклування їй не надає, не цікавиться навчанням дитини, а також не надає допомогу на утримання дитини. Посилалася на ті обставини, що підтвердженням того, що відповідач не проживає з позивачем [PERSON] та своєю донькою [PERSON] є Акт встановлення місця проживання від 14 грудня 2015 року, відповідно до якого встановлено факт не проживання відповідача [PERSON] з початку 2014 року за адресою: [ADDRESS], та що вихованням дитини займається батько. Відповідно до довідки №443 від 10 грудня 2015 року, виданої КЗШ І-ІІІ ступенів №103, [PERSON] навчається в «9-В» класі Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №103 Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідно до характеристики виданої КЗШ І-ІІІ ступенів №103 на [PERSON] зазначено, що вона добре навчається, активно приймає участь в житті школи та класу, має зразкову поведінку є президентом класу і що її вихованням займається батько [PERSON], здійснює контроль за її поведінкою та навчанням, матеріально забезпечує доньку, мати [PERSON], вихованням дитини не займається, з родиною не проживає. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї складеного за участі заступника директора з виховної роботи [PERSON] та соціального педагога [PERSON], класного керівника [PERSON] КЗШ І-ІІІ ступенів №103 обстежено матеріально-побутові умови сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], в ході обстеження виявлено, що мати [PERSON] з родиною не проживає, що умови для проживання дитини гарні, наявний куточок для її навчання та розвитку, між батьком та донькою є порозуміння, вони проводять свій вільний час разом, є проблеми у спілкування матері з донькою, так як мати не займається вихованням дитини по причині не проживання з родиною. Зазначала, що позивач [PERSON] забезпечує свою сім'ю усім необхідним, має дохід від своєї приватної діяльності, відповідно до свідоцтва та витягу зареєстрований фізичною особою-підприємцем, та відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2014 рік сума його доходу становила 875528,00 гривень. Матір дитини намагається на даний період часу забрати доньку проживати з нею, для позивача важливим є визначення місця проживання доньки з ним як батьком так як в його родині добрі стосунки, донька відвідує школу яка їй подобається і в якій в неї є друзі, при цьому проживання з матір'ю не має визначеності щодо можливості [PERSON] утримувати дитину, так як працює вона фітнес тренером у спортивному клубі «Біофлай» та отримує мінімальну заробітну плату, і з місцем проживання матері взагалі нічого не зрозуміло, тому для дитини це може бути великим стресом. На даний період часу сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини, крім того відповідач при намаганні відвідати доньку вчиняє сварки з приводу їхнього спілкування. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої дитини, - [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця з всіх видів заробітку на користь позивача, на утримання неповнолітньої дитини, доньки, - [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, скористався правом представництва своїх інтересів. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] (а.с.6, 7) надала пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі позивача, відповідача та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 25 листопада 2000 року між позивачем [PERSON] (а.с.8, 9) та відповідачем [PERSON] (а.с.10, 11) (дівоче прізвище, - [PERSON]), було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №646 (а.с.12), який на даний час не розірвано. З копії свідоцтва про народження від 10 серпня 2001 року, [NUMBER], виданого виконкомом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області вбачається, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, - [PERSON], [INFO] (а.с.12), яка згідно довідки №443 від 10 грудня 2015 року, виданої за підписом директора Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №103 Криворізької міської ради Дніпропетровської області, є ученицею «9-В» класу (а.с.13). Відповідно до характеристики виданої КЗШ І-ІІІ ступенів №103 Криворізької міської ради Дніпропетровської області на [PERSON], [INFO] зазначено, що остання добре навчається, активно приймає участь в житті школи та класу, має зразкову поведінку, є президентом класу і що її вихованням займається батько [PERSON], здійснює контроль за її поведінкою та навчанням, матеріально забезпечує доньку, при цьому, мати [PERSON], вихованням дитини не займається, з родиною не проживає (а.с.14). [PERSON] встановлення місця проживання від 14 грудня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] з початку 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS], вихованням дитини займається батько (а.с.16). Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї складеного за участі заступника директора з виховної роботи [PERSON] та соціального педагога [PERSON], класного керівника [PERSON] КЗШ І-ІІІ ступенів №103 обстежено матеріально-побутові умови сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], в ході обстеження виявлено, що мати [PERSON] з родиною не проживає, що умови для проживання дитини гарні, наявний куточок для її навчання та розвитку, між батьком та донькою є порозуміння, вони проводять свій вільний час разом, є проблеми у спілкування матері з донькою, так як мати не займається вихованням дитини по причині не проживання з родиною (а.с.15). З наданих суду документів вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, та отримує достатній дохід, необхідний для забезпечення потреб неповнолітньої доньки (а.с.17, 18, 19, 20, 21-22). Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, однак вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідач проживає окремо від сім'ї, вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідно до положень ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 цього ж Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи рішення про місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO] із батьком, [PERSON], суд виходить із того, що незважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірвано, однак відповідач [PERSON] тривалий час, а саме з початку 2014 року із сім'єю не проживає, дитина проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS], та знаходиться повністю на його утриманні. При цьому відповідач життям дитини не цікавиться, навчальний заклад в якому навчається дитина не відвідує, що підтверджується наявними у справі матеріалами, допомоги на її утримання не надає. Судом також враховується те, що позивач, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має стабільний заробіток та постійне місце проживання. Відповідач [PERSON] правом участі у справі та надання доказів в спростування доводів позивача не скористалася. За таких обставин, виходячи із інтересів неповнолітньої, - [PERSON], [INFO], суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини із батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на його користь на утримання неповнолітньої доньки, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню виходячи із наступного. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач не утримує свою дитину, яка знаходиться на утриманні позивача, тому, відповідно до ч.2 ст.180 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України). З урахуванням наведеного, згідно з до ч.1 ст.182 СК України, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, та відповідно до ст.180 СК України, суд вважає необхідним з відповідача стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, - [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1. ч.1. ст.367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved