Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що 09 липня 2003 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 880 доларів США строком до кінця жовтня 2003 року. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, в обумовлений договором строк коштів не повернув, в добровільному порядку до цього часу коштів повернути не бажає, з огляду на що позивач просить його позов задовольнити, стягнути з [PERSON] суму позики, відсотки за користування ними, 3 відсотка річних за час прострочення зобов'язань та витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд із письмової згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2003 року [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 880 доларів США, під 5 відсотків щомісячно від суми боргу, які зобов'язувалася повернути до кінця жовтня 2003 року, що підтверджується відповідною розпискою. Про те, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики від 09 липня 2003 року не виконав, суми позики не повернув. Станом на 30 листопада 2013 року заборгованість відповідача згідно розрахунку становить 60 513 грн. 47 коп., з яких сума позики з урахуванням індексу інфляції становить 3 683 грн. 55 коп., 2 155 грн. 14 коп. три відсотки річних, 40 544 грн. 59 коп. сума розрахунку пені, 6 599 грн. 59 коп. сума розрахунку різниці курсу валют, 358 грн. 06 коп. сума розрахунку штрафних санкцій 5%. Оскільки грошове зобов'язання виражене не в національній валюті, а доларах США, інфляційні втрати відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають. Суд, вважає що вимоги позивача про стягнення пені та різниці валют задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Так позика надавалися в іноземній валюті умовами договору стягнення пені передбачено не було, не передбачено цього і чинним законодавством. Стягнення різниці вартості валют також чинним законодавством не передбачено. 5 відсотків щомісячно за період користування коштами з 9 липня 2003 року по 31 жовтня 2003 року становить 166,36 доларів США = 60% річних/100%/365 днів х 115 днів. 3 відсотка річних за час прострочення 1 листопада 2003 року по 13 листопада 2013 року становлять 315,35 доларів США. За 2003 рік за період з 1 листопада 2003 року по 31 грудня 2003 року 5,24 доларів США = 1046,36 доларів США (880 доларів США + відсотки 166,36 доларів США) х3%/100%/365 днів х 61 день прострочення. За 2004 - 2012 роки 3% річних становить по 31,39 доларів США = 1046,36 х 3%/100%. За 2013 рік 3 відсотка річних становить 27,60 доларів США = 1046,36 х 3%/100%/365 днів х 321 день прострочення. Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частинами 1 і 3 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З урахуванням цього 3 відсотка річних в сумі 315,35 доларів США за вищезазначеним договором як відповідальність має бути стягнуто у національній валюті гривня, що за курсом НБУ становить 2 520 грн. 59 коп. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконала зобов'язання з повернення позики, тому з неї на користь [PERSON] слід стягнути позичені за договором від 09 липня 2003 року кошти в сумі 7 033 грн. 84 коп., що еквівалентно 880 доларів США, відсотки за користування ними 1 329 грн. 71 коп. = 166,36 доларів США, 3 відсотка річних за час користування коштами 2 520 грн. 59 коп. Витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. стягненню не підлягають, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі становлять 605 грн., оскільки позов задоволено частково на суму 10 884 грн. 14 коп., що становить 17,99 відсотка від ціни позову, на користь позивача з відповідача слід стягнути 108 грн. 84 коп.

Outcome: partial