Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

25.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Чмирівська сільська рада Старобільського району Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації місця проживання, у якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за [ADDRESS] зобов,язати відділ реєстрації Чмирівської сільської ради Луганської області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою[ADDRESS]В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] В даному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON], який з осені 2009 року не проживає за місцем реєстрації та виїхав до м. Москва РФ на постійне місце проживання, його особистих речей в належному позивачеві будинку не має. Відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстрації, перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому домоволодінням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник Чмирівської сільської ради Луганської області у судове засідання не з,явився, надавши до суду письмову заяву про розгляду справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 25.10.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності житлового будинку [ADDRESS], позивачу [PERSON] підтверджується копією витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно. Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному в позові житловому будинку підтверджується довідкою про склад сім,ї № 1848 від 24.07.2017 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сім,ї, згідно якої [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою протягом 8 років. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] набув право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою більше одного року. Тому суд вважає, що дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, він може бути знятий з реєстрації за вищевказаною адресою. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови КМУ №207 від 02.03.2016 р.- зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Суд вважає, що виходячи з наданих доказів і враховуючи принципи справедливості, змагальності, розумності, законності, та враховуючи інтереси позивача позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388, 405 ЦК України,

Outcome: approved