Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

25.07.2014р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів, стягнення вкладів та відсотків (а.с. № 2-10 т. 1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Браги А.В. від 28.07.2014р. було відкрито провадження по справі (а.с. № 1 т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 11.03.2013р. вона уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000733677410, за умовами якого внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 20 000,00 євро. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 15 від 11.03.2013р. Вклад оформлений на 365 днів по 11.03.2014р. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 8 % річних. Періодичність нарахування - 1 місяць. 05.09.2013р. уклала з банком договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737455809, за умовами якого позивач внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти 25 000,00 євро. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 7 від 05.09.2013р. Вклад оформлений на 366 днів по 05.09.2014р. включно. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 7% річних. Періодичність нарахування - 1 місяць. 22.01.2014р. уклала договір шляхом подання заяви №SAMDNWFD0070063813100 про відкриття депозитного рахунку на умовах вкладу «Стандарт», за умовами якого внесла на особистий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 40 000,00 доларів США. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією від 22.01.2014р. Вклад оформлений на 366 днів по 22.01.2015р. включно. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 10% річних. Періодичність нарахування - 1 місяць. Починаючи з березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку перестав виконувати умови договорів, що виразилося у невиплаті відсотків за користування грошовими коштами, внесеними позивачем на депозитні рахунки. У зв`язку з чим 30.04.2014р. позивачка направила банку вимогу про виконання умов договору, нарахування і сплату відсотків за банківськими вкладами, яку було отримано уповноваженим представником відповідача 05.05.2014р. Також, як зазначала, що попередила банк у вимозі, що у разі подальшого невиконання умов договорів, вона вважатиме їх розірваними і вимагатиме повернення грошових коштів. Вимога була проігнорована банком, жодних відсотків за вказаними договорами нараховано і сплачено не було. Тому просила стягнути на її користь внесені грошові кошти і відсотки за вкладами. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2015р. по справі № 201/10062/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.07.2015р., у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. № 151 - 156, 240 - 244 т. 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015р. ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.07.2015р. скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. № 24 - 26 т. 2). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2015р. скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволені, розірвано укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договори банківського вкладу від 11.03.2013р., 05.09.2013р., 22.01.2014р., стягнуті з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором банківського владу від 11.03.2013р. - 20 000,00 євро на повернення вкладу та 1 600,00 євро відсотків; за договором банківського вкладу від 05.09.2013р. - 25 000,00 євро на повернення вкладу та 769,80 євро відсотків; за договором банківського вкладу від 22.01.2014р. - 40 000,00 доларів США на повернення вкладу та 1 010,93 доларів США відсотків. (а.с. № 71 -72 т. 2) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016р. рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.02.2015р. також скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. № 132-134 т. 2). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2015р. змінено в частині обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог (а.с. № 153 - 156 т. 2). Постановою Верховного Суду від 28.11.2018р., рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2015р. і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2017р. в частині вирішення позовних вимог про розірвання договорів банківського вкладу від 11.03.2013р., 05.09.2013р., стягнення грошових коштів за вказаними договорами скасовано і справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. № 196 - 202 т. 2). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 23.01.2019р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 206 т. 2). Під час нового розгляду справи 14.03.2019р. представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Далія С.О. (діє на підставі довіреності від 23.10.2018р. - а.с. № 217 т. 2) надав відзив на позовну заяву (а.с. № 212 - 216 т. 2), в якому зазначив, що згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України, у зв`язку із чим Правлінням НБУ було прийнято Постанову від 06.05.2014р. № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-ЗЗ/І від 21.04.2014р. було припинено з 21.04.2014р. діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ «Приватбанк». Наявність цього рішення банку Росії унеможливило діяльність філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя. Відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014р. № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК. Відповідно до Положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», затвердженого рішенням Правління ПАТ КБ «Приватбанк» № 50 від 15.12.2011p. Кримська філія ПАТ КБ «Приватбанк» самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операцій, самостійно складала та подавала звітність відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів. Отже, доступ ПАТ КБ «Приватбанк» до первинних документів, оригіналів договорів та касових документів клієнтів Кримського управляння банку обмежений. Крім того, вважав, що позивачкою не підтверджено належними і допустимим доказами наявність укладених договорів, розміщення коштів на рахунках у відповідності до норм ст.ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого установою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516. Позивачка також не довела, що відсотки за договорами від 11.03.2013р. і від 05.09.2013р. не сплачувались банком протягом дії договорів, а тому відсотки за договорами мають сплачуватися як у разі розірвання договору - по ставці «на вимогу» за фактичний строк користування банком коштами клієнта. На підставі викладеного, відповідач наполягав на наданні позивачкою оригіналів документів, відмові у задоволенні позовних вимог у випадку їх не надання. 05.04.2019р. позивачка надала відповідь на відзив (а.с. № 221-223 т. 2), у якій наполягала на задоволенні її вимог. Заначила, що договори банківського вкладу від 11.03.2013р. і від 05.09.2013р. були неодноразово досліджені судами різних інстанцій, якими встановлено, що вони повністю відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. № 174. Розташування філії банку у АРК не є підставою для звільнення від виконання зобов`язання банком, оскільки договори укладені з банком як з юридичною особою, адреса реєстрації якої на день укладання договорів була у м. м. Дніпропетровську, наразі у м. Києві. Зобов`язання за договором має виконувати банк, а не його структурний підрозділ. Представник позивачки - адвокат Спасова І.Г. (діє на підставі договору від 11.06.2019р. - а.с. т. 2) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача - адвокат Пац Є.О. (діє на підставі довіреності від 18.03.2019р. - а.с. т. 2) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Як видно з матеріалів справи, змінюючи обґрунтування правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції у рішенні від 31.02.2018р. вказав, що відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] , суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою позов пред`явлено передчасно, оскільки вона не направила банку заяв про дострокове повернення банківських вкладів, а також із неможливості повернення банківських вкладів, відкритих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя через припинення діяльності відокремленого підрозділу ПАТ КБ «ПриватБанк» на цій території. Проте згідно з матеріалами справи, 11.03.2013р. позивачка уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000733677410, за умовами якого внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 20 000,00 євро. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 15 від 11.03.2013р. Вклад оформлений на 365 днів по 11.03.2014р. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 8 % річних. Періодичність нарахування 1 місяць. 05.09.2013р. позивачка уклала з банком договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» №SAMDN25000737455809, за умовами якого внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти 25 000,00 євро. Внесення коштів підтверджується банківською квитанцією № 7 від 05.09.2013р. Вклад оформлений на 366 днів по 05.09.2014р. включно. За умовами договору банківського вкладу, на суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 7% річних. Періодичність нарахування 1 місяць. Договори було укладено у відділенні ПАТКБ «ПриватБанк» у м. Сімферополі. Згідно зі ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до п.п. 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 29 січня 2014 року № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року№ 6-997цс16. За правилами ч. 2 ст. 64 діючого на той момент ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Однак на вимогу суду, [PERSON] не було надано документів, які б відповідали положенням вищевказаних норм банківського законодавства та підтверджували б внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на її рахунок. Зазначені обставини не дали можливості суду встановити факт укладення відповідних договорів, факти внесення грошових сум на вкладні (депозитні) рахунки вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договорів банківського вкладу та внесення грошових коштів, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Направляючи справу на новий розгляд в частині вирішення позовних вимог про розірвання договорів банківського вкладу від 11.03.2013р., 05.09.2013р., стягнення грошових коштів за вказаними договорами, колегія суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду, у своїй постанові від 28.11.2018р. (а.с. № 196 - 202 т. 2), зазначила, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що на підтвердження укладання договорів та зарахування сум вкладів до позовної заяви [PERSON] додала копії договорів банківських вкладів, копії квитанцій від 11.03.2013р. про внесення позивачем 20 000, 00 євро, від 05.09.2013р. про внесення позивачем 25 000, 00 євро та від 22.01.2014р. про внесення позивачем 40 000,00 доларів США за договорами, номера яких збігаються з номерами укладених між сторонами договорів, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні та їх копії завірені судом. При цьому квитанції від 11.03.2013р. та від 05.09.2013р. містять усі необхідні реквізити, а саме: найменування банку; суму касової операції; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. Доказів на підтвердження того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належно виконав свої зобов`язання та повернув передані [PERSON] грошові кошти з нарахованими процентами за цими банківськими договорами, відповідач не надав. Неналежно дослідивши надані позивачкою докази на підтвердження укладення між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договорів банківського вкладу від 11.03.2013р. та від 05.09.2013р. та внесення на них відповідних грошових сум, суди взагалі не перевірили надані позивачем розрахунки заборгованості за вказаними договорами. Щодо позовних вимог [PERSON] про розірвання договорів банківського вкладу, то Верховного Суду у своїй постанові від 28.11.2018р. звернув увагу, що суди не надали правової оцінки невиконанню ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитних договорів від 11.03.2013р. та від 05.09.2013р. у відповідності до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України, чи було таке порушення для позивача істотним та завдавало шкоди, внаслідок чого вона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Разом із тим, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про розірвання за договором банківського вкладу від 22.01.2014р. та стягнення грошових коштів за вказаним договором банківського вкладу за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами такого договору та внесення [PERSON] грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки квитанція від 22.01.2014р. не відповідає вимогам пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, зокрема не містить відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Згідно з ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. За приписами ч. 2 ст. 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають. Враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, дослідивши матеріали справи, суд, розглядаючи спір в частині розірвання договорів банківського вкладу від 11.03.2013р., 05.09.2013р., стягнення грошових коштів за вказаними, доходить висновку, що вимоги позивачки про розірвання цих догорів і стягнення грошових коштів за вказаними договорами можуть бути задоволені частково з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011р. № 174 (далі - Інструкція № 174) , передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції № 174 передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта. Як видно зі змісту договорів банківських вкладів від 11.03.2013р. і від 05.09.2013р., ці договори оформлюються у двох примірниках. Один примірник договору видається клієнту, інший - зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитка печатки банку технічними друкованими пристроями (п. 18). Зазначені договори вкладів містять особисті підписи клієнта та працівників банку - [PERSON] та [PERSON] ; факсимільне відтворення підпису голови правління банку [PERSON] , а також відтворення відбитка печатки банку технічними печатними засобами, що передбачено пунктом 18 договорів. Договори містять інформацію з реквізитами банку. На підтвердження укладання договорів та зарахування сум вкладів позивачка до позовної заяви надала копії договорів банківських вкладів, копії квитанцій від 11 березня 2013 року про внесення позивачем 20 000, 00 євро, від 05 вересня 2013 року про внесення позивачем 25 000, 00 євро та номера яких збігаються з номерами укладених між сторонами договорів, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні та їх копії завірені судом під головуванням судді Браги А.В. (а.с. № 11 - 14 т. 1), а також були досліджені в судовому засіданні та їх копії завірені судом під головуванням судді Федоріщева С.С. При цьому квитанції від 11 березня 2013 року та від 05 вересня 2013 року містять усі необхідні реквізити, а саме: найменування банку; суму касової операції; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. Також на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів позивачка також надала оригінали депозитних карток - Електронних ощадних книжок, які були видані на підставі укладених договорів від 11 березня 2013 року та від 05 вересня 2013 року, на зворотному боці яких зазначено, що ці картки є підтвердженням оформлення депозитного вкладу у Приватбанку (а.с. № 147-148 т. 2). Означені оригінали були оглянуті в судовому засіданні. Доказів того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» належно виконав свої зобов`язання та повернув передані позивачкою грошові кошти з нарахованими процентами за цими банківськими договорами, представником банку суду не надано. Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У задоволенні письмової заяви позивача про дострокове повернення суми вкладу та виплату нарахованих відсотків, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів сум нарахованих відсотків, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, яка містить всі необхідні реквізити, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були. Відповідно до пунктів 2 обох договорів, нарахування відсотків на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей в банк і здійснюється за кожний календарний день. За день, коли вклад повертається, відсотки не нараховуються. Згідно з п. 4 договорів, дія договорів припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками. За правилами п. 6 договорів, якщо у зв`язку із закінченням терміну вкладу клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін, зазначений у розділі «дані по вкладу» (один рік). Термін вкладу продовжується неодноразово без заявки клієнта в банк. Новий термін вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. Згідно з п. 11 договорів, якщо клієнт вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення ще не пройшли, то йому повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців відсотки виплачуються за ставкою вкладу «до витребування» за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його терміну до дня розірвання договору. Якщо за ці неповні 6 місяців клієнт отримав проценти, нараховані за повною ставкою, то зайві відсотки відраховуються з суми вкладу. Відповідно до п. 12 договорів, якщо клієнт вимагає розірвати договір після закінчення 6 місяців з дати його оформлення, але до закінчення терміну вкладу, вказаного в розділі «дані по вкладу», то йому повертається сума вкладу. За неповний термін вкладу відсотки виплачуються за зниженою у 2 рази процентній ставці (з урахуванням п. 8 договору) за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу або продовження його терміну до дня розірвання договору. Якщо клієнт за неповний термін вкладу отримав відсотки, нараховані за повною ставкою, то зайво виплачені відсотки відраховуються з суми вкладу. Згідно з п. 13 договорів, якщо клієнт вимагає достроково розірвати договір, а термін вкладу вже був продовжений один або кілька разів, відсотки за кожний повний термін вкладу виплачуються в повному обсязі. Відсотки за останній термін вкладу, який на момент розірвання договору ще не закінчився, нараховуються за умовами, описаним в п. 11 цього договору. Позивачкою представлено суду розрахунок заборгованості за вказаними договорами (за уточненими вимогами від 21.01.2015р.), згідно з яким сума відсотків за один рік за договором від 11.03.2013р. становить 1 600,00 Євро (20 000 Євро/100% * 8%) (а.с. № 106 - 107 т. 2). Суд враховує, що вимоги про розірвання договору позивачкою пред`явлені 25.07.2014р. (а.с. № 2 т. 2), тобто після спливу терміну вкладу (11.03.2014р.), а тому відсотки за повний термін вкладу (рік - в даному випадку) мають бути виплачені в повному обсязі у відповідності до п. 13 договору. При цьому, суд вважає розрахунок позивачки про стягнення суми процентів за договором від 05.09.2013р. обґрунтованим частково, оскільки нею первісно пред`явлені вимоги про розірвання вказаного депозитного договору 25.07.2014р. (а.с. № 2 т. 2), тобто до спливу 6-тимісячного строку з дати його оформлення, але до закінчення строку вкладу (05.09.2014р.) а тому за неповний строк вкладу відсотки виплачуються за зниженою у двічі відсотковій ставці за фактичну кількість днів, що минули з дати оформлення вкладу, тому сума відсотків за договором від 05.09.2013р. має обраховуватися не за ставкою 3,5%, а за ставкою 1,75 %, виходячи з цього за 322 фактичних дні до моменту подання позову - сума відсотків складає вдвічі менше - (не 796,80 Євро, як визначала позивачка), а 398,40 Євро. Жодних спростувань або зауважень до цього розрахунку відповідачем не представлено. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991р. № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23.09.1994р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Таким чином, стягненню підлягає грошова сума в іноземній валюті, належним виконанням зобов`язання є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню, і з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума вкладу за договором банківського вкладу від 11.03.2013р. в сумі 20 000,00 Євро та сума відсотків 1 600,00 Євро, а також сума вкладу за договором банківського вкладу від 05.09.2013р. в сумі 25 000,00 Євро та сума відсотків 398,40 Євро. Щодо розірвання договорів, то умовами обох договорів передбачено право клієнта дострокового їх розірвання (п.п. 9 - 14). Як видно з матеріалів справи, позивачка 30.04.2014р. вперше звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення депозитних вкладів, у якій попередила про намір розірвати депозитні договори у разу подальшого порушення її права на отримання відсотків (а.с. № 17-18 т. 1). Вперше з вимогою про розірвання депозитних договорів вона звернулася у поданій суду позовній заяві 25.07.2014р. За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Суд, надаючи правову оцінку невиконанню ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитних договорів від 11.03.2013р. та від 05.09.2013р., приходить до висновку, що таке порушення для позивачки було істотним та завдавало шкоди, оскільки внаслідок такого порушення позивачка втратила значні суми вкладів, а також не отримала очікувані суми відсотків, на які розраховувала при укладанні договору. Тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги про розірвання договорів банківського вкладу від 11.03.2013р. та від 05.09.2013р. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, але позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3 654,00 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.)) підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial