Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

25 жовтня 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, додаткових витрат в сумі 1600 грн., понесених у зв'язку з фізичним розвитком дитини, та ? частини додаткових витрат, які будуть понесені у зв'язку з лікуванням дитини. На обґрунтування вимог про розірвання шлюбу зазначила, що їх спільне життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та виховання дитини. Конфлікти та непорозуміння призвели до втрати почуття любові та поваги, необхідних для подальшого сімейного життя, що також негативно впливає на дитину. З 13 липня 2014 р. шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено, і подальше збереження шлюбу неможливе. Після припинення шлюбних стосунків син знаходиться на її утриманні. Щомісяця вона витрачає на його утримання 6000 грн., що включає 3000 грн. на придбання продуктів харчування. 1000 грн. на оплату шкільних внесків та придбання шкільного приладдя, 2000 грн. на придбання необхідного одягу та взуття. Коли дитина хворіє, вона додатково витрачає кошти на лікування, що може становити не менше 2000 грн. Також за бажанням сина та для його фізичного розвитку вона придбала клубну картку у спортивному клубі «Спорт Лайф» вартістю 3200 грн., і ще додатково сплачує вартість його тренувань з плавання з персональним тренером (2-3 рази на тиждень), що становить 199 грн. за одне заняття. Отже її щомісячні витрати на утримання сина становлять щонайменше 10000 грн. Після припинення шлюбних стосунків з відповідачем вони домовились про рівну участь в утриманні сина, проте відповідач цих домовленостей не дотримується. Час від часу після неодноразових звернень він надає невеликі суми, яких не вистачає на потреби дитини. Її посадовий оклад становить 27503,10 грн. Відповідач працює у фірмі, створеній його батьком, яка займається електромонтажними роботами. Крім того він додатково працює в іншій фірмі, яка займається будівництвом, та отримує дохід від здачі в оренду квартири. Його щомісячний дохід складає орієнтовно 20-30 тис. грн. Оскільки в грудні 2014 р. сину в клініці «Ексімер» була зроблена операція по виправленню косоокості обох очей, вона постійно оплачує періодичні медичні огляди та апаратне лікування, але відшкодовувати половину цих витрат відповідач відмовляється. Під час розгляду справи позивач подала заяву про зміну предмету позову. Заявила вимоги про розірвання шлюбу і повернення її дошлюбного прізвища [PERSON], стягнення аліментів в розмірі 5000 грн. та ? частини додаткових витрат, понесених у зв'язку з фізичним розвитком та лікуванням дитини, що становить 3332,50 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала пославшись на вищевикладені обставини. Представник відповідача [PERSON] визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, вимогу про стягнення аліментів визнав частково - в розмірі 30% від заробітної плати відповідача, а позов про стягнення додаткових витрат на дитину не визнав. Послався на те, що відповідач по мірі можливості приймав участь в утриманні сина і сплачував необхідні витрати на лікування його зору. Проте позивач на власний розсуд, без погодження з відповідачем, визначає рівень витрат на сина виходячи з рівня своїх доходів незважаючи на те, що рівень доходів відповідача значно менший. Відповідач пропонував позивачу надавати їй на дитину приблизно 1500 грн. в місяць, але позивача така сума не влаштовує. Єдиним місцем роботи відповідача є ТОВ «Енерджі Проект», де він працює на посаді головного інженера проектів та протягом останніх шести місяців отримує заробітну плату в сумі 2984,38 грн. Всупереч доводам позивача інших доходів він не має. Відтак наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку. Відповідач не заперечує проти компенсації додаткових витрат, пов'язаних з хворобою сина, але лише у разі попереднього їх погодження. Вимогу про стягнення вартості клубної картки у спортивному клубі вважає необґрунтованою, оскільки ці витрати не викликані особливими обставинами, а отже не є додатковими витратами в розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України. Також вважає недоведеними вимоги про стягнення ? частини витрат на оплату лікування дитини в клініці «Ексімер» посилаючись на те, що у чеках не зазначено, за які послуги сплачено кошти. Окрім того обстеження та апаратне лікування дитина може проходити в іншій медичній установі, де вартість медичних послуг значно нижча. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2006 р. (а.с. 5). Подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З позовної заяви та пояснень в суді представників сторін вбачається, що сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося: відсутність взаєморозуміння та неспівпадіння поглядів на життя і виховання дитини викликали конфлікти, що призвело до відчуження у стосунках і втрати почуттів любові та поваги. З липня 2014 р. сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що має місце стійкий розлад подружніх стосунків сторін, і подальше збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивача, що є підставою для його розірвання. Оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, вимоги позивача в частині відновлення її дошлюбного прізвища також є обґрунтованими. Після припинення сімейних відносин сторін дитина залишилась з матір'ю і перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батько приймає участь в утриманні сина, однак допомога не є регулярною, а її розмір мати дитини вважає недостатнім. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язки утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні сина, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 цього Кодексупри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Енерджі Проект» на посаді головного інженера проектів і його реальна заробітна плата (за мінусом податків) протягом останніх шести місяців становить 2984,38 грн. в місяць (а.с. 66). Водночас з письмових заперечень на позов вбачається, що відповідач одноразово відшкодував половину вартості оперативного лікування сина в клініці «Ексімер», що становить приблизно 12390 грн., а також пропонував позивачу надавати щомісяця на утримання дитини кошти в сумі 1500 грн. Окрім того відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що він утримує квартиру загальною площею 108,4 кв.м. та в його користуванні перебуває автомобіль KIA SORENTO. Вищевказане доводить, що витрати відповідача перебільшують розмір його заробітної плати, що дає підстави вважати, що окрім зазначеної у довідці заробітної плати, він має й інші доходи. Встановлені обставини розцінюються судом як істотні, що дає підстави визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач сам пропонував позивачу сплачувати на дитину щомісячно 1500 грн. та беручи до уваги, що він є здоровим працездатним чоловіком, і у нього немає інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати, суд вбачає підстави для стягнення аліментів саме в такому розмірі. Такий розмір аліментів, який наближений до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років (1689 грн.), на думку суду є мінімально необхідним для утримання дитини (з урахування рівності обов'язків обох батьків щодо утримання дитини) і в той же час не поставить платника аліментів у занадто скрутне матеріальне становище. Доводи позивача про те, що місячний дохід відповідача становить 20-30 тис. грн., суд відкидає, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано. На підставі положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. За приписом ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що у липні 2015 р. позивач понесла витрати на оплату курсу апаратного лікування в загальному розмірі 3465 грн., що підтверджується фіскальним чеком та банківською квитанцією, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Доводи представника відповідача про неналежність цих доказів суд відкидає, оскільки з медичної документації дитини вбачається, що таке лікування було проведено згідно з рекомендаціями лікаря після проведеної дитині операції, фіскальний чек містить чітку вказівку, що вказана сума була сплачена за курс апаратного лікування, а жодних доказів, що це лікування проходила не дитина, а хтось інший, суду не надано. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідача половини цієї суми. Правових підстав для стягнення половини витрачених позивачем коштів на оплату клубної картки у спортивному клубі суд не вбачає, оскільки ці витрати не є додатковими витратами в розумінні ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому суд на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial