Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

25 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми боргу в розмірі 16 197 гривен, витрат за юридичну допомогу в сумі 650 грн. та судового збору в сумі 551,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 9 липня 2007 року на прохання відповідачки передав останній 2000 грн. під 5% річних, яка обіцяла повернути гроші через три місяці, що підтверджується письмовою розпискою відповідачки. Окрім того, 25.07.2007р. передав [PERSON] ще 3700 грн., а 21.08.2007р. 700 грн. та 1000 грн. без кінцевої дати повернення, оскільки існувала домовленість повернути борг за першою вимогою. Однак, не зважаючи на те, що строк виконання зобовязання вже сплинув, відповідачка до теперішнього часу грошові кошти, отримані в борг, не повернула, тобто не виконала взяті на себе зобовязання. Просив стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 16 197 грн., яка складається з: 7400 грн. сума основаного боргу, 7970 грн. сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 827 грн. 5% річних від простроченої суми, а також судовий збір в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 650 грн. Представник позивач - адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, в письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучі повідомлена про час і місце розгляду справи, повторно не зявилася в судове засідання з невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.1\~ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Така сама позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року. Дослідивши боргову розписку [PERSON], суд дійшов висновку, що 9 липня 2007 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач [PERSON] передав відповідачці [PERSON] у якості займу 2000 грн., а остання зобовязалася повернути зазначену суму через три місяці. В подальшому позивач надав відповідачці ще 3700 грн. 25.07.2007р., 700 грн. та 1000 грн. 21.08.2007р., що також підтверджено розпискою. Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] загальної суми 7400 грн. позичальнику [PERSON], а тому у відповідачки виникло боргового зобовязання перед позивачем. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 9 липня 2007 рок. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строки, обумовлені у розписці, сплинули, отже позивач вправі звернутись за судовим захистом. За таких підстав, суд стягує із відповідача, як особи відповідальної за невиконання боргового зобовязання, суму боргу в розмірі 7400 гривен. На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку сума 5 % річних від простроченої суми заборгованості, за розпискою від 9 липня 2007 року, за період з травня 2014 року по липень 2016 року складає 827 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку індекс інфляції на суму заборгованості 7400 грн. складає 7970 грн. Водночас, відповідач [PERSON] не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування виконання нею зобовязань за договором позики, тим самим не оспорює підстав позову. За таких підстав, з відповідачки, як особи відповідальної за невиконання зобовязання за договором позики, підлягає стягненню сума боргу на користь позивача в загальному розмірі 16 197 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме по оплаті судового збору в сумі 551,20 гривень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. За положеннями ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правовою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 551 грн. 20 коп. за одну годину роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Пороте, в квитанції до приходного ордеру від 20.07.2016 року, не зазначено скільки часу адвокатом витрачено на складня позовної заяви, а скільки на консультації, відсутній звіт про надання правової допомоги\~\~ поза судовим засіданням, в матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратила для надання правової допомоги адвокат [PERSON] по даній справі. Враховуючи наведене,\~\~суд відмовляє у відшкодуванні витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати належно не підтверджені.

Outcome: partial