Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

26.09.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення невиплаченого заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та трьох процентів річних від простроченої суми, в якому просить суд: стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з травня 2014 року по червень 2018 року включно в сумі 416051,97 грн.; стягнути Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати, в сумі 90368,09 грн.; стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на його користь середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2018 року і по 25 серпня 2018 року в сумі 70398,90 грн.; стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на його користь три проценти річних від простроченої суми в розміром 22779,60 грн.; стягнути з Державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» заборгованість підприємства по нарахованих та не виплачених авансових звітах в сумі 8070,94 грн.; зобов'язати Державне агентство інфраструктурних проектів України надати необхідні розпорядження та призначити цільове фінансування для погашення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2018 року і по 25 серпня 2018 року, трьох процентів річних від простроченої суми, заборгованості підприємства по нарахованих та не виплачених авансових звітах та розрахунків з працівником при звільненні. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 05 травня 2014 року позивач на підставі контракту від 05.05.2014 р., укладеного Національним агентством з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів з позивачем та додаткових угод до нього, був призначений в Державне підприємство «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на посаду виконуючого обов'язки директора на підставі Наказів №42 від 05.05.2014 р. та №1/2014-к від 05.05.2014 р. В подальшому на підставі п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації інфраструктурних проектів» від 22.09.2016 р. №714 перейменовано Національне агентство з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів на Державне агентство інфраструктурних проектів України у зв'язку з чим на підставі додаткової угоди №8 від 18.11.2016 р. до вищезазначеного контракту розділ 7 «адреси сторін та інші відомості» даного контракту викладено в новій редакції. На підставі додаткових угод до даного контракту термін його дії продовжувався з можливістю його подальшої пролонгації. 04 травня 2018 року позивач звільнений від виконання обов'язків директора державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на підставі Наказів №30-к від 03.05.2018 р. та № 2/2018-к від 04.05.2018 р. та додаткової угоди №12 від 03.05.2018 р. за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення позивачу було видано трудову книжку і при цьому не виплачено всіх належних сум при звільненні а саме: заробітну плату за період з травня 2014 p. пo червень 2018 р. на загальну суму 416051,97 грн. Позивач вказує, що факт невиплати заробітної плати за вказаний період підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 2 кварталу 2014 р. по 1 квартал 2018 року, та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2 квартал 2018 року. Посилаючись на положення Законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови КМУ №159 від 21.02.2001 року позивач вказує, що має право на стягнення компенсації втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати: за другий квартал 2014 p. - 3208,21 грн.; за третій квартал 2014 р. - 3982,14 грн.; за четвертий квартал 2014 p. - 3458,70 грн.; за перший квартал 2015 р. - 7436.,4 грн.; за другий квартал 2015 p. - 10869,08 грн.; за третій квартал 2015 р. - 8994,04 грн.; за четвертий квартал 2015 р. - 10112,18 грн.; за перший квартал 2016 р. - 9506,70 грн.; за другий квартал 2016 р. - 8204,80 грн.; за третій квартал 2016 p. - 7659,80 грн.; за четвертий квартал 2016 р. - 5691,90 грн.; за перший квартал 2017 р. - 4299,20 грн.; за другий квартал 2017 р. - 3039,70 грн.; за третій квартал 2017 p. - 2331,25 грн.; за четвертий квартал 2017 р. - 1332,14 грн.; за перший квартал 2018 p. - 242,21 грн. Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів становить 90368,09 грн. Посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України позивач вказує, що відповідач повинен виплатити йому середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2018 року по 25 вересня 2018 року в розмірі 36430,20 грн. Також з урахуванням положень ст.ст. 610, 625 ЦК України позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми у загальному розмірі 22779,60 грн. Позивач вказує, що він за свій рахунок сплачував періодичні платежі за обслуговування та оновлення системи подачі електронної звітності, а також за свій рахунок купував необхідні речі для здійснення поточної господарської діяльності підприємства. Виходячи з довідки про перебування в трудових відносинах від 04.05.2018 р. №2018-01, заборгованість підприємства по нарахованих та не виплачених авансових звітах становить 8070,94 грн. і, на думку позивача, така заборгованість має бути стягнена на його користь. Позивач зазначає, що виходячи із змісту листа ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» від 23.04.2018 р. №2018-5 до Державного агентства інфраструктурних проектів України та Статуту ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові», Державне агентство інфраструктурних проектів України єдиним органом управління майном ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» є Державне агентство інфраструктурних проектів України, джерелом фінансування об'єктів будівництва згідно Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1764 від 27.12.2001 р. та Порядку використання запозичених у 2010 році коштів для виконання завдань та заходів Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 990 від 27.10.2010 р. є кошти бюджету та запозичені кошти та головним розпорядником коштів на реалізацію Програми є Державне агентство інфраструктурних проектів, яке в межах компетенції розподіляє бюджетні асигнування відповідним замовникам, зокрема для ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» Таким чином, на думку позивача, для покриття заборгованості, в тому числі з виплати заробітної плати за відсутності коштів на рахунках ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» для погашення даної заборгованості Державне агентство інфраструктурних проектів України має винести відповідні розпорядження та призначити фінансування. Ухвалою суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 24.10.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Державного агентства інфраструктурних проектів України зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позовних вимог заявлених до нього та просить відмовити у задоволенні позову в частині, що стосуються вимог спрямованих до Державного агентства інфраструктурних проектів України. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що позовні вимоги в частині зобов'язання надати необхідні розпорядження та призначити цільове фінансування для погашення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідач вказує, що ДП «Західінфрапроект» є державним комерційним підприємством, яке було створено Укрінфрапроектом у 2010 році для виконання функцій служби замовника під час підготовки основних інфраструктурних об'єктів у м. Львів до проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу. Відповідно до ч.1 ст. 75 ГК України державне комерційне підприємство зобов'язане приймати та виконувати доведені до нього в установленому законодавством порядку державні замовлення, враховувати їх при формуванні виробничої програми, визначенні перспектив свого економічного і соціального розвитку та виборі контрагентів. Проте, у зв'язку з значним недофінансуванням у 2012 році за рахунок державних коштів виконання Програми Євро-2012, ДП «Західінфрапроект», на сьогодні, знаходиться у скрутному фінансовому становищі. З метою врегулювання проблемних питань, пов'язаних з погашенням наявної заборгованості, в тому числі заборгованості ДП «Західінфрапроект», Укрінфапроектом підготовлено та подано на погодження заінтересованим органам виконавчої влади проекти постанов щодо затвердження механізму фінансування інфраструктурних об'єктів, зокрема боргів ДП «Західінфрапроект», які наразі проходять процедуру погодження відповідно до вимог Регламенту Кабінету Міністрів України. Проте, згідно положень ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями та усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. За твердженням відповідача, аналогічна норма міститься і у Статуті ДП «Західінфрапроект», а саме: відповідно до пункту 4.5. Статуту, Підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно з вимогами чинного законодавства України; відповідно до пункту 4.6. Статуту, Підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями держави та Агентства і Агентство не несе відповідальності за зобов'язаннями Підприємства, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. Також статтею 176 ЦК України встановлено, що держава не відповідає за зобов'язання створених ним юридичних осіб. Крім того, згідно з п. 5 ст. 74 ГК України, держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями. За наведених обставин відповідач Укрінфапроект просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Укрінфрапроект надати необхідні розпорядження та призначити цільове фінансування для погашення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була направлена на адресу відповідача ДП «Західінфрапроект» 03.10.2018 року, однак направлена судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.05.2014 року між Національним агентство з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів та [PERSON] був укладений контракт за яким [PERSON] призначається виконуючим обов'язки директора державного підприємства «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» на термін з «05» травня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Як зазначено у змісті контракту, за цим контрактом Керівник зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію Підприємства здійснювати поточне Управління (керівництво) Підприємством, забезпечувати його діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. На підставі цього контракту виникають трудові відносини між Керівником Підприємства та Органом управління майном. Наказом №42 від 05.05.2014 року позивача призначено на посаду виконуючого обов'язки директора ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» з 05.05.2014 року. Згідно наказу №1/2014-к від 05.05.2014 року позивач приступив до виконання обов'язків директора ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» на умовах контракту з виконуючим обов'язки директора ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» від 05.05.2014 року. 30.11.2014 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №1, якою продовжено дію контракту до 31.05.2015 року з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2015 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №2, якою продовжено дію контракту до 31.08.2015 року з можливістю його подальшої пролонгації. 31.08.2015 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №3, якою продовжено дію контракту до 31.12.2015 року з можливістю його подальшої пролонгації. 01.01.2016 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №4, якою продовжено дію контракту до 31.05.2016 року з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2016 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №5, якою продовжено дію контракту до 31.08.2016 року з можливістю його подальшої пролонгації. 31.08.2016 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №6, якою продовжено дію контракту до 30.09.2016 року з можливістю його подальшої пролонгації. 30.09.2016 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №7, якою продовжено дію контракту до 31.01.2017 року з можливістю його подальшої пролонгації. 18.11.2016 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №8, якою внесено зміни до розділу 7 контракту «Адреси сторін та інші відомості». 31.01.2017 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №9, якою продовжено дію контракту до 31.05.2017 року з можливістю його подальшої пролонгації. 31.05.2017 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №10, якою продовжено дію контракту до 31.12.2017 року з можливістю його подальшої пролонгації. 25.12.2017 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №11, якою продовжено дію контракту до 31.12.2018 року з можливістю його подальшої пролонгації. 03.05.2018 року до вказаного контракту укладено додаткову угоду №12, якою припинено дію контракту за угодою сторін з 04.05.2018 року. Наказом №30-к від 03.05.2018 року позивача звільнено від виконання обов'язків директора ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» 04.05.2018 року за угодою сторін, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Згідно наказу №2/2018-к від 04.05.2018 року, позивач припиняє виконання обов'язків директора ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» 04.05.2018 року у зв'язку зі звільненням за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. За змістом наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, він працював на посаді виконуючого обов'язки ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» з 05.05.2014 року по 04.05.2018 року. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В порушення зазначених норм чинного законодавства України позивачу не було виплачено всіх належних йому сум при звільненні, а в період роботи заробітна плата не виплачувалась у порядку встановленому законом. Як убачається зі змісту наявних в матеріалах справи відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, позивачу за період з 2 кварталу 2014 року по 2 квартал 2018 року нараховувалась але не виплачувалась заробітна плата за місцем роботи в ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» і загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 416051,97 грн. За наведених обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 416051,97 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно п. 1 Порядку, це й Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема, в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до п. 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений у травні 2018 року, отже розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути здійснений виходиячи з розміру заробітку позивача за березень та квітень 2018 року. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Зі змісту позовних вимог убачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2018 року по 25.08.2018 року у суму 70398,90 грн. Однак, з наведеною позивачем сумою до стягнення за визначений позивачем період суд не погоджується та приходить до висновку, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України форми ОК-5 стосовно позивача, заробітна плата позивача за березень 2018 року становила 10092,00 грн., а за квітень 2018 року - 10092,00 грн. 20184,00 грн. (сума заробітної плати за березень і квітень 2018 року) : 40 (кількість робочих днів у березні та квітні 2018 року) = 504,60 грн. (середньоденна заробітна плата). Вказаний позивачем період охоплює 17 робочих днів в травні 2018 року, 20 робочих днів в червні 2018 року, 22 робочих дні в липні 2018 року та 17 робочих днів в серпні 2018 року, тож всього період затримки розрахунку при звільненні становить 76 робочих днів (в межах заявлених позовних вимог). 504,60 (середньоденна заробітна плата) х 76 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні) = 38349,60 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 38349,60 грн. Таким чином вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до часткового задоволення у межах суми - 38349,60 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення трьох відсотків річних від прострочених сум заробітної плати на підставі положень ст. 625 ЦК України у загальному розмірі 22779,60 грн., суд приходить до висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносин. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими і регулюються нормами трудового законодавства, а не нормами ЦК України, у зв'язку з чим в задоволенні вимог позивача про стягнення 3% річних слід відмовити. За змістом правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України у справі № 6-43цс14 від 21.05.2014р. , правовим висновком якої є: компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Позивач просить стягнути з відповідача ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 2012 у м. Львові» компенсацію втрати частини заробітної плати у загальному розмірі 90368,09 грн. Відповідно до положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За змістом ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N159 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Перевіривши здійснені позивачем розрахунки компенсації втрати частини доходів, суд приходить до висновку, що розрахунок здійснений у відповідності до наведених вище норм чинного законодавства України, є вірним, жодних заперечень сторони відповідача з приводу зазначеного розрахунку до суду не надходило. За таких умов суд приходить до висновку, що вимоги позивача про компенсацію втрати частини заробітної плати у загальному розмірі 90368,09 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача ДП «Дирекція з будівництва об'єктів до ЄВРО 20012 у м. Львові» заборгованості підприємства по нарахованих та не виплачених авансових звітах позивача в розмірі 8070,94 грн., суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні таких вимог, з огляду на наступне. Обґрунтовуючи такі вимоги позивач посилається на те, що він за свій рахунок сплачував періодичні платежі за обслуговування та оновлення системи подачі електронної звітності, а також за свій рахунок купував необхідні речі для здійснення поточної господарської діяльності підприємства і виходячи з довідки про перебування в трудових відносинах від 04.05.2018 р. №2018-01, заборгованість підприємства по нарахованих та не виплачених авансових звітах становить 8070,94 грн. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Оцінивши надану позивачем довідку №2018-01 від 04.05.2018 року про перебування в трудових відносинах, як єдиний наявний в матеріалах справи документ, що підтверджує існування заборгованості підприємства по авансових звітах у сумі 8070,94 грн., суд приходить до висновку, що такий доказ не може бути достатнім, достовірним та належним для задоволення вимог позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні копії самих авансових звітів, документи, що підтверджують дійсне здійснення позивачем витрат у зазначеному розмірі, а відповідна довідка датована 04.05.2018 року, тобто днем звільнення позивача із займаної посади, що в свою чергу не дає підстав суду дійти висновку про наявність повноважень позивача на підписання такої довідки. Також суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині зобов'язання Державного агентства інфраструктурних проектів України надати необхідні розпорядження та призначити цільове фінансування для погашення заборгованості, оскільки такі вимоги стосуються процедури виконання рішення суду та вказують на те, що таким чином позивач намагається захистити свої права, які на даний час відповідачем не порушені і позивач має право на оскарження будь-яких незаконних на його думку дій або бездіяльності відповідача, під час виконання рішення суду. Крім того, задоволення таких вимог призведе до необґрунтованого втручання суду в господарську діяльність підприємства, яке маючи державну форму власності відповідно має чіткий порядок розподілу своїх коштів, що встановлюється законом та не може бути змінений рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial