Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

25.11.2020 року судом зареєстровано позов [PERSON] (а.с. 1-2), який мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/26881/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 584\~064,41 грн. Дане судове рішення набрало чинності. Центральним відділом ДВС м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрите виконавче провадження № 54342465. Постановою державного виконавця від 10.09.2019 року у виконавчому провадженні № 54342465 було описано та арештовано 1/2 частку квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з метою реалізації майна з прилюдних торгів для погашення боргу. Однак, після опису та арешту майна, з метою уникнення примусової реалізації майна, [PERSON] зареєстрував в квартирі двох чужих неповнолітніх дітей, 2014 та 2016 р.н., що стало перешкодою в реалізації майна. Відповідач свідомо ухиляється від сплати боргу, на неодноразові прохання повернути борг відповідач не реагує, рекомендовані листи не отримує. Протягом березня-серпня 2019 року відповідач частково погашав борг, сплатив 10\~800,00 грн., про що [PERSON] надав розписки. Таким чином, загальний борг відповідача складає 573\~264,41 грн. (584\~064,41 10\~800 = 573\~264,41). Позивач вважає, що цивільно-правові відносини між сторонами тривають, тому відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідач повинен сплатити йому інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми з 01.11.2015 року (з дати спливу 10 днів після відкриття виконавчого провадження) до 01.10.2020 року. Сума боргу, на яку слід нараховувати інфляційні і 3% річних - 573\~264,41 грн. Інфляційні втрати за цей період складають 302 293,79 грн., а 3% річних 85\~377,13 грн. (розрахунок наведений позивачем в позовній заяві). [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] за період з 01.11.2015 року по 01.10.2020 року 3 % річних від суми боргу 85\~377, 13 грн. та інфляційні втрати в сумі 302\~293, 79 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його вимоги задоволити у повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON] різними способами намагається уникнути виконання рішення суду про стягнення з нього боргу, тому є всі підстави для покладення на [PERSON] відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, що передбачена ст. 625 ЦК України. Відповідач повертав йому борг частинами в період з березня по серпень 2019 року, фактично погасив лише 10\~800 грн., тому строк позовної давності був перерваний. Оскільки відповідач погашав борг частинами, сума боргу зменшилась і становить 573\~264,41 грн. Саме на цю суму він просив нарахувати 3% річних і інфляцію з листопада 2015 року, що є своєрідною компенсацією від знецінення грошей. Просив також врахувати, що він є особою з інвалідністю 2 групи, має хронічні захворювання, його сім`я перебуває у вкрай важкому матеріальному становищі, йому потрібні кошти на лікування. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Рєзнік А.О. в судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Підтримав письмову заяву відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 28-29). Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою суду від 09.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі № 127/26283/20 (а.с. 24). Ухвалою суду від 17.02.2021 року було закрите підготовче провадження (а.с. 41) та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2015 року позов [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за зобов`язаннями по акту звірки від 07.11.2002 року в сумі 304\~614, 22 грн. та за договором позики від 29.01.2003 року в розмірі 584\~064, 41 грн., а всього на загальну суму 888\~678, 64 грн. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2015 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено частково. Ухвалено рішення, яким рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2015 року в частині задоволення позову про стягнення боргу в сумі 304\~614, 22 грн. скасовано. Ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 304\~614, 22 грн. відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.10.2015 року роз`яснено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 24.07.2015 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, сума коштів, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 584 064, 41 грн., також підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави судовий збір - 3 654, 00 грн. (а.с. 6). В провадженні Центрального відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 54342465 від 21.07.2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 127/26881/14-ц, виданого 20.10.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] (і.н. [NUMBER] ) на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 584\~064,41 грн. (а.с. 17, 12). Згідно розписок [PERSON] , в рахунок погашення боргу в сумі 584\~064,41 грн., 04.03.2019 року позивач отримав від відповідача 7\~800 грн. (а.с. 20), 04.09.2019 року позивач отримав від відповідача 3\~000 грн. (а.с. 21), а всього 10\~800 грн. Таким чином, станом на день ухвалення судом рішення у даній справі, борг [PERSON] перед [PERSON] складає 573\~264,41 грн. (584\~064, 41 грн. 10\~800 грн. = 573\~264,41 грн.). Правовідносини, що виникли між сторонами із договору позики, є зобов`язальними, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глав 48, 51 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Також суд враховує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ст. 11 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~129\~Конституції України,\~ч.\~1,\~2\~ст.\~18\~ЦПК України,\~судові рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, вимоги позивача щодо нарахування 3% річних і інфляції на суму боргу - 573\~264,41 грн. є законними і обґрунтованими. Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності. Так, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова ВП ВС від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до поривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи те, що [PERSON] з 04.03.2019 року і до серпня 2019 року погашав борг частково, тобто вчиняв дії, що свідчать про визнання свого боргу, строк позовної давності перерваний. Оскільки час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується, суд вважає необхідним визначити дату, з якої слід проводити нарахування коштів на підставі ст. 625 ЦК України з 04.03.2016 року (три роки, що передували даті переривання строку позовної давності 04.03.2019 року, а.с. 10). Позивач не заявив про поновлення строку позовної давності і не надав суду докази поважності причин його пропуску, тому підстав для нарахування коштів поза межами строку позовної давності немає. Так, з 04.03.2016 року по 25.11.2020 року (день звернення до суду з позовом) кількість днів прострочення складає 1\~727 днів (розрахунок на а.с. 51-55). 3 % річних на суму боргу за цей період 573\~264, 41 грн., становить 81372 грн. Інфляційне збільшення боргу за період з 04.03.2016 року до 25.11.2020 року складає 292 697,05 грн. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних від суми боргу і інфляційне збільшення боргу за період з 04.03.2016 року до 25.11.2020 року в сумі 374\~069,05 грн. (81372 + 292 697,05 = 374\~069,05). Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 4 Закону України «Про судовий збір» (за ставками 2020 року, оскільки позов поданий 25.11.2020 року) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1% ціни позову, але не менше 840,80 грн. та не більше 10\~510, 00 грн.). Враховуючи ціну позову, даний позов підлягав оплаті судовим збором в сумі 3\~876,70 грн. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України позивач, як інвалід ІІ групи (а.с. 4), від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені на 96% сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених вимог, становить 3 720,96 грн. (3876,70?96%=3720,96). \~ \~ \~ \~

Outcome: approved