Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

25.04.2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 20744,49 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.07.2007 року та 1378,00 грн. судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. У порушення умов договору відповідач належним чином зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 20744,49 грн., яка складається з наступного: 4865 грн. 90 коп. - заборгованість по кредиту; 12549 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1865 грн. 48 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу; 964 грн. 02 коп. - процентна складова штрафу. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив. Просить застосувати строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 10.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір дії протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У порушення умов договору відповідач належним чином зобов'язання не виконував у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року утворилась заборгованість перед Банком у розмірі 20744,49 грн., яка складається з наступного: 4865 грн. 90 коп. - заборгованість по кредиту; 12549 грн. 09 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1865 грн. 48 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - фіксована частина штрафу; 964 грн. 02 коп. - процентна складова штрафу. Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам Цивільного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно зі ст.1048 Цивільного кодексу України кредитор має право на отримання з позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором щодо повернення отриманої ним суми кредитних коштів. З огляду на викладене з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 4865 грн. 90 коп., сума заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 12549,09 грн. та сума заборгованості з пені та комісії за користування кредитом у розмірі 1865,48 грн. Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в фіксованому розмірі 500,00 грн. та в розмірі 964,02 грн. процентної складової такі не підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності. З позовної заяви вбачається, що порушення зобовязань відповідача полягає у не наданні своєчасно банку грошових коштів для погашення заборгованості за Кредитним договором. До грошових зобовязань, яким є зобовязання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу. При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, зроблені у рішенні від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011. Так Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин (споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Конституційний Суд України у своєму рішенні вказав, що дія положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає такі права споживача, зокрема на право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту. Суд вважає, що у стягненні штрафів слід відмовити. Відтак, заборгованість за кредитом у розмірі 4865 грн. 90 коп., сума заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 12549,09 грн. та сума заборгованості з пені та комісії за користування кредитом у розмірі 1865,48 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на наступне. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 258 ЦК України, до окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність строком 1 рік щодо стягнення пені та штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа N 6-14цс14): відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна позиція, викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-240цс14 від 11.02.2015 р. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відповідач періодично здійснював погашення заборгованості по кредиту, останнє погашення відбулося в жовтні 2013 року, а позивач звернувся до суду 25.04.2016 року. Статтею 264 ЦК України визначено випадки, в яких перебіг позовної давності переривається. Зокрема, у ч.1 вказаної статті визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. При цьому, частиною 3 статті 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності (ст. 264 ЦК України) застосовується судом незалежно від наявних чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать переривання строку позовної давності відносять визнання боргу або іншого обов'язку; визнання пред'явленої претензії. Згідно Умов договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) тривалістю 50 років. Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд бере до уваги той факт, що строк позовної давності за вказаним договором не збіг. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки заборгованість відповідача перед Банком виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору. З відповідача також підлягає до стягнення судовий збір.

Outcome: partial