Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON] подала до суду заяву для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що вона проживала у м.Іловайськ, Донецької області, де працювала у фізичної особи - підприємця [PERSON] на умовах трудового договору, що підтверджується записом №13 від 31 березня 2014 року у трудовій книжці від 18.06.2010 року. У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, в липні 2014 року [PERSON] з поспіхом виїхала з м.Іловайськ, Донецької області не розірвавши трудові відносини з роботодавцем, оскільки на час проведення активних бойових дій [PERSON] в місті вже не працював, встановити будь-який зв'язок з ним було не можливо. Враховуючи дані обставини, у липні 2014 року [PERSON] переїхала в смт.Комиш-Зоря, Більмацького району, Запорізької області, де вона отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Куйбишевського управління соціального захисту населення від 18 грудня 2015 року №2313003884. У зв'язку з цим, заявник прохає суд встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] з 07 грудня 2015 року та зобов'язати Куйбишевський районний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір №05451400106, зареєстрований Харцизьким міським центром зайнятості 31 березня 2014 року та внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення. Заявник у судовому засідання повідомила, що вимоги викладені у заяві вона підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Куйбишевського районного центру зайнятості Заярська Я.С. в судовому засіданні вимоги в заявника визнала частково, посилаючись на відзив на заяву про встановлення факту припинення трудових відносин, яку надали суду перед початком судового засідання, та пояснила, що у районного центру зайнятості не має повноважень робити записи до трудової книжки про звільнення осіб, стосовно іншої частини вимог, вони не заперечують, щодо їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Згідно п.5 ч.2 ст.234 і ст.256 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наданої трудової книжки [PERSON] на підставі трудового договору було зроблено запис №13 від 31.03.2014 року, де зазначено, що остання працювала у фізичної особи-підприємця [PERSON].(а.с.6-9) У зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, в липні 2014 року [PERSON] з поспіхом виїхала з м.Іловайськ, Донецької області не розірвавши трудові відносини з роботодавцем, оскільки на час проведення активних бойових дій [PERSON] в місті вже не працював, встановити будь-який зв'язок з ним було не можливо. Враховуючи дані обставини, у липні 2014 року [PERSON] переїхала в смт.Комиш-Зоря, Більмацького району, Запорізької області, де вона отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Куйбишевського управління соціального захисту населення від 18 грудня 2015 року №2313003884 (а.с.15). Згідно матеріалів справи, заяником було зроблено заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням. Дана заява була зареєстрована та завірена приватним нотаріусом Ярошенком С.В. від 07.12.2015 року за №704.(а.с.12). Відповідно до пояснень [PERSON], дана заява хоча і була виготовлена, але не була надіслана роботодавцю, у зв'язку з тим, що його місце перебування не відоме, останнє місце його проживання було м.Іловайськ Донецької області, однак на тимчасово окуповану територію пошта не відправляється. 02 листопада 2016 року до суду надійшов відзив на заяву про встановлення факту припинення трудових відносин від Куйбишевського районного центру зайнятості. В даній справі, заінтересована особа визнала дану заяву частково, пояснивши, що частині встановлення факту припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] з 07 грудня 2015 року вони вимоги визнають, однак просять відмовити в задоволенні заяви в частині зобов'язання Куйбишевського районного центру зайнятості внести запис до трудової книжки [PERSON] про її звільнення. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ст.37 кодексу законів про працю України виключена на підставі Закону України №1254-VI від 14.04.2009 року. Та з 01 січня 2015 року державна служба центру зайнятості має право в таких випадках вносити запис до трудової книжки особам, а саме: - безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю; - посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою (про розірвання трудових відносин) до трудової книжки працівника і засвідчує їх печаткою. Тому в даному випадку у Куйбишевського районного центру зайнятості немає повноважень для здійснення запису до трудової книжки [PERSON] про її звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Тобто на власника покладається обов'язок в останній день роботи (цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення) видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Невидача належно оформленої трудової книжки при дотриманні відповідної процедури звільнення, передбаченої нормами трудового законодавства суд розцінює як порушення трудових прав працівника. За змістом ст. 38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1, ст. 38 КЗпП України. З наданих пояснень заявника випливає, що в липні 2014 року вона з поспіхом виїхала з м.Іловайськ, Донецької області не розірвавши трудові відносини з роботодавцем, оскільки на час проведення активних бойових дій [PERSON] в місті вже не працював, встановити будь-який зв'язок з ним було не можливо. Враховуючи дані обставини, у липні 2014 року [PERSON] переїхала в смт.Комиш-Зоря, Більмацького району, Запорізької області, де вона отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою Куйбишевського управління соціального захисту населення від 18 грудня 2015 року №2313003884. Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи ( не припинала інший вид зайнятості) у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально засвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом. У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно - територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього закону , така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи. В даному випадку [PERSON] дійсно зробила нотаріально засвідчену заяву про звільнення, однак не відправляла її [PERSON] через те що його місце знаходження не відоме. Враховуючи викладене суд вважає факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 07 грудня 2015 року доведеним і в цій частині заява підлягає задоволенню. Що стосується вимог, в частині зобов'язання Куйбишевського районного центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір №05451400106, який зареєстрований Харцизьким міським центром зайнятості 31 березня 2014 року та внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України , окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства , в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Із встановлених в судовому засіданні обставин справи суд вбачає, що між заявником [PERSON] та представником заінтересованої особи Заярською Я.С. вбачається спір, а саме спір про зобов'язання вчинення певних дій. Даний спір не може бути вирішений в порядку окремого провадження, оскільки за нормами ЦПК України має вирішуватися в порядку позовного провадження. Тому враховуючи викладене суд вважає за доцільне в даній частині вимоги за заявою залишити без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial