Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

26.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 27.09.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] у формі розписки був укладений договір позики на суму 3034,00 грн., який відповідач зобовязувалася погашати позивачу рівними частинами по 84,30 грн. щомісячно на протязі 36 місяців до 27.09.2013 року, а також окремо сплатити на користь позивача за користування отриманими коштами суму у розмірі 2592,00 грн. рівними щомісячними платежами по 72,00 грн. щомісяця протягом 36 місяців до 27.09.2013 року. Відповідач взяті на себе зобовязання виконувала неналежним чином, а саме сплатила позивачу за весь час користування грошима та до дня подачі позову 300,00 грн. Позивач намагалася в усній формі отримати вказані кошти з відповідача, однак її вимоги не знайшли своєї реалізації, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилася, проте надала суду заяву від 03.11.2016 року, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.14 отримана відповідачем 25.10.2016 року повістка про виклик у судове засідання 03.11.2016 року разом з позовною заявою з додатками та ухвалою суду про відкриття провадження по справі та а.с.17 отримана відповідачем 12.11.2016 року повістка про виклик у судове засідання 22.11.2016 року) повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 27.09.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 3034,00 грн. строком на три 3 роки до 27.09.2013 року, що підтверджується розпискою відповідача на ім`я позивача (а.с.4). Відповідно до вказаної розписки повернення суми позики повинно було відбуватися рівними щомісячними платежами по 84,30 грн. за адресою місця здійснення позивачем підприємницької діяльності. Крім цього відповідач також повинен був сплатити на користь позивача 2592,00 грн. рівними щомісячними платежами по 74,00 грн. за користування коштами позивача. У встановлений строк до 27.09.2013 року відповідач борг повернув частково у розмірі 300,00 грн., що підтверджує зворотній бік розписки відповідача (а.с.4). Тобто станом на день подачі позову борг відповідача перед позивачем складає 5326,00 грн. (3034,00 + 2592,00 300,00). При вирішенні справи суд керується даними, які маються у борговій розписці щодо розміру коштів за користування грошима у сумі 2592,00 грн., хоча позивач вказала, що вказана сума дорівнює 2532,00 грн. і що не відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно вимог статей 11, 13 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обовязків є договори і інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути надана, зокрема, розписка позичальника, що має місце у даному випадку. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, які встановлені договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньою відмови від зобовязання, а статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати, в даному випадку у розмірі судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved