Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

25.02.2019 заявник [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою, в якій просить встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , спадщини за заповітом після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління авторськими правами на твори [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду заявник [PERSON] посилається на наступне. Так, [INFO] помер [PERSON] , який був дідусем [PERSON] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про смерть, виданого Відділом державно реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Після смерті [PERSON] його майно, в тому числі авторське право на твори, перейшло до його дружини - [PERSON] .. 17.12.1987 [PERSON] склала заповіт , посвідчений старшим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Якименко В. А. та зареєстрований в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за № 6-4996, яким заповідала [PERSON] майнові авторські права, отримані у спадщину від [PERSON] 06.12.1989 [PERSON] склала заповіт, посвідчений старшим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Якименко В. А. та зареєстрований в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за № 18н-1042, яким заповідала [PERSON] авторські права, отримані у спадщину від [PERSON] . 18.01.1996 [PERSON] померла, що підтверджується довідкою, виданої Відділом РАГС Старокиївського району м. Києва. 21.03.1996 року у зв`язку зі смертю [PERSON] у Восьмій київські державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 63, але заявник у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] заявник фактично прийняв майнові авторські права, і здійснював дії по фактичному управлінню, розпорядженню та охороні творів [PERSON] , а саме: - заявнику фактично перейшли рукописи творів, автором яких є його дід [PERSON] , після його смерті. Оригінали цих рукописів зберігаються у заявника; - у квітні 1996 року заявник звернувся до Державного агентства «Українське агентство з авторських та суміжних прав» з повідомленням про перехід до нього авторських прав з метою подальшої участі в управлінні майновими авторськими правами на твори [PERSON]; - 28.01.2015 році Інститут україністики Тбіліського державного університету ім. Іване Джавахішвілі звертався до заявника про надання дозволу на безкоштовний друк перекладів [PERSON] для двомовної збірки творів, і отримав дозвіл від заявника; - 31.07.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Видавничий Союз Андронум» укладено Видавничий договір з приводу надання Видавництву дозволу на використання творів [PERSON]. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що права інтелектуальної власності на вказані твори залишаються у спадкоємця ( [PERSON] ). - в березні 2016 року заявник надав дозвіл Видавництву «ASTRA» на видання перекладу твору Шота Руставелі « Витязь у тигровій шкурі », зробленого [PERSON] ; - влітку 2016 року заявник надав дозвіл на видання перекладу твору [PERSON] «[INFO]»; - 20.07.2017 року заявник надав дозвіл Літературній агенції « Піраміда » на видання двомовної українсько-англійської збірки творів [PERSON] у перекладі професора Пенсільванського університету Михайла М. Найдана в авторському проекті « Приватна колекція» Василя Ґабора ; - 07.03.2018 року заявник надав дозвіл [PERSON] на переклад та майбутній друк віршів [PERSON] ; - 31.12.2018 заявник надав дозвіл Academic Studies Press (Brighton, USA) дозвіл на використання творів [PERSON] . Таким чином, з квітня 1996 року (в межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) заявник вступив у фактичне управління та по сьогоднішній безпосередньо володіє та управляє авторськими правами на твори [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Заявник неодноразово звертався до Восьмої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на підставі фактичного вступу в управління та володіння авторськими правами. Постановами від 16.05.2018 № 549/02-31 та від 15.09.2018 № 1128/02-31 державний нотаріус Восьмої київської державної контори Чернієнко В. Ю. заявнику відмовив. Свої рішення нотаріус мотивував тим, що не вбачається підстав фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном. Встановлення факту прийняття спадщини за заповітом [PERSON] необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою суду від 01.03.2019 відкрито провадження в даній цивільній справі та та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.06.2019 залучено в якості заінтересованої особи Державне агентство «Українське агентство з авторських та суміжних прав». Ухвалою суду від 10.09.2020 залучено в якості заінтересованої особи Київську міську раду. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, з підстав зазначених в заяві та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, та надані докази. Представники заінтересованої особи Київської міської ради Проковський Д. С. та Пісковенко І. А. в судовому засіданні просили ухвалити рішення відмовідно до наданих доказів. Представник заінтересованої особи Восьмої київської державної нотаріальної контори та Державного агентства «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи заінтересовану особу було повідомлено належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Враховуючи, що спадщина була відкрита у 1996 році, то до спірних відносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується довідкою відділу ЗАГС Старокиївського району м. Києва від 28.02.1996 року. З заповітів від 17.12.1987 №6-4996 та від 06.12.1989 років № 18н-1042, складених [PERSON] , вбачається, що вона заповідала [PERSON] майнові авторські права, отримані у спадщину від [PERSON] . У квітні 1996 року заявник звернувся до Державного агентства «Українське агентство з авторських та суміжних прав» з повідомленням про перехід до нього авторських прав з метою подальшої участі в управлінні майновими авторськими правами на твори [PERSON], що підтверджується листом ДО «Українське агентство з авторських та суміжних прав» від 08.06.2018 № 04.03/1747. [PERSON] у 2015 році надав дозвіл Інституту україністики Тбіліського державного університету ім. Іване Джавахішвілі на безкоштовний друк перекладів [PERSON] для двомовної збірки творів, що підтверджується листом директора Інституту україністики Баканідзе О. від 19.03.2018. Як вбачається з Видавничого договору від 31.07.2015, між [PERSON] та ТОВ «Видавничий Союз Андронум» [PERSON] надано Видавництву дозвіл на використання творів [PERSON]. Пунктом 1.3 Договору передбачено, що права інтелектуальної власності на вказані твори залишаються у спадкоємця ( [PERSON] ). 20.07.2017 року заявник надав дозвіл Літературній агенції «Піраміда» на видання двомовної українсько-англійської збірки творів [PERSON] у перекладі професора Пенсільванського університету Михайла М. Найдана в авторському проекті « Приватна колекція» Василя Ґабора , що підтверджується листом підписаним Генеральним директором ЛА «Піраміда» та автором видавничого проекту В. В. Ґабором. Як вбачається з листа [PERSON] , [INFO] вона отримала дозвіл від [PERSON] на переклад та майбутній друк віршів [PERSON] . 12.08.2017 року [PERSON] звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 11.05.2018 заявник повторно звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою Державного нотаріуса Чернієнко В. Ю. від 16.05.2018 за № 549/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] не було подано заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не вбачається підстав фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлої [PERSON] . 04.09.2018 [PERSON] звернувся до Восьмої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою Державного нотаріуса Чернієнко В. Ю. від 05.09.2018 за № 1128/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих самих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, який діяв на час смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Частиною 1 ст. 534 ЦК УРСР встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Часом відкриття спадщини, згідно із ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Згідно з правовою позицією ВС, що зазначена у Постанові від 25.03.2020 у справі №305/235/17 під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції). Відповідно до статті 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями) заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених судом матеріалів спадкової справи № 63 від 18.01.1996, вбачається, що заявник декілька разів звертався з заявами до Восьмої державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, постановою Державного нотаріуса Чернієнко В. Ю. від 16.05.2018 за № 549/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] не було подано заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не вбачається підстав фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном після померлої [PERSON] . Постановою Державного нотаріуса Чернієнко В. Ю. від 05.09.2018 за № 1128/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих самих підстав. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у квітні 1996 року звернувся до Державного агентства «Українське агентство з авторських та суміжних прав» з повідомленням про перехід до нього авторських прав, і з цього часу саме він надавав дозволи на видання і використання творів [PERSON] . Таким чином, як воля так і дії заявника свідчать про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме майновими авторськими правами на твори [PERSON] , в порядку та строк визначений законом і ця спадщина, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР належить йому з моменту відкриття спадщини, тобто з 18.01.1996. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved