Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

24 березня 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , треті особи; Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові, з урахуванням уточнень від 28 квітня 2021 року, [PERSON] просить визнати її онука [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , оскільки він не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 09 вересня 2019 року, не сплачує комунальні послуги, його речі відсутні в квартирі. Його реєстрація за даною адресою перешкоджає позивачу в реалізації її прав як власника. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача відзив на позов не надійшов. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від представника третьої особи: Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] повідомлені про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснень щодо предмета позову не надали. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1999 року належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності зареєстровано в МБТІ і записано в реєстрову книгу за № 389п-98-194 (а.с. 5). У квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3665 або зареєстрованих в житловому приміщенні/будинку осіб від 23 березня 2021 року (а.с. 12). Згідно з актом від 04 січня 2021 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 09 вересня 2019 року (а.с. 25), що також підтверджено показаннями свідків [PERSON] , та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні 13 вересня 2021 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом тридцяти календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, а також, що відповідач не проживає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , більше року , що підтверджено матеріалами справи та показаннями свідків у судовому засіданні, а також те, що судом не встановлено поважних причин його відсутності за вказаною адресою, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати у розмірі 908 грн. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved