Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

26.11.2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.03.2012 року у розмірі 109832,51 грн. станом на 31.08.2018 року, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4985,10 грн. та заборгованості за відсотками за період з 29.03.2012 року по 30.10.2017 року у розмірі 104847,41 грн. Також позивач просить покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв'язку із чим підписав заяву №б/н від 29.03.2012 року, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на положення ст.ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що відповідає положенням ч. 2 ст. 642 ЦК України. Позивач зазначає, що забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП-пароль, а також відповідачу було надано набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, та до пристроїв самообслуговування. Крім того, банк надав відповідачу інструменти для погашення кредиту у відповідності до умов договору. Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, натомість відповідач своїх обов'язків за договором належним чином не виконує, продовжує ухилятись від їх виконання і не погашає заборгованість за договором, що порушує законні права та інтереси банку і у зв'язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 04.12.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз'яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу 06.12.2018 року та 08.01.2019 року було проставлено відмітку поштового відділення про повернення поштової кореспонденції до суду «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.03.2012 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБунку відповідно до якої, відповідач погодився із тим, що дана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений і згодний Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач зобов'язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті Приватбанку. Відповідно до положень ст.ст. 626, 627, 628, 629, 638, 639 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту, 26.01.2013 року відповідач скористався кредитним картковим рахунком здійснивши з нього витрати на суму 4354,87 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом п.п. 1.1.2.5, 1.1.5.1, 1.1.7.12, 1.1.7.14, 1.1.7.31, 1.1.7.41 «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх зобов'язань у відповідності з чинним законодавством України та умовами публічного договору, договору. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Клієнт зобов'язується сплачувати комісії та інші виплати, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, у відповідності з Тарифами. Строк позовної давності відносно вимог банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів, витрат банку становить 50 років. Цей договір діє без обмеження строку. Як вбачається зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не дотримався взятих на себе зобов'язань за договором кредиту, у зв'язку із чим виникла заборгованість відповідача перед позивачем. Поряд з цим, вивчивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення стосовно вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, з огляду на наступне. Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» тарифний план передбачає: базова ставка в місяць становить 2,5%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9%; за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%. При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не здійснював жодних трат кредитних коштів, а ні після 01.09.2014 року, а ні після 01.04.2015 року. З 31.08.2014 року і по 31.08.2018 року залишок заборгованості є незмінним - 3795,88 грн. (поточна заборгованість), 1189,22 грн. (прострочена заборгованість). За таких обставин, підвищення позивачем процентної ставки з 30% річних до 34,8% річних з 01.09.2014 року, а також збільшення процентної ставки з 34,8% до 43,2% річних з 01.04.2015 року не відповідає умовам укладеного між сторонами договору кредиту, отже є неправомірним, адже сторони погодили, що підвищення ставки застосовується саме за тратами здійсненими з відповідної дати. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про неправомірність здійснення позивачем нарахування відсотків за користування кредитом у збільшених розмірах з 01.09.2014 року до 34,8% та з 01.04.2015 року до 43,2%, розрахунок заборгованості по процентах у період з 01.09.2014 року до 31.08.2018 року не є достатнім доказом заявленого до стягнення розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом, тому в цій частині позову слід відмовити. За наведених умов з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором кредиту у загальній сумі 7525,51 грн., яка складається з: 4985,10 грн. - заборгованість за кредитом; 2540,41 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Такий розмір заборгованості в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості по кредитному договору. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задовольняється у розмірі 7% від заявленої до стягнення суми, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 7% від суми витрат, що становить 123,34 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial