Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

24 березня 2014 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03 травня 2001 року за договором довічного утримання набув право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] попередня власниця будинку померла. Згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0986 га, наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку, земельна ділянка залишилась зареєстрованою за покійною попередньою власницею будинку. Відповідно до ч. 1 ст.30 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), який діяв на момент укладення договору довічного утримання, при переході права власності на будівлю разом з нею переходило і право власності на земельну ділянку. Проте, оскільки на цю земельну ділянку виданий Державний акт на попереднього власника, а в договорі довічного утримання не зазначено про перехід права власності на земельну ділянку окремою строкою, на теперішній час вона не може оформити своє право власності на землю належним чином. У судовому засіданні представник позивача надала заяву про слухання справи у її відсутність, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про відсутність заперечень проти задоволення позову, просив суд розглядати справу у його відсутність. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. 03 травня 2001 року укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрований ММБТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.12.2008 року під № 387 в книзі 3. Відповідно договору довічного утримання [PERSON] передала у власність гр. [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Згідно Листа Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області, позивачу відмовлено в переоформлені прав на земельну ділянку та запропоновано звернутися до суду, так як з 01.01.2013 р. видачу державних актів на землю не передбачено. Згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0986 га, наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 04.03.1999 року за № 8/5, земельна ділянка залишилась зареєстрованою за покійною [PERSON] Відповідно до положень ст.ст. 23, 30, 67 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. На теперішній час право власності на будинок за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON]. З Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] під обтяженням не перебуває. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі ст. 30 ЗК України (в редакції 1992 року), оскільки позивачем не було змінено цільового призначення земельної ділянки, розмірі земельної ділянки не перевищують дозволені, правовласності на нерухоме майно позивачем зареєстровано в установленому законом порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved