Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

26 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 27.08.1994 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №357. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На протязі 18 років у позивач з відповідачем були міцною родиною, що ґрунтувалася на взаємній підтримці, злагоді, порозумінні. Зараз не можуть як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, були втрачені почуття любові, поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім`ї. З травня 2013 року з відповідачем остаточно розійшлися та не проживають разом. Діти проживають з позивачем. На сьогоднішній день позивач не бачить можливості спільного проживання з відповідачем, вжиті нею заходи щодо примирення не дали результату, з відповідачем не спілкується. Шлюб носить формальний характер. З підстав наведених вище, позивач вважає, що збереження сім`ї і подальше проживання з відповідачем неможливе та просить розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.08.1994 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №357 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з травня 2013 року були фактично припинені подружні стосунки та припинено ведення спільного господарства. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: approved