Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за розпискою. Так, 16 серпня 2013 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти під розписку у розмірі 100\~000 гривень. Відповідач отримав зазначені кошти та зобовязався за першої вимоги позивача повернути борг. 21 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення заборгованості, однак відповідач не відреагував. На сьогоднішній день [PERSON] ухиляється від повернення усієї суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість в розмірі 100 000 грн. та судові витрати. 01 грудня 2016 року [PERSON] подав до суду з зустрічний позов в якому прохає визнати недійсним договір позики укладений між ним та [PERSON] 16 серпня 2013 року. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 16 серпня .2013 року він отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 50\~000 гривень. В забезпечення повернення боргу [PERSON] змусив дати на його імя нотаріально посвідчену довіреність на вчинення дій , щодо оформлення спадкових прав на земельну ділянку , укладення договору оренди, в тому числі і отримання належної орендної плати. За даною довіреністю [PERSON] за 2014-2015 роки отримав в ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня» належні [PERSON] кошти в сумі 13\~341 грн. 20 коп. Розписку на 100 000 гривень він підписав в стані алкогольного спяніння під психологічним тиском та погрозою фізичного насильства з боку [PERSON], тому посилаючись на ст.231 ЦК України, позивач [PERSON] звернувся до суду з даним зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON]. заявлені вимоги підтримав, прохав їх задовольнити по тих підставах, які були зазначені в позові. При цьому пояснив, що за даним договором позики 16 серпня 2013 року він передав [PERSON] грошові кошти у сумі 100\~000 гривень , про що той підписав відповідну розписку. При цьому [PERSON] пообіцяв в забезпечення повернення коштів передати йому в оренду земельний пай , який успадкував після смерті матері , та який перебував у користуванні ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня». Оскільки на той час [PERSON] не оформив свої спадкові права на земельну ділянку із-за відсутності у нього коштів, тому питанням оформлення спадщини займався він за власні кошти. Для цього [PERSON] надав йому нотаріально посвідчену довіреність з правом отримання орендної плати в ТОВ «Агрофірма 40 років Жовтня». На сьогоднішній день [PERSON] борг за договором позики не повернув, земельну ділянку йому в оренду не передав , а знову переуклав договір оренди землі з ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня», тому він просить стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 100\~000 гривень. Що стосується отриманих коштів орендної плати за землю за 2014, 2015 року в сумі 13341 гривня 20 копійок , то цими коштами йому відшкодовано понесені витрати на оформлення спадкових прав [PERSON] на земельну ділянку , а тому дані кошти не можуть враховуватися, як часткове погашення боргу за договором позики. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив , що дійсно 16 серпня 2013 року він взяв в борг у [PERSON] 50\~000 гривень , які потім віддав своїй дочці на лікування та вирішення побутових проблем. При цьому він написав розписку про отримання коштів в сумі 100\~000 гривень, під психологічним примусом та погрозами фізичної розправи з боку [PERSON] Як гарантією повернути борг він пообіцяв [PERSON] , що передасть йому в оренду земельну ділянку, яку успадкував після смерті матері. Земельна ділянка на той час перебувала в користуванні ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня» за договором оренди , строк дії якого мав закінчитися у 2017 році. Оскільки спадкові права він на земельну ділянку не оформив із-за відсутності коштів , тому він надав довіреність [PERSON] на оформлення прав на землю та отримання орендної плати. [PERSON] дійсно займався переоформленням землі за власні кошти. [PERSON] повідомив , що на даний час він отримані кошти не повернув, та переуклав договір оренди землі з ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня». Підтримує свій зустрічний позов з тих підстав , що не отримував кошти в сумі 100\~000 гривень , тому прохає визнати недійсним договір позики. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] підтримав зустрічний позов [PERSON] про визнання договору позики недійсним і наполягав на його задоволенні на підставі ст..231 ЦК України , оскільки правочин був вчинений проти справжньої волі [PERSON] внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є дочкою [PERSON]. і підтвердила той факт , що її батько дійсно у серпні 2013 року отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50\~000 гривень, які передав їй на лікування та вирішення житлових проблем. Суд, вислухавши пояснення за первісним позовом позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (далі Договір ), за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн.. Який останній зобовязувався повернути за першою вимогою позикодавця. Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як випливає з матеріалів справи та пояснень сторін, 16 серпня 2013 року відповідачем [PERSON] власноручно була складена розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 100 000 грн. 00 коп., розписку підписав власноручно [PERSON]. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідач [PERSON] на вимогу позикодавця у встановлений строк належним чином зобовязання не виконав, кошти позивачу [PERSON] не повернув. Вирішуючи питання , щодо суми коштів , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача , суд виходить із того , що за договором позики від 16 серпня 2013 року сума переданих коштів зазначена 100\~000 гривень і саме ця сума підлягає стягненню. Посилання відповідача [PERSON] на той факт , що ним було отримано не 100\~000 гривень , а 50\~000 гривень , не підтверджуються належними доказами, тому не приймаються судом до уваги. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: - договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). З огляду на викладене суд вважає, що розпискою від 16 серпня 2013 року підтверджено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та отриманням останнім за договором грошових коштів в розмірі 100\~000 гривень. Згідно ч. 2. ст..218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами , засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами . Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] , з огляду на вимоги ч.1 ст.218 ЦК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову [PERSON] Що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, суд виходить з наступного: Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Посилання [PERSON] на той факт , що ним розписка була підписана внаслідок тяжких для нього сімейних обставин під психологічним тиском [PERSON] є предметом доказування і має доводитися в судовому засіданні належними доказами . Натомість [PERSON] на підтвердження цих обставин не надав суду жодних доказів, тому судом дані обставини визнаються недоведеними і відповідно відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] задоволено повністю , у відповідності до ст.88 ЦПК України на його користь підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1000 гривень , та витрат на правову допомогу з урахуванням фактично витраченого часу на представництво інтересів позивача в суді, в розмірі 2000 гривень.

Outcome: approved