Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

25 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що є споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору про користування електричною енергією №6299 від 15 квітня 2009 року укладеним між ним та АК «Харківобленерго», правонаступником якої є ПрАТ «Харківенергозбут». Власником житлового будинку за вказаною адресою є [PERSON] , яка 20 вересня 2018 року звернулася до Харківського РВЕ з проханням встановити багатофункціональний прилад обліку електричної енергії на фасаді будинку. Проте лічильник було встановлено без відома та присутності як [PERSON] так і його, позивача. Відповідачем не було повідомлено про нове місце розташування лічильника електричної енергії, внаслідок чого позивач позбавлений можливості належним чином реалізовувати свої права як споживача електричної енергії. Крім цього, після того, як відповідач здійснив незаконне переміщення лічильника, позивач отримав рахунок на сплату електричної енергії від 18 лютого 2019 року в розмірі 1618,80 грн. 18 березня 2019 року вказана сума була сплачена в повному обсязі, внаслідок чого позивачеві завдано майнову шкоду. Позивач зазначав, що відповідно до п. 5.5.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії споживач електричної енергії має право на доступ до встановлених поза межами об`єкта споживача розрахункових засобів вимірювання та інформації, яка зберігається в первинній базі даних електронних багатофункціональних розрахункових засобів вимірювання. Однак вказані права споживача порушені через здійснення незаконного переносу лічильника електричної енергії споживача, без відома споживача. На сьогодняшній день [PERSON] позбавлений безперешкодного доступу для локального зчитування показів лічильників електричної енергії. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ПрАТ «Харківенергозбуд» суму понесених збитків у розмірі 1618,80 грн. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність. При цьому зазначав, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 1 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам. Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 1 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області. А тому ПрАТ «Харківенергозбут» не є належним відповідачем за даним позовом. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року №2019-VIII, «Правилами роздрібного ринку електричної енергії», затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14 березня 2018 року №312, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До зазначеного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» (далі - Закон) споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між позивачем та АК «Харківобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією №6299 від 15 квітня 2009 року. Власником жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . є [PERSON] Саме [PERSON] як власник жилого будинку та споживач електричної енергії за вказаною адресою зверталася до АТ «Харківобленерго» з заявами про встановлення багатофункціонального приладу обліку електричної енергії. [PERSON] є фактичним споживачем послуг з електропостачання за вказаною адресою. Позивач зареєстрований та проживає за іншою адресою та не є споживачем електричної енергії за вказаною адресою. Крім того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19 червня 2018 року № 505 ПрАТ «Харківенергозбут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу з 1 січня 2019 року. Крім того, постановою НКРЕКП від 26 жовтня 2018 року № 1268 на ПрАТ «Харківенергозбут» покладено виконання функції універсальної послуги на території Харківської області (постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам. Таким чином правонаступником в частині прав та обов`язків за договорами про постачання/користування електричної енергії, що діяли до 1 січня 2019 року залишається АТ «Харківобленерго», яке продовжує виконання функцій з розподілу електричної енергії на території Харківської області. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав ПрАТ «Харківенергозбут», а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed