Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

26 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 10 березня 2006 року зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському Відділі РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені шість років тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Просила суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] до суду також не зявився, надіславши на адресу суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 037834, виданим Орджонікідзевським Відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 10 березня 2006 року, актовий запис № 45. Згідно зі свідоцтвом про народження серія І-НО № 077950, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 20 червня 2006 року, [PERSON] народилася 08 червня 2006 року, актовий запис № 493, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне\~\~життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б\~\~інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що\~\~за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання,\~\~почуття любові\~\~один до одного між сторонами втрачено.\~\~Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо, оскільки шлюбні відносини припинені ще шість років тому.\~ За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд\~\~вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити,\~\~оскільки позовні вимоги\~\~є обґрунтованими\~\~і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка\~\~змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити\~\~своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін, На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved