Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

25.01.2017 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ВВД ФСС НВВ та ПЗУ в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем у справі він перебував у трудових відносинах з 24.02.1994 року. Наказом № 1257 ок від 10.07.2015 року його було звільнено з шахти за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у звязку з невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя. Його підземний стаж роботи становить 28 років 8 місяців, при загальному підземному стажі 31 рік 6 місяців. Також вказує, що відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.12.2015 року було встановлено, що причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання: хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий базальний пневмофіброз, Л-ІІ І-ІІ ст. (один -два) - захворювання професійне, встановлено вперше J4І.8. хронічна радикулопатія 1,5 праворуч в стадії затихаючого загостренім з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом, у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил. Внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоровя, в звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, у звязку з чим відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом. Його пригнічує та обставина, що його здоровя не відновиться, і він надалі залишиться інвалідом на все життя. Позивач зазначає, що 26.01.2016 року він був вперше оглянутий Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м Краматорська Донецької області, якою йому було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково. Після встановлення групи інвалідності, яка повязана з професійним захворюванням, Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Красноармійську йому були призначені страхові виплати. Також позивач вказує, що звільнення з роботи було зумовлено різким погіршенням стану здоровя, що безумовно вплинуло на його доході. Враховуючи, що після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, а тому моральну шкоду, яка була йому завдана професійним захворюванням, він оцінює в 60 000 грн., яку просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Представник заінтересованої особи Відділення виконавчої дирекціїФонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить позов розглянути у його відсутність, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів №№ 08-25 у трудовій книжці, позивач [PERSON] у періоди з 24.02.1994 року по 06.07.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника виконуваній праці за станом здоровя (а.с. 4-7). Під час перебування із відповідачем у трудових відносинах, [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 30.12.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони складала 64,9 при ПДР 2 мг/м.куб., потужність зовнішньої праці при роботі за участю м,язів нижніх кінцівок і тулуба 160 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю м,язів плечового поясу 64,9 Вт (ПДР - 45 Вт), маса піднімай мого вантажу сягала 40 кг при ПДР 30 кг (а.с. 8-10). Через вказані пошкодження здоровя, позивачу встановлено діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий базальний пневмофіброз, Л-ІІ І-ІІ ст. (один -два) - захворювання професійне, встановлено вперше J4І.8. хронічна радикулопатія 1,5 праворуч в стадії затихаючого загостренім з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше М-54.1.7 . Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0039635 від 26.01.2016 року [PERSON] було первинно встановлено третю групу інвалідності безстроково, та встановлено втрату професійної працездатності 65% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні(а.с. 11). З медичного висновку центрально-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 42/1005 від 01.12.2015 року вбачається, що професійні захворювання у [PERSON] спричинили такі фактори як фізичне навантаження, вимушена робоча поза, вимушені нахили тулубу, параметри яких перевищували допустимі величини (а.с.12). З епікризів №№ 25, 2302, медичних висновків №№ 9283/2088, 2135/341, 4607/1081, 1147 вбачається, що [PERSON] має діагноз: хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення; прикореневий базальний пневмофіброз, Л-ІІ І-ІІ ст., хронічна радикулопатія в стадії затихаючого загостренім з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (а.с.13-26). Згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 липня 2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності вперше висновком МСЕК від 26.01.2016 року (а.с. 22). Конституційний Суд України в п. 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Судом встановлено, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, в звязку із виникненням професійного захворювання він втратив 65% працездатності та визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умов життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Ушкодження здоров'я, завдає фізичні та моральні страждання потерпілому, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя та спілкування з оточуючими, викликає критичне ставлення до себе. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача. Однак ураховуючи ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача, в звязку із виникненням професійного захворювання втрачена на 65%, інвалідність встановлено безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 32 500 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Суд не приймає до уваги доводи письмових заперечень відповідача, що позивачем завищено оцінку його моральних страждань, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, та втраченому позивачем здоровя при виконанні своїх трудових обовязків, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640 грн. \~

Outcome: partial