Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

26 грудня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, розподіл особового рахунку в якій позивач просив суд: Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: - у користування [PERSON] виділити житлові кімнати площею 11,7 кв.м. та 10,8 кв.м. з двома лоджіями 2,85 кв.м. та 2,85 кв.м. - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 19,7 кв.м. - в загальному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити: кухню - 8,1 кв.м., ванну кімнату - 2,5 кв.м., вбиральню 1,1 кв.м., коридор 6,2 кв.м., 5,2 кв.м., вбудовану шафу 1, 7 кв.м. Зобов`язати Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» розподілити особовий рахунок на ім`я [PERSON] на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] , та відкрити два особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою: - на ім`я [PERSON] на Ѕ частки квартири на загальну площу 35 кв.м., з якої житлова площа складає 22,5 кв.м. - на ім`я [PERSON] на Ѕ частки квартири, на загальну площу 35 кв.м., з якої житлова площа складає 19, 7 кв.м. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому разом з відповідачем [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] по Ѕ частки кожному. Право власності на вказані частки зареєстроване у встановленому законом порядку. Особовий рахунок для сплати житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру, станом на теперішній час відкрито на ім`я відповідача [PERSON] . Позивач неодноразово звертався до КП «Жилкомсервіс» з заявою про розподіл особового рахунку на два особових рахунки, однак йому відмовляли та надавали роз`яснення, що без встановлення площі, яка відповідає Ѕ частині власності неможливо розподілити особові рахунки. Відповідач [PERSON] займає у квартирі дві кімнати площею 11,7 кв.м. та 10,8 кв.м. Позивач займає кімнату площею 19,7 кв.м. Всі інші приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні співмешканців. Між позивачем та відповідачем постійно виникають суперечності з приводу сплати кожним з них своєї частки житлово-комунальних послуг. Таким чином, існує необхідність розподілу особового рахунку на два окремих особових рахунки з встановленням в них метражу, виходячи з фактичного порядку користування співвласниками житловою площею. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, розподіл особового рахунку - залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 27 грудня 2019 року позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 03 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, розподіл особового рахунку. Призначено судове засідання. Позивачпо справі в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі по справі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Третя особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу та відповідачу на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2011 року поділено між [PERSON] та [PERSON] спільне майно подружжя - квартиру [ADDRESS] , придбану ними під час шлюбу та зареєстровану на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Свирид Н.О. за реєстровим № 4687. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованої ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Свирид Н.О. за реєстровим № 4687. Усунуто перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON] цією квартирою, надати йому повний комплект ключів від цього житлового приміщення та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . (а.с. 7-13) Право власності на 1 /2 частину квартири [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав. (а.с. 14) Позивач в судовому засіданні пояснив, що на теперішній час у сторін склався відповідний усталений порядок користування квартирою. Так, відповідач [PERSON] займає у квартирі дві кімнати площею 11,7 кв.м. та 10,8 кв.м. Позивач займає кімнату площею 19,7 кв.м. Всі інші приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні співмешканців. (а.с. 15-16) Проте, між позивачем та відповідачем постійно виникають суперечності з приводу сплати кожним з них своєї частки житлово-комунальних послуг, а розподіл особових рахунків є неможливим без встановлення порядку користування квартирою. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Відповідно до частини 3 статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно ст. 155 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. 4 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 333/3048/16-ц, провадження № 61-3994св18 (ЄДРСРУ № 73368996) вказав, що відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено, що на теперішній час у сторін склався відповідний усталений порядок користування квартирою. Так, відповідач [PERSON] займає у квартирі дві кімнати площею 11,7 кв.м. та 10,8 кв.м. Позивач займає кімнату площею 19,7 кв.м. Всі інші приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні співмешканців. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася та не надала жодних заперечень щодо встановлення іншого порядку користування квартирою. Так, суд приходить до висновку, що оскільки усталений порядок користування квартирою відповідає часткам у праві спільної часткової власності, то позовна заява [PERSON] в частині встановлення порядку користування квартирою підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача в частині розподілу особових рахунків, то в цій частині позов також підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 р., передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до п.п. 41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв`язуються судом. Вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено положеннями вищевказаних нормативно-правових актів, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна із осіб й претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні. З огляду на те, що у судовому порядку вирішено питання виділення в індивідуальне користування позивачу та відповідачу конкретної житлової площі, яка б підлягала оплаті за самостійним особовим рахунком, та визначено площу приміщень, що залишаються у спільному користуванні, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині розподілу особового рахунку відповідно до встановленого порядку користування квартирою. Враховуючи вищевикладене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Комунального підприємства «Жилкомсервіс», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, розподіл особового рахунку підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved