Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

\~24 січня 2018 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила суд, зобовязати відповідача, не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]; визначити наступні способи участі у вихованні дитини їй, як мати [PERSON], а саме: з 17:00год. пятниці до 15:00год. неділі кожного першого та третього тижня місяця; у святкові дні за спільною домовленістю обох батьків;у період канікул в навчальних закладах за спільною домовленістю обох батьків; у період хвороби дитини безперешкодне відвідування матірю за місцем знаходження дитини; в дні побачень, мати [PERSON] має право самостійно забирати дитину з навчального закладу; зобовязати орган опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області надати висновок органу опіку та піклування про визначення порядку спілкування матері [PERSON] з дитиною, [PERSON], 15.02.2008 року народженя., посилаючись на те, що відповідач перешкоджає та штучно створює обставини, через які, вона не може бачитись та спілкуватися з дитиною. Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання зявився, позов не визнав, надавши суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він ніколи не заперечував і не перешкоджав тому, щоби мати у дні побачень спілкувалася з сином після закінчення уроків в школі, а тим більше коли син хворіє. Він навпаки казав сину, щоби він не відмовлявся зустрічатися із своєю матірю.. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овідіопольської РДА в судове засідання зявився, надав суду висновок про доцільність встановити безперешкодне спілкування матері з малолітнім сином, враховуючи власне бажання дитини. Дослідивши матеріали справи, зокрема висновок органу опіки та піклування, наданий органом опіки та піклування Овідіопольської РДА, вислухавши пояснення позивача, відповідача, суд вважає що\~позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. При розгляді справи про розірвання шлюбу, позивачка подала до суду заяву, де погодилася з вимогами про припинення шлюбних відносин та про те, що після його розірвання дитина залишиться мешкати разом із батьком. Відповідно до цього рішення син [PERSON] залишився жити і на теперішній час живе разом із відповідачем у с. Марянівка де навчається у Марянівської загальноосвітньої школі. В судовому засіданні, позивачка пояснила, що відповідач довгий період чинить перешкоди щодо її побачень з дитиною. [PERSON] не приймає від позивачки речі, куплені для дитини. Всі намагання позивача мирним шляхом врегулювати даний спір не призвели до позитивного результату, оскільки відповідач перешкоджає та штучно створю обставини, через які вона не може бачитись та спілкуватися з дитиною. У звязку із чим позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічі мати з малолітнім сином.\~ Відповідно до ст.19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду було надано висновок органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації № 01/01-25/728 від 21.03.2018 року про визначення порядку спілкування матері [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON], [INFO], в якому орган опіки та піклування вирішив встановити безперешкодне спілкування матері [PERSON] з малолітнім сином, [PERSON], [INFO], враховуючи власне бажання дитини, на території с. Марянівка Овідіопольського району Одеської області. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст.7,\~141,\~159 СК України\~випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано,що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до\~ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. За ч.2ст.150\~СК України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України\~встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до\~ст. 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання матері бачити свого сина якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у його вихованні, спілкуватися із ним. За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст. ст.150,157,159 СК України, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, суд вважає позов [PERSON] є обґрунтованим, проте вважає за можливе задовольнити його частково. Суд вважає, що мати дитини має право на спілкування з сином, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини. Тому слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох батьків. Такий порядок буде відповідати інтересам сторін та дитини у першу чергу. В судовому засіданні був допитаний неповнолітній [PERSON], який пояснив, що він має бажання спілкуватися із матірю, однак не хоче залишатися у неї дома. Враховуючи вище зазначене, з врахуванням позиції позивача, інтересів малолітньої дитини, вік дитини, ставлення позивача до дитини, до її інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню та вважає за можливе визначити наступний спосіб участі матері у вихованні та спілкуванні з сином: з 10:00 до 20:00 години кожної суботи, без обмежень місця спілкування, з урахуванням бажання дитини; -з 10:00 до 20:00 години кожної неділі, по домовленості обох батьків, без обмежень місця спілкування, з урахуванням бажання дитини; в період канікул в навчальних закладах та в святкові дні, по домовленості обох батьків, без обмежень місця спілкування, з урахуванням бажання дитини; в період хвороби дитини, безперешкодне відвідування матірю з 08:00 до 20:00 години, за місцем знаходження дитини, без обмежень часу, з урахуванням можливих медичних обмежень.

Outcome: partial