Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

26 грудня 2016 року подружжя [PERSON] звернулося до суду з названою спільною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 5 лютого 2011 року, мотивуючи її тим, що сімейне життя не склалося, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться і вони переконані, що зберегти шлюб неможливо. Між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні спільної дитини, її місце проживання та укладено відповідний договір, який нотаріально посвідчений. У судовому засіданні заявники заяву підтримали, підтвердивши відповідність змісту поданої заяви фактичним обставинам їх взаємовідносин та наявність нотаріально посвідченого договору щодо дитини, який кожен з них виконує. Вислухавши пояснення та перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним заяву задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], який народився 15 серпня 1982 року, громадянин України, [PERSON], яка народилася 28 грудня 1985 року, громадянка України, зареєстрували шлюб 5 лютого 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 15. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON]; дружини - [PERSON]. Місце реєстрації відділ державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області. Згідно наданого свідоцтва про народження подружжя має дитину, - сина [PERSON], [INFO]. Довідкою спеціаліста відділу державної реєстрації підтверджено реєстрацію місця проживання дитини з батьком. 23 грудня 2016 року подружжя уклало договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу, реєстр. № 1328. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (частина перша). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу (частина четверта). Відповідно до правила ч. 3 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. В судовому засіданні встановлено, що подана подружжям спільна заява відповідає вимогам статті 109 СК України, заявники особисто підтвердили відповідність заяви фактичним обставинам справи та їх дійсній волі, а також виконання ними умов укладеного договору щодо здійснення батьківських прав, подану заяву протягом місячного строку не відкликали і в судовому засіданні підтримали. За таких обставин, суд вважає, що права заявників та їх дитини не будуть порушені, у звязку з чим подану спільну заяву подружжя, яке має дитину, необхідно задовольнити і розірвати шлюб. Передбачених статтею 113 СК України підстав для зміни прізвища подружжя після розірвання шлюбу немає. Згідно правила ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved