Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

25.09.2017 р. позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 1809839 від 09.01.2014 р. банк надав відповідачу кредит у розмірі 8700,00 грн. У порушення умов договору відповідач своїх зобовязань належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.07.2017 р. має заборгованість у розмірі 14515,57 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 8688,53 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 2504,38 грн.; інфляційне збільшення заборгованості 2741, 70 грн.; три проценти річних від суми заборгованості 580,96 грн. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. 04.10.2017 р. по справі було ухвалено заочне рішення, яким були задоволені позовні вимоги. 08.11.2018 р. відповідач звернувся до суду із заявою про скасування зазначеного заочного рішення посилаючись на те, що з його пенсії були проведені відрахування в рахунок погашення кредиту. \~ \~ \~ \~ Відповідно до п. 9 Перехідний положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 06.12.2018 р. заочне рішення по справі було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає можливим позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Згідно договору про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № 1809839 від 09.01.2014 р. банк надав відповідачу кредит у розмірі 8700,00 грн. Станом на 25.07.2017 р. відповідач має заборгованість у розмірі 14515,57 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 8688,53 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 2504,38 грн.; інфляційне збільшення заборгованості 2741, 70 грн.; три проценти річних від суми заборгованості 580,96 грн. Відповідач у своїй заяві про скасування заочного рішення пояснив, що виплати по кредиту були проведені з його пенсії. Проте доказів на підтвердження цього суду не надано. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої зобовязання по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої зобовязання за договором, а тому позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості по кредитному договору та відсотків підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів суд враховує наступне. Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р., за змістом ст.552, ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушенням боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції. За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів. Відповідно до ст..83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ст..84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Тае клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.ч.2,3 ст.83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до банку з відповідними заявами про витребування нових доказів по справі та відмови в їх наданні або складності їх отримання. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що заборгованість по кредитному договору була ним виплачена повністю або частково. У своїй заяві стверджує, що погасив заборгованість ще у 2014 р., проте, банк звернувся до суду із позовом у 2017 р. Відповідно до звіту, сума заборгованості за кредитом з 09.01.2014 р. по 25.07.2017 р. складає 8688,53 грн.(а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved