Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

25.09.2018 року позивач Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до[PERSON], про стягнення надмірно виплаченої щомісячної адресної допомоги, в якій просить суд стягнути з відповідача суму виплаченої щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 9871 (дев'ять тисяч вісімсот сімдесят одна) гривня 12 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вказаного позову позивач посилається на те, що відповідач надала недостовірні відомості, тобто вказала про відсутність в неї та у членів її сім'ї на праві власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інші ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, через що їй було надмірно виплачені кошти, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за вказаною позовною заявою було розподілено судді Коваленко О.Б. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України,так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] з 10.11.2014 року перебували на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі департаменту праці та соціальної політики ОМР,та отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 . Відповідно до заяви від 10.11.2014 р. сім'я проживала за адресою: [ADDRESS]. У своїх чергових заявах від 28.05.2015 p.; 08.12.2015 p. та 30.05.2016 p. [PERSON] вказувала адресу проживання: [ADDRESS]. Відповідно до п. 5 Порядку у заяві зазначаються відомості про наявність у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. У своїх заявах [PERSON] зазначала, що ані в неї, ані у будь-кого з членів сім'ї немає у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що згідно п. 6 Порядку є підставою у відмови у призначені щомісячної адресної допомоги. Згідно п.10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 07.07.2016 року у власності [PERSON] знаходиться житлова квартира, загальною площею 55,2 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Дата реєстрації об'єкту нерухомого майна -24.11.2014 року. Таким чином, [PERSON] надала недостовірні відомості у заявах від 28.05.2015 року, 08.12.2015 року та 30.05.2016 року. Допомога була призначена на підставі звернень про призначення щомісячної допомоги переміщеним особам на проживання від 10.11.2014 року, 28.05.2015 року та від 08.12.2015 року. Загальний розмір допомоги становив 16371,12 гривень. Рішенням від 08.07.2016 р. [PERSON] відмовлено в наданні допомоги переміщеним особам на проживання з підстав порушення п. 5 Порядку. Управлінням соціального захисту населення в Київському районі [PERSON] направлено повідомлення від 11.07.2016 року № 2029 про необхідність повернення надміру отриманих коштів у розмірі 16371,12 гривень. Станом на теперішній час [PERSON] повернула до бюджету 6500 грн. Таким чином на теперішній час сума неповернутої заборгованості до бюджету становить 9871,12 грн. Відповідно до п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позов Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради обґрунтований, заявлений відповідно до чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1762,0 гривень.

Outcome: approved