Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

25.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, головного управління Державної Казначейської служби України у Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, в розмірі 300000 грн. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримав свої позовні вимоги. [PERSON] суду пояснив, що відносно нього 25.04.2013 року було порушено кримінальне провадження №12013160120000293 за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, викликаного вживанням алкогольних напоїв, маючи обовязок піклуватися про цю особу і маючи змогу надати їй допомогу, що спричинило смерть [PERSON] 10.06.2013 року слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] йому було повідомлено про підозру. 15.07.2013 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.07.2013 року, за клопотанням слідчого СВ Южноукраїнського МВ УМВС України від 15.07.2015 р., його було відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції управління надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, строком на один місяць, в звязку з чим він втратив заробіток. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01.08.2013 року вказана ухвала була скасована. 12.08.2013 року слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] було складено обвинувальний акт, яким його звинуватили в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 135 КК України, який було надіслано до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. 31.03.2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області відносно нього було винесено виправдувальний вирок, 25.11.2014 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області, а пізніше і ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ вказаний вирок залишено без змін. З 25.04.2013 року по 25.11.2014 року, тобто 19 місяців він знаходився під слідством і судом. [PERSON] вважає, що незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього змінився життєвий устрій, були втрачені нормальні соціальні звязки з друзями, знайомими та рідними, а також з колегами по роботі, що призвело до погіршення стану його здоровя та психологічного стану, що завдало йому значних моральних страждань. Крім того, були зганьблені його честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації. Також, в звязку з відстороненням його від посади, він втратив заробіток. Тому він просить стягнути на його користь 300000 грн. з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури. Представник Державної Казначейської служби України та головного управління Державної Казначейської служби України у Миколаївській області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, а сам розмір шкоди є надуманим. Крім того, органи казначейства виконують судові рішення виключно про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників бюджетних установ. Виконання судових рішень зобовязального характеру не віднесено до повноважень органів казначейства. Тобто, визначений позивачем порядок стягнення моральної шкоди не відповідає нормам чинного законодавства. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, оскількипозивачем не надано суду доказів того, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяна ця шкода, розмір якої взагалі не обґрунтовано. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник прокуратури Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Представник відповідача[PERSON] суду пояснила, що позивачем не наведено жодного доказу в підтвердження його моральних страждань. Вважає необґрунтованим також розмір моральної шкоди, оскільки твердження позивача про те, що він знаходився під слідством і судом з 25.04.2013 року по 25.11.2014 року є невірним, оскільки притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що відбулось 10.06.2013 року. Оскільки органи досудового слідства і прокуратури діяли відповідно до вимог чинного законодавства України, просила суд в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Частина 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на справедливий суд, а саме, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Частина 1 статті 7 вказаної Конвенції вказує, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно з ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а також Положенням про застосування даного Закону, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктами 3, 5 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону та п. 7 Положення про застосування Закону передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п. п. 3, 5 ст. 3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч. 5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз. 1, 2 п. 17 Положення про застосування Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності, встановлених положеннями гливи 82 ЦК України, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. У відповідності з п.4 Положення про казначейство України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1232, казначейство України здійснює управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються, у тому числі в іноземній валюті, у випадках, передбачених законодавством; провадить безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів і бюджетних установ, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Відповідно до ст.24 Закону України «Про міліцію» та ст.52 Закону України «Про прокуратуру» фінансування і матеріально-технічне забезпечення міліції і прокуратури здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.\~\~ Таким чином, до повноважень Державної Казначейської служби України відноситься відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, оскільки вони фінансуються за рахунок держави. Пунктом 14 зазначеної Постанови роз'яснено, що відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, інших негативних наслідків, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення позову. В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження № 12013160120000293 внесено до ЄРДР 25.04.2013 року за фактом завідомого залишення без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та внаслідок безпорадного стану, викликаного вживанням алкогольних напоїв, що спричинено смерть [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України (а.с. 4). 10.06.2013 року слідчим СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та вручено копія повідомлення про підозру (а.с. 5-7). 12.08.2013 року старшим прокурором прокуратури м. Южноукраїнська було затверджено обвинувальний акт та направлено до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області (а.с. 8-9). Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 18.07.2013 року позивача було відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції управління надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради Миколаївської області строком на 1 місяць (а.с.10-11). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01.08.2013 року вказана ухвала Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.07.2013 року була скасована (а.с. 12-13). 31.03.2014 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області відносно [PERSON] було винесено виправдувальний вирок (а.с. 14-16). 25.11.2014 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вказаний вирок суду було залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.06.2015 року ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25.11.2014 року - залишено без змін (а.с. 18-20). Таким чином [PERSON] з 25.04.2013 року по 25.11.2014 року, тобто 19 місяців, знаходився під слідством і судом. За вимогами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобовязані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Тобто, органи досудового розслідування і прокуратури, хоча спочатку досудового розслідування і діяли в межах своїх повноважень, передбачених КПК України, але невірно кваліфікувавши дії [PERSON] за ч. 3 ст. 135 КК України та надіславши до суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні відноснонього, за яким в подальшому [PERSON] було виправдано, в звязку з відсутністю в його діях кримінального правопорушення, органи досудового слідства і прокуратури діяли незаконно. Крім того, як видно з копії листа слідчого СВ Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області [PERSON] від 19.07.2013 року, начальнику управління з питань НС, МР та ВПО Южноукраїнської міської ради [PERSON] було направлено копію ухвали про відсторонення [PERSON] від роботи (а.с. 73). 18.07.2013 року наказом №11-о [PERSON] з 18.07.2013 року відсторонено від посади матроса-рятувальника рятувальної станції на міському пляжі управління з питань надзвичайних ситуацій, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Южноукраїнської міської ради строком на 1 місяць, тобто до 18.08.2013 року включно (а.с. 74). Тобто, [PERSON], в звязку з незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, протягом одного місяця був відсторонений від роботи та втратив заробіток, чим йому була спричинена майнова шкода. Враховуючи вищевикладене та виходячи з принципу об'єктивності, розумності і справедливості, як це вимагає ст.23 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 10000 гривень, яку слід стягнути з Державної казначейської служби України. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору, покласти на рахунок держави.

Outcome: partial