Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

25 червня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт належного йому нерухомого майна, накладений Відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45769591, реєстраційний номер обтяження 25441687 від 01 березня 2011 року. В обґрунтування позову вказав, що він на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №011801 від 25 серпня 2004 року є власником земельної ділянки площею 3,56 га, кадастровий номер 4823382000:02:000:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Котляревської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області. При зверненні до нотаріуса для вчинення правочину йому стало відомо, що на належне йому нерухоме майно накладено арешт, а підставою для такого обтяження стала постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження. Про існування заборони відчуження він не знав. Указував, що станом на день звернення до суду жодних підстав для наявності обтяжень на належне йому нерухоме майно немає. Ухвалою судді від 01 липня 2020 року позовна заява залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків, які усунуті позивачем 21 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач Вітовський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання свого представника не направив, 18 листопада 2020 року надіслав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, а також відзив, який умотивований тим, що зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 6 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,56 га, кадастровий номер 4823382000:02:000:0058 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Котляревської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, що об`єктивно підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №011801 від 25 серпня 2004 року (а.с.19). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05 березня 2019 року №158450603 (далі Інформація з реєстрів), сформованого Вітовським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у спеціальному розділі міститься запис обтяження за №30519485, згідно якого на все нерухоме майно позивача накладено арешт (а.с.17). Відповідно до зазначеної у вказаному спеціальному розділі Інформації з реєстрів, обтяження у виді арешту на все нерухоме майно позивача зареєстроване державним реєстратором Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області Олянич О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 45769591 від 01 березня 2019 року о 13.48 годині, підстава для обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, серія та номер 25441687, виданого державним виконавцем відділом державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Лопушанським О.І. 01 березня 2011 року, обтяжувач відділ державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції (код в ЄДРПОУ 34203170). Листом від 07 жовтня 2019 року за №21494 Вітовський районний відділ державної виконавчої\~служби Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Миколаївській області\~повідомив,\~що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №25441687 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі №2-716/2010 від 26 жовтня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу. Указане виконавче провадження завершено 30 серпня 2011 року на підставі пункту 6 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із завершенням виконання, виконавче провадження знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Мін`юсту України від 25 грудня 2008 року №2274/5 через закінчення трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень (а.с.7). Як убачається з рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі №2-716/2009 від 18 листопада 2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки та стягнуто в солідарному порядку на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судові витрати в сумі 729,30 грн (а.с.32-34). Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції Лопушанським О.І. 01 березня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-716/09 від 26 жовтня 2010 року (а.с.36). З указаної постанови убачається, що державним виконавцем будь-якого рішення щодо накладення арешту на майно солідарного боржника [PERSON] не приймалося. Постановами про закінчення виконавчого провадження від 26 листопада 2012 року, 29 березня 2013 року, 29 січня 2013 року виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-716/09 від 26 жовтня 2010 року закриті в зв`язку з фактичним та повним виконанням солідарним боржником [PERSON] (а.с.37, 38, 39, 40). Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 10 грудня 2013 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Указаний обов`язок зняти арешт, що накладений на майно боржника у разі закінчення виконавчого провадження міститься й у чинній на день розгляду справи статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, закриваючи виконавче провадження №25441687 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі №2-716/2010 від 26 жовтня 2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу, державний виконавець свого обов`язку, передбаченого частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 10 грудня 2013 року не виконав, арешт, накладений на все нерухоме майно позивача [PERSON] не зняв. Підстави для зняття арешту з майна боржника містяться в статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно частини четвертої вказаної статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, у тому числі й після знищення за строками зберігання. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Outcome: approved