Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області (далі відповідач 1) в якій просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2006 року помер її [PERSON] (далі спадкодавець), а вона не звернулася для прийняття спадщини з поважних причин. При цьому позивач вказує, що після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 6,25 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ОД №051526, зареєстрованого 10 листопада 2004 року (далі земельна ділянка). Проте вона не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки нею було з поважних причини пропущений шести місячний строк звернення з заявою до нотаріуса. Причини пропуску строку повязані з тривалим часом перебування її у пригніченому стані. Земельна ділянка перебуває у фактичному її користуванні. Виходячи з вищенаведеного позивач за відсутності інших спадкоємців просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 20 березня 2017 року до участі у справі залучено, як співвідповідача [PERSON] (далі відповідач 2, відповідачі). Свідки [PERSON], [PERSON], направили до суду належним чином посвідчені заяви, кожен окремо, в яких зазначили, що після смерті спадкодавця позивач тривалий час перебувала у пригніченому стані. Позивач у судове засідання не зявилася, направила до суду заяву у якій просила задовольнити позовну заяву та розглядати справу у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не зявилися, направили до суду, кожен окремо, заяви у якій зазначили, що позовні вимоги позивача визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення, та просили розглядати справу у їх відсутність. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В абзаці 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пленум розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В абзаці 2, 3 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють правовідносини у справі до судового розгляду» пленум розяснив, що у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. В абзаці 6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» пленум розяснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З ч.1 ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З ч.1 ст.1270, ч.1, 3 ст.1272 ЦК України вбачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи справу

Outcome: approved