Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

24 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтований наступним. У вересні 2019 року відбулося засідання сесії Кривоносівської сільської ради Бобринецького району. На вказаній сесії була серед інших осіб присутня позивач як депутат. Відповідач як голова сільської ради була головуючою на сесії. Після того, як позивач висловила незгоду з порядком розгляду та затвердження питань порядку денного відповідач почала кричати на неї та звинувачувати у незаконному отриманні державних коштів та використання їх не за призначенням, звинувачувала у незаконному отриманні пільг як дружини військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби. Посилаючись на лист про повернення посвідчення, виданого управлінням соціального захисту населення як дружині загиблого військовослужбовця, вказувала на незаконність отримання позивачем пільгових коштів. Позивач зазначає, що оприлюднена відповідачем інформація не відповідає дійсності, оскільки вона є дружиною померлого військовослужбовця, цей статус наданий їй законно та не скасований. Висловлювання відповідача відбувалися неодноразово у грубій та принизливій формі, у присутності багатьох людей, що завдало позивачу моральних страждань та принизило честь та гідність як людини. Оскільки неприязне відношення відповідача триває до теперішнього часу, серед жителів села обговорюється правомірність користування пільгами, то захистити порушене право позивач просить шляхом зобов`язання відповідача вибачитися в присутності свідків за розповсюдження недостовірної інформації та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду 15 березня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Під час судового розгляду позивач позов підтримала. Пояснила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який був військовослужбовцем. Управлінням праці і соціального захисту населення їй було видано посвідчення дружини загиблого учасника АТО. Пізніше їй зателефонували з військкомату, запросили для отримання іншого посвідчення як дружини померлого військовослужбовця. Отримала це посвідчення вона в 2016 році. Управління соціального захисту, як з`ясувалося пізніше, не мало видавати посвідчення в 2015 році. Їй повідомили, що раніше отримане посвідчення недійсне і його необхідно повернути. Оскільки вона не могла його знайти дома, так як не використовувала, то написала заяву до Управління праці і соціального захисту населення про втрату документу. У вересні 2019 року відповідач привселюдно на сесії сільської ради сказала про те, що вона (позивач) незаконно отримала посвідчення дружини загиблого військовослужбовця, користується ним та звинуватила у крадіжці державних коштів. У грубій та негативній формі висловлювалася, що позивач не повертає посвідчення до управління соцзахисту. Моральну шкоду оцінила в 100000 грн., оскільки зазнала тривалих моральних страждань. Безпідставні звинувачення у незаконності отриманих пільг принизили її гідність, негативно відобразилися на репутації серед жителів села, так як присутні односельці теж вважали, що вона незаконно отримує пільги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Надала пояснення про те, що вона в 2019 році обіймала посаду сільського голови Кривоносівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. [PERSON] є депутатом сільської ради та присутня на засіданнях сесії сільської ради. У вересні 2019 року було засідання сесії, на якому [PERSON] вела себе неналежно, перешкоджала прийняттю рішень порядку денного. У зв`язку з чим між нею та позивачкою виникла перепалка. Після чого вона як сільський голова повідомила [PERSON] про те, що вона має повернути до Управління соціального захисту населення посвідчення дружини загиблого військовослужбовця. Цю інформацію вона оприлюднила та довела до відома [PERSON] на підставі листа з Управління соціального захисту населення, який їй направили як сільському голові та попрохали повідомити [PERSON] , щоб та з`явилася до Управління та повернула посвідчення. Жодних негативних висловлювань вона не допускала відносно [PERSON] та не робила оцінку її дій щодо законності отримання чи користування пільгами. В наступному судовому засіданні 02.06.2021 року відповідача повідомила, що лист Управління праці, про який вона вказувала, їй офіційно не надсилався, його копію вона отримала в Бобринецькій районній раді. Точний зміст листа не пам`ятає. Вказаний лист не був адресований голові сільської ради, підстави його складання та дату не може повідомити. Отримала його у районній раді в 2019 році. Пам`ятає, що він стосувався необхідності повернення посвідчення [PERSON] . Чи повернула на той час [PERSON] посвідчення до Управління соціального захисту населення не знає. Озвучувала інформацію після закриття сесії, однак депутати ще були присутні в залі. Після з`ясування обставин та оцінки доказів судом відзначається наступне. Відповідно до частини четвертої статті 34\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201\~ЦК України передбачено, що, зокрема, честь і гідність є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, має бути визначено характер такої інформації та з`ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під час судового розгляду було встановлено, що під час проведення засідання сесії Кривоносівської сільської ради у вересні 2019 року сільським головою [PERSON] було озвучено депутатам сільської ради інформацію про те, що [PERSON] неправомірно отримала статус дружини загиблого військовослужбовця та відповідно отримує кошти та користується пільгами. Вказані обставини зокрема підтверджені показаннями свідків: Свідок [PERSON] пояснив, що був депутатом Кривоносівської сільської ради. Неодноразово був свідком конфліктів між [PERSON] та [PERSON] . Він особисто чув, коли [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] незаконно отримала посвідчення, воно є недійсним та незаконно отримує гроші за чоловіка. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є депутатом Кетрисанівської сільської ради, яка створена після ліквідації Кривоносівської сільської ради. В 2020 році вона з іншими депутатами поїхали в с. Кривоносове на зустріч з жителями села та у зв`язку з існуванням конфлікту між [PERSON] та [PERSON] . Під час зустрічі [PERSON] показала лист з Управління соціального захисту населення та повідомила, що [PERSON] отримала посвідчення незаконно та незаконно отримує кошти як пільги за вказаним посвідченням. На вказане твердження [PERSON] відповіла, що давно повернула посвідчення, яке було їй видане помилково. Свідок вказала, що поведінка [PERSON] була негативною, вона вела себе неналежно, ображала [PERSON] негативними словами та неодноразово стверджувала, що та незаконно отримала пільги у зв`язку зі смертю чоловіка. Після цих подій свідок як депутат зробила запит до військкомату та отримала відповідь про те, що [PERSON] в 2016 році отримала посвідчення дружини померлого військовослужбовця. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він був депутатом Кривоносівської сільської ради та був присутній на засіданнях сесії сільської ради. На сесії голова [PERSON] зачитувала лист Управління праці та соціального захисту населення про те, що [PERSON] має повернути до управління посвідчення. Цей лист [PERSON] зачитувала в присутності усіх депутатів, на що [PERSON] відповідала, що втратила це посвідчення. Це питання неодноразово піднімалося на інших сесіях. Чи вносилося це питання до порядку денного не знає, та чи був лист офіційно зареєстрований у сільській раді теж не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що він був депутатом Кривоносівської сільської ради та був присутній на засіданні сесії восени 2019 року. На цій сесії була присутня як депутат [PERSON] , яка заважала [PERSON] проводити сесію та у словесній перепалці нагадала, що вона вдова загиблого в АТО чоловіка, на що [PERSON] відповіла, що чоловік [PERSON] не є загиблим військовослужбовцем та треба з`ясувати, чи правомірно [PERSON] отримала посвідчення. На сесії [PERSON] озвучила лист Управління соціального захисту про те, що [PERSON] неправомірно використовує посвідчення для отримання пенсії. Депутатам пропонувалося звернутися до відповідних органів, щоб з`ясувати правомірність користування посвідченням [PERSON] , чи це посвідчення дійсне і як вона його використовує. З виступу [PERSON] він зрозумів, що [PERSON] неправомірно користується пільгами як дружина загиблого учасника АТО, при цьому йому не відомо, чи користувалася [PERSON] такими пільгами та чи повернула вона раніше отримане посвідчення. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Зважаючи на надані сторонами докази, встановлено, що мало місце поширення відповідачем інформації, що стосується позивача. Ця інформація стосувалася правомірності отримання та використання відповідачем посвідченням дружини померлого (загиблого) військовослужбовця. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та обґрунтовуючи свої звернення до позивача та депутатів, опиралася на лист Управління соціального захисту населення, який їй було адресовано для доведення до відома [PERSON] . Разом з тим, відповідний документ суду не було надано, у зв`язку з чим суд не в змозі перевірити наведені доводи. Як було з`ясовано впродовж судового розгляду з пояснень самої ж відповідачки, вказаний лист не був адресований сільській раді та безпосередньо сільському голові, він містив інформативний характер щодо помилкової видачі [PERSON] . управлінням соціального захисту населення посвідчення, яке мало бути видане військкоматом. Відповідачем також не доведено, що саме за зверненням Управління соціального захисту населення вона інформувала про необхідність повернення посвідчення [PERSON] та з яких міркувань доводила цю інформацію до відома депутатів сільської ради. На думку суду, отримавши про особу певну інформацію, яка не стосується діяльності цієї особи як депутата, а має приватний характер, неправомірним є поширення цієї інформації у спосіб обговорення на сесії чи публічне оприлюднення іншим депутатам, а тим більше, якщо вказана інформація є недостовірною. Письмовими доказами підтверджено, що позивач [PERSON] є членом сім`ї дружина військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого Бобринецьким районним військовим комісаріатом 24.02.2016 року. Зважаючи на це, вся інша інформація, що стосується сумнівів та тверджень незаконності набуття позивачем відповідного статусу, отримання нею посвідчення та користування пільгами, яка озвучена та доведена до відома депутатів Кривоносівської сільської ради [PERSON] є недостовірною. Поширення недостовірної інформації відповідачем завдало шкоди позивачу, зокрема її честі та гідності, оскільки ця негативна інформація торкнулася пам`яті її померлого чоловіка та необхідності доводити перед людьми правомірність набуття статусу дружини загиблого військовослужбовця, формування негативної думки щодо неї серед односельців. Таким чином, під час судового розгляду встановлені усі складові правопорушення, які вказують на порушення права позивача на повагу до її честі та гідності. Інформація, яку поширила відповідачка, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена відповідними доказами. При цьому поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб. Відповідно до положень ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Вибір способу\~захисту особистого\~немайнового права,\~зокрема права\~на повагу\~до гідності\~та честі,\~права на\~недоторканність ділової\~репутації,\~належить позивачеві. Позивач просила захистити порушене право шляхом зобов`язання відповідача вибачитися в неї при свідках, при цьому не просила спростувати поширену недостовірну інформацію у певний спосіб. Вказана позовна вимога не може бути задоволена, оскільки суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Разом з тим, судом під час ухвалення рішення констатується факт порушення відповідачем особистого немайнового права особи внаслідок поширення недостовірної негативної інформації, яка порочить гідність та честь позивача. Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом взято до уваги, що внаслідок поширення недостовірної, образливої інформації про позивача була принижена її честь, гідність, в її житті настали вимушені зміни, пов`язані з необхідністю відновлення своєї репутації, що в сукупності спричинило їй моральні страждання внаслідок дій відповідача. Інших негативних наслідків тривалих тяжких моральних страждань, розладу здоров`я внаслідок неправомірних дій не доведено, відтак з урахуванням принципу розумності та співмірності суд оцінює розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачкою у 3000 грн. Вирішуючи питання судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 976 грн. 10 коп.

Outcome: partial