Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

26.12.2018 р. позивач [PERSON] звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], вказавши третьою особою [PERSON] про визнання батьківства, посилаючись на те, що 11.09.1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Веприкською радою Бобровицького району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено актовий запис №6. 16.03.1987 року народилася [PERSON]. Оскільки, позивач була народжена в шлюбі, її батьком було записано [PERSON], який помер 07.08.1995 року. Однак, нещодавно, в лютому 2018 року, позивач дізналася від своєї матері про те, що її біологічним батьком є інша особа, а саме: [PERSON]. Зокрема, з квітня 1986 року матір позивача та відповідач мали тимчасові близькі стосунки, які остаточно припинилися після народження позивача. В той період матір позивача продовжила свої шлюбно-сімейні відносини з небіологічним батьком позивача, - [PERSON] аж до його смерті в 1995 році. У звязку із зазначеним, на підставі ст. 52 Кодексу про шлюб та сімю, в актовому записі про народження повивача було зазначено її батьком законного чоловіка матері позивача, а саме [PERSON] З метою встановлення факту наявності або відсутності кровної спорідненості між позивачем та відповідачем, останнім в червні 2018 р. проведено генотикоскопічне дослідження. За результатами проведеного дослідження Медико-генетичним центром «Мама-Папа» у висновку №1885 від 19.06.2018 року було встановлено наступне: «1. Біологічне батьківство учасника [PERSON], дата народження 02.09.1947 року відносно учасника [PERSON], дата народження 16.03.1987 року, в рамках проведеного дослідження не виключається. 2. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб 99,99998%». Таким чином, вищезазначене виступає однозначним підтвердженням того, що відповідач є біологічним батьком позивача. Станом на сьогодні, визнання батьківства відповідача щодо позивача є важливою та невід'ємною складовою її подальшого життя, тому що це є відновленням справедливості та установлення істини її народження. Також встановлення правового звязку між позивачем та відповідачем буде сприяти безперешкодній реалізації прав та обовязків як батьком так і дитиною та є необхідною передумовою для отримання права на спадщину. Позивач просить: - визнати батьківство [PERSON] (паспорт серії ТТ №222788, виданий Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, 17.05.2014 року), [INFO], відносно доньки [PERSON], [INFO]; -виключити з актового запису у Книзі реєстрації актів про народження №504 від 10.06.1987 року про народження дитини [PERSON], вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськвиконкомом Київської області, відомості про [PERSON] як батька дитини; -внести зміни до актового запису у Книзі реєстрації актів про народження у №504 від 10.06.1987 року про народження дитини [PERSON] в частині відомостей про батька дитини, а саме - зазначити «батько - [PERSON], [INFO], громадянин України» (паспорт громадянина України: ТТ № 222788, виданий Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, 17.05.2014 року). Ухвалою суду від 01.02.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.03.2019 р., відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - 5-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову або щодо відзиву - протягом пяти днів із дня отримання відзиву. В підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилася, згідно письмового клопотання просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, рішення ухвалити в підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, згідно поданої письмової заяви просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Третя особа [PERSON] в підготовче засідання не зявилася, згідно письмового клопотання просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що згідно 11.09.1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Веприкською радою Бобровицького району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено актовий запис №6. 16 березня 1987 року народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-БК №252617, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськвиконкомом Київської області 09.07.1987 року. Оскільки, позивач була народжена в шлюбі, її батьком було записано [PERSON], який помер 07.08.1995 року (свідоцтво про смерть серії І-БІ №868099 від 08.08.1995 року). Однак, згідно висновку генотикоскопічного дослідження № 18085 від 19.06.2018 р. проведеного Медико-генетичним центром «Мама-Папа» встановлено наступне: «1. Біологічне батьківство учасника [PERSON], дата народження 02.09.1947 року відносно учасника [PERSON], дата народження 16.03.1987 року, в рамках проведеного дослідження не виключається. 2.Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб 99,99998%». Таким чином, згідно вказаного висновку підтверджується відповідач [PERSON] є біологічним батьком позивача [PERSON] Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, останній, а також її мама [PERSON] та записаний в свідоцтво про народження батько [PERSON], з самого народження знали про те, що саме відповідач є біологічним батьком позивача. Більше того, відповідач фінансово допомагав матері позивача та позивачу і фактично частково утримував позивача майже весь період її життя. В п. З Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) встановлено: «Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпПІС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини». Отже, враховуючи факт того, що позивач народилася в 1987 року, тобто до набрання чинності Сімейного кодексу України, в даній справі підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сімю (далі - КпШС). Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. В п. 5 Постанови вказано, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно абз. 2 п. 6 Постанови, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 52 КпШС, походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. В ст. 54 КпШС зазначено, що батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Враховуючи зазначені норми сімейного законодавства та судову практику, варто зазначити, що єдиним можливим способом встановлення батьківства відповідача стосовно позивача є судовий порядок. Зазначене повязане з тим, що при народженні позивача її матір та біологічний батько не перебували в законному шлюбі між собою та не подавали спільної заяви до відповідного органу реєстрації актів цивільного стану, а оскільки позивач була народжена в шлюбі її матері з [PERSON], саме останнього було записано батьком дитини. При цьому важливо звернути увагу, що оспорити батьківство [PERSON] фактично неможливо, виходячи із двох підстав: -станом на сьогодні, небіологічний батько Позивача помер, що унеможливлює його звернення до суду з відповідним позовом; -відповідно до ст. 136 СК України, оспорити батьківство можливо лише до досягнення дитиною повноліття, тоді як в даному випадку, позивачеві виповнився 31 рік. Окрім того, варто зазначити, що позивач є субєктом звернення до суду з метою встановлення батьківства відповідача, оскільки станом на день звернення до суду вона є повнолітньою особою та володіє повною цивільною дієздатністю. В ч. 3 ст. 53 КпШС зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач є біологічним батьком позивача. Щодо розподілу судових витрат слід вказати наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору в розмірі 2114,40 грн. (документально підтверджені матеріалами справи), а відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення\~мирової угоди\~до прийняття\~рішення у\~справі судом\~першої інстанції,\~відмови позивача\~від позову,\~визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд\~у відповідній\~ухвалі чи\~рішенні у\~порядку,\~встановленому законом,\~вирішує питання\~про повернення\~позивачу з\~державного бюджету\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову. Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1057,20 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому решту 1057,20 грн., згідно ст. 142 ЦПК України, слід повернути позивачу з державного бюджету, оскільки відповідач визнав позов. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved