Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

26 квітня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів визначених рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2013 року в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. на утримання неповнолітніх дітей, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем з 19 листопада 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 11 вересня 2012 року. Сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 січня 2013 року з відповідача на її користь на утримання їх дітей, стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказує на те, що [PERSON] не дбає про матеріальне забезпечення дітей, рішення суду не виконує, аліменти не сплачує. Відповідно до довідки Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №2499 від 27 березня 2019 року має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 5000,00 грн. Зазначила, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, оскільки працює моряком за контрактом та є матеріально забезпеченою людиною. При цьому, додатково матеріально дітям не допомагає. Водночас, зі зміною рівня життя, визначений судом розмір аліментів не може забезпечити належний рівень життя та утримання їх дітей, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно. Поштове повідомлення вручено особисто, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошта. Відзив відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року постановлено про розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2005 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області 11 вересня 2012 року. Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 23 серпня 2006 року, серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження від 27 січня 2010 року, серії [NUMBER] (а.с. 10,11). Жовтневим районним судом Миколаївської області 10 січня 2013 року винесено рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5). 16 червня 2016 року Жовтневим районним судом Миколаївської області позивачу був виданий виконавчий лист для пред`явлення його до примусового виконання до відділу виконавчої служби (а.с. 6-7). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Водночас, як вбачається з довідки Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 27 березня 2019 року № 2499 відповідач ухиляється від сплати аліментів, не виконує рішення суду від 10 січня 2013 року, в зв`язку з чим станом на 01 березня 2019 року наявна заборгованість у сумі 5000,00 грн. (а.с. 12). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 15 квітня 2019 року № 694 разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають діти: син - [PERSON] та донька - [PERSON] (а.с. 9). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати при собі й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнення за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13). Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених правових норм, а також наведених обставин щодо незадовільного матеріального становища позивача та дітей, з огляду на суму стягнутих за рішенням суду від 10 січня 2013 року аліментів, значні інфляційні процеси у державі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved