Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

25.03.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та розірвати шлюб. Від позивача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Від відповідача надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Позивач в заяві від 23.04.2019 року уточнила свої позовні вимоги та просила стягувати аліменти у грошовій сумі 1500 гривень. Відповідач в заяві від 23.04.2019 року визнав вимогу позивача про стягнення аліментів у грошовій сумі 1500 гривень та не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів, яких достатньо для ухвалення рішення. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з цим, не має підстав які б перешкоджали розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.06.2017 року відповідач [PERSON] зазначений батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 184 ч. 1 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачем [PERSON] , яка просить ухвалити рішення про стягнення коштів з відповідача на утримання доньки у розмірі 1500 гривень. Від відповідача не надходило до суду будь-яких документів, що за станом здоров`я ускладнюються його можливості з виконання обов`язку по утриманню дитини, або про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Відповідно до ст. 182 ч. 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку із цим, беручі до уваги викладене заявлені вимоги позивача є обґрунтованими. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 25.03.2019 року. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на підставі ст. 183 ч. 1 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] у Ширяївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, 18.05.2017 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №26. На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Спору щодо визначення місця проживання дитини не має. Відповідач в своїй заяві повністю підтримав вимоги позивача щодо розірвання шлюбу. З заяви позивача та відповідача вбачається категорична незгода на примирення. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача та відповідача не має. Згідно ст. 113 ЦПК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому вимога позивача про відновлення дошлюбного прізвища «Дмітрієва» підлягає задоволенню. У зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, у тому числі зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved