Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

26.03.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача вартість виконаних робіт та використаних запчастин в сумі 16\~600,00 грн., а також 20\~000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.06.2017 відбулося ДТП за його участі та участі відповідача. Постановою суду винним у ДТП визнано відповідача [PERSON] . Внаслідок даної ДТП автомобіль отримав технічні ушкодження на загальну суму 16\~600,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює на рівні 20\~000,00 грн. Вказує, що строк позовної давності ним не пропущений, так як про порушення свого права він довідався лише 05.06.2018 в результаті відмови відповідача відшкодувати вартість завданої шкоди. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 вказана справа була передана даному складу суду для розгляду. Ухвалою суду від 22.10.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачам строк для подання відзиву. 18.11.2021 на адрес суду надійшла заява від представника відповідача про застосування строку позовної давності, яка мотивована тим, що днем з якого слід обчислювати позовну давність є день скоєння ДТП, яким є 20.06.2017, а тому трьох річний строк позовної давності минув. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.08.2017 №456/2231/17 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у виді штрафу. Цією постановою встановлено, що [PERSON] 20.06.2017 о 12:30 год. в м. Стрий, по вул. Шевченка, 34 керуючи своїм автомобілем, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, не врахував стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [PERSON] , який отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР (а.с. 8-9). Актом виконаних робіт від 05.06.2018 приватного підприємця [PERSON] доводиться, що вартість виконаних ремонтних робіт становить 12400,00 грн., а вартість наданих запчастин замовником становить 4200,00 грн. (а.с. 10). Оскільки будь-яких інших доказів розміру завданих збитків внаслідок ДТП суду не надано, то суд, з врахуванням принципу змагальності сторін, бере до уваги такий акт виконаних робіт, як доказ розміру завданих позивачу збитків внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак, враховуючи, що шкода внаслідок ДТП завдана позивачу [PERSON] з вини іншого учасника ДТП відповідача [PERSON] , то саме він повинен відшкодувати таку шкоду, яка визначена згідно акту виконаних робіт у розмірі 16600,00 грн. Також, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи те, що матеріали справи містять докази факту завдання шкоди майну позивача неправомірними та винними діями зі сторони відповідача, то він повинен відшкодувати моральну шкоду позивачу. Звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що його моральна шкода полягає у душевних стражданнях внаслідок: заподіяної шкоди; порушення його нормальних життєвих зв`язків; втрати грошових коштів, які він відкладав; переживань за його стан здоров`я, оскільки він є особою пенсійного віку; подальшого його сприйняття іншими членами сім`ї; відсутності вибачення зі сторони винного. Оцінив позивач розмір такої шкоди на рівні 20 тис. грн. Суд здійснивши оцінку фактичних обставин справи дійшов висновку, що сам факт завдання шкоди майну позивача свідчить також і про наявність моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях особи внаслідок пошкодження її майна. Водночас, оскільки будь-яких тілесних ушкоджень при даному ДТП завдано не було позивачу, то його доводи про душевні страждання внаслідок лікування суд відхиляє. А враховуючи загальні засади цивільного законодавства такі як справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що достатнім розміром для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде 2 тис. грн. Тому, позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди є підставними та обґрунтованими, а в частині відшкодування моральної шкоди, такі вимоги є підставними та обґрунтованими лише частково. Разом з тим, в межах даної справи відповідач заявив про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Вирішуючи таку заяву суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А стаття 257 цього Кодексу передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові\~Верховного Суду\~від 24.10.2018\~№ 156/496/16-ц вказано, що якщо потерпілий приймає рішення звернутися з вимогою про відшкодування шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди - винуватця ДТП, то він, потерпілий, виступає кредитором у деліктному зобов`язанні. Особливість деліктного зобов`язання свідчить про те, що перебіг позовної давності для вимоги потерпілого в такому випадку починається з дня скоєння ДТП, адже, як правило, саме в цей день потерпілий дізнається або повинен дізнатися про порушення свого права та про особу, що його порушила. Як видно з обставин справи, днем скоєння ДТП, яким завдано шкоду позивачу є 20.06.2017, а тому саме з цього дня позивачу необхідно обчислювати строк позовної давності, а не з моменту, коли відмови йому у відшкодуванні такої шкоди відповідачем, як помилково зазначив позивач у позовній заяві. Оскільки моментом з якого необхідно обчислювати строк позовної давності є 20.06.2017, а даний позов пред`явлено до суду 26.03.2021, то такий позов пред`явлено поза межами трьох річного строку звернення до суду. Будь-яких підстав для переривання строку позовної давності чи його зупинення судом не встановлено, а про поновлення такого строку позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин справи, у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (інвалід 2 групи), відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed