Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

26 липня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісню власністю подружжя та її поділ, в обґрунтування якого зазначив, що з 28.01.1994 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який 13.11.2013 року було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області. Під час шлюбу, за спільні кошти вони разом придбали трикімнатну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено 11.05.1999 року Біржею нерухомості та основних фондів «Україна». А оскільки власник квартири, [PERSON] виїзджав і не мав часу на укладання договору купівлі-продажу, то ним на ім`я позивача по справі, [PERSON] була видана довіреність, посвідчена державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області на право розпорядження квартирою, саме тому [PERSON] виступив у договорі, як продавець, а його дружина [PERSON] , як покупець спірної квартири. У 2017 [PERSON] намагалася продати квартиру без згоди на те колишнього чоловіка, але їй це не вдалося, після чого вона знялася з реєстрації у спірній квартирі і виїхала за невідомою адресою, комунальні послуги вона не сплачує, житлом не цікавиться, ніяких відносин подружжя не підтримує. На даний час у позивача виникла потреба у офіційному визначенні його частки квартири, тому він і звернувся до суду з даним позовом. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати за надання йому правничої допомоги у сумі 2000,00 грн. та звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом другої групи та відповідно до закону має пільги. Ухвалою суду від 06.08.2021 року відкрито провадження у справі у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання на 07.09.2021 року. А ухвалою суду від 07.09.2021 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду на 06.10.2021 року. Від представника позивача, адвоката Бойко О.В. до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання її було повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13.11.2013 року було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області (а.с.4). Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя придбало трикімнатну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено 11.05.1999 року Біржею нерухомості та основних фондів «Україна». А оскільки власник квартири, [PERSON] виїзджав і не мав часу на укладання договору купівлі-продажу, то ним на ім`я позивача по справі, [PERSON] була видана довіреність, посвідчена державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області на право розпорядження квартирою, саме тому [PERSON] виступив у договорі купівлі-продажу, як продавець, а його дружина [PERSON] , як покупець спірної квартири, що підтверджується копією договору купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] . Спірну квартиру було зареєстровано у КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] , що вбачається копією довідки КП «БТІ» від 28.01.2020 року № 35. У 2017 [PERSON] намагалася продати квартиру без згоди на те колишнього чоловіка, але їй це не вдалося, після чого вона 06.02.2017 року знялася з реєстрації у спірній квартирі і виїхала за невідомою адресою, що підтверджується довідкою ВК Первомайської міської ради Харківської області від 17.06.1921 року (а.с11), а з довідки відділу реєстрації місця проживання ВК Первомайської міської ради вбачається, що позивач по справі [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстрований з 29.05.2019 року (а.с.7). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Як зазначено у ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд приходить висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивача та відповідачки. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за ним на частку вказаного майна, позивач довів повністю. Тому суд вважає за доцільне визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та розподілити його, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири. Оскільки позивач по справі є інвалідом другої групи, що підтверджується копією посвідчення, серії [NUMBER] від 05.12.2017 року (а.с.12) то його відповідно до вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн. А також відповідно до ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за надання професійної правничої допомоги останньому у сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved