Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

26.07.2021 року позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька дитини [PERSON] . Позов мотивований тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач з донькою проживає в м. Павлоград у матері позивача. З моменту народження дитини позивач не може зареєструвати місце проживання своєї дитини, оскільки відповідач відмовляється надати дозвіл на здійснення реєстрації місця проживання доньки в будинку матері за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована позивач. Ухвалою від 17.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 27.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, у заяві від 30.11.2021 року просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. У відзиві на позов просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти реєстрації місця проживання доньки з позивачем, просив покласти судові витрати на позивача. Зауважив, що доводи позивача є надуманими, оскільки спору щодо реєстрації дитини не існує. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради у судове засідання не з`явився, у заяві від 28.09.2021 року просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.08.2020 року (а.с. 4). Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). На теперішній час позивач разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9), та позивач має намір зареєструвати дитину за вказаною адресою. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить матері позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2018 року (а.с. 10). Позивач направляла відповідачу лист з проханням надати дозвіл на реєстрацію дитини з позивачем (а.с. 11-12), проте відповіді не отримала. За ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Байт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67) «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини» (п. 45). Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за її фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, спір між батьками про її місце проживання відсутній, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька підлягають задоволенню. Виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, враховуючи обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням того, що відповідач не заперечує проти реєстрації дитини з позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 454,00 грн. (908,00 грн. х 50 % = 454,00 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом було задоволено, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 грн. (908,00 грн. х 50 % = 454,00 грн.), оскільки 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved