Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

24 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 у справі № 2а-1858/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, здійснити перерахунок та виплатити позивачеві державну та додаткову пенсії з 15.09.2010 та продовжувати виплату далі у новому розмірі. Постанова суду набрала законної сили 11.02.2013. Виконавчий лист у справі видано 17.09.2014. Відповідач провів виплату на виконання рішення суду 22.12.2018. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 331/7835/14-ц зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести та виплатити позивачеві державну та додаткову пенсії за період з 01.04.2014 по дату винесення постанови. Постанова набрала законної сили 23.01.2015. Відповідачем було проведено перерахунок державної та додаткової пенсії позивача та нараховані до виплати кошти в сумі 12 351,13 грн. Однак, сума заборгованості так і не була виплачена. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 79 146,40 грн. З наведених підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в особі голови комісії з припинення об`єднаного управління Тимченко С.В. з позовними вимогами не погодився, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У даному випадку спір виник у зв`язку з невиконанням рішень суду. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому ст. 625 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того, судовими рішеннями, на які посилається позивач, суд не визначав конкретної суми до стягнення, а рішення носили зобов`язальний характер. Отже, зобов`язання в цьому випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення першого судового засідання без повідомлення (виклику) сторін справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. В порядку ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про призначення справи до судового засідання з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Предметом заявленого [PERSON] позову є стягнення з відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням та не виконанням постанов Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, якими Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача. Так, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 у справі № 2а-1858/11 задоволено частково адміністративний позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя, внаслідок чого дії Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії [PERSON] відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано протиправними та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІІ групи, починаючи з 15.09.2010 відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі шести мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, дорівнюючої прожитковому мінімум для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, та продовжувати виплату далі у новому розмірі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2013 у вказаній справі постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 змінено, в абзаці третьому резолютивної частини рішення слова «та продовжувати виплату далі у новому розмірі» виключено. В іншій частині постанова залишена без змін. 17.09.2014 за вказаним рішенням суду видано виконавчий лист № 2-а-1858/11. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача та листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 18.10.2018 № 641/Б-9, виплата пенсій за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-1858/11 та постанови Дніпропетровського апеляційного суду у цій справі проведено нарахування у розмірі 37 961,27 грн., а виплата здійснена 22.12.2018. Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 2-а/331/187/14 (331/7835/14-ц) задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до УПФУ в Жовтневому районі м. Запоріжжя, внаслідок чого визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії [PERSON] у розмірах, передбачених п. 4 ст. 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобов`язано відповідача провести та виплатити [PERSON] перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог п. 4 ст. 54, ст. 50, п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме державної пенсії - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю - у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, обрахованих відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням положень п. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.04.2014 по дату винесення постанови включно з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2015 постанова Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 2-а/331/187/14 (331/7835/14-ц) залишена без змін. Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Морар М.В. від 29.09.2015 виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 2а-331/187/14, виданий 31.03.2015, повернуто стягувачеві. Цією постановою встановлено, що боржник виконав рішення суду лише в частині здійснення нарахування за рішенням суду в розмірі 12 351,13 грн., але зазначені грошові кошти не виплачено. Таким чином, оскільки виплата пенсій за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 у справі № 2а-1858/11 була проведена позивачеві 22.12.2018, а за постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 2-а/331/187/14 (331/7835/14-ц) пенсія нарахована, але не виплачена дотепер, позивач вважає, що наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку в загальній сумі 79 146,40 грн. Разом із тим, дослідивши та проаналізувавши підстави заявленого позову, суд доходить висновку, що ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин застосована бути не може, з огляду на таке. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2011 у справі № 2а-1858/11 та постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі № 2-а/331/187/14 (331/7835/14-ц) було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплату [PERSON] основної та додаткової пенсії. Оскільки у вказаних судових рішеннях не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку немає. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 642/6005/17. Судові рішення, на які посилався позивач у позовній заяві, стосуються саме стягнення грошових коштів, а не зобов`язання вчинити певні дії, а тому ці рішення не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed