Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

26 квітня 2013 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, у якому, зазначила, що на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна - машиномісця [ADDRESS] від 25 квітня 2012 року, вона є власником машиномісця [ADDRESS]. зі сторони керівництва ТОВ «ВКФ «Еталон» їй фактично обмежено право користування належним їй майном, машиномісцем [ADDRESS]. 03 вересня 2012 року нею від відповідача отримано листа згідно якого, відповідач повідомив її про необхідність укладення договору на технічне обслуговування, належного їй машиномісця в строк до 08 жовтня 2012 року, погашення заборгованості за обслуговування машиномісця, а також про обмеження її доступу до машиномісця у разі відмови від укладення договору на технічне обслуговування. Позивачка зазначила, що два факти її не допуску до машиномісця [ADDRESS] підтверджені відповідними актами від 04 квітня 2013 року, та 12 квітня 2013 року, що на її думку свідчить по створення з боку відповідача перешкод у користуванні належним їй майном, та порушує її право власності. У зв'язку із викладеним позивачка просить суд зобов'язати ТОВ «ВКФ «Еталон» не чинити їй перешкод у користуванні машиномісцем [ADDRESS] за його цільовим призначенням. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши суду, що керівництво ТОВ «ВКФ «Еталон» чинить перешкоди позивачу у користуванні машиномісцем [ADDRESS], шляхом не допуску її автомобіля до даного майна, у зв'язку із не укладенням нею договору на технічне обслуговування машиномісця. Договір на технічне обслуговування машиномісця позивачкою не укладається оскільки вона не згодна з його умовами, до суду щодо розв'язання переддоговірного спору не зверталася. Проти факту підписання нею договору купівлі-продажу нерухомого майна - машиномісця [ADDRESS] не заперечувала. В судовому засіданні позивач пояснила, що з моменту придбання машиномісця позивачка жодного разу не змогла поставити свій автомобіль на машиномісце, у зв'язку із чим автомобіль зберігається у її знайомого в гаражному кооперативі «Зірка», розташованому у Кам'янобрідському районі м. Луганська. Просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що дійсно між ТОВ «ФКФ «Еталон» та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу машиномісця [ADDRESS] від 25 квітня 2012 року. Відповідно до п. 7 вказаного договору, покупець, тобто [PERSON] зобов'язана укласти з продавцем окремий договір на оплату усіх витрат, пов'язаних з утриманням та обслуговуванням машиномісця. У зв'язку із не укладенням відповідачем вказаного договору, ТОВ «ВКФ «Еталон» на її адресу направлено листа із повідомленням про необхідність укладення договору на технічне обслуговування її машиномісця у строк до 08 жовтня 2012 року. З метою ухилення від укладення договору на технічне обслуговування машиномісця, [PERSON] були спрямовані скарги до численних контролюючих органів. Зазначає, що керівництво ТОВ «ВКФ «Еталон» ніколи не чинило та не чинить [PERSON] перешкод у користування належним їй машиномісцем. У вказані [PERSON] дати, а саме 04 квітня 2013 року та 12 квітня 2013 року, були поважні підстави, щодо обмеження в'їзду та виїзду автомобілів власників машиномісць у зв'язку із ремонтом в'їзних воріт, що унеможливило здійснення пропускного режиму. Керівництвом ТОВ «ВКФ «Еталон» не давалося розпоряджень, щодо заборони пропуску автомобілю [PERSON] до її машиномісця. У зв'язку із чим представник відповідача вважав позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна - машиномісця [ADDRESS] від 25 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]. реєстровий № 877, є власником нерухомого майна - машиномісця [ADDRESS] підземної автостоянки (а.с.21, 22). Відповідно до п. 7 вказаного договору купівлі - продажу від 25 квітня 2012 року, сторони домовилися, що суттєвою умовою цього договору є обов'язок покупця ([PERSON]) за даним договором укласти з продавцем (балансоутримувачем) (ТОВ «ВКФ «Еталон») окремого договору на оплату усіх витрат, пов'язаних з утриманням та обслуговуванням машиномісця [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. ТОВ «ВКФ «Еталон» своїм листом від 03.09.2012 року за № 27 повідомило позивачку про необхідність в строк до 08 жовтня 2012 року, у відповідності до п. 7 договору купівлі продажу від 25 квітня 2012 року укласти з ним договір на технічне обслуговування належного позивачці машиномісця [ADDRESS] (а.с.5). Зі змісту досліджених в судовому засіданні актів від 04 квітня 2013 року та 12 квітня 2012 року, складених [PERSON], вбачається, що 04 квітня 2013 року її автомобіль Toyota, державний номер [NUMBER], о 18 годин 15 хвилин за адресою [ADDRESS] не пропустив [PERSON] за вказівкою Волкова А.М., а також 14 квітня 2013 року о 15 годин 30 хвилин не пропустив Волков А.М. у зв'язку із поламкою воріт (а.с. 19,20). Положеннями ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд не може погодитися з доводами позивача стосовно порушення відповідачем її права користування машиномісцем [ADDRESS], шляхом обмеження доступу її автомобілю до машиномісця бо ці доводи спростовуються поясненнями самої позивачки наданими у судовому засіданні, показаннями допитаних свідків, та дослідженими матеріалами справи. Так, згідно пояснень позивачки [PERSON], наданих нею у судовому засіданні 02 квітня 2014 року, вона жодного разу не під'їжджала до в'їзних воріт підземної автостоянки, в якій розташоване її машиномісце з метою постановки автомобіля на машиномісце. Будь - які докази порушення її прав відсутні. Згідно заявок ТОВ «ВКФ «Еталон» № 28 від 02.04.2013 року, та № 30 від 10.04.2013 року на проведення ремонтних робіт (а.с. 57, 58) Приватне підприємство «ПКФ «Ремонтник плюс» на підставі договору з ТОВ «ВКФ «Еталон» про надання послуг № 01/04.1 від 01 квітня 2013 року (а.с.59), були виконані роботи з ремонту автоматичних воріт підземної автостоянки, а саме 04 квітня 2013 року ремонт системи електроніки та 12 квітня 2013 року ремонт натяжного тросу, про що свідчить акт № ОУ - 0000001 здачі - прийняття робіт від 30 квітня 2013 року (а.с.61). Допитаний в якості свідка [PERSON], суду показав, що він є колегою позивачки, та знає її приблизно з 2000 року. Йому відомо, що приблизно у 2012 році, позивачка придбала у власність у ТОВ «ФКФ «Еталон» машиномісце [ADDRESS], у підземній автостоянці. Він практично кожен день, на автомобілі [PERSON], привозить її з роботи додому, за адресою: [ADDRESS], після чого на даному автомобілі їде до себе додому, та ставить його у власний гараж, а зранку, знову забирає [PERSON] з дому, та вони їдуть на роботу. У зв'язку із тим, що він практично кожен день привозить позивачку додому йому відомо, про два випадки, коли автомобіль не пропустили до підземної автостоянки, про що були складені відповідні акти. Зі слів [PERSON], йому також відомо, що її автомобіль не пускають до підземної автостоянки, у зв'язку із тим, що вона не оплачує послуги за обслуговування стоянки. Він не пам'ятає, чи привозив [PERSON] додому 04 квітня 2013 року. Автомобіль [PERSON] жодного разу на машиномісце не ставився, та жодного разу до воріт підземної автостоянки вони на автомобілі не під'їжджали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] оскільки їх пов'язує робота, приблизно з 2011 року. Їй відомо, що [PERSON] придбала у власність квартиру і машиномісце за адресою: [ADDRESS]. З моменту знайомства вона разом із [PERSON] приїжджала на автомобілі останньої, до неї додому за вказаною адресою. Приблизно у квітні - травні 2013 року, вона разом із [PERSON] приїхала до неї додому, вони зупинилися біля під'їзду, разом зайшли до нього. У під'їзді [PERSON] звернулась до консьєржа з приводу в'їзду до підземної автостоянки, потім з кимось розмовляла по телефону, про що була розмова [PERSON] з консьєржем та з ким вона розмовляла по телефону [PERSON] не відомо. Хто та як складав акт від 04 квітня 2013 року їй не відомо, в даному акті є її підпис. Після складання акту [PERSON] їй повідомила, що автомобіль не пускають до підземної автостоянки на її машиномісце, вони поставили автомобіль біля під'їзду та піднялися до квартири [PERSON], через деякий час вони разом поїхали. [PERSON] не відома періодичність, та підстави не допуску автомобілю [PERSON] до підземної автостоянки та місце зберігання її автомобілю. Свідок [PERSON] суду надав наступні свідчення. Він працює в ТОВ «ВКФ «Еталон» на посаді ліфтера - охоронця приблизно з березня 2009 року, працює добу через двоє, до його обов'язків входить ведення контролю за відвідуванням під'їзду житлового будинку за адресою : [ADDRESS], не допуск сторонніх осіб, ведення пропускного режиму, щодо в'їзду і виїзду автомобілів до підземної автостоянки в даному будинку, шляхом автоматичного відчинення та зачинення в'їзних воріт для автомобілів яким дозволено в'їзд до автостоянки, а саме власників та орендаторів машиномісць, розташованих у підземній стоянці. Позивачка йому відома, як власниця машиномісця [ADDRESS] у підземній автостоянці, який у неї автомобіль та його державний номер йому не відомо, оскільки [PERSON] жодного разу не в'їжджала до свого машиномісця. Свідок також показав, що приблизно у квітні 2013 року, на його чергуванні, до нього у кімнату охорони, яка знаходиться у під'їзді будинку, зайшла [PERSON], та запитала, чи можливо їй заїхати по підземної автостоянки, на що він пояснив, що не може відчинити ворота стоянки, у зв'язку із їх поламкою, однак [PERSON] вимагали впустити її автомобіль. Він зателефонував менеджеру по ЖКГ Волкову А.М., що б той, як відповідальна особа підприємства, пояснив [PERSON] причину неможливості в'їзду до стоянки. Про що [PERSON] розмовляла з Волковим А.М. йому не відомо. Після розмови по телефону [PERSON] власноручно склала акт про не допуск її автомобілю до підземної автостоянки та поїхала. Про будь які конфлікти [PERSON] з керівництвом ТОВ «ВКФ «Еталон» йому не відомо, ніхто з керівництва ТОВ «ВКФ «Еталон», за весь час роботи, йому не давав вказівок із забороною пропускати до автостоянка автомобіль [PERSON] На його чергуваннях [PERSON] лише один раз намагалася поставити свій автомобіль на своє машиномісце, коли були поламані ворота. Також свідок пояснив, що у разі виявлення порушень у роботі в'їзних воріт, черговий доповідає про це керівництву, яке самостійно приймає заходів, щодо усунення несправностей, та вирішує чи можливо при даній поламці їх ручне відкриття. Іноді, при несправності воріт, в залежності від виду несправності, керівництво дає розпорядження на ручне відкриття воріт для забезпечення в'їзду - виїзду до підземної автостоянки. Допитана в якості свідка [PERSON], показала, що вона працює в ТОВ «ВКФ «Еталон» охоронцем приблизно з 2009 року, працює добу через двоє, до її обов'язків входить ведення контролю за відвідуванням під'їзду житлового будинку за адресою : [ADDRESS], не допуск сторонніх осіб, ведення пропускного режиму, щодо в'їзду і виїзду автомобілів до підземної автостоянки, надала показання аналогічні показанням [PERSON] Додатково показала, що [PERSON] їй відома як власниця квартири у вказаному домі та машиномісця [ADDRESS] у підземній автостоянці. Як охоронцю їй відомо, що [PERSON] постійно в даній квартирі не мешкає, лише іноді приходить до квартири та через деякий час уходить, ремонт у квартирі не робила. Регулярно щомісяця отримує в кімнаті охорони квитанції щодо оплати за комунальні послуги та обслуговування автостоянки. За час її роботи на підприємстві, на її змінах, [PERSON] жодного разу не намагалася заїхати до підземної автостоянки. Один раз, в квітні 2013 року, [PERSON], прийшла до кімнати охорони, та повідомила про бажання заїхати до підземної автостоянки, однак автомобіль до воріт не під'їжджав. Вона пояснила [PERSON], що зламані ворота, у зв'язку із чим немає змоги їх відчинити для в'їзду - виїзду автомобілів, та що вже викликані спеціалісти для їх ремонту. Після цього, [PERSON] про щось розмовляла в кімнаті охорони з менеджером з ЖКГ Волковим А.М., вона при розмові не була присутня. Хто складав наданий для огляду акт від 12.04.2013 року, їй не відомо, вона в ньому не розписувалася, її прізвище в акті написано не її рукою. Про будь - які суперечки між [PERSON] та керівництвом ТОВ ВКФ «Еталон» їй нічого не відомо, вказівок не дозволяти [PERSON] заїжджати до підземної автостоянки вона не від кого не отримувала, від інших охоронців також не чула про такі вказівки. На підставі досліджених доказів, суд не може погодитися з доводами позивачки стосовно порушення відповідачем її права власності на машиномісце [ADDRESS], шляхом здійснення перешкод у користуванні нерухомим майном, оскільки вважає їх не доведеними. Посилання позивача, на акти від 04 квітня 2013 року (а.с.20) та 12 квітня 2013 року (а.с.19), як на докази не допуску її автомобілю до машиномісця [ADDRESS], розташованого у підземній автостоянці спростовуються матеріалами справи, а саме договором на виконання робіт № 01/04.1 від 01 квітня 2013 року(а.с.59-60) , заявками на виконання робіт № 28 від 02 квітня 2013 року та № 30 від 10 квітня 2013 року (57,58), та актом здачі - прийняття робіт № ОУ - 0000001 від 30 квітня 2013 року (а.с.61), відповідно до яких у вказані позивачкою дати проводилися ремонтні роботи в'їзних воріт підземної автостоянки, що унеможливлювало пропуск автотранспорту до стоянки. Неможливість пропуску автомобілів до підземної автостоянки, через поламку в'їзних воріт, також підтверджується показаннями допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], та змістом акту від 12 квітня 2013 року, складеного власноручно позивачкою, зі змісту якого вбачається, що її автомобіль не пропустили до машиномісця у зв'язку із поламкою воріт. Суд критично відноситься до показань свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням [PERSON], оскільки їх свідчення спростовуються матеріалами справи та поясненнями самої позивачки, яка вказує, що кожен зі свідків був присутнім при складанні актів від 04 квітня 2013 року та 12 квітня 2013 року, хоча жоден з допитаних свідків не відповів, ким та де складалися дані акти. Також дані свідки пояснили, що про підстави не допуску автомобілю [PERSON] до підземної автостоянки з її слів. Свідок [PERSON] вказала, що їй не відомо хто та де складав акт від 04 квітня 2013 року, однак на даному акті стоїть її особистий підпис. Крім того, вказані свідки вказують про не допуск працівниками відповідача автомобілю позивачки до підземної автостоянки, хоча сама позивачка вказала, що жодного разу не під'їжджала до в'їзних воріт стоянки, з метою постановки автомобілю на належне їй машиномісце, як вимагається, для огляду охорони та внесення до книги реєстрації автомобілів. Інших доказів здійснення ТОВ «ВКФ «Еталон» перешкод [PERSON] у користуванні належним їй машиномісцем [ADDRESS], ніж акти від 04 квітня 2013 року та від 12 квітня 2013 року, позивачкою не надано, а відтак здійснення з боку ТОВ «ВКФ «Еталон» перешкоди у користуванні [PERSON] належним їй машиномісцем[ADDRESS] є недоведеним. Положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи із матеріалів справи суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, твердження позивачки про існування перешкод з боку ТОВ «ВКФ «Еталон» у користуванні нею машиномісцем [ADDRESS] спростовуються доказами дослідженими судом в ході розгляду справи. Виходячи з вище викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Заяви на адресу Луганського обласного відділення Антимонопольного комітету України, ТОВ «Луганськвода» в м. Луганську, ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» Луганські електричні мережі, ДПС у Луганській області, Ленінської МДПІ у м. Луганську Луганської області, надані позивачкою до матеріалів справи, судом не приймаються до уваги, виходячи з наступного. Вказані заяви свідчать лише про реагування позивачки, на пропозицію ТОВ «ВКФ Еталон» щодо укладення договору на технічне обслуговування машиномісця позивачки, тобто фактично про існування між сторонами переддоговірного спору щодо укладення вказаного договору, за вирішенням якого позивачка до суду не зверталася. Також не приймається до уваги повідомлення [PERSON] прокурора Ленінського району м. Луганська про порушення з боку ТОВ «ВКФ «Еталон» її права користування машиномісцем [ADDRESS], відповіді на яке позивачкою не надано, оскільки дане повідомлення не обґрунтовує та не спростовує фактів встановлених судом при розгляді справи, носить лише інформативний характер, про звернення позивачки до органів прокуратури. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України,. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed