Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

25.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай), що розташована на території Малоперещепинської сільської\~ради Новосанжарського\~району Полтавської\~області,\~розміром 4,25\~в умовних\~кадастрових гектарах\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~із земель\~державної власності. В обґрунтування позову зазначав, що 13.07.1994 року він був прийнятий в члени КСП імені Енгельса на території Малоперещепинської сільської ради. 29.10.1996 року [PERSON] виключений з членів КСП ім. Енгельса. 20.12.1995 року КСП ім. Енгельса одержав державний акт на право колективної власності. Таким чином позивач зазначає, що станом на дату видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Енгельса, він був членом КСП та має право на земельну частку (пай). Проте всупереч наведеним обставинам позивач не був включений до списку осіб членів КСП ім. Енгельса, що мають право на земельну частку (пай). Про порушення\~свого права\~позивач дізнався,\~отримавши довідку\~виконкому Малоперещепинської сільської ради 03.03.2017 року, де зазначена інформація про дату одержання КСП державного акту на право колективної власності. На даний\~час позивач\~бажає скористатися\~своїм правом\~на земельну\~частку (пай),\~тому звернувся\~до суду\~з вказаним\~позовом. Матеріли справи містять письмове клопотання позивача про поновлення строків позовної давності. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26.09.2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявився, електронною поштою до суду надійшла письмова заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити та поновити строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON] управління\~Держгеокадастру у\~Полтавській області в судове засідання не зявився. В матеріалах справи (а.с.14-16) маються заперечення проти позовної заяви, в яких в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи\~Малоперещепинської сільської\~ради Новосанжарського\~району Полтавської\~області в судове засідання не зявився, надавши заяву №1032/02-15 від 08.08.2018 року про розгляд справи у відсутність їх представника. Проти позову заперечують в повному обсязі з підстав пропуску позовної давності (а.с.140). Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши\~матеріали справи, давши оцінку усім доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 1\~Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95, від 08 серпня 1995 року\~установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно п.2 вищезазначеного\~Указу\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом\~ст. 23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту. Як визначено п.6Листа-роз'ясненняВерховного Суду України від29.10.2008 №19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі-СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно дост.4 Закону України від 14 лютого 1992 р. №2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з'ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Під час судового розгляду представник\~позивача стверджував, що [PERSON] на час видачі КСП імені Енгельса державного акту на землю, був членом колективного сільськогосподарського підприємства, а тому має право на земельну частку (пай). На підтвердження даних обставин послалися на копію архівної довідки від 02.03.2017 року (а.с. 8) та трудову книжку позивача (а.с. 32-36). Як вбачається з архівної довідки Архівного сектору Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 02.03.2017 року № 01-29/07 в протоколі № 10 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса від 13.07.1994 року значиться розгляд заяви та рішення правління колгоспу про прийняття [PERSON] в члени колективного господарства і надання роботи трактористом. Відповідно до архівного витягу із протоколу №14 засідання правління колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса від 29.10.1996 року, ухвалили рекомендувати зборам уповноважених членів к/г вивести з членів КСП за порушення трудової дисципліни, не виконання мінімуму вихододнів [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки виконкому Малоперещепинської сільської ради № 409 від 03.03.2017 року, КСП ім. Енгельса одержав державний акт на колективну власність 20.12.1995 року (а.с.7). Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду беззаперечних та переконливих доказів, що на час видачі державного акту про право колективної власності на землю він був членом КСП імені Енгельса та був включений до списку громадян\~членів КСП, які мали право на отримання земельних часток (паїв). При цьому не заслуговують на увагу посилання на записи у трудовій книжці позивача, оскільки членство у КСП повинно засвідчуватися у належному порядку, зокрема, рішенням загальних зборів підприємства, а данні внесені у трудову книжку свідчать лише про існування між сторонами трудових відносин. Наявна в матеріалах справи архівна довідка № 01-13/311 від 14.09.2017 року щодо обліку розрахунків по оплаті праці працівників колективного сільськогосподарського підприємства імені Енгельса Новосанжарського району Полтавської області за 1994-1996 роки, містить лише дані про кількість відпрацьованих вихододнів на [PERSON] за періоди з квітня 1994 року по вересень 1994 року та з грудня 1995 року по червень 1996 року (а.с.109). При дослідженні Статуту КСП імені Енгельса (а.с.114-132) можна зробити висновок про те, що прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подавала заяву, з послідуючим затвердженням органом самоврядування підприємства , чого не вбачається в даному конкретному випадку. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи. Що стосується клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з пунктів 1, 4\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року\~цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004\~року. Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України 2003 року, з моменту отримання КСП ім. Енгельса державного акту на право колективної власності на землю, до них застосовуються положення\~Цивільного кодексу Української РСР\~в редакції 1963 року. Статтею 71 ЦК Української РСР\~визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності згідно\~статті 76 ЦК Української РСР\~починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Пунктом 6 «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу України\~(2003 року) передбачено, що правила цього\~Кодексу\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Посилання позивача на те, що про порушення законних прав йому стало відомо лише у 2017 році, отримавши довідку виконкому Малоперещепинської сільської ради 03.03.2017 року та довідку Архівного сектору Новосанжарської РДА Полтавської області від 02.03.2017 року за № 01-29/07, суд не приймає до уваги, оскільки у позивача була об'єктивна можливість дізнатися про своє порушене право, так як останній є уродженцем та постійним мешканцем с. Мала Перещепина Новосанжарського району Полтавської області. Водночас,\~стаття 76 ЦК УРСР\~(стаття 261 ЦК України) містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, а інститут позовної давності існує для того, щоб стабілізувати цивільний обіг та усувати невизначеність у відносинах його учасників. При цьому ні позивачем, ні його представниками не було наведено переконливих доказів того, що позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причин. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено наявність у нього необхідних умов для набуття права на земельну частку (пай) та пропущено строк позовної давності, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог, суд залишає судові витрати на рахунку позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed