Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

25 лютого 2015 року Куйбишевський міжрайонний прокурор Запорізької області (далі - прокурор) в інтересах дитини-сироти [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Заявлені вимоги прокурор обґрунтував тим, що [INFO] року померла мати дитини-сироти [PERSON] - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 6,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Титовської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. За життя [PERSON] заповіту не складала. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Надати вказаний правовстановлюючий документ немає можливості, оскільки його втрачено.У зв'язку з викладеними обставинами прокурор вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту майнових прав спадкоємця - дитини-сироти [PERSON]. У попередньому судовому засіданні прокурор підтримав доводи позовної заяви та пред'явлені вимоги, надавши судові відповідні пояснення. Дитина-сирота [PERSON], як позивач у справі, письмово повідомила судові про підтримання заявлених прокурором вимог (а.с.26). Відповідачі - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] позов визнали та не оспорювали зазначені у ньому обставини, про що надали судові відповідні письмові заяви (а.с.28,33,38). У попереднє судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Зазначені особи, за виключенням третьої особи - управління Держземагенства, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання за відсутності сторін, третіх осіб та їх представників, що узгоджується із положеннями стст.27,38,130,158,169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення прокурора, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] року в с.Титове Куйбишевського району Запорізької області. Її матір'ю є [PERSON], яка померла [INFO] року(а.с.6,8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 12 січня 2010 року вбачається, що відомості про батька [PERSON] в актовий запис про народження внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України, а саме за вказівкою матері (а.с.6,9). Розпорядженням голови Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 січня 2010 року №31 малолітній [PERSON] надано статус дитини-сироти (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку [NUMBER], площею 6,65 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Титовської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.11). За правилами стст.1216-1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складала (а.с.12-13). Позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] є відповідно дочкою і синами [PERSON], а також спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері, у встановленому законом порядку прийняли спадщину. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок),видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Постановою державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області від 17 лютого 2015 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Спадкоємцю було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку можлива лише у разі надання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно - державного акта право власності на земельну ділянку, однак цей документ було втрачено(а.с.14). Разом з цим, абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі відповідного правовстановлюючого документа (а.с.11). За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві [PERSON] правовстановлюючого документа) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За таких обставин, відсутність втраченого оригінала державного акта на право приватної власності на земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачами пред'явленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved