Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.\~11.\~2013\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому вказав, що йому на праві власності належить житловий будинок № 27 по вул. Толстого в м. Бердянську Запорізької області. 10. 03. 2004 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого народився син [PERSON] 14. 10. [INFO]. Наприкінці липня 2012 року подружні відносини з [PERSON] були припинені, відповідачка в добровільному порядку забрала своє майно та виїхала на інше місце проживання до своїх батьків. 10. 08. 2012 року шлюб між ними припинено на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду. З огляду на те, що з 21 липня 2012 року, тобто більше року відповідачка без поважних причин не мешкає в будинку, він просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просить задовольнити, пояснив, що після того, як він застав у себе вдома іншого чоловіка зі своєю дружиною, вона забрала речі і разом з дитиною пішла жити до своїх батьків. Він замінив замки на вхідних дверях після того, як відповідачка покинула будинок, не перешкоджав їй забирати речі, але вона приходила і вчиняла скандали, викликала працівників міліції. Спочатку вона вивезла особисті речі, а восени приїздила і вивезла меблі, які їй були потрібні. Він не заперечує, щоб їх син був прописаний у нього в будинку, але проти того, щоб в ньому жила відповідачка. Відповідачка [PERSON] звернулася із зустрічним позовом, у якому просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком, вселити її разом з сином [PERSON], зобовязати [PERSON] надати їй ключі від житлових та нежитлових кімнат і не перешкоджати жити в ньому разом з дитиною. В судовому засіданні вказала, що її виселення з будинку не було добровільним, про що свідчать її звернення до працівників міліції, будинок вона будувала разом з чоловіком протягом сумісного життя, в ньому є її частка, і вона бажає нею користуватись, оскільки в неї відсутнє інше місце помешкання. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що оскільки права дитини бути зареєстрованим в житловому приміщенні разом з одним з батьків не порушується, [PERSON] не наполягає на знятті з реєстрації неповнолітнього сина, стосунки між сторонами є неприязненими, то віддала вирішення питання щодо позовів сторін на розсуд суду. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] і часткового задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Як вбачається з копії договору дарування від 18.07. 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 25078, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок № 27 по вул. Толстого в м. Бердянську Запорізької області. Судом встановлено, що 10. 03. 2004 року по 10. 08. 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON], 14. 10. [INFO]. [PERSON] згідно відмітки в паспорті значиться зареєстрованою у спірному домоволодінні з 11. 08. 2010 року та проживала в ньому до кінця липня 2012 року, ці обставини сторонами не оспорюються, разом з батьками мешкав неповнолітній [PERSON], що підтверджується довідкою вуличного комітету № 31 м. Бердянська. З постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 14. 03. 2012 року, постанови судді Бердянського міськрайонного суду від 05. 04. 2012 року вбачається, що починаючи з вказаного часу стосунки між подружжям погіршились, наслідок чого в липні 2012 року [PERSON] покинула будинок № 27 по вул. Толстого в м. Бердянську. Той факт, що [PERSON] добровільно покинула будинок і вивезла усі належні їй речі підтверджено показаннями свідків [PERSON], який пояснив, до в липні 2012 року на прохання [PERSON] допомагав їй грузити її особисті та дитячі речі, меблі в мікроавтобус, при цьому [PERSON] в будинку не було. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили показання [PERSON], вказали, що [PERSON] безперешкодно вивозила речі, меблі з житлового будинку, у якому до цього часу мешкала разом з [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що він, як дільничий уповноважений Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області займався розглядом скарг [PERSON] протягом того часу, як вона мешкала в будинку, це були сімейні скандали, [PERSON] попереджали про припинення протиправної поведінки. Свідок [PERSON] пояснив, що зі слів [PERSON] знав, що чоловік їй телефонував, щоб вона забрала свої речі з будинку, інакше він змінить замки, вона приходила і забирала те, що їй було потрібно. Свідок [PERSON] пояснила, що зі слів доньки їй відомо, що [PERSON] закрив двері в будинок і не пускав її, вона переїхала з дитиною жити в інше приміщення, скаржилась, що чоловік поміняв замки на дверях, після чого вона зверталася до органів міліції. Допитаний в порядку судового доручення свідок [PERSON] суду пояснив, що він відпочивав влітку 2012 року в будинку [PERSON] і при ньому була ситуація, коли [PERSON] просилась в будинок, але колишній чоловік її не пустив. Свідок [PERSON] показав, що йому зі слів [PERSON] відомо, що вони з чоловіком розійшлись, той вигнав її і не пускає їх разом з дитиною до будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право користуватись цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] була членом сім»ї власника житлового будинку № 27 по вул. Толстого в м. Бердянську Запорізької області [PERSON], і сторонами не заперечується, що в липні 2012 року вона покинула вказаний житловий будинок. На тій підставі, що більше року вона в будинку не мешкає, [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналізуючи надані сторонами докази, суд зважає на той факт, що неприязнені відносини між подружжям виникли з березня 2012 року, з приводу чого [PERSON] зверталась до правоохоронних органів. Проте відповідачка не довела того, що вона покинула будинок примусово, оскільки добровільність її виїзду підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є незацікавленими особами, та пояснили, що [PERSON] забирала не тільки свої особисті речі, але і меблі, які хотіла, при цьому [PERSON] їй в цьому не перешкоджав. Той факт, що в подальшому [PERSON] міняв замки на вхідних дверях і не давав їй кодовий ключ не спростовує добровільності позиції [PERSON], належних доказів того, що вона бажала жити в будинку, не надано, показання свідка [PERSON] суд не може прийняти до уваги, оскільки він не пояснив, з приводу чого виникла ситуація, коли [PERSON] не пустив в будинок її колишній чоловік. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] добровільно покинула житловий будинок, у якому проживала та була зареєстрована, на протязі календарного року в ньому не мешкає, звернулась до суду про вселення після спливу терміну, зазначеного у ст. 405 ЦК України, а тому підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку, що належить [PERSON] Звертаючись до суду про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, [PERSON] вказала, що вона як колишня дружина [PERSON], має частку у праві спільної сумісної власності у спірному будинку, а тому просить вселити її, і зобов»язати відповідача не чинити їй з дитиною перешкод у користуванні ним. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 27. 06. 2017 року визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва перших поверхів житлового будинку «Б» та двоповерхової будівлі літнього типу «В». Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому [PERSON] підлягає вселенню в житловий будинок разом з неповнолітнім [PERSON] [INFO]. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим [PERSON] не просить встановити порядок користування жилими приміщенням, не вказала, яким чином вона пропонує здійснювати спільне користування, не уточнила, яким чином відповідач перешкоджає їй користуватись своїм майном у вигляді будівельних матеріалів, а тому решта її позовних вимог задоволенню не підлягає.

Outcome: partial