Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про визначення частки у праві спільної сумісної власності без реального поділу. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 09 червня 2006 року по 30 серпня 2015 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого сторонами за рахунок отриманих кредитних коштів було придбано житловий будинок з надвірними будівлями. Відповідач після розірвання шлюбу самостійно сплачував за період з 01 вересня 2015 року по даний час кошти на погашення вказаного кредиту. Таким чином, оскільки закон не забороняє визнання права власності на відповідну частку іпотечного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя позивач просила: розділити будинок, розташований за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10, який є спільною сумісною власністю подружжя між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10; розділити залишок кредиту на суму 88\~325 грн. 19 коп. (вісімдесят вісім тисяч триста двадцять пять гривень 19 копійок) відповідно до кредитного договору № 014/1004/0965 від 03 квітня 2008 року ВАТ «[PERSON] [PERSON]» за будинок, розташований за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10 в рівних частинах, з врахуванням сум сплачених [PERSON] за період з 01 вересня 2015 року по день звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю та пояснили, що дійсно спірний будинок був придбаний в період шлюбу за рахунок кредитних коштів, проте, оскільки за період шлюбу була сплачена не велика частина кредитних коштів, майно можна поділити шляхом виплати позивачу компенсації вартості частини будинку, а визначений позивачем спосіб поділу майна є неправильним. При цьому, суд не може розділити між сторонами кредит, у звязку із чим в задоволенні позову необхідно відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву (а.с.52,74) в якій зазначив, що суд може поділити борг подружжя, якщо буде доведено, що кредитні правовідносини виникли в інтересах сімї. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2006 року по 30 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕЛ № 012113 (а.с.43) та рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2015 року (а.с.42). Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 031210 (а.с.6). На момент розгляду справи неповнолітня дитина проживає разом із матірю на користь якої стягуються аліменти на утримання дитини, що підтверджується рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2015 року (а.с.4). В період шлюбу, 21 березня 2008 року сторони придбали житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10, вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК). При цьому, стороною в договорі купівлі-продажу жилого будинку (а.с.10) є відповідач [PERSON] і на нього зареєстровано право власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11). Позивач [PERSON] під час посвідчення вказаного договору купівлі-продажу надала згоду на купівлю жилого будинку, що підтверджується листом приватного нотаріуса Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] № 89 від 20 квітня 2016 року (а.с.49) та заявою позивача (а.с.50). Також стороною кредитного договору № 014/1004/0965 від 03 квітня 2008 року є відповідач [PERSON] З метою забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 04 квітня 2008 року відповідач уклав з Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк [PERSON]» договір іпотеки (а.с.12-15) за умовами якого відповідачем було передано в іпотеку житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Бахмач Чернігівської області, 1-й провулок Мечникова, б. 10. Судом встановлено, що кредитні кошти за договором № 014/1004/0965 від 03 квітня 2008 року було отримано в період шлюбу і в інтересах подружжя для придбання спірного житлового будинку. Вказані обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 61 ЦПК. Також, сторони в судовому засіданні визнали, що загальна сума отриманих коштів за кредитним договором № 014/1004/0965 від 03 квітня 2008 року становить 100\~000 грн. 00 коп. (сто тисяч гривень 00 копійок), в період шлюбу за період з 04 квітня 2008 року по 30 серпня 2015 року [PERSON] сплачено 117785 грн. 00 коп. (сто сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят пять гривень 00 копійок), після розірвання шлюбу за період з 01 вересня 2015 року до часу розгляду справи [PERSON] сплачено 13550 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч пятсот пятдесят гривень 00 копійок), на момент розгляду справи залишок коштів, що підлягають сплаті з врахуванням відсотків становить 200000 грн. 00 коп. (двісті тисяч гривень 00 копійок). Вказані обставини не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 61 ЦПК. Представник банку вважає, що суд може поділити борг подружжя, якщо буде доведено, що кредитні правовідносини виникли в інтересах сімї, що підтверджується листом від 30 травня 2016 року № 114-34-0-00/234 (а.с.52,74). З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до положень статей 55,\~124 Конституції України, статті 3 ЦПК\~кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного кодексу України (далі СК)). Відповідно до частини першої статті 61 СК\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Зокрема, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК)). У звязку із наведеним, в даній конкретній ситуації спірний будинок, який є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між позивачем та відповідачем шляхом присудження кожному з них рівної частини, оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, а позивач має право на половину такого майна. Щодо заперечень відповідача про неправильне обрання способу поділу майна та можливу компенсацію вартості частини будинку, суд враховує, що норма частини пятої статті 71 СК\~забезпечує матеріальні права того з подружжя, якому другий з подружжя повинен сплатити компенсацію за одержане майно в порядку поділу. З цього приводу Пленум Верховного Суду України в пункті 25\~постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року)\~ дав таке пояснення: «вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин чотири, пять\~статті 71 СК\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинить таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Виходячи з чого підстави для компенсації вартості частини будинку в даних правовідносинах, що виникли між сторонами відсутні. При цьому, відповідно до\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~від 5 червня 2003 року № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. А тому, проведення поділу майна між подружжям, у тому числі того, яке є предметом іпотеки, не може вважатись розпорядженням таким майном і не буде порушувати права іпотекодержателя третьої особи по справі. Також, при поділі майна судом враховується, що згідно частини третьої\~статті 61 СК,\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 68 СК передбачено, що\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. В свою чергу, у пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року\~роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК). Тому, оскільки кредитне зобовязання виникло за взаємної згоди та в інтересах сім'ї (позивача та відповідача), де хоч і стороною зобовязання в договорі є [PERSON], але зобовязання охоплює права та обовязки і [PERSON], воно підлягає розподілу між сторонами порівну на умовах, які були передбачені в кредитному договорі № 014/1004/0965 від 03 квітня 2008 року, з врахуванням сум сплачених відповідачем після розірвання шлюбу. При цьому, суд враховує особливості правовідносин між сторонами і те, що спір заявлений про поділ майна подружжя, окрім будинку, іншого майна, яке б виділялось другому з подружжя і яке б давало змогу враховувати кредитні зобов'язання немає, а тому в даній ситуації в обраній судом формі саме і беруться до уваги борги подружжя, у звязку із чим доводи відповідача про неможливість розподілу кредиту ґрунтуються на неправильному тлумаченні частини четвертої статті 65 СК. Посилання представника відповідача на практику Верховного Суду України не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки наведені правові позиції стосуються застосування норм права та правовідносин відмінних ніж ті, що розглядаються в даному випадку, що узгоджується з положеннями статті 360-7 ЦПК. Виходячи з викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача судові витрати понесені позивачем і документально підтвердженні. Згідно платіжних доручень від 25 квітня 2016 року (а.с.1) та від 04 травня 2016 року (а.с.24) позивачем було сплачено 1000 грн. 00 коп. (одну тисячу гривень 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial