Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

24.09.2021 року орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що батьками неповнолітнього [PERSON] , 2005 року народження, є [PERSON] , яка рішенням суду від 22.05.2019 року позбавлена батьківських прав та відповідач [PERSON] .. Оскільки батько дитини усунувся від виконання батьківських обов`язків, [PERSON] , який є учнем державного навчального закладу «Южноукраїнський професійний ліцей», залишилась без батьківського піклування, не забезпечений харчуванням та відповідним для його віку доглядом. Службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області було з`ясовано, що [PERSON] фактично працює та проживає в Російській Федерації, та повертатись до України не має наміру. При цьому телефоном повідомив, що не є біологічним батьком [PERSON] , а забрав його в свою сім`ю, коли тому було 14 років, однак контакту з ним так і не встановив, оскільки у [PERSON] проявлялась негативна поведінка. Підтвердив, що періодично спілкується з хлопцем, інколи надає йому грошові кошти, проте не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з наведеним просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання сина на його користь, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, до його повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, просять розглянути справу без їх участі, представник позивача та третьої особи вказали, що підтримують позовні вимоги, відповідач [PERSON] не заперечує проти задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав, проте зазначив, що не має наміру брати участь в матеріальному забезпеченні сина. Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази та надавши їм оцінку відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Мати [PERSON] , рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.05.2019 року, позбавлена батьківських прав (а.с. 13-16). За повідомленням адміністрації Державного навчального закладу «Южноукраїнський професійний ліцей» від 21.04.2021 року, учень групи № 43-сз [PERSON] , 2005 року народження, залишився без батьківського піклування. Будучи зареєстрованим за адресою [ADDRESS] , звернувся до майстра виробничого навчання з проханням допомогти поселитись в учнівський гуртожиток, оскільки за місцем його реєстрації проживає мати зі своїм співмешканцем, які ведуть асоціальний спосіб життя. Батько вихованням дитини не займається, хлопець поводить себе зухвало, завдання викладачів не виконує (а.с. 17). Наказом служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №67 від 21.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] , поставлено а первинний облік, як дитину, що залишилась без батьківського піклування (а.с. 20). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 27.08.2021 року та копії довідки про реєстрацію місця проживання від 25.07.2019 року, неповнолітній [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 10. 11). 12.07.2021 року [PERSON] склав заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу, про те, що останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . [INFO] (а.с. 19). У відповідності до вимог ст. 171 СК України, було з`ясовано думку [PERSON] , щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього, який в заяві від 31.08.2021 року повідомив, що не заперечує проти цього (а.с. 21). Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 321 від 22.09.2021 року було затверджено висновок органу опіки та піклування Южноукраїнської міської Ради №321 від 22.09.2021 року згідно якого, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно сина [PERSON] (а.с. 22-19). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 12.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи, суд вважає, що поведінка батька дитини - [PERSON] , суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України, закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень п.15) Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зі змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16) зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до сина [PERSON] , 2005 року народження, який з сином не спілкується, не забезпечує його матеріально, ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в інтересах неповнолітнього [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав, щодо неповнолітнього сина, підлягає задоволенню. Одночасно позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок [PERSON] , який буде відкритий у відділенні банку, після набрання рішенням законної сили. Згідно ч.2, ч.3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved