Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

26 лютого 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], який в процесі розгляду справи було уточнено, просить визнати спільною сумісною власністю зареєстровані на імя відповідача автомобілі : «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378CM, «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер 23568ТА та «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визнати за нею право власності на автомобіль «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, а за відповідачем право власності на автомобілі «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер 23568ТА та «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача в її користь 5 835,7 грн. різниці вартості оспорюваного майна, звільнити автомобіль «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM з-під арешту. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 12 листопада 1988 року. Проте останнім часом між нею та відповідачем почали виникати непорозуміння, суперечки в побуті та розбіжності в особистих інтересах. Такі спори в них виникають і щодо спільно набутого майна. За час сумісного проживання з Відповідачем у них набуте майно, зокрема автомобілі: «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, придбаний 28.08.2012р. за 110 000 грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CAO 124024); «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер [NUMBER], придбаний 16.09.2003р. за 53 300 грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ІНЕ 010421); автомобіль «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний 20.05.2010р. за 39 600 грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 686818 ). Дійти згоди щодо поділу вказаного майна в добровільному порядку вони не можуть. Враховуючи, проведену 13.05.2015р. оцінку автомобілів, просить поділити майно і визнати за нею право власності на «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, а за відповідачем право власності на «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер 23568ТА та «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача в її користь 5835грн. 70коп. як різницю вартості цих автомобілів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові та уточненнях. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі. Судом до участі в якості третьої особи без самостійних вимог залучений [PERSON], який в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає, що він спрямований лише на виключення майна з-під арешту. Представник третьої особи [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, мотивуючи це тим, що відповідач є боржником у зведеному виконавчому провадженні, в якому стягувачем виступає її довіритель. Сума боргу становить 2300484,12 грн. В ході виконавчого провадження було накладено арешт на автомобіль «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, а 23.01.2015р. вказаний автомобіль було оголошено у розшук. 18.03.2015р. державним виконавцем було складено акт, відповідно до якого боржник повідомив, що вказаний автомобіль перебуває у користуванні його дружини [PERSON] Вимоги державного виконавця до [PERSON], [PERSON] про надання автомобіля для огляду не виконано. На момент предявлення позову [PERSON] знала про те, що на даний автомобіль накладено арешт. Подружжя [PERSON] з метою невиконання своїх грошових зобовязань намагаються розділити майно задля недопущення його примусової реалізації. Задоволення даного позову призведе до порушення прав [PERSON], як стягувача у виконавчому провадженні. Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України суд зобовязаний під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 12 листопада 1988 року. Шлюб між сторонами не розірвано. Під час шлюбу сторони придбали автомобілі: «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, придбаний 28.08.2012р. за 110000 грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CAO 124024); «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер [NUMBER], придбаний 16.09.2003р. за 53300грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ІНЕ 010421); автомобіль «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний 20.05.2010р. за 39600 грн. (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА 686818 ). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є боржником у зведеному виконавчому провадженні, в якому стягувачем виступає третя особа [PERSON] Загальна сума боргу становить 2300484,12грн. В ході виконавчого провадження було накладено арешт на автомобілі, які є предметом позову, а 23.01.2015р. вказані автомобілі було оголошено у розшук. 18.03.2015р. державним виконавцем було складено акт, відповідно до якого автомобіль «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM перебуває у користуванні його дружини [PERSON] На момент предявлення позову, [PERSON] знала про те, що на даний автомобіль накладено арешт. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважаться, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Таке право відповідачем не оспорюється. Тому вимоги позивачки про визнання придбаних під час шлюбу автомобілів спільною сумісною власністю подружжя є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. До складу майна, що підлягає поділу, включається майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Відповідно до п.п.22,23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї. В судовому засіданні встановлено, що на все майно боржника [PERSON], в тому числі автомобілі, які є предметом позову, Шевченківським ВДВС ЛМУЮ накладено арешт постановами від 21.1.2014р. та від 05.02.2015р., 23.01.2015р. спірні автомобілі оголошено в розшук. Автомобілі «MAN», модель «12.192», реєстраційний номер [NUMBER], та «Volkswagen LT 45», 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], боржником були надані державному виконавцю. Автомобіль «MERSEDES BENS», модель «VITO» реєстраційний номер ВС 3378 CM, державному виконавцю не наданий для огляду та оцінки, з пояснень боржника від 13.03.2015р. місце знаходження автомобіля йому не відоме. Хоча цей автомобіль був наданий ним для проведення його огляду оцюнювачем 05.05.2015р. В судовому засіданні сторони даних про місце знаходження автомобіля не надали. Отже, відомостей про наявність у сторін на час розгляду справи даного автомобіля та його місцезнаходження немає. Обставиною, що має істотне значення при розгляді даного позову є те, що борг за виконавчим провадженням відповідачем не погашений, жодні кошти не сплачуються. Окрім цього позивачкою не подано доказів, які б свідчили про порушення, невизнання або оспорення відповідачем її прав, свобод чи інтересів, на захист яких предявлено позов. Зі звітів про оцінку автомобілів, проведених ТзОВ «Експерт-Сервіс» 13.05.2015р. вбачається, що замовником такої оцінки був відповідач, а не позивачка. Визнання відповідачем позову свідчить про те, що між сторонами відсутній спір з приводу розподілу спільного майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.4 [PERSON] від 27.08.1976р. №6, у даній категорії спорів слід всебічно і повно перевіряти обґрунтованість позовних вимог з метою недопущення неправильного виключення з опису майна, на яке мають бути звернені стягнення. При вирішенні даного спору суд бере до уваги рішення Яворівського районного суду Львівської області від 05.05.2014р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], яким визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0451га та житловий будинок №52 загальною площею 58,0кв.м в садівничому товаристві «Джерельце» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району. Також визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири №67 на вул..Шевченка,368 в м.Львові. Вказана справа розглянута судом у відсутності сторін. Відповідач [PERSON] цей позов визнав. Суд вважає, що даний позов предявлено з метою ухилення накладення стягнення на арештоване майно, недопущення його примусової реалізації шляхом виключення з акту опису. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed