Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

24 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати 5 500 доларів США, отримані [PERSON] від продажу гаражу в автокооперативі [ADDRESS] спільним майном подружжя та стягнути з [PERSON] 2 750 доларів США, що становить 69 300 грн. по курсу НБУ. До початку судового засідання через канцелярію суду представник позивача подав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, дав згоду на заочний розгляд справи, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року та рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.02.2014 шлюб між ними було розірвано. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Відповідно до положень ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до довідки автокооперативу [ADDRESS], у 1982 році [PERSON] в автокооперативі № 16 був побудований гараж № [NUMBER]. В 2004 році гараж був переоформлений на [PERSON] (протокол № 11 від 27.03.2004), а в 2013 році - на [PERSON] (протокол № 4 від 28.09.2013). Як убачається зі змісту позовної заяви [PERSON] у справі №750/11257/13-ц за його позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, для початку будівництва на дачній ділянці капітальної прибудови до будинку за взаємною згодою сторін був проданий гараж в автокооперативі за 5 500 доларів США. При цьому, в рішенні Апеляційного суду Чернігівської області від 27.05.2015 по даній справі встановлено, що будівельні роботи та поліпшення, зроблені на території земельної ділянки [ADDRESS] позивачем [PERSON] були розпочаті в липні 2013 року та закінчені в кінці грудня 2013 року. Тобто після припинення шлюбних відносин (сім'я припинила своє існування в розумінні ст. 3 СК України). Проведена добудова до літнього садового будиночку була здійснена після припинення шлюбних відносин, без згоди на це власника та відповідних дозволів ради. Доказів надання згоди [PERSON] на проведення добудови до садового будиночку позивачем не надано. Факт продажу гаража, першим власником якого була мати відповідача, та використання коштів від його продажу не свідчить про згоду [PERSON] на проведення будівельних робіт на земельній ділянці [NUMBER], право власності на яку вона оформила лише в 2014 році. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки відповідач розпорядився спільними коштами сторін у сумі 5 500 доларів США на власний розсуд, без згоди позивача, суд знаходить підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частки від зазначеної суми, а саме 2 750 дол. США. Разом з тим, гривневий еквівалент 2 750 доларів США становить 69 080 грн. (2750 дол. США х 25.12 - офіційний курс НБУ станом на 24.05.2016), у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути 690,80 грн. судового збору.

Outcome: partial