Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

26.08.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - як на спільне майно подружжя, та 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , якій помер [INFO] . В позовній заяві зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне майно, до складу якого входить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . При житті чоловік заповіт не складав. Позивач, як дружина померлого є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Для оформлення своїх спадкових прав звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В., яким 24.07.2021р. було заведено спадкову справу №153/2021, та який відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки спадкодавець при житті не отримав правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] , про що виніс постанову № 857/02-31 від 18.08.2021р. Квартира знаходиться в будинку ЖБК № 218 «Комунальник-11». Вказану квартиру було надано її чоловіку [PERSON] , як члену ЖБК, на підставі ордеру №710 серії А-ІІ від 20 липня 1977р. Пай за квартиру був сплачений ними у період шлюбу у 1992 році, тому їй належить 1/2 частина зазначеної квартири. Крім того, спадкоємцем першої черги є син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який на час відкриття спадщини був зареєстрований у квартирі. Але син [PERSON] не прийняв спадщину оскільки з липня 2011 року фактично мешкає за кордоном, в квартирі разом з ними не проживав, а лише був формально зареєстрованим, що підтверджується довідкою ЖБК № 218 «Комунальник-11» від 10.08.2021р. Державна реєстрація відповідача в квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька, за адресою реєстрації. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] - як на спільне майно подружжя, та 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , якій помер [INFO] , а взагалі визнати право власності в цілому на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2021 року, відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2021 року витребувано від Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. копію спадкової справи після померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Мєдвєдєва А.В. надала суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання у повному обсязі заявлених позовних вимог, з клопотанням про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив, що з липня 2011 року фактично мешкає за кордоном, в квартирі разом з батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час його смерті не проживав, спадщину не прийняв. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чернявський В.В., в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд вважає можливим провести підготовче судове засідання у відсутність сторін та третьої особи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2294. Згідно до\~свідоцтва \~про укладення\~шлюбу серії\~ [NUMBER] \~ [PERSON] \~знаходилася у\~зареєстрованому шлюбі\~з [PERSON] \~з 21\~жовтня 1972\~року, актовий запис № 3429. Згідно копії ордеру №710 серії А-ІІ від 20 липня 1977р., який міститься в матеріалах справи, квартира [ADDRESS] ) була надана [PERSON] , як члену ЖБК № 218 «Комунальник-11». Пай за квартиру був сплачений у 1992 році, що підтверджується довідкою ЖБК № 218 «Комунальник-11» №89 від 03.10.2018р., тобто у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V з 20.06.07р.), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п. 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» від 26 березня 1991 року положення статті 15 Закону Української РСР «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. Аналогічні підстави набуття права власності на квартиру членом житлово-будівельного кооперативу також визначені ст. 384 ч.3 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року. Згідно зі ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником, таким чином [PERSON] , як член Кооперативу, є власником квартири [ADDRESS] . Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, яке нажито подружжям у період шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому, згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, долі є рівними, тому позивачу належить 1/2 частина зазначеної квартири. Таким чином, спадкова маса після смерті [PERSON] , який помер [INFO] склала, у тому числі, 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно матеріалів спадкової справи №153/2021 з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернулася тільки його дружина [PERSON] . Разом зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті була зареєстрована його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Державна реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька [PERSON] за цією адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18. Згідно заяви наданої відповідачем він визнає, що на час смерті батька не проживав разом з ним. Суду не надано будь яких відомостей про звернення відповідача до компетентних органів для прийняття спадщини після померлого батька. Відповідно до ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved