Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

26 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом (а.с.2-3). 19 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.32). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 20 травня 2019 року відповідача Нивицьку сільську раду Радехівського району Львівської області, яка ввійшла до Лопатинського ОТГ, замінено на належного відповідача - Лопатинську селищну раду Львівської області; прийнято заяву про уточнення позовних вимог та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.47-48). В позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.05.2019 року, позивач зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , її мати, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане [INFO] року. За життя спадкодавець зробила розпорядження своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 20.10.1999 року, Нивицькою сільською радою, Радехівського району, Львівської області , та зареєстрований за №34 , згідно якого все своє майно заповіла їй. Дані родинні відносини, стверджується її свідоцтвом про народження та одруження. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,2959 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9361 га, та площею 0,3598 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, яка належала спадкодавцю згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЛВ № 058122 виданого 10.10.2001 року Нивицькою сільською радою народних депутатів, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16291. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за заповітом, вона мала намір оформити свої права на спадкове майно, в нотаріальному порядку у нотаріальній конторі, однак не може у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано на ім`я спадкодавця після його смерті, а відтак вимога про визначення додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, є недоцільною. Оскільки вона, як спадкоємець, позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю належного правовстановлюючого документа, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Таким чином, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,2959 на, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,9361 га, та площею 0,3598 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.38-41). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити (а.с.56). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Однак подав суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги підтримує та визнає в повному обсязі, не заперечує у їх задоволенні та просить розглядати справу без його участі (а.с.54). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого [INFO] року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.12). Родинні відносини зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , від 28 липня 2017 року (а.с.11). Після смерті спадкодавця залишилося, окрім іншого, спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 1,2959 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,3598 га та площею 0,9361 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю [PERSON] , згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ № 058122 , виданого 10.10.2001 року Нивицькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради від 13 серпня 2001 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16291 (а.с.42-43 зворот). За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном на користь своєї дочки [PERSON] , склавши заповіт, який був посвідчений секретарем Нивицької сільської ради 20 жовтня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за №34 (а.с.10). Відповідно до довідки Нивицівської сільської ради Радехівського району Львівської області від 29.01.2018 року №97, на день смерті [PERSON] [INFO] року , разом із нею в житловому будинку [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] (а.с.44). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №058122, виданий 10.10.2001 року, після смерті спадкодавця. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved