Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

25.03.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі 1/2 частки домоволодіння [ADDRESS], яке вважає спільним майном з [PERSON] з яким проживала без реєстрації шлюбу. В обґрунтування вказує, що з жовтня 2005 р. перебувала з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, в період яких 03.07.2008 р. вони за спільні кошти придбали спірне домоволодіння. Факт спільного проживання підтверджений рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 31.10.2003 р. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 10.02.2014 р. за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння, тому позивач обґрунтовано має право на виділення своєї частки майна в натурі відповідно до ст.ст.364, 367 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] і її представник [PERSON] позов підтримали. Відповідач [PERSON] який відбуває покарання в Жовтоводській ВК-26 направив до суду листа про визнання заявленого позову. Третя особа арбітражний керуючий Вербицький О.В. проти позову заперечував, направив письмові заперечення, вказує, що Тернівськимта Жовтневим ВДВС Криворізького МУЮ накладено арешт на спірне нерухоме майно [PERSON] в інтересах інших стягувачів, тому майно не підлягає розподілу. Треті особи Тернівський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управляння юстиції, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управляння юстиції були повідомлені про час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не з'явилися. Незважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд не приймає визнання позову відповідачем, вислухавши позивача, третю особу, дослідивши письмові докази, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки для його задоволення відсутні законні підстави. Згідно ст.10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.182 ЦК України, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - право власності на нерухомі речі, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації яка є обов'язковою. Право власності на нерухоме майно, виникає з моменту державної реєстрації прав. Позивач серед інших доказів посилається на судові рішення яким встановлено факт який має юридичне значення щодо спільного проживання сторін, та рішення про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння а.с.6, 13-14. Але всупереч обов'язку надання доказів, позивач не надала суду доказів реєстрації спірного домоволодіння, після винесеного рішення суду про його розподіл. Згідно наданого витягу про реєстрацію права власності а.с.8, домоволодіння зареєстровано на [PERSON] Оскільки норми ст.ст.356, 364, 367 ЦК України регулюють право спільної сумісної чи часткової власності яке в позивача відсутнє, то позивач, не маючи законного, зареєстрованого права власності на житловий будинок та надвірні забудови, чи їх частку, пред'явила позов про виділ частки з майна який на думку суду є незаконним та необґрунтованим належними доказами. Крім того, розглядаючи позов диспозитивно в межах заявлених позовних вимог, та на підставі наданих доказів згідно ст.11 ЦПК України - зазначений позов не може бути задоволено. Крім відсутності доказів зареєстрованого права, позивач не вказує в позові яким чином слід виділити майно позивача в натурі. Згідно ст.ст.380, 381, 383 ЦК України - садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом,…, і призначена для постійного у ній проживання. Позивач не вказує як слід поділити майно, які частини як житлового будинку так і господарчих побудов, інших елементів садиби /домоволодіння/ слід їй виділити в натурі. Також неможливими обставинами для виділу майна в натурі, є дані про накладення арешту на майно зареєстрованого власника [PERSON] Як видно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с.59-60, то на все нерухоме майно відповідача [PERSON] накладено арешт Тернівским та Жовтневим ВДВС Криворізького МУЮ, на що обґрунтовано посилається третя особа. Таким чином рішення суду від 10.02.2014 р. яким за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння для суті спору не має правового значення, оскільки на час винесення рішення, майно було заарештовано в квітні 2012 р. та січні 2013 р. постановами державних виконавців а.с.59-60, рішення суду було винесено значно пізніше накладених арештів майна боржника. На підставі ст.ст.182, 356, 364, 367 ЦК України,

Outcome: dismissed