Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

26.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя квартири [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 28.09.2002 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.01.2015 року шлюб між ними розірвано. В період сумісного життя ними спільно була придбана квартира [ADDRESS]. Оскільки придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просив розподілити між ним та відповідачем сумісно придбану квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 її частину. 09.07.2015 року від [PERSON] на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 15 липня 2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд розподілити між ним та відповідачем сумісно придбану квартиру, визнавши за ним та за [PERSON] право власності по 1/2 частці за кожним. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] позовну заяву визнала частково, просила поділити спільно придбану під час шлюбу квартиру, відійшовши від рівності часток, врахувавши інтереси їх неповнолітньої доньки, та визнати за позивачем право власності на 1/3 частину квартири, а за нею на 2/3 частини квартири. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] вони придбали квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, але вона вважає, що її частка може бути збільшена, оскільки з нею проживає їх неповнолітня донька, яку необхідно утримувати. Тому просить суд її позов задовольнити, поділити між нею та [PERSON] сумісно придбану квартиру, визнавши за останнім право власності на 1/3 її частину, а за нею на 2/3 частини квартири. Просила також виділити у користування [PERSON] одну житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а в її користування та користування їх неповнолітньої доньки [PERSON] - дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в загальному користуванні. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов визнав частково. Просив виділити у його користування житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а в користування [PERSON] та їх неповнолітньої доньки [PERSON] виділити житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та вбудовану шафу залишити в загальному користуванні. Щодо вимог про визнання за [PERSON] 2/3 частини квартири, а за ним 1/3 частини, вважає їх безпідставними, оскільки у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна визнаються рівними. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов частковому задоволенню, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 28.09.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 12, 87 ). Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15.01.2015 року шлюб між ними розірвано ( а.с. 13 ). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири та витягу про державну реєстрацію прав, в період шлюбу подружжя 19.02.2011 року ними була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS], право власності на яку було оформлено на [PERSON] (а.с.14). Згідно висновку про вартість обєкту оцінки від 25.03.2015 року ринкова вартість вищевказаної квартири складає 335532 грн. ( а.с. 19-40 ). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям\~\~за\~\~час шлюбу, належить\~\~дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. За вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином квартира [ADDRESS] є сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки в цьому майні рівні. [PERSON] просила збільшити її частку в спільному майні подружжя, врахувавши те, що на її утриманні знаходиться донька [PERSON], [INFO], [PERSON] хоч і надає на утримання доньки кошти, однак їх не вистачає. Як передбачено ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог про збільшення її частки в спільному майні подружжя. Тому підстав для збільшення частки відповідача [PERSON] в спільному майні подружжя в судовому засіданні не встановлено. Тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. В даному випадку, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом правильно обрано спосіб захисту порушеного права як встановлення порядку користування квартирою, а не її поділ в натурі, оскільки, враховуючи конфігурацію квартири здійснити це неможливо. Суд, оцінивши надані докази, врахувавши, що позивач за первісним позовом не заперечує проти визначення порядку користування вказаною квартирою та той факт, що визначення порядку користування шляхом закріплення за сторонами зазначених кімнат в вказаній квартирі, жодним чином не обмежує їх право власності, вважає за можливе встановити між сторонами порядок користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] в користування одну житлову кімнату площею 11.8 кв.м., а [PERSON] та її неповнолітній доньці [PERSON] - дві житлові кімнати площею 16,2 кв.м. та 8,1 кв.м. Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу - залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з позивача за зустрічним позовом суму судового збору, недоплачену при поданні позову в розмірі 1993 грн. 28 коп.

Outcome: partial