Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

26 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми нестачі товарно-матеріальних цінностей в розмірі 6721 грн. 48 коп., посилаючись на те, що [PERSON] з 30 липня 2013 року згідно розпорядження № 25 від 30.07.2013 року працювала завідуючою магазином «Кафетерій» Перекопівського споживчого товариства в с. Перекопівка за скороченим графіком на 0,5 норми робочого часу. Вона зобов'язувалася виконувати роботу продавця і нести повну матеріальну відповідальність. При прийомі на роботу з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. За період роботи [PERSON] 25 вересня 2013 року була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей і нестачі не було виявлено. 30 жовтня 2013 року було повторно проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, в результаті якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей в розмірі 6721 грн. 48 коп. 30 жовтня 2013 року відповідачкою складений та підписаний товарно-грошовий звіт, згідно якого в магазині налічувалося товару на суму 21582, 23 грн. та тари на суму 200 грн., а проведеною інвентаризацією від 30.10.2013 року фактичні залишки склали на суму 14860, 75 грн. товару і 200 грн. тари, тобто різниця скала - 6 721, 48 грн. Інвентаризаційну відомість [PERSON] підписала, а звіряльну відомість результатів інвентаризації підписуватись відмовилася і з дня проведення інвентаризації на роботі не з'являлася. З результатами інвентаризації [PERSON] погодилася частково, про що 4 листопада 2013 року написала розписку, в якій зобов'язувалася повернути в касу товариства нестачу в сумі 6476 грн. до 10.11.2013 року. Але і на сьогоднішній день нестачу не повернула навіть частково. Тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом, прохаючи стягнути з відповідачки вищевказану суму нестачі та судові витрати по оплаті судового збору. Представники позивача Бурба Л.В. і Бондаренко Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задовольнити, пояснивши обставини, викладені в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, мотивуючи заперечення тим, що вона дійсно працювала в магазині «Кафетерій» на 0,5 ставки. Працювала позмінно за усним розпорядження голови правління [PERSON] З нею в одному залі у відділі, належному ПП [PERSON], працювала і продавець [PERSON], яка є невісткою голови правління споживчого товариства [PERSON] Вона працювала з [PERSON] на два відділи, одна до обіду, а друга - після обіду. [PERSON], будучи на вечірній зміні, також здавала касу споживчого товариства, і товар товариства отримував той продавець, який був на зміні. До ревізії [PERSON] залучена не була. Вона вважає, що нестача товарно-матеріальних цінностей виникла в зв'язку з непроведенням ревізії по ПП [PERSON]. Розписку про повернення нестачі в сумі 6476 грн. вона писала під психологічним тиском голови правління [PERSON] Грошову виручку вона здавала в касу бухгалтерії вранці кожного дня, сама писала фінансові звіти. Куди поділися кошти з каси чи товар і як утворилася нестача, вона не знає, крадіжки не було. Доступ до касового апарату мала продавець [PERSON], яка одного разу взяла з каси 350 грн. і до цього часу не повернула. Представник відповідачки [PERSON] заперечення проти позову мотивував тим, що інвентаризація проведена не вірним складом комісії, тому її результати вважав недійсними. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до вимог ст. ст. 130, 134, 135-1, 136 КЗпП України. Матеріалами справи встановлено, що згідно розпорядження № 25 від 30.07.2013 року [PERSON] працювала продавцем в магазині «Кафетерій» Перекопівського споживчого товариства з повною матеріальною відповідальністю, про що в трудовій книжці [PERSON] зроблений відповідний запис (а.с. 4,13). Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 30.07.2013 року працівник [PERSON] зобов'язувалася, зокрема, дбайливо ставитися до матеріальних цінностей товариства, що були передані їй для зберігання чи інших цілей, вести облік, складати і представляти в установленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених їй матеріальних цінностей. [PERSON] несла повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності таких цінностей, які вона особисто одержала за накладною чи іншим бухгалтерським документом. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з її вини (а.с. 5) 25 вересня 2013 року була проведена інвентаризація матеріальних цінностей по магазину «Кафетерій» Перекопівського споживчого товариства, в результаті якої фактичні залишки товарів в магазині співпадали з даними бухгалтерського обліку (а.с. 39-47). 30 жовтня 2013 року була повторно проведена інвентаризація матеріальних цінностей з участю головного бухгалтера споживчого товариства Бурби Л.В. та у присутності продавця [PERSON], в результаті якої виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 6721 грн. 48 коп. (а.с. 12). Зі складеним того дня інвентаризаційним описом № 14, згідно якого в магазині наявна кількість товару на загальну суму 14860, 75 грн., [PERSON] погодилася, про що свідчать її підписи на ньому (а.с. 7-11). Але, згідно товарно-грошового звіту від 30.10.2013 року, складеного особисто продавцем [PERSON], залишок на вказану дату склав 21582, 23 грн. (а.с. 16-17). Нестача товару на суму 6721 грн. 48 коп. зафіксована у звірювальній відомості від 30.10.2013 року, яку відповідачка підписуватися відмовилася (а.с. 12) Згідно розписки складеної відповідачкою [PERSON] 4 листопада 2013 року, вона частково погодилася з виявленою недостачею та зобов'язувалася до 10.11.2013 року внести в касу споживчого товариства по магазину с. Перекопівка суму 6476 грн. (а.с. 14). Але, на час прийняття рішення суду [PERSON] свої зобов'язання не виконала навіть частково. З довідок Перекопівського споживчого товариства від 17.12.2013 року за №№ 130 і 131 вбачається, що [PERSON] з заявами про розбіжність фактичної наявності завезеного товару з накладними (недопоставку товару), або випадків крадіжок не зверталась. Заяви від неї про те, що вона не згодна з результатами інвентаризації не надходило (а.с. 68, 69). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] - голова правління Перекопівського споживчого товариства, суду пояснив, що під час роботи [PERSON] не висловлювала ніяких претензій щодо неналежних умов зберігання товарно-матеріальних цінностей. Попередня ревізія показала позитивний результат її роботи, а остання ревізія показала нестачу товарно-матеріальних цінностей на вказану в позові суму. Після чого на засідання правління була запрошена [PERSON], яка пояснила, що буде сплачувати нестачу добровільно і потім в бухгалтерії написала розписку про це. Він її писати розписку не змушував. Далі [PERSON] оформила лікарняний, але нестачу так і не сплатила. В приміщенні, де здійснювала [PERSON] торгівлю, частина приміщення дійсно здавалася за договором оренди ПП [PERSON], яка здійснювала торгівлю продуктами харчування. Товар зверігався в одному підсобному приміщенні, але в торговому залі стояв окремо і був окремий касовий апарат, яким [PERSON] користувалася. Він не давав ні усних, ні письмових розпоряджень, щоб замість [PERSON] торгував інший продавець, зокрема [PERSON], яка є його невісткою. Остання з [PERSON] підтримувала дружні стосунки і скарг на те, що вони не довіряють одна одній, йому не надходило. У [PERSON] була відрядна оплата праці, тобто вона отримувала заробітну плату в залежності він суми проданого товару, також вона працювала на 0,5 ставки завідуючою «Кафетерієм» і сама вела табель обліку свого робочого часу. Згідно з вимогами ч. 1, 2, 3 ст. 130 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. В силу ст. 135-1 КЗпП України - письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 11.5 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 р. N 69 - якщо матеріально відповідальні особи виявляють після інвентаризації помилки в інвентаризаційних описах, вони повинні негайно (до відкриття складу, комори, відділу, секції тощо) заявити про це інвентаризаційній комісії, яка після перевірки вказаних фактів та їх підтвердження проводить виправлення помилок. [PERSON] ні під час підписання інвентаризаційного опису № 14 від 30.10.2013 року, ні після цього не заявляла про помилки чи свою незгоду з результатами інвентаризації, а навпаки, керівнику Перекопівського споживчого товариства власноручно написала розписку від 04.11.2013 року, в якій вона частково погодилася з виявленою недостачею та зобов'язувалася до 10.11.2013 року внести в касу споживчого товариства по магазину с. Перекопівка суму 6476 грн. (а.с. 14). Відповідно до приписів ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу Таким чином, в судовому засіданні повністю доведена завдана позивачу відповідачкою шкода в розмірі 6721 грн. 48 коп, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Заперечення відповідачки та її представника [PERSON] суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] являлася єдиним продавцем магазину, була офіційно в ньому працевлаштованою та несла повну матеріальну відповідальність за довірені їй товарно-матеріальні цінності. Накладні та квитанції до прибуткового касового ордеру виписані лише на ім'я [PERSON] (а.с. 18-22, 92), а також всі наявні в справі товарно-грошові звіти зроблені лише нею особисто (а.с. 16, 17, 39, 40, 47-52). Це робить безпідставними її посилання на те, що до виникнення в магазині нестачі може бути причетний продавець другого відділу, належного ПП [PERSON] (а.с. 109-111) [PERSON], на яку не було покладено обов'язків продавця в магазині Перекопівського споживчого товариства. Відповідачка [PERSON] ні під час проведення інвентаризації, ні після її проведення не заявляла про те, що інвентаризація проведена не уповноваженим складом інвентаризаційної комісії і з інвентаризаційним описом від 30.10.2013 року вона погодилася. Посилаючись на викладене, в процесі розгляду справи ні відповідачкою, ні її представником не було надано доказів того, що виявлена в магазині нестача сталася не з її вини і складає іншу суму. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved