Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

26.07.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Прилуцької міської ради та [PERSON], [PERSON] про визнання рішення Прилуцької міської ради від 28.01.2016 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачи у спільну сумісну власність останнім земельної ділянки площею 571 м2 по вул.Добролюбова, 49 у м.Прилуки Чернігівської област В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає про те, що частина земельної ділянки площею 69 м2, наданої спірним рішенням Прилуцької міської ради у спільну сумісну власність подружжю [PERSON], належить до земель загального користування і в дійсності є проїздом до ряду будинків по вул.Добролюбова, а тому відповідно до чинного земельного законодавства України не підлягає передачі у приватну власність. Посилаючись на ті обставини, що після отримання у приватну власність частини загального проїзду [PERSON] та [PERSON] створюють позивачці перепони для безперешкодного проїзду до свого будинку, а отже, і для вільного користування своєю власністю, тому [PERSON] і змушена була звертатися до суду з метою захисту своїх порушених прав. Третя особа [PERSON] звернувся до суду з самостійними вимогами до [PERSON] та [PERSON], спочатку просячи суд заборонити останнім чинити йому будь-які перешкоди для підїзду до власного будинку по належній на підставі спірного рішення Прилуцької міської ради [PERSON] та [PERSON] земельній ділянці площею 69 м2, але згодом уточнив свої позовні вимоги і просив суд визнати за ним право проходу та проїзду по вказаній частині земельної ділянки до свого будинку №47 по вул.Добролюбова у м.Прилуки, яке не визнається відповідачами, незважаючи на встановлене для власників цієї землі обмеження. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що [PERSON] та [PERSON] забороняють як йому особисто, так і його друзям та родичам, які приходять в гості, вільно пересуватися по частині належної їм земельної ділянки площею 69 м2, яка входить до землі загального користування та фактично слугує єдиним проходом до його оселі, пропонуючи укладення платного сервітуту з ними та направляючи йому листи з вимогами припинити будь-який рух по ній. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, пояснивши, що частина земельної ділянки площею 69 м2, передана рішенням Прилуцької міської ради пятої сесії сьомого скликання від 28.01.2016 року у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], входить до земель загального користування, зокрема весь час відповідно до червоних ліній забудови слугувала проїздом до житлових будинків №45, 47, 49 та 51 по вул.Добролюбова в м.Прилуках, що унеможливлює її передачу у приватну власність відповідно до ст.83 Земельного кодексу України. Передача ж вказаної земельної ділянки у приватну власність призвела до позбавлення позивачки права проїзду до своєї оселі власним транспортом, а також позбавляє можливості під'їзду до її двору технологічного транспорту, свідченням чого було тимчасове зведення на ній відповідачами огорожі. Також [PERSON] підтримала і позов [PERSON], не заперечуючи проти його задоволення у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] категорично не визнали позовів як [PERSON], так і [PERSON], пояснивши, що рішенням Прилуцької міської ради пятої сесії сьомого скликання від 28.01.2016 року земельна ділянка площею 571 м2 була надана їм у спільну сумісну власність цілком законно, оскільки її розмір було визначено експертом, висновок якого було покладено в основу рішення Прилуцького міськрайонного суду від 09.03.2011 року, у чіткій відповідності з яким вони і готували технічну документацію, яка була затверджена нині спірним рішенням Прилуцької міської ради. Крім того, вони наголосили на тому, що за земельну ділянку саме такого розміру вони вже досить тривалий час сплачували земельний податок. Поряд з цим вони звернули увагу суду також на те, що [PERSON] має й інший підїзд до свого будинку з вулиці Добролюбова, а здійснене нею будівництво гаража є незаконним. Представник Прилуцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що частина земельної ділянки площею 69 м2, яка була передана у власність [PERSON] та [PERSON], дійсно відноситься до земель загального користування та є проїздом, а представник Прилуцької міської ради [PERSON] суду пояснив, що доки не затверджено генерального плану міста, пріоритетними для визначення меж земельних ділянок є червоні лінії забудов, тобто абриси земельних ділянок та житлових кварталів. [PERSON] та його представники підтримали свій позов та позов [PERSON], пояснивши, що ще задовго до того, як спірним рішенням Прилуцької міської ради подружжю [PERSON] була передана у власність частина загального проїзду площею 69 м2, вони вже вважали цю землю своєю, заасфальтувавши її, а коли Прилуцька міська рада офіційно передала їм цю землю у власність, то вони встановили на ній огорожу, вимагаючи від усіх сусідів просити у них дозволу для проходу чи проїзду по ній. Так, [PERSON] ними було адресовано лист з відповідною вимогою та направлено пропозицію укласти договір платного сервітуту, з чим він категорично не погоджується, вважаючи частину їхньої земельної ділянки площею 69 м2 виключно частиною загального проїзду, а своє право проходу та проїзду по ній не визнаним з боку [PERSON] та [PERSON] Третя особа [PERSON] до суду не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та вчасно. Допитана в якості свідка [PERSON] підтвердила той факт, що подружжя [PERSON] дійсно не дозволяє сусідам пересуватися по належній їм частині проїзду, інформуючи всіх про те, що як власники мають також право і на встановлення на ній паркану. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] та [PERSON] не дозволяють нікому ні ходити, ані їздити по належній їм частині земельної ділянки, що історично слугує проїздом до чотирьох будинків по вул.Добролюбова, використовуючи при цьому нецензурні висловлювання в бік порушників встановлених ними заборон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що жодної іншої можливості підїхати до будинку [PERSON], крім через згадуваний вище проїзд, не існує, а його сусіди [PERSON] та [PERSON] забороняють всім це робити без їхнього дозволу. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази у даній справі, суд приходить до наступного висновку. Так, з копії рішення Прилуцької міської ради пятої сесії сьомого скликання №30 (а.с.18) вбачається, що 28.01.2016 року даним рішенням було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано земельну ділянку із земель комунальної власності, що раніше була надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, без зміни цільового призначення, у власність [PERSON] та [PERSON] площею 571 м? по вул.Добролюбова, 49 у спільну сумісну власність, а на частину земельної ділянки площею 69 м? встановлено обмеження для проїзду до садиби №47 по вул.Добролюбова без зведення на ній огорожі. Відповідно до копії договору №237 від 11.07.1973 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку (а.с.53-56) [PERSON] було надано у безстрокове користування земельну ділянку по вул.Добролюбова, 49 загальною площею 575 м? згідно з планом земельної ділянки, з якого вбачається, що до будинків №47 та №49 по вул.Добролюбова веде широкий проїзд, який відображено і у договорі №57 від 25.01.1972 року, укладеному з [PERSON] (а.с.79-83). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.03.2011 року (а.с.68) [PERSON] та [PERSON] було дозволено збір документів та подання їх до Прилуцької міської ради для оформлення приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з надвірними спорудами за адресою розташування належного їм будинковолодіння по вул.Добролюбова, 49 в м.Прилуки без згоди суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON], з підписанням сервітуту на частину земельної ділянки, що знаходиться під загальним підїздом до садиб №47 та №49 по вул.Добролюбова в м.Прилуки, з якого вбачається, що судом [PERSON] та [PERSON] було надано лише дозвіл на збір документів та подання їх до Прилуцької міської ради для оформлення приватизації земельної ділянки, а не безпосередньо на приватизацію земельної ділянки конкретної площі. Як зазначив у судовому засіданні представник Прилуцької міської ради, на даний час при визначенні меж земельних ділянок слід керуватися виключно червоними лініями забудов, відповідно до яких (а.с.52, 54, 72, 83, 161), надана у власність [PERSON] та [PERSON] частина земельної ділянки площею 69 м?, є саме загальним проїздом, що унеможливлює передачу її у приватну власність згідно з приписами ст.83 ЗК України. Відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Тож, в судовому засіданні беззаперечно було встановлено факт порушення Прилуцькою міською радою вказаної вище норми закону при прийнятті нею рішення № 30 від 28.01.2016 року щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, на думку суду, в цій частині воно підлягає визнанню недійсним. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З направлених [PERSON] та [PERSON] на адресу [PERSON] листа та пропозиції укласти платний договір сервітуту (а.с.87-89, 212) очевидним для суду є факт невизнання ними за [PERSON] його права вільного проходу та проїзду по нині належній їм частині земельної ділянки площею 69 м?. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В даному випадку має місце спір між сторонами, то невизнане за [PERSON] право вільного проходу та проїзду по незаконно належній [PERSON] та [PERSON] частині земельної ділянки площею 69 м? підлягає визнанню в судовому порядку, оскільки цілком безпідставно не визнається за [PERSON] останніми. На підставі викладеного та ст.83 ЗК України, ст.16 ЦК України,

Outcome: approved