Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

26.03.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 10.12.2014 року у м. Кіровограді у відділенні №38 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» між ним та банком було укладено договір заяву №300131/145304/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. Відповідно до п. 1 та п. 2 даного договору, банк приймає від вкладника на депозитний рахунок кошти в сумі 2000 доларів США на період до 10.03.2015 року, з виплатою 12,5% річних в кінці терміну. У відповідності до п. 6 договору після закінчення строку визначеного п. 1 вклад повертається вкладнику в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит», що затверджені наказом Голови правління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» №630-о від 08.08.2013 року. У відповідності до п. 7 Договору строк розміщення вкладу, визначений п. 1 не може бути продовжений сторонами. У відповідності до п. 5.1 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний рахунок, а дія договору припиняється. Він не мав наміру продовжувати строк дії договору та просив повернути йому грошові кошти за депозитом та нараховані проценти готівкою 10 березня 2015 року. У звязку з цим 06 березня 2015 року звернувся до відділення з письмовим повідомленням про свій намір отримати кошти в день закінчення строку дії готівкою. 10.03.2015 року він особисто прийшов до відділення з метою отримання належних йому коштів, однак начальник відділення [PERSON] повідомив, що не має можливості виплатити суму депозиту і нараховані відсотки. Невиплата коштів представниками відділення банку ніяким чином не пояснювалася. [PERSON] відмовився зареєструвати його письмову вимогу про повернення належних йому коштів, тому він 10 березня 2015 року відправив її цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу відділення. 17.03.2015 року він повторно відвідав відділення №38 банку та знову звернувся з письмовою вимогою про повернення належних йому коштів та нарахованих відсотків. У касі відділення він отримав 40 доларів США, як частину нарахованих йому банком відсотків за договором депозитного вкладу. Вважає дії відповідача такими, що порушують положення Договору, законодавства, та його права як споживача. Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем банківських послуг. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України №1023 від 12.05.1991 року «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами ЦК України. За приписами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Таким чином, з відповідача на його користь слід стягнути пеню за час прострочення з 10.03.2015р. по 26.03.2015 року у розмірі 22 713 грн. (2000 + 49 х 21,73571 = 44537 х 3% х 17 ). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач зобовязаний сплатити на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з 10.03.2015р. по 26.03.2015 року. За весь час невиконання відповідачем своїх зобовязань йому було завдано моральні страждання. Дії банку, що виразилися в незаконній відмові виконувати умови договору завдали йому душевні страждання і переживання, яких він зазнав у звязку з протиправними діями відповідача. А саме, укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти даній фінансовій установі, він розраховував на порядність та чесність банку, дотримання банком всіх умов і положень договору. Відмова в поверненні вкладу порушила його плани в частині розпорядження власними коштами, стало для нього сильним шоком від нахабства і незаконності дій по відношенню до своїх вкладників людей, які повірили банку в період нестабільної політичної та економічної ситуації в країні і довірили свої особисті кошти, тим самим забезпечивши фінансовій установі запас ліквідності в один із найважчих економічних моментів, а у відповідь отримали невдячність і недбале ставлення до виконання банком зобовязань за договором. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 5 000 грн. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу у розмірі 2000 доларів США, стягнути 12,5% річних за період фактичного перебування коштів на банківському вкладі у розмірі 11,64 доларів США, суму інфляційних втрат по вкладу та по відсотках від несвоєчасного виконання умов договору банківського вкладу, пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 22 713 грн., 3% річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 62,22 грн., а також завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, уточнив, просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу та нарахованих відсотків у розмірі 2009,17 доларів США; 12,5% річних за період фактичного перебування коштів на банківському вкладі, після закінчення строку дії договору ( за період з 10.03.2015р. по 28.05.2015р. ) у розмірі 43,21 доларів США, суму інфляційних втрат по вкладу та по відсотках від несвоєчасного виконання умов договору банківського вкладу у розмірі 9461,05 грн., пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист пав споживачів» у розмірі 104 809,77 грн., 3% річних від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 287,15 грн., а також завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно, про що позивач в судовому засіданні не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать Закону, держава не втручається у здійсненні власником права власності, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ч.1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством « Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Договір - заяву №300131/145304/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Нові гроші» на 3 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.6.352702.001 у сумі 1 000 доларів США, на строк з 10 грудня 2014 року по 10 березня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк « Фінанси та Кредит» ( а.с. 8 ). У відповідності до п. 2 договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору, визначеного п. 1 цього договору заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50% річних. Пунктом 7 договору передбачено, що строк розміщення вкладу, визначений п. 1 цього договору заяви, не може бути продовжений сторонами. Згідно квитанції №5 від 11 грудня 2014 року вбачається, що [PERSON] поповнив вклад згідно договору банківського вкладу «Нові гроші» №300131/145304/3-14 від 10.12.2014 року на суму 1 000 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 15 647 грн. ( а.с. 10 ). 06.03.2015 року та 10.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до начальника відділення №38 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит » [PERSON] з заявами про повернення йому суми вкладу та нарахованих відсотків готівкою у звязку із закінченням терміну дії договору заяви №300131/145304/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті від 10.12.2014 року ( а.с.11, 12 ). З довідки, виданої начальником відділення №38 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит » [PERSON] за №98/38 від 14.05.2015 року вбачається, що на імя [PERSON] у відділенні №38 АТ Банк «Фінанси та Кредит» було відкрито депозитний договір №300131/145304/3-14 від 10.12.2014 року, залишок коштів на рахунку №26209352702001, відкритому до даного депозиту станом на 14 травня 2015р. складає 2009,17 доларів США ( а.с. 35 ). Таким чином, аналіз зазначених норм укладеного між сторонами депозитного договору та ч.5 ст. 1061 ЦК України свідчить про те, що вкладник має право на нарахування процентів за цим договором до повного повернення йому депозитного вкладу. З урахуванням наведених вище обставин та приймаючи до уваги те, що банківський вклад в сумі 2009,17 доларів США являється власністю [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суму вкладу та нараховані відсотки у розмірі 2009,17 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.03.2015р. ( 1 долар США = 21,735710 грн.) складає 43 670 грн. 74 коп., а також відсотки за фактичне користування банківським вкладом у сумі 43,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.03.2015р. складає 939 грн. 20 коп., при цьому суд приймає до уваги розрахунок заборгованості по процентам, наданий позивачем, за яким строк нарахування процентів становить з 10.03.2015 року по 28.05.2015 року, (2009,17 доларів США х 12,5% : 365 х 80 дн. ) за мінусом пасивних доходів у розмірі 11,01 доларів США та військового збору у розмірі 0,83 доларів США, а також грошові кошти за прострочення виконання грошового зобовязання у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 10.03.2015 року по 28.05.2015 року: суму індексу інфляції в розмірі 9461 грн. 05 коп. та 3% річних в сумі 287 грн. 15 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення депозитного вкладу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні (п.20 зазначеної Постанови № 5 від 12.04.1996р.). Разом з тим, судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеним банком з позивачем договором банківського вкладу. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу, водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені та неустойки (штраф), виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення у розмірі 104 809 грн. 77 коп. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 .03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи те, що Договором-заявою №300131/145304/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) «Нові гроші» на 3 міс. в іноземній валюті від 10 грудня 2014 року не передбачено відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано доказів, якими неправомірними діями чи бездіяльністю з боку відповідача її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, тому суд вважає за необхідне відмовити йому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» судовий збір на користь держави у розмірі 543 грн. 58 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial