Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

26.01.2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, заінтересована особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], про встановлення факту родинних відносин. У заяві [PERSON] вказав, що є спадкоємцем після смерті батька [PERSON], який народився 01.03.1931, помер 04.07.2009 та матері [PERSON], яка народилася 18.11.1928, померла 28.08.2012. У теперішній час після смерті вказаних осіб виникла необхідність оформити спадщину, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність підтвердження родинних відносин заявника з померлим батьком, через що заявник змушений звертатися до суду. До судового засідання заявник не зявився, суду надав заяву, в якій вимоги за заявою підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2009 року помер батько заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 103028, виданим 07.07.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 2556. [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 065392, виданого на підставі розпорядження Татарбунарської райдержадміністрації від 02 серпня 2004 року за № 349/А-2004 та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 4193, належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,88 Га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. На момент смерті [PERSON] мати заявника [PERSON] перебувала з ним у шлюбі та проживала разом із ним. До нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини вона не зверталась, а тому, згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину. 28.08.2012 року померла мати заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 167244, виданим 01.08.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 3577. [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД № 075080, виданого на підставі розпорядження Татарбунарської райдержадміністрації від 19 грудня 2002 року за № 502/А та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 943, належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 Га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Після смерті вказаних осіб заявник [PERSON] почав користуватися майном матері та батька як законний спадкоємець, маючи на руках Державні акти на право власності на земельні ділянки, які належали померлим батькам. Проте, пізніше йому стало відомо, що присутність в нього оригіналів правовстановлюючих документів та фактичне користування земельним ділянками не дають йому права власності на ці земельні ділянки. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу з заявою про видачу [PERSON] про право на спадщину за законом, однак 18.12.2015 нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо у звязку із розбіжностями у написанні імені [PERSON] ([PERSON]) Йосиповича, що унеможливлює встановлення родинних відносин [PERSON] та [PERSON], та у звязку з чим неможливо видати заявнику [PERSON] про право на спадщину за законом на майно, яке належало [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про народження заявника, виданого 26.05.1960, у графі «Батько дитини» значиться російською мовою «Зайцев Арсений Йосифович». Однак по-батькові заявника значиться російською мовою «Арсентьевич». В той же час зі свідоцтва про укладення шлюбу між матірю та батьком заявника (ІІ-НО № 497231, повторно виданого 17.11.1978), які одружилися 09.06.1951, встановлено, що власне імя батька значиться як «Зайцев Арсентій Йосипович». В подальшому, у 2002 році батьком заявника було отримано паспорт громадянина України, в якому власне імя значиться «Зайцев Арсеній Йосипович». Після смерті батька було видано свідоцтво про смерть, в якому зазначено, що помер «Зайцев Арсеній Йосипович». Із наведеного вбачається, що мати заявника [PERSON] уклала шлюб з його батьком [PERSON], в той час, як у паспорті та у свідоцтві про смерть батька значиться власне імя «Арсеній». Таке імя померлого [PERSON] зазначене і в інших його документах, зокрема, в копії паспорту серії КК № 922154, виданому 03.07.2002 року Татарбунарським РВУМВС України в Одеській області; свідоцтві про смерть від 07.07.2009 серії 1-ФП № 103028, виданому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, копії яких містяться в матеріалах справи. Таким чином, на підставі зібраних письмових матеріалів, незважаючи на розбіжності у зазначенні в документах імені батька заявника, судом було достовірно встановлено факт родинних відносин, який в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а саме, що померлий 04.07.2009 [PERSON] є чоловіком померлої 28.08.2012 [PERSON], а також що заявник [PERSON] є сином померлого 04.07.2009 [PERSON], тому на підставі ст. 256 ЦПК України, суд має підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved