overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

24 березня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 21.03.2014р. о 16 год. 38 хв. гр. [PERSON], був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON]. письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 21.03.2014р. о 16 год. 38 хв. гр. [PERSON].. був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Єгорова В.П. МСЧ №6 м.Дніпропетровська При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий розмовляє з уявним співрозмовником, агресивний до матері. Галюцинує, віказує маячні ідеї відношення та отруєння. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Туберкульоз. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON]. до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 26 серпня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №205. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 26 серпня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №205 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 24 березня 2014 року - а.с.4). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] - а.с. 5) та доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] - а.с.6). Сторони проживають окремо з жовтня 2011 року, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], зареєстрований 04 червня 2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 203. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2010 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства, в зв'язку з чим втрачене почуття любові та поваги. З вересня 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім'ї неможливе. Оскільки відповідачка від розірвання шлюбу через органи ДРАЦС ухиляється, позивач змушений звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] В судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази матеріалів справи, які надані сторонами, судом встановлено наступне. 04 червня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Цетральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 203 (а.с. 4). Частиною 1 статті 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. В своїй заяві, поданій до суду, позивач просить розірвати шлюб, неявку належним чином повідомленої відповідачки суд вважає, як свідчення того, що вона також втратила будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім'ю, у зв'язку з чим позов [PERSON] слід вважати таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час однією сім'єю вони не мешкають. Дитина мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює отримує пенсію в зв'язку з інвалідністю, інших утриманців відповідач не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач до суду не прибув, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, що маються в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.03.2002 року, від якого в них [INFO] народилась донька [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина здорова. На теперішній час дитина мешкає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працює, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, дитина здорова, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вимоги обґрунтовує тим, що перебували з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Нововолинського міського суду від 31 жовтня 2011 року шлюб між ними розірвано. Відповідач [PERSON] добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] працює, має стабільний дохід, на його утриманні дітей чи непрацездатних осіб немає. Просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти по 1/3 частині його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо задоволення вимог позивача. Частиною 2 статті 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, або непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задоволює і присуджує до стягнення з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання дітей по 1/3 частині його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дітей. Також до стягнення з відповідача підлягає 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду в із позовом про стягнення аліментів з [PERSON], в якому зазначила, що 16.12.2006 року вона в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивакою і знаходиться на її утриманні. З червня 2011 року шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені. З цього ж часу відповідач матеріальну допомогу на утримання сина надає у мізерних розмірах, що є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини його віку, цих коштів не вистачає. Відповідач працює, інших утриманців не має, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Тому, позивачка звертається до суду і просить стягнути з відповідача на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів відповідача але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, допустивши негайне виконання рішення в межах місячного платежу. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій просили розглянути справу за їхньої відсутністю, зазначивши, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявами сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина належним чином не надає, хоча працює охоронцем у ПП «Альянс» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою за №1/03 від 27.03.2014 року. В наданій суду заяві, відповідач позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи викладене, суд вважає, що з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття починаючи з 24 березня 2014 року на користь матері дитини. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

24 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який уточнив та в останній його редакції просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором в сумі 233 352,66 грн., з яких: заборгованість за кредитом -3 000 грн., по відсотках -11 519,44 грн., по комісії - 7 245 грн., штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф (процентна складова) - 1088 грн. 22 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 03.07.2008 року між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 3 000грн., зі сплатою 24,00 % на рік за користуванням кредитом, на умовах, визначених Договором. [PERSON] не виконав зобов'язань за Кредитним договором, відсотки не сплачував, у зв'язку з чим, станом на 02.03.2014 року виникла заборгованість в сумі 233 352,66 грн., а саме: за кредитом -3 000 грн., по відсотках -11 519,44 грн., по комісії - 7 245 грн., штраф (фіксована частина) -500 грн., штраф (процентна складова) - 1088 грн. 22 коп., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання на неодноразові виклики не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі. Також відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову в яких вказав, що при укладенні договору позивачем порушені вимоги п.2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 року №168, Закону України «Про банк і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», щодо оформлення споживчого кредиту, а саме відповідач не був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, в договорі не було зазначено, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, з чого слідує, що відповідач також не був з ними ознайомлений, а отже вимоги позивача є безпідставними та суперечать умовам договору та вимогам закону. В свою чергу відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, в межах якого мав право звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, та просить суд застосувати його відмовивши позивачу в позові з цих підстав.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

24 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 08 липня 2000 року у Білокузьминівській сільській раді, від спільного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, близько трьох років проживають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує, просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати (а.с.17). Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилась, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином (а.с.21, 23), тому суд має можливість розглянути справу у її відсутності та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 08 липня 2000 року у Білокузьминівській сільській раді, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Білокузьминівською сільською радою (а.с.6). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Сторони близько трьох років мешкають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинили через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками, неможливістю знайти спільний погляд на життя. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

24 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстровано 08 травня 1993 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1218. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Між позивачем та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння та бажання підтримувати шлюб. Крім того, зазначає, що відповідач зловживає спиртними напоями та застосовує грубу фізичну силу по відношенню до неї та дітей. В судове засідання позивач з'явився, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с.13). Суд,

Outcome: approved