Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

25 травня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що з 04 жовтня 1997 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. які проживають із позивачкою. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча спроможний її надавати, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, будь-яких стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття старшої дитини, а після досягнення повноліття старшої дитини продовжувати стягувати аліменти на утримання молодшої дитини до повноліття доньки у розмірі ? частки від доходу відповідача до досягнення донькою повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, але від неї надійшла заява у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів. Так у судовому засіданні було встановлено, що позивачка та відповідач з 04 жовтня 1997 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти на цей час мешкають разом з матір'ю. Наведені обставини підтверджуються даними паспорта [PERSON], з якого вбачається,що позивач дійсно одружена із відповідачем, та даними копій свідоцтв про народження дітей, а також актом обстеження умов проживання позивача, з якого вбачається, що діти дійсно проживають із позивачкою(а.с.4-8). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Приписи ст.183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що діти дійсно проживають з позивачем, мають задовільний стан здоров'я, власних доходів не мають, а тому потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідач є працездатним та, з урахуванням свого матеріального становища, може надавати матеріальну допомогу своїм дітям до досягнення старшою дитиною повноліття щомісяця. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] власних доходів не мають, мають задовільний стан здоров'я, а також те, що відповідач працездатний, має задовільний стан здоров'я, може надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/3 частини його заробітку(доходу), суд стягує з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку(доходу) щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття старшої дитини. Вирішуючи позов в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON], суд виходив з наступного. У відповідності до ч.2, 3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку(доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуваться до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням ті\\єї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Так, виходячи з аналізу ч.2,3 ст. 183 СК України, право звернення до суду із позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей після досягнення найстаршою дитиною повноліття, виникає після досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку з цим, позов у цій частині не підлягає задоволенню, як передчасний. Крім того суд, у відповідності із ст. 81, 88 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial