Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

26 березня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Миколаївської міської ради, в якій просить: визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Відділом обліку та розподілу житлового фонду був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] на сім`ю, яка складалась з [PERSON] квартирного наймача та членів його сім`ї [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька. У 2000 році позивач знялась з реєстрації та зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] , але у цій квартирі не проживала. У подальшому діти стали проживати окремо, а позивач з чоловіком мешкали у спірній квартирі. Чоловік намагався приватизувати квартиру, але не встиг, бо помер [INFO] . Після його смерті позивач продовжує проживати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Вважає, що має право на користування вказаною квартирою. 31 березня 2020 р. позов прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 28 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву (уточнену) [PERSON] до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз», про визнання права користування житлом, відкладено підготовче засідання. 30 листопада 2020 року закрито підготовче провадження. Позивач в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позові. просила позов задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, відзив на позов не надіслали. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши докази в сукупності, суд дійшов такого. Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.05.1997 р. № 337 домобудівлі по [ADDRESS] визнано житловими будинками та доручено відділу обліку та розподілу житлового фонду видати ордери громадянам, які проживають у квартирах домобудівлі по [ADDRESS] (Додаток 1) . Згідно з Додатком №1 до рішення виконкому № 337 від 29.05.1997 р., у кв. [ADDRESS] проживають: [PERSON] - кв. наймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька. [INFO] помер [PERSON] . Позивач стверджує, що має право на користування кв. [ADDRESS] , як член сім`ї наймача. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК України, Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування житловим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування житловим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий установлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування житловим приміщенням. Указана правова позиція викладена в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 №2 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 25.05.98 №15). При цьому, як роз`яснив Пленум ВСУ в п.15 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1.11.96 №9, наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно з копією паспорту позивача, з 04.05.1990 року по 05.10.2000 р. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 17.10.2000 р. - по [ADDRESS] . При цьому, згідно з актом про проживання від 07.02.2020 року, сусіди - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Також, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її мати - [PERSON] з чоловіком завжди проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті чоловіка - [PERSON] , вона залишилась проживати одна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] з 1994 р. [PERSON] з чоловіком придбала квартиру по [ADDRESS] , в якій проживає їх дочка. А [PERSON] з чоловіком залишились проживати в кв. [ADDRESS] , де і проживає по теперішній час. Також, з досліджених в судовому засіданні копій квитанцій судом встановлено, що позивач сплачувала комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, оцінюючи наведені вище докази, суд дійшов висновку про те, що позивач вселилася в спірну квартиру з дотриманням правил, передбачених нормами ст.ст.65, 64 ЖК, спірне приміщення є її постійним місцем проживання. Представником відповідача обставини викладені в позові не спростовано, власних пояснень суду не надано. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] набула право користування спірною квартирою, тому її вимоги ґрунтуються на вимогах закону і мають бути задоволені.

Outcome: approved