Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

25 квітня 2016 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся позивач з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що він є власником земельної ділянки, в свою чергу відповідач перешкоджає у користуванні його власністю та збудував огорожу, а тому позивач просить усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 007170 від 03.03.1997 року (кадастровий номер земельної ділянки 5123782000:02:001:2370), площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення за рахунок [PERSON] теплиці з бетонним фундаментом із стін з поліетиленової плівки, розташованої вздовж межового знаку «Г» до межового знаку «А» та капітальні споруди; усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 007170 від 03.03.1997 року (кадастровий номер земельної ділянки 5123782000:02:001:2370), площею 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод при встановленні твердих меж (паркану) між земельними ділянками будинку володінь [ADDRESS] та [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 25000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати, пов`язані із розглядом даного позову. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому направив заяву з якої видно, що з позовом не погоджується . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить садовий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,0600 га., за адресою: [ADDRESS] . на підставі Свідоцтва про право власності від 09.10.2013 року та Державного акту серії ІІІ-ОД № 007170 (кадастровий номер 5123782000:02:001:2370) (а.с.9,12). Згідно плану меж земельної ділянки та його опису, визначеному у державному акті серії І11-ОД № 007170 від 03 березня 1997 року, земля, розташована від: -межового знаку «А» до межового знаку «Б» (ділянка № [NUMBER] ) знаходиться в користуванні [PERSON] -межового знаку «Б» до межового знаку «В» (ділянка № [NUMBER] ) знаходиться в користуванні [PERSON] , -межового знаку «В» до-межового знаку «Г» знаходиться в загальному користуванні кооп. «Заря»; -межового знаку «Г» до межового знаку «А» (ділянка № [NUMBER] ) знаходиться в користуванні [PERSON] . Відповідач [PERSON] є власником садового будинку з господарськими будівлями і спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 09.08.2010 року (а.с.77). Позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення за рахунок відповідача тепліци з бетонним фундаментом. Будь - яких перевірок обставин, щодо порушення земельного законодавства з боку компетентних установ не проводилось. Відповідно до ст. 77 ч.2 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому позивачем не були надані відповідно до ст.ст. 77,78 ЦПК України належні та допустимі докази того, що з боку відповідача є перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою. Позивач просить усунути перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди при встановленні твердих меж (паркану) між земельними ділянками позивача та відповідача. При цьому позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з боку відповідача були перешкоди у встановленні твердих меж. Відповідно до ст. 158 ч. 3 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Позивач до органів місцевого самоврядування щодо спору меж земельних ділянок не звертався. Виходячи з вищевказаного суд приходить до висновку, що позивач під час судового розгляду не довів порушення своїх прав та інтересів, щодо користування земельною ділянкою, а тому позов не знайшов свого обґрунтування. Так як позивач не зміг обґрунтувати порушення свого права на користування земельною ділянкою, а тому відстійній прямий причинний зв`язок з порушеним правом та відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн., а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. При подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 551.21 грн. (а.с.2), суд прийшов до висновку, що позов є не обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: dismissed