Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

25.04.2016 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину у житловому будинку. З урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 31.10.2016 позивач остаточно просить: встановити факт поживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] після розірвання шлюбу, в період часу з 24.09.1982 по [INFO], а також визнати будинок по [ADDRESS], міста Умані Черкаської області, спільним майном [PERSON] та [PERSON], і визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Позивач посилається на те, що 27.05.1965 між нею та [PERSON] був укладений шлюб, посвідчений відділом РАГС м. Умань Черкаської області. 23.09.1982 шлюб між ними був розірваний, однак вони продовжували проживати однією сім'єю та вести спільне господарство, мали спільний бюджет. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі вона і [PERSON] по [ADDRESS], в м. Умань Черкаської області, у 1970 році збудували літню кухню та розпочали будівництво житлового будинку. Завершили вони будівництво у 1984 році, після чого вона постійно проживала в зазначеному будинку, який був ними побудований виключно за сімейні кошти та власними силами. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS], м. Умань Черкаської області. На підставі ст.22 КпШС, ст. 74 СК України, враховуючи, що будинок входить до складу спадкового майна і підлягає поділу між спадкоємцями [PERSON], через що будуть порушені її права власності на частку у спільній власності на будинок, позивач вважає необхідним захистити свої права шляхом пред'явлення цього позову до спадкоємців [PERSON] і встановлення факту проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, визнання будинку таким, що належав їй і спадкодавцю на праві спільної сумісної власності та подальшого визнання за позивачем права власності на його 1/2 частку. Позивач [PERSON] під час судового розгляду позов підтримала і просила задовольнити її позовні вимоги, пославшись на обставини, наведені в позовній заяві. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги позивача [PERSON] підтримали, вважали їх законними і обґрунтованими, підтвердженими як письмовими доказами, так і показаннями свідків, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], як первісні, так і змінені, визнала, не заперечувала щодо їх задоволення та підтвердила, що позивач [PERSON], яка є її матір'ю, та її батько [PERSON], який помер [INFO], перебували в зареєстрованому шлюбі з 1965 року по 1982 рік; і після розлучення постійно проживали разом і не припиняли вести спільне господарство. Будинок по [ADDRESS], в м. Умань Черкаської області, її батьки побудували разом, постійно проживали в цьому будинку. Тому вважає, що її мати [PERSON] має право на 1/2 частку в спільно побудованому будинку по [ADDRESS], в м. Умань Черкаської області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 04.08.2016 заперечила проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, однак після зміни позовних вимог заявою від 31.10.2016 в судовому засіданні 06.02.2017 повідомила, що позов визнає і не заперечує проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частку в будинку по [ADDRESS], в м. Умані. У своїх поясненнях до зміни позовних вимог вказала, що батьки [PERSON] та [PERSON] проживали постійно у скандалах, тому у 1982 році розлучились. Після розлучення мати виписалась з будинку та вона прописала її до себе, бо батько не хотів приписувати її назад. Будівництво будинку по [ADDRESS], в м. Умань Черкаської області батько закінчив після розірвання шлюбу. У будівництві допомагав і її чоловік та вона теж. Фундамент на будинок її батьки закладали до смерті діда, коли ще проживали в зареєстрованому шлюбі. У подальшому батько будував будинок, мати проживала з ним. Стіни будинку були побудовані до 1984 року, а потім були виконані внутрішні роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що добре знає сім'ю [PERSON], оскільки жила з ними на одній вулиці. Спочатку [PERSON] та [PERSON] жили в старій хаті, а потім побудували нову, десь близько 30 років тому, а може і більше. Валентина нікуди не від'їжджала, постійно проживала [ADDRESS]. Про розлучення [PERSON] їй не було відомо, вона до дня смерті [PERSON] вважала їх подружжям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні сказала, що є сусідкою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] разом будували будинок по вул. Першотравневій в м. Умань. Про розлучення їй не було відомо, як і не бачила, щоб [PERSON] виїжджала кудись з місця проживання з 1982 по 2015 рік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що проживає [ADDRESS], з 1978 року, добре знає сім'ю [PERSON], оскільки вони дружили з її покійним свекром. Знає, що будинок вони будували разом. [PERSON] постійно проживала на вул. Першотравневій. Про розлучення [PERSON] вона раніше не чула. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши наявні в справі письмові докази, подані позивачем, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків. З 27.05.1965 позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що визнали всі сторони. 23.09.1982 шлюб між ними був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим повторно 09.02.1994 Відділом ЗАГС Виконавчого комітету Уманської міської ради, актовий запис № 291. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS], в м. Умані Черкаської області у 1970 році збудували літню кухню та розпочали будівництво житлового будинку, будівництво якого було завершено у 1984 році. Відповідно до Технічного висновку про придатність об'єкта садибної забудови до експлуатації від 05.08.2004 будівництво будинку по [ADDRESS] в м. Умань Черкаської області було розпочато 1977 року на підставі рішення міськвиконкому № 276 від 23.06.1977 та закінчено у 1984 році. 05.08.2014 будинок був пред'явлений до прийняття в експлуатацію і щодо нього зроблений висновок, що житловий будинок придатний до експлуатації, відповідає санітарним і протипожежним нормам, архітектурний вигляд і технічний стан несучих конструкцій задовільний. 27.09.2004 [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 446 від 26.08.2004 отримав Свідоцтво про право власності на будинок №72 по вул. Першотравневій в м. Умані Черкаської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 27.09.2004. Право власності було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - [PERSON] від 27.09.2004. Земельна ділянка, на якій побудований будинок, належить [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 30.12.2003 на підставі рішення Уманської міської ради № 2.18-24/24 від 19.11.2003та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4009. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2015 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 836. Як показали допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], та визнали сторони, [PERSON] та [PERSON] після розірвання 23.09.1982 шлюбу продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та жінка в житловому будинку за адресою: м. Умань, [ADDRESS], та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, до дня смерті [PERSON] [INFO]. Вказана обставина підтверджується також такими документами: довідкою № 211 від 31.03.2016; довідкою № 214 від 31.03.2016, відповідно до якої вказано, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство з 27.05.1965 і до дня смерті [PERSON], який помер [INFO]; копією будинкової книги, відповідно до відомостей якої [PERSON] з 14.07.1998 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; довідкою Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області № 82 від 08.04.2016 та № 577/02 від 11.04.2016 відповідно до яких [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в Уманському ОУПФУ як пенсіонер за віком з 12.10.1994. Згідно з трудовою книжкою [PERSON] вона безперервно працювала з 21.05.1968 по 13.10.1994, тобто мала самостійний дохід і могла нести витрати на будівництво спірного будинку в період його побудови. Відповідно до ст.22 КпШС України (діяв на час перебування позивача в шлюбі із [PERSON] з 01.01.1970 по 23.09.1982) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 74 СК України (діє з 01.01.2014) визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. На підставі наведеного вище встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в шлюбі із [PERSON] з 27.05.1965 по 23.09.1982, а після розірвання шлюбу по [INFO] вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] після розірвання шлюбу в період часу із 24.09.1982 по [INFO]. До відносин які виникли до 01.01.2004 року застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю в Україні та Цивільного Кодексу УРСР в редакціях 1969 року. Нормами КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому суд вважає, що вимоги позивача щодо встановлення факту проживання однією сім'єю її та [PERSON] з 24.09.1982 по 01.01.2004 не можуть бути задоволені, оскільки цей факт не може мати правових наслідків. Із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зокрема на придбане в цей період майно. Оскільки СК України набрав чинності з 01.01.2004 і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли або продовжували існувати після дати набрання ним законної сили. Що стосується вимоги про встановлення факту проживання позивача [PERSON] та [PERSON] з 01.01.2004 по [INFO], суд вважає, що хоча вказані обставини і були встановлені під час судового розгляду, однак в задоволені позовної вимоги про встановлення цього факту належить відмовити. Так, під час розгляду справи в позовному провадженні суд відповідно до ст. 4 ЦПК України застосовує той спосіб захисту порушеного або невизнаного права, який визначений законами України. Статтею 16 ЦК України чи іншим законом не передбачений такий спосіб захисту як встановлення факту. За наявності спору про право і неможливості розгляду питання про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження відповідно до Глави 6 Розділу IV ЦПК України суд вирішує саме спір про певне право особи та застосовує заявлений спосіб його захисту, якщо він передбачений законом. Щодо позовних вимог про визнання будинку по [ADDRESS], міста Умані Черкаської області, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м., суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Враховуючи наведені вище норми ст. 74 СК України та відповідно до ч. 1 статті 70 цього Кодексу в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, частки майна жінки та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено письмовим договором між ними. За наведених вище обставин, оскільки [PERSON] та [PERSON] почали будівництво спірного житлового будинку під час перебування в шлюбі між собою і об'єкт незавершеного на час розірвання шлюбу будівництва перебував у їхній спільній сумісній власності як подружжя, та закінчений будівництвом житловий будинок був прийнятий в експлуатацію в серпні 2004 року з видачею [PERSON] свідоцтва про право власності на цей будинок, суд дійшов висновку, що житловий будинок по [ADDRESS], в м. Умані Черкаської області, був спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і тому за [PERSON] може бути визнане право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку.

Outcome: partial