Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

26.09.2018 р. позивач [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.02.2010 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №157; стягнути з відповідача на аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 21.02.2010 р. перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO] Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Протягом останніх чотирьох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, примирення не бажає. Також зазначає, що спільна донька потребує належного догляду, а відповідач участі в її матеріальному утриманні не бере. Відповідач офіційно не працює, має нестабільний дохід. В добровільному порядку з відповідачем не можуть домовитися про суму аліментів, а тому вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної доньки у твердій грошовій сумі. Ухвалою суду від 26.11.2018 р. прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 26.12.2018 р. з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 17.01. 2019 р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год. 01.02.2019 р. з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд задоволити позов. Позивач до суду не з'явилася, згідно заяв просить суд проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав повністю, вказав про відсутність підстав для надання строку для примирення. У судовому засіданні 15.02.2019 р. отримав копію позову з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження. Вказав про часткове визнання позову щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн., виходячи із відсутності у нього постійного місця роботи та наявності мінливого доходу у розмірі до 3500 грн. щомісяця. Пояснює, що проживає разом із своєю матір'ю, яка часто хворіє та перебуває на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділені, вона отримує пенсію у розмірі 1600 грн. Він є працездатним, інших неповнолітніх дітей немає. Відзиву на позову не подав. Вказує, що не ухилявся від утримання спільної дитини, час-від-часу купує їй необхідне, зокрема у грудні 2018 року купив зимове взуття, шапку, рукавиці та планшет. У його власності є автомобіль, нерухомого майна у власності немає. Натомість позивач є приватним підприємцем, займається підприємницькою діяльністю та отримує стабільний дохід. Вислухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 12.02.2010 р. між сторонами було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 157, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №25 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо протягом тривалого періоду часу, не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб, доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що у відповідності до положень ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено і не заперечується сторонами, що малолітня донька сторін проживає разом з позивачем. Таким чином, аліменти з відповідача, який офіційно не працевлаштований, не отримує постійного доходу, підлягають стягненню на користь позивача за її вибором на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Враховуючи обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, те, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, те що відповідач є працездатним, фізично здоровим, може працювати та виконувати обов'язок по утриманню дитини, суд, виходячи із ст..7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.09.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, визначений розмір аліментів на дитину за вказаних умов є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved