Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

26.01.2021 року заявник звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] , місце народження Україна, с.Вишнівка, Красноперекопського району Автономної Республіки Крим, також просила батька дитини записати [PERSON] , громадянина України, відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Метою встановлення факту народження дитини є необхідність її реєстрації та отримання свідоцтва про народження українського зразка, оскільки по факту дитина народилась в с.Вишнівка Красноперекопського району, що перебуває на тимчасово окупованій території. При зверненні до Овідіопольського РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) для реєстрації народженої в с.Вишнівка дитини, заявник отримала відмову, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено свідоцтво про народження, видане 16.02.2017 року, форма якого не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, бо видане на тимчасово окупованій території України. 27.01.2021 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження на 28.01.2021 року. Заявник в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в заяві підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, належним чином повідомленні про час розгляду справи, заяв про неможливість явки не надходило. Відповідно до ч.2 ст.317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду, в зв`язку з чим заява розглянута за відсутності учасників процесу. Ознайомившись з заявою, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до паспорта номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є громадянкою України та її зареєстрованим місцем проживання є [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.11.2016 за № 5125-7785 [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З свідоцтва про народженням виданим Красноперекопським районним відділом запису актів цивільного стану від 16.02.2017 року, серія [NUMBER] вбачається що [PERSON] народився [INFO] , в графі мати зазначено [PERSON] , в графі батько прочерк. Вказане свідоцтво видано російською мовою. Наявні у справі матеріли не містять відомостей про перебування заявниці у шлюбі. Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Листом від 17.12.2020року Овідіопольського РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), надав письмову відмову та повідомив, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено свідоцтво про народження, видане 16.02.2017 року, форма якого не відповідає умовам діючого законодавства та не створює правових наслідків, бо видане на тимчасово окупованій території України. При цьому, пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545 ( гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтв а про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о ( гі 151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров`я України від 08 серпня 2006 року N 545 (гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в`їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі судам нижчих рівнів про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження - або смерті особи на тимчасово окупованій території України від 15.01.2016 р. № 9-1130/0/4-16 виклав рекомендації щодо окремих питань визнання належними та допустимими доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, звернувши увагу, що документи, видані органами та установами на тимчасово окупованій території, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватися разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянки України та народженої у неї дитини, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт народження дитини чоловічої статі, яка народилася [INFO] , місце народження Україна, с.Вишнівка, Красноперекопського району Автономної Республіки Криму громадянки України [PERSON] , відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України батька дитини записати [PERSON] , громадянина України. На підставі викладеного,

Outcome: approved