Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

24 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], третя особа Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язання зняти з іі з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири, проте, на даний час в її квартирі зареєстрована колишня дружина її сина [PERSON], яка з вересня 2010 року не проживає в цій квартирі, оскільки розірвала шлюб з сином позивача. Реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі позивача порушує її права як власника квартири, тому позивач просить визнати відповідача особою, яка втратила права користування квартирою. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 9301002550809 (а.с. 30), причини неявки в судове засідання суду не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала, заперечень на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутністю представника не надав. З урахуванням неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача від якої не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та згоду позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі реєстраційного посвідчення, виданого Рубіжанським бюро технічної інвентаризації 04.08.1994 року (а.с. 5, 6). Відповідно до довідки ПП «Ромалекс» № 4077 від 18.12.2013 року у квартирі [ADDRESS] з 21.08.1980 року зареєстрована власник [PERSON] та син власника [PERSON], з 01.12.2006 року онук власника [PERSON], [INFO] та з 24.10.2006 року невістка власника [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20.05.2011 року по цивільній справі № 2-67/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили (а.с. 14). В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач є її колишньою невісткою та була зареєстрована в квартирі як дружина сина позивача, проте з вересня 2010 року відповідач в квартирі не проживає, шлюб між сином та невісткою розірвано, також відповідач не сплачуває комунальні послуги. Згідно акту від 18.12.2013 року, який складено сусідами позивача та засвідченого ПП «Ромалекс», [PERSON] з 20 вересня 2010 року не проживає в спірній квартирі, речі відповідача в квартирі відсутні (а.с. 10) Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована у квартирі позивача як член сім'ї власника та у належній позивачці квартирі відсутня понад один рік, а тому відповідно до ст. 405 ЦК України втратила право користування цим житлом. Відповідач не надала суду жодних доказів з приводу збереження за нею права користування житло та доказів, які підтверджують поважність причин її відсутності понад 1 рік в квартирі позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням позов підлягає задоволенню . Щодо вимог позивача про зобов'язання Управління державної міграційної служби України в Луганській області зняти з реєстрації відповідача у квартирі, яка належить позивачу, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка втратила право користування житлом, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію. Тобто, реєстраційний орган не наділений правом аналізувати рішення суду з точки зору його законності та обґрунтованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Управління державної міграційної служби України в Луганській області зняти з реєстрації відповідача у квартирі, яка належить позивачу, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 229,40 гривень.

Outcome: partial