Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

24.07.2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява від [PERSON] , в якій вона просить позбавити [PERSON] , 1986 року народження, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав у відношенні його сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про народження від 12.03.2009 року, батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] , 1987 року народження та [PERSON] , 1986 року народження. Однак, непорозуміння між сторонами призвело до того, що подружжя розлучилися та не проживають разом протягом тривалого часу. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання сина в цілому. Перестав піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя. Дитина повністю перебуває на утриманні матері. Відповідач по рішенню Центрального районного суду м. Миколаєва по справі №490/2513/14-ц зобов`язаний був сплачувати на дитину аліменти, проте, не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по піклуванню за сином. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 26.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. Протокольною ухвалою від 23.07.2020 року, судом залучено в якості третьої особи - Виконавчий комітет Миколаївської міської ради як орган опіки та піклування. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 25.01.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 26.01.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 27.01.2021 року прийнято вищезазначену заяву до розгляду. Ухвалою від 09.04.2021 року закінчено підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від преставниці позивачки на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву до суду не надіслав. Від представниці третьої особи до суду надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Дослідивши заяву про позбавлення батьківських прав та додані до неї документи, судом встановлено наступне. 12 березня 2012 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстрований громадянин [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 799, та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про шлюб від 14.11.2015 року серія [NUMBER] , 14 листопада 2015 року позивачка - [PERSON] , уклала шлюб з громадянином [PERSON] та її прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] Батьки дитини не проживають разом, дитина проживає з матір`ю. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконаної державним виконавцем А.А. Кірток, заборгованість по сплаті аліментів станом на жовтень 2020 року складає 183 489 грн. Відтак, встановлено, що батько дитини - [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, спілкування з сином не підтримує. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 17.10.2019 № 5572/02.0201-22/25/14/19, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . В висновку зазначено, що відповідач, за період навчання його сина в школі до класного керівника не звертався, батьківські збори не відвідував, успіхами в навчанні не цікавився, після занять не зустрічав. Згідно характеристики Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області №9601/50/11-19 від 02.07.2019 року Відповідач за місцем проживаня характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП. Дані соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29.07.2019 року свідчать про те, що відносини з батьком у дитини є недовірливими, емоційно дискомфортними, напруженими. Дитина по відношеню до батька відчуває почуття образи через те, що він не бажає спілкуватися з ним, відчуває байдужість з боку батька щодо його потреб. Отже зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення, виходячи з інтересів дитини. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved