Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

25 жовтня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 26 жовтня 2018 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої позивачем 05 листопада 2018 року подано позовну заяву у новій редакції та надано суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді від 07 листопада 2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 27 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи у справі про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, ухвалою суду від 21 лютого 2019 року у задоволенні якого відмовлено. Ухвалою суду 21 лютого 2019 року у справі замінено особу неналежного відповідача з державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попову О. В. на належного - ПАТ «Укрсоцбанк». 05 червня 2019 року ухвалою суду зобов`язано відповідача надати для огляду оригінал письмової вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки від 28 вересня 2017 року та оригінал рекомендованого письмового повідомлення про вручення відправлення від 28 вересня 2017 року (треккод 0101449008434 ПАТ «Укрпошта»). У судовому засіданні 19 серпня 2019 року стороною відповідача подано письмові пояснення на позов, у яких також просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи, викладені у поясненнях. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторонами у справі 30 жовтня 2006 року укладено іпотечний договір № 38.02/857, за яким іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю (відповідачеві) в якості забезпечення виконання позичальником всіх зобов`язань за основним зобов`язанням трикімнатну квартиру [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю (позивачу) на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1993 року, виданого комісією з приватизації житлового фонду Мінекономіки України на підставі розпорядження (наказу) № 455 від 27 грудня 1993 року, право власності зареєстроване згідно з реєстраційним написом зробленим 13 січня 1994 року КП БТІ реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстрованим номером 2857, та на свідоцтва права на спадщину за законом від 03 жовтня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом 6-ї Київської державної нотаріальної контори Ларіною О. В., номер спадкової справи 660/06, зареєстровано в реєстрі за № 1-1574, прав власності зареєстроване згідно з реєстраційним написом, що зроблений 04 жовтня 2006 року. Відповідно до пункту 2.4.3, 4.1, 4.2 іпотечного договору № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі достроково, враховуючи, що кінцевий термін погашення кредиту встановлено до 29 жовтня 2021 року, згідно з пунктом 1.4.1. договору. За пунктом 4.5.3 іпотечного договору № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року, іпотекодержатель за має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконаних забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Сторонами 07 липня 2009 року укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О. М. від 30 жовтня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі № 4226, відповідно до якого, у зв`язку із внесенням змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 38.05/3/98 від 30 жовтня 2006 року, сторони домовилися внести зміни до іпотечного договору та визначити зміст, розмір та порядок виконання основного зобов`язання, як повернення іпотекодавцем траншів кредиту, що надаються у межах максимального ліміту заборгованості у розмірі 170 795, 61 доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним договором, яким обумовлене основне зобов`язання, з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 29 жовтня 2026 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов`язання, сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, у строки та у порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов`язання, відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням, та збитків, завданих порушенням основного зобов`язання. На підставі рішення Київради від 17 грудня 2015 року № 30/30 вулиця Командарма Каменєва перейменована на вулицю Петра Болбочана. 28 вересня 2017 року відповідач направив позивачеві як іпотекодавцеві повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, та попереджаючи, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Державним реєстратором КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Поповою О. В. здійснено реєстрацію права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна - предмет забезпечення основного зобов`язання (трикімнатну квартиру [ADDRESS] ) на підставі договору іпотеки № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Так, підписанням іпотечного договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки, тому цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена у пункті 4.5.3 іпотечного договору, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з пунктом 4.5.3 іпотечного договору № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року, іпотекодержатель за має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконаних забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», для чого приймає рішення одноосібно. Іпотечний договір № 38.02/857 від 30 жовтня 2006 року чинний. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року із змінами та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 з подальшими змінами. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року із змінами передбачено підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, зазначено, що державна реєстрація прав власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Пунктами 6-9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 з подальшими змінами передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Державний реєстратор, уповноважена особа за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) проставляє власний підпис. Така заява долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав. У разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор, уповноважена особа перевіряє обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Обсяг повноважень особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи, перевіряється на підставі відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців та громадських формувань, за допомогою порталу електронних сервісів. Разом з заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. За рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Поповою О. В. КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» № 40916614 проведено державну реєстрацію права власності квартири [ADDRESS] . Заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подано 02 травня 2018 року [PERSON] , яка за довіреністю від 16 листопада 2017 року діяла від імені ПАТ «Укрсоцбанк». Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що право власності зареєстровано на підставі договору іпотеки серії та номер 4226, виданий 30 жовтня 2006 року, посвідчений та зареєстрований нотаріусом Київського нотаріального округу Чернокур О. М., договору про внесення змін № 1 серії та номер 1737, виданий 07 липня 2009 року, посвідчений та зареєстрований нотаріусом Чернокур О. М., письмової вимоги, виданої ПАТ «Укрсоцбанк», рекомендованого письмового повідомлення, направленого 28 вересня 2017 року засобами ПАТ «Укрпошта». Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються позивачеві. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed