overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21 грудня 1998 року між нею та відповідачем був укладений договір №1503 купівлі-продажу, відповідно до якого вона придбала у власність квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі «Свідоцтва про право на спадщину за законом», посвідченого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою за реєстром №4-2951 від 02.12.98 р., зареєстрованого МБТІ в книзі за реєстр.№17422 від 08.12.1998 р. В рахунок укладеного договору позивачка передала відповідачу відповідну грошову суму, а він фактично передав їй у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 21 грудня 1998 року між позивачем та відповідачем, від імені якого діяла [PERSON], був укладений договір №1503 купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала у власність квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі «Свідоцтва про право на спадщину за законом», посвідченого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою за реєстром №4-2951 від 02.12.98 р., зареєстрованого МБТІ в книзі за реєстр.№17422 від 08.12.1998 р Договір №1503 купівлі-продажу був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Виконт-Т» у «Журналі реєстрації біржових угод», реєстр.№1503 21 грудня 1998 року, зареєстрованого в ММБТІ за №17422. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачкою при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 14 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, про що є актовий запис № 1112, посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2014 року, спільне господарство сторони не ведуть. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за місцем мешкання позивача. Сторони по справі направили суду заяви, в яких просять розглянути справу у їхню відсутність, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідачка позов визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, та надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2007 року, про що є актовий запис № 1112 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, між ними відсутнє взаєморозуміння, що привело до втрати почуття кохання та поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2014 року, спільне господарство сторони не ведуть. Від спільного життя з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за місцем мешкання позивача. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 1997 року між ним та відповідачкем був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАЦСу Луцького міськвиконкому, актовий запис № 717. Від спільного шлюбу в них дітей намає. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них протилежні погляди на подружнє життя. Через те у них часто виникали конфлікти та непорозуміння. Близько тринадцяти років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач переїхала від нього не вказавши своєї адреси, а останнє відоме її місце проживання [ADDRESS]. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Просить розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення справи від неї не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 24 липня 1997 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного шлюбу в них дітей немає. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки позивач не бажає. Вони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства більше тринадцяти років, шлюб між ними існує формально. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а отже заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позов задоволено повністю з відповідача слід стягнути судові витрати понесені позивачем, а саме: судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що знаходиться в зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Шосткинського міськвиконкому Сумської області, за актовим записом № 379, шлюбі з відповідачем з 15 серпня 1997 року. Спільне життя між сторонами не склалося внаслідок того, що вони не знаходили порозуміння при вирішенні спільних питань існування сім'ї, внаслідок чого часто виникали суперечки, шлюбні відносини фактично припинились. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Позивач вважає що сім'я розпалася, примирення між сторонами не можливе, тому просить шлюб розірвати. Спір про майно відсутній. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, крім того не заперечує проти розгляду справи без участі відповідача по справі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, на розгляд справи не з'явився, причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Отже, суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя і суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено, що згідно оригіналу свідоцтва про шлюб, 15 серпня 1997 року сторони дійсно зареєстрували шлюб. На сьогоднішній день збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд вважає, що позов доведено і він підлягає задоволенню. Крім цього на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті її матері, [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 17.09.2014, але їй відмовили у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 12.12.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена [PERSON] Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Чернігівської міської ради при вирішення спору поклався на розсуд суду. Співвідповідач [PERSON] позов визнала. Третя особа до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи оповіщена, у поданій до суду заяві просила справу розглядати без її участі. Заслухавши пояснення позивача, представника Чернігівської міської ради, співвідповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 березня 2014 року серії [NUMBER] (а.с. 8). У заповіті від 13 лютого 1997 року [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], заповіла [PERSON], а належну їй на праві власності 1/4 частину зазначеного жилого будинку з надвірними будівлями заповіла [PERSON] (а.с. 9). Позивач 17.09.2014 звернулась до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, проте приватний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії. Частиною 3 статті 1272 Цивільного Кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пояснює пропуск строку для прийняття спадщини перебуванням у період з 01 по 16 вересня 2014 року поза межами Чернігівської області у зв'язку з виконанням волонтерських функцій. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено з поважних причин. Строк для подання заяви про прийняття спадщини слід визначити у два місяці з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені через зловживання останнім спиртними напоями. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, щосторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 вересня 1995 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з січня 2011 року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

24 вересня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 02 вересня 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрували в Миньковецькій сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис №6. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка сама утримує дочку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча і може надавати, а тому змушена звернутися до суду і просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що 14.06.2005 року у неї з відповідачем було весілля, а шлюб зареєстрували 02.09.2005 року. [INFO] народилася дочка, проживали разом до 17.09.2014 року. За останній місяць відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надав, хоча працює неоформлений сторожем і отримує заробітну плату, якої позивачка не бачила. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що з позивачкою не проживає з 17.09.2014 року і дитині не допомагає, оскільки не має коштів, не працює і доходів немає, живе за кошти батьків, оскільки не може працювати за станом здоров'я, переніс інсульт та періодично лікується . Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 02 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачка, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та довідкою №02-20/901 від 22.09.2014 року, виданою Миньковецькою сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; судом при визначенні розміру аліментів враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працездатний, може та згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, як зазначив в судовому засіданні, але свої обов'язки не виконує, а тому вимоги позову обґрунтовані і суд задовольняє їх. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 9231,06 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що взаємовідносини підприємства «Полтаватеплоенерго» та відповідачів по наданню послуг з теплопостачання регулюються ЖК України та «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення». Підприємство надавало послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання в кватиру відповідачів [ADDRESS], загальною опалювальною площею 51,26 кв.м. Відповідно до зазначених «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення» споживачі зобов'язані сплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Розмір щомісячної плати за надані послуги становить: за послуги центрального опалення - 155,83 грн. Відповідачі порушили умови Правил, обов'язок по оплаті спожитих послуг теплопостачання виконували не належним чином. За період з 01.05.2010 року по 01.08.2014 року утворилася заборгованість в сумі 7802,37 грн. (а.с. 5-6). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. За період з 01.06.2010 року по 01.08.2014 року нараховано індекс інфляції в сумі 948,74 грн. та 3% річних в сумі 479,95 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 9231,06 грн. (а.с. 7-8). У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до відповідача [PERSON] з позовом, в якому вказує, що відповідач, відповідно до кредитного договору від 23 листопада 2012 року отримав кредит. Щомісячно повинен був вносити гроші на погашення кредиту та сплати процентів за його користування. Але відповідач неналежним чином виконував своє зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. Оскільки відповідач не виконує умов договору, тому просить стягнути з нього відповідно до умов договору борг за кредитом на загальну суму 10035 грн. 91 коп. Представник позивача в письмовій заяві просить розглядати справу без її участі підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який згідно поштового повідомлення за зареєстрованим місцем його проживання повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не направив. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» 23 листопада 2012 року було укладено кредитний договір. Відповідач [PERSON] не виконував вимоги договору і не сплачував встановлених договором платежів. На час розгляду справи в суді зобов'язаний сплатити позивачеві борг, який складається з тіла кредиту 3475 грн. 84 коп., простроченого тіла кредиту 1524 грн. 16 коп., заборгованості за відсотками 1091 грн.59 коп., заборгованості за комісіями 3944 грн. 32 коп. Вказані обставини встановлені з документальних доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, розрахунком заборгованості, заявою [PERSON] про відкриття рахунку, кредитним договором, анкетою позивальника, статутом Банку. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст. 626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів за кредитним договором.

Outcome: approved