Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

24 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 вересня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в національній та іноземній валюті, а саме: 114870 гривень в гривневому еквіваленті, 5300 Євро, та 1600 доларів США. Отримані кошти [PERSON] зобовязався повернути в строк до 07 вересня 2014 року. На підтвердження укладення зазначеного договору позики та його умов [PERSON] представив йому розписку, якою посвідчив передання вищевказаної грошової суми. Вказує, що на момент подачі позовної заяви до суду згідно курсу Національного банку України сума коштів: 5300 Євро становить 158894 гривень (100 євро - 2998 грн.), 1600 доларів США становить 42560 гривень (100 доларів - 2660 гривень). Зазначає, що відповідач станом на день звернення до суду борг не повернув і на його неодноразові прохання та пропозиції про добровільне повернення боргу не відповідає і не реагує та відмовляється повернути кошти. Вказує, що для нього вказана сума грошей є досить відчутною і невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище. Крім того зазначає, що частину коштів, які передав [PERSON] в борг він отримав у борг у своїх друзів, знайомих та родичів, однак у звязку із тим, що [PERSON] не повертає йому грошові кошти, він немає можливості виконати свої зобовязання перед іншими. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в розмірі 330558 гривень, який складається з: сума боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 114 870 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень, 5300 Євро, (що у відповідності до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 22.03.2016 року становить 158894 (сто пятдесят вісім тисяч вісімсот девяносто чотири) гривні, 1600 доларів США, (що у відповідності до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 22.03.2016 року становить 42560 (сорок дві тисячі пятсот шістдесят) гривень, та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 14234 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири) гривень. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати в справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, відзив на позовну заяву не визнав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, спонукавши його за допомогою інших осіб із застосуванням фізичного та психологічного тиску, погрозами знищення його як особи, підписати розписку за кошти, які він ніколи не брав в борг. Крім того вказав, що вони з позивачем здійснювали спільну діяльність і вкладали гроші у розвиток їхнього бізнесу. Також надав заперечення, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що дана справа не повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки сторони по справі є фізичними особами - підприємцями, а тому даний спір має вирішуватися в господарському суді. Також наголошував на тому, що дана розписка не відповідає вимогам ст. 626 ЦК України. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в національній та іноземній валюті, а саме: 114870 грн. в гривневому еквіваленті, 5300 Євро, та 1600 доларів США. Отримані кошти відповідач [PERSON] зобовязався повернути позивачу [PERSON] в строк до 07 вересня 2014 року. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Так, судом встановлено, що на підтвердження укладення вищевказаного договору позики та його умов відповідач [PERSON] представив позивачу [PERSON] розписку, якою посвідчив передання останньому грошових коштів в національній та іноземній валюті, а саме: 114870 грн. в гривневому еквіваленті, 5300 Євро, та 1600 доларів США, та в якій зобовязався повернути вказану в розписці суму коштів в строк до 07 вересня 2014 року (а.с.6). Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд, досліджуючи надану позивачем розписку, вважає, що вона є доказом укладеного договору, та свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Крім того, суд розяснює, що чинним законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки, і відповідно до ст. 1047 ЦК України розписка є підтвердженням укладення договору позики та його умов. При цьому, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права, що і спростовує посилання представника відповідача [PERSON], що дана розписка про отримання боргу [PERSON] не відповідає вимогам ст. 626 ЦК України. Крім того, суд не приймає до уваги і посилання представника відповідача [PERSON] щодо того, що дана справа повинна розглядатися в господарському суді, оскільки як випливає із вищевказаної справи позивач [PERSON] як фізична особа звернувся до відповідача [PERSON] як до фізичної особи з позовом про стягнення боргу згідно боргової розписки від 07.09.2013 року. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Крім того, на підтвердження пояснень [PERSON] наданих в судовому засіданні, матеріали справи не містять жодних доказів того, що грошові кошти згідно боргової розписки були вкладені ним та позивачем для ведення спільної діяльності розвитку їхнього бізнесу. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що розписка написана відповідачем [PERSON] відповідає вимогам, оскільки викладене в ній підтверджує як факт укладення договору позики, так і умови його укладення, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей та містить зобовязання про повернення позики в строк. Також судом встановлено, що у відповідності до ст.ст. 260, 261 ЦК України, строки позовної давності позивачем не пропущені. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та відповідно до умов договору чи закону. Згідно з нормою ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, як вбачається з матеріалів справи, та було підтверджено в судовому засіданні поясненнями представника позивача [PERSON], станом на день звернення до суду і до цього часу, борг відповідачем позивачу так і не повернуто, крім того відповідач [PERSON] намагається у будь-який спосіб уникнути цивільно-правової відповідальності за борговим зобовязанням перед позивачем, згідно боргової розписки від 07.09.2013 року із зобовязанням в ній повернути борг до 07.09.2014 року. З чого випливає, що відповідач [PERSON] на день подачі позову до суду і за весь час розгляду справи не вчинив жодних дій, щодо виконання зобовязання згідно боргової розписки з повернення грошових коштів отриманих в борг позивачу, а лише намагався неодноразово затягувати розгляд даної справи. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити у повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договором позики у строк, визначений договором, а інших доказів під час розгляду справи суду не надано. Тому, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики, яка складається з: 114 870 грн. в гривневому еквіваленті, 5300 Євро (158 894 гривень,100 євро - 2998 грн.), 1600 доларів США (становить 42560 гривень (100 доларів - 2660 грн.), а всього на загальну суму 316 324 гривень. Крім того, статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобовязання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведених норм закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобовязання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Таким чином, суд перевіривши суму 3 % річних за 18 місяців, яка зазначена в позовній заяві, вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню 3 % відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 14 234 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять чотири) гривні. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] становить 330 558 (триста тридцять тисяч пятсот пятдесят вісім) гривень. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в справі в розмірі 3305,58 гривень, які сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved