Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

26.06.2020р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача щомісячно з 300 грн. на 7 239 грн.83коп., а також стягнути додаткові витрати на дитин, які викликані хворобою, у розмірі 1 821грн.57коп., стягнути фактично понесені витрати на стоматологічне лікування дитини на суму 3 798грн., а також стягнути витрати на стоматологічне лікування дитини в майбутньому у розмірі 6 100 грн. (а.с. № 2-10). 01.10.2020р. позивачкою були уточнені позовні вимоги в частині сум, на стягненні яких вона наполягала (а.с. № 50-56). Так [PERSON] просила суд змінити розмір аліментів, на стягненні якої з відповідача щомісячно вона наполягає, з 300 грн. на 8 691 грн.33коп, з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття. Окрім цього, було змінено суму витрат на стоматологічне лікування дитини на суму 6 500 грн. замість заявленої раніше суми в розмірі 3 798 грн. (понесені витрати), а також заявлено вимогу про стягнення наперед додаткових витрат на дитину в розмірі 3 675 грн. та 3 250 грн. (стоматологічне лікування в майбутньому). Також в уточненій позовній заяві від 07.10.2020р. позивачкою було змінено прізвище сина [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серія [NUMBER] виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. № 62-68). В позовній заяві (з урахуванням уточнень від 01.10.2020р. та 07.10.2020р.) позивачка посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте, 14.03.2012р. шлюб між подружжям було розірвано (свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] ). Від даного шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з відповідачкою та перебувають на її утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2009р. у справі №2-1337/2008 з відповідача вирішено стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 15.09.2008р. Станом на 25.06.2020р. [PERSON] вже досяг повноліття, а [PERSON] є неповнолітнім. Відповідачем з лютого 2020р. по травень 2020р. сплачено щомісячно на користь позивачки 1 000 грн. Позивачка зазначала, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2009р., значно менший, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку у 2020році. Доходів, які вона отримує (в середньому в розмірі 10 000 грн.), недостатньо для покриття витрат пов`язаних із утриманням та лікуванням неповнолітнього сина, у зв`язку з чим просить змінити розмір аліментів та стгнути додаткові витрати на лікування дитини. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.07.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито і призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В наданій суду 16.11.2020р. заяві представник позивачки, адвокат Заврій Р.Л. (діє на підставі ордеру серія АЕ №1023574 - а.с. №39) позовні вимоги з урахуванням уточнень в редакції від 07.10.2020р. підтримав та просив позов задовольнити. Справу просив розглядати за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі (а.с.№83). Відповідач в судові засідання, які були призначені на 07.10.2020р. та 16.11.2020р. не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток на адресу зазначену в позові та підтверджену органами ВОМІ ГУДМС України в Дніпропетровській області, проте двічі до суду повертались конверти з судовими повістками по причині «закінчення терміну зберігання» (а.с. №47, 75). Окрім цього відповідач про дату розгляду справи призначеної на 16.11.2020р. повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. №76), та відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи і про причини неявки суд не сповістив, так само, як і не надав відзив на позовну заяву. За таких обставин, враховуючи письмову заяву представника позивачки від 16.11.2020р., повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення в судовому засіданні за відсутності обох сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі за принципами ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги (з урахуванням їх уточнень від 01.10.2020р. та 07.10.2020р.) підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 85 від 18.02.2009р. (а.с. № 11). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-1337/2008 від 20.10.2009р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 15.09.2008р. (а.с. № 12). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №14 від 25.02.2020р. (а.с. №14). Станом на дату подання позовної заяви, а саме 26.06.2020р. [PERSON] вже досяг повноліття, а [PERSON] є неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. № 13). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України (в редакції від 01.06.2010р.) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка на підтвердження розміру її доходів, до матеріалів справи долучила довідку про її заробітну плату за період з квітня 2020р. по вересень 2020р., яка становить без утримань суму 87 498грн.23коп., а після утримань 70 436грн.08коп., що в середньому на один місяць складає суму 11 739грн. 35коп. (а.с. № 79). При винесенні рішення поза увагою суду не можуть залишитися ті обставини, що у суду відсутні відомості про заробітну плату (доходи) відповідача у справі, відомості про стан його здоров`я, його матеріальне становище та інші обставини, які б могли впливати на визначення розміру аліментів, що підлягають визначенню. Таким чином, що стосується вимоги позивачки про зміну розміру аліментів, які слід стягувати в подальшому з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд вважає, що ці позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме змінити розмір аліментів, що стягуються у твердій грошовій з 300 грн. на 2 500грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі з дня набрання цим рішенням суду законної сили. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з розміром прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, згідно з нормами, встановленими ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет у 2020 році», а саме: з 1 січня 2020р. - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318грн., з 1 грудня 2020р. - 2 395 гривень. Крім того, розмір щомісячних аліментів з відповідача, який буде дорівнювати 2 500грн., буде відповідати і доходам позивачки, а саме також становити майже ј від заробітної плати [PERSON] (після утримань), а як зазначалось вище відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. В іншій частині позовних вимог (позивачка наполягала на стягненні з відповідача щомісячно не 300грн, а 8 691 грн. 33 коп., суд відмовляє, оскільки сума щомісячних аліментів у розмірі 8 691 грн. 33 коп. є явно завищеною. Зміна розміру щомісячних аліментів до суми 8 691 грн. 33 коп. за відсутності даних про розмір доходів відповідача, є неможливим. Крім того, суд відмовляє позивачці і у тій частині її позовних вимог, яка стосується стягнення аліментів у підвищеному розмірі, починаючи від дня подачі позову, оскільки така норма встановлена частиною 1 ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів вперше. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Позивачка наполягає на стягненні з відповідача додаткових витрат на дитину, а саме додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , що викликані хворобою, у розмірі 1 821 грн. 57 коп., додаткові витрати в майбутньому у розмірі 3 675 грн., фактично понесені витрати на стоматологічне лікування дитини у розмірі 6 500 грн., а також додаткові витрати на стоматологічне лікування в майбутньому у розмірі 3 250 грн. Як визначив законодавець, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Оскільки ці додаткові витрати, які позивачка понесла на дитину та очікує понести в майбутньому підтверджені документально (а.с. № 15-34, 57-60, 80), а також оскільки витрати на стоматологічне лікування, лікування плоскостопості, порушень вегетативної системи, захворювання органів травлення будуть відбуватися тривалий час, то позовні вимоги [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягають повному задоволенні. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини, судом враховано, зо по кожній з позицій додаткових витрат, [PERSON] наполягає на стягненні з відповідача тільки Ѕ частини додаткових витрат у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 та ст. 180 СК України. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, а також приймаючи до уваги результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840грн.80коп. за кожну з майнових вимог (840грн. 80коп. - зміна розміру аліментів та 840грн. 80коп. - стягнення додаткових витрат, а також враховуючи, що на 2020р. сума 840 грн. 80коп. - це мінімальна ставка судового збору за позовними вимогами майнового характеру). Отже з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 681грн. 60коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial