Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

24 грудня 2020 року позивач, Чернігівський обласний центр зайнятості, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] виплачене забезпечення в сумі 9117,38 грн. та понесені судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що відповідач з 02.01.2020 року перебувала на обліку в Куликівській районній філії Чернігівського обласного центру зайнятості та отримувала допомогу як безробітна, була ознайомлена з правами і обов`язками безробітного, в тому числі про обов`язок повідомляти спеціалістів філії про всі зміни, які впливають на умови виплати забезпечення. Позивач приховала від спеціалістів філії факт укладення нею 01.08.2020 року цивільно-правового договору, за яким вона отримала грошову винагороду, чим порушила ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Ухвалою суду від 30.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначено на 28.01.2021 року. В судове засідання сторони не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника Чернігівського обласного центру зайнятості надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позов підтримує. Відповідач подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнає. У встановлений судом строк відзив на позов не подала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Чернігівському обласному центрі зайнятості з 02.01.2020 року по 08.10.2020 та отримувала допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 02.03.2000\~року №\~1533-ІІІ (далі Закон), що підтверджується заявою [PERSON] (а.с. 17) та витягом з наказів про прийняття рішення по особі (а.с. 10). Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 69 від 04.11.2020 року, встановлено, що [PERSON] , надавала з 01.08.2020 року по 03.08.2020 року послуги за цивільно-правовим договором №\~ВА000000875 від 01.078.2020 року укладеним з ТОВ «ІНВАЙТ», про що не повідомила центр зайнятості. Перебуваючи на обліку в Куликівському районному центрі зайнятості в статусі безробітної, [PERSON] з 01.08.2020 року по 03.08.2020 року була зайнятою особою, чим порушила ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». (а.с. 11) За період з 01.08.2020 року по 04.10.2020 року, Чернігівським обласним центром зайнятості виплачено [PERSON] допомогу по безробіттю в загальній сумі 9117,38 грн., що підтверджується Довідкою-розрахунком Чернігівського обласного центру зайнятості № 05/3805-20 від 05.11.2020 року (а.с. 9). 05.11.2020 року Куликівською районною філією Чернігівського обласного центру зайнятості було видано наказ № 38, про повернення [PERSON] отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 9117 грн. 38 коп. (а.с. 8) 06.11.2020 року Куликівською районною філію філією Чернігівського обласного центру зайнятості Сороці Я.Ю. направлено листа № 33.02/532 з пропозицією добровільно повернути виплачені кошти (а.с. 7) який відповідач отримала 14.11.2020 року (а.с. 6). Проте відповідач кошти не повернула. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана в задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною першою статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Статусу безробітного може набути зокрема особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»). Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга\~статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»). Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції; даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (частина третя статті 44 Закону України «Про зайнятість населення»). Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, цю реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції; припиняється зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання ш статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) (пункти 8 та 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення»). Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Відповідно до ст. 34 Закону, Фонд уповноважений стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Крім того за змістом пункту 18 статті 22 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI основними завданнями позивача, серед іншого є і проведення розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, що мало місце в спірних правовідносинах. Таким чином позивач є уповноваженим суб`єктом, як на проведення відповідних перевірок, так і на стягнення коштів, які були отримані з порушенням вимог Закону. Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки відповідач перебуваючи на обліку в центрі зайнятості допустила порушення ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ щодо подання відомостей про обставини, які впливають на умови та виплати забезпечення та надання соціальних послуг, а саме не повідомила про укладення нею цивільно-правової угоди, за якою вона отримала винагороду, не сплатила в добровільному порядку надміру виплачену суму допомоги, що свідчить про недобросовісну поведінку, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved