Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

26 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 1996 року серії ААА № 270377, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON] Крім неї у квартирі зареєстрований її син [PERSON], при цьому останній починаючи з 2014 року не проживає у житловому приміщенні. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає понад трьох років, особистих речей у житловому приміщенні не має. Наразі виникло питання про розпорядження майном власника, тому змушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Матеріали справи містять заяву від 27 лютого 2019 року про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі - продажу від 19 листопада 1996 року серія ААА № 270377, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори [PERSON], копії реєстраційного посвідчення БТІ та копії технічного паспорту від 23 січня 1995 року, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( минула назва вул. Гайдара) у м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 6-9). З довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за № 5604 від 07 листопада 2018року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] (вул. Гайдара) у м. Бердянськ Запорізької області зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 14). Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], приходиться позивачу сином, у 2014 року відповідач зібравши свої речі та інше належне йому майно виїхав з житлового приміщення і з того часу не мешкає у будинку витрати по його утриманню, сплати комунальних послуг не несе. Наведене не спростовується актом про фактичне проживання громадян, які мешкають у житловому приміщенні, що є обєктом їх права власності від 26 січня 2019 року за № 1/19 та довідкою ОСББ «ТОР» від 25 жовтня 2018 року. Таким чином, відповідач [PERSON] понад один рік не мешкає у зазначеній квартирі, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.\~405\~ЦК України,\~члени сім'ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved