Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

25.07.2019 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] ,третя особа:Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про позбавлення відповідача батьківських прав. Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 р. по 27.05.2015р., від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27.05.2015 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина. Проте відповідач аліменти не сплачує, розмір заборгованості складає 41709,30 грн. З 2015 року відповідач не займається вихованням та утримання сина, ухиляється від спілкування з дитиною. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду. 23.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 03.12.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання представник позивача надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 17.05.2019 року. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини1статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частинами 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. 27 травня 2015 р. Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.05.2019 складає 41709,3 грн. Також встановлено, що відносно [PERSON] головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, арешт майна, тимчасове обмеження боржника у праві полювання, у праві керування транспортними засобами. Згідно виписки із амбулаторної карти дитини від 31.05.2019 №613, [PERSON] спостерігається в АЗПСМ смт Первомайське з дня народження. На прийом до лікаря завжди дитина приходить з мамою. Відповідно до довідки Первомайського дошкільного навчального закладу «Золотий ключик», від 27.05.2019 № 14, [PERSON] , [INFO] , відвідує Первомайський дошкільний навчальний заклад ясла-садок «Золотий ключик» з 11.06.2018 по теперішній час. Батько в вихованні дитини участь не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому ММР від 26.11.2019 №6413/02.02.01-22/25/14/19, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини, [PERSON] , [INFO] . Вищевикладене свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітнього сина, та небажання виконувати свої батьківські обов`язки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для їх самоусвідомлення не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, і тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. У відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved