Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

25 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 19.09.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним центром розвитку сімї між сторонами було зареєстровано шлюб. 07.05.2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, з урахуванням внесених уточнень, та просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, з урахуванням внесених уточнень. Судом встановлено, що 19.09.2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним центром розвитку сімї між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки. Позивачка [PERSON] не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє \~від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 185 той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів про стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Outcome: approved