Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

26.02.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 45/100 часток житлового будинку, розташованого по вул. Федченка, 30 в м. Новому Бузі Миколаївської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 06.04.2000 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу 45/100 часток вищевказаного житлового будинку, який вони зареєстрували цього ж дня на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за реєстраційним № 182. В лютому 2019 року при вирішенні питання про подальше відчуження вищевказаної части житлового будинку, їй було роз'яснено нотаріусом про недійсність укладеної нею угоди, оскільки вона нотаріально не посвідчена. У звязку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача [PERSON], як продавця належної їй частки будинку, з питання нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але останній з різних причин на протязі тривалого часу від вчинення таких дій ухиляється, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. 01.03.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], посилаючись на обставини викладені позивачкою [PERSON] у своєму позові, заявлені нею вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив на адресу суду відзив на позов, за яким предявлений до нього позов визнав повністю і не заперечував проти його задоволення. Просив справу розглядати за його відсутності. Третя особа без самостійних вимог - Вознесенська універсальна товарно-сировинна біржа про розгляд справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання явку свого представника не забезпечила, заяв про розгляд справи за його відсутності не надіслала, відзив на позов до суду не подала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу № 182 від 06.04.2000 року, зареєстрованого Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод за № 182 06 квітня 2000 року, [PERSON], як власник 45/100 часток житлового будинку, розташованого по вул. Федченка, 30 в м. Новий Буг Миколаївської області, продав покупцю [PERSON], належний їй будинок і сторони підписали зазначений договір (а.с.13). В силу ст. 227 ЦК України в редакції Закону 1963 року (діяла на момент укладення сторонами договору) договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції Закону 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Договір купівлі-продажу будинку за № 182 від 06.04.2000 року, про визнання якого дійсним заявлено позивачкою [PERSON], не був нотаріально посвідчений, але відповідно до чинного законодавства на момент укладення угоди він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Про те, що вказаний договір належить нотаріально оформити, як видно з доводів позивачки, їй стало відомо лише у лютому 2019 року від нотаріуса, коли вона мала наміри продати куплену у відповідача частку будинку. Проте відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Укладений між продавцем [PERSON]. та покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить в собі протизаконних умов. В угоді зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Сторонами за договором було досягнуто згоди з істотних умов угоди, яка повністю була виконана, як покупцем (сплатила продавцеві обумовлену між ними суму грошових коштів у розмірі 2000 грн., вселилася в будинок і користується ним з квітня 2000 року до цього часу, так і продавцем (отримав обумовлену суму грошових коштів, звільнив житловий будинок та передав його покупцю у власність). Позивачка [PERSON], на виконання п. 9 біржової угоди, 13 квітня 2000 року зареєструвала набуте право власності на 45/100 часток житлового будинку в Новобузькій філії бюро технічної інвентаризації за р./№ 5999, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а.с.14). Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, однак договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст.\~227\~ЦК УРСР\~1963р. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р. Надані позивачкою в обгрунтування заявлених вимог документи, свідчать про те, що відповідач, який уклав з покупцем [PERSON] договір купівлі-продажу від 06.04.2000 року, ухиляється від нотаріального оформлення цього договору, що є підставою згідно до вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України, в редакції Закону 1963 року, для визнання такої угоди дійсною. Таким чином, суд приходе до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved