Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

25.11.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 23 червня 1998 року та повернення сторони в первісний стан. Позов мотивований тим, що 23 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно умов якого позивач передала у власність відповідачу належну їй на праві особистої власності квартиру за адресою: [ADDRESS], а останній зобов'язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її щоденним триразовим харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором довічного утримання. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Тому позивач просить винести рішення, яким розірвати договір довічного утримання, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 червня 1998 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Другої краматорської державної нотаріальної контори та повернути сторони в первісний стан. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надала заяву до суду з проханням справу слухати у її відсутність та просила позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала заяву до суду з проханням справу слухати у її відсутність та позов визнає в повному обсязі. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з приписами п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України до договору, що був укладений сторонами до 01 січня 2004 року мають застосовуватися правила Глави 57 ЦК України щодо підстав, порядку і наслідків розірвання договору довічного утримання. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 745ЦК України договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. Судом встановлено, що згідно довідки БТІ право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано у КП «БТІ» 28.04.1997 року за позивачкою [PERSON] на підставі договору міни (а.с. 6) [PERSON] 23 червня 1998 року уклала зі [PERSON] договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2095 (а.с. 5). За умовами договору довічного утримання позивач [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві особистої власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (п. 1 договору). Натомість [PERSON] за вказаним договором зобов'язалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, та зберегти у її безкоштовному користування цією квартирою. (п. 5 договору). Сторони також визначили вартість матеріального забезпечення позивача у розмірі 50 грн. на місяць (п. 6 договору). Пунктом 7 Договору передбачено, що договір може бути розірвано по згоді сторін, у випадках його невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Згідно довідки КП «СЕЗ» позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12) Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст.ст. 610,614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди. При цьому не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст.755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача. Позивач у позові обґрунтовує, що підставою для розірвання договору довічного утримання є невиконання Відповідачем взятих на себе обов'язків, які передбачені договором довічного утримання. Відповідач [PERSON] не спростувала доводів позивача про невиконання нею умов договору довічного утримання, а надала до суду заяву про визнання позовних вимог позивача, чим підтвердила факт невиконання нею умов договору довічного утримання. Отже, встановлене свідчить про невиконання умов договору довічного утримання та наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 755 ЦК України для його розірвання. За ст. 756 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору, згідно з якими відчужувач набуває право власності на передане ним майно і має право вимагати його повернення. Згідно приписів ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути квартиру за адресою: [ADDRESS] у власність позивача. Договір довічного утримання має бути розірваний та сторони повернуті у первинний стан з визнанням за позивачкою права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved