Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

25 жовтня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 03 серпня 1989 року у Палаці одруження м.Ленінграда, актовий запис №4920. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 серпня 1989 року у Палаці одруження м.Ленінграда, актовий запис №4920. Під час спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Останні декількка років після одруження у них почало руйнуватися сімейне життя, в зв`язку з тим, що вони не могли вирішувати будь-яки питання, які виникали в їх родині мирним шляхом, між ними почали псуватися стосунки, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між ними постійно виникали сварки, свідками яких нерідко ставали їх діти, що негативно впливало на їх психічний стан. Крім того на грунті сімйено-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, у них змінилося ставлення одне до одного, втрачено почуття любові та взаєморозуміння. З грудня 2018 року шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Просила не надавати строк для примирення. У підготовче засідання позивач та відповідач не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та розірвання шлюбу. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, також надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 03 серпня 1989 року Палацем одруження м.Ленінград, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 03 серпня 1989 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №4920. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилася двоє дітей дочка: [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати - позивачка. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини припинилися через різні погляди на життя і сімейні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved