Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

25.10.2013 року позивачі звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною вимогою до відповідачів [PERSON], Приватного Акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.06.2013 року о 18.10 на 11 км 340 автодороги Чернігів -КПП «СЛАВУТИЧ» відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «РЕНО» д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, в наслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Кіа» д.н.з. [NUMBER]. В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В зв'язку із вищевикладеним позивачі вимушені звернутися до суду із позовом про відшкодування шкоди завданої під час дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представник позивача позов просив задовольнити і стягнути на користь [PERSON] з відповідача Приватного Акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія» 46243,20 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з відповідача [PERSON] 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Приватного Акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія», в судовому засіданні позов визнав частково, а саме в розмірі відшкодування 35651,58 грн. матеріального збитку та 500 грн. на відшкодування по сплаті послуг евакуатора. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.06.2013 року о 18.10 на 11 км 340 автодороги Чернігів -КПП «СЛАВУТИЧ» відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «РЕНО» д.н.з. [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, в наслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Кіа» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП були спричинені механічні пошкодження транспортному засобу позивача - автомобілю «Кіа» д.н.з. [NUMBER]. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова закрито провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП в зв'язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. В результаті порушення правил дорожнього руху відповідачем [PERSON], автомобіль відповідача виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Кіа» д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок ДТП були спричинені механічні пошкодження транспортному засобу позивача - автомобілю «Кіа» д.н.з. [NUMBER]. Пошкоджений автомобіль «РЕНО» д.н.з. [NUMBER] застрахований в Приватному Акціонерному Товаристві «Українська транспортна страхова компанія». Основним нормативним документом, що регулює правовідносини в даній сфері господарської діяльності є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком - є подія., внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику. Згідно ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на Страховика покладено обов'язок протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог ст. 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно аварійного сертифікату №38/08/13 вартість автомобіля до моменту ДТП складала 88640 грн. 00 коп., а вартість пошкодження автомобіля марки «Кіа» д.н.з. [NUMBER] склала 52478 грн. 42 коп. Отже з урахуванням вимог ст. 30 вищезазначеного закону, суд погоджується з розрахунком страхового відшкодування за наслідками пошкоджень отриманих у ДТП автомобілем марки «Кіа» д.н.з. [NUMBER] наданим представником відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія», а саме 88640,00 грн. (ринкова вартість автомобіля) - 52478,42 грн. (вартість залишків) - 510 грн. (франшиза) = 35651 грн. 58 коп. (а.с.69) Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2727282 від 09.04.2012 року, встановлено, що обов'язковий ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000,00 (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.). Суд приходить до висновку, що за умовами вищевикладеного відповідач зобов'язаний сплатити страхове відшкодування за даним випадком у повному обсязі, що дорівнює 35651,58 гри., з урахуванням безумовної франшизи та відшкодувати витрати за послуги евакуатора на загальну суму 500,00 грн. Крім того згідно п. 3 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на страховика покладено обов'язок відшкодувати потерпілому моральну шкоду. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Однак, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В свою чергу відповідач ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» будь-якими своїми діями не спричиняла позивачам моральних чи фізичних страждань, тому суд вважає не обґрунтованими вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] та [PERSON] по 5000,00 грн. Одночасно з цим суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON], оскільки в результаті грубого порушення першим ПДР, автомобіль який належав позивачу був пошкоджений, для його ремонту позивач був змушений витрачати кошти, також поніс додаткові витрати на оплату евакуатора та на лікування після зіткнення. Суд виходячи із душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна, оцінює моральну шкоду нанесену йому відповідачем в 2000,00 грн. Відповідно ж до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є встановленим і доказуванню не підлягає. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2737282, укладеним 03.04.2012 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (а.с.80). Судом встановлено, що 17.04.2013 року від позивача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було отримано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Заява на виплату страхового відшкодування надійшла на адресу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 15.07.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 36 вище вказаного закону, на Страховика покладено обов'язок протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, що вищезазначена сума страхового відшкодування відповідачем позивачу виплачена не була. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 46243 грн. 20 коп. не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, тому дану позовну вимогу слід задовольнити частково в розмірі 35 651 грн. 58 коп. Що стосується вимог позивачів про стягнення з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь моральної шкоди, то останнім в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду жодного доказу в їх підтвердження, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Отже з Приватного Акціонерного Товариства «Українська транспортна страхова компанія» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 35 651 грн. 58 коп. у відшкодування матеріального збитку, завданого ДТП, а також 500 грн. відшкодування коштів за послуги евакуатора. Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню і моральна шкода на користь [PERSON], яку суд виходячи із душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна, оцінює в 2000 грн. В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial