Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

26 квітня 2013 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року в розмірі 8 714,62 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України (далі - НБУ) від 10.04.2013 року складає 69\~629,82 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку. Стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 13.08.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № HAGEGA0000000003, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 10\~438,92 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 13.08.2008 року було укладено договір іпотеки № HAGEGA0000000003, за умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, який належить йому на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 80\~192,90 грн. Внаслідок порушення зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.04.2013 року мав заборгованість у сумі 8\~714,62 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2013 року складає 69\~629,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 6\~637,07 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 831,17 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 225,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафу (фіксована частина) 31,29 долар США, штраф (процентна складова) 413,49 доларів США. Заочним рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 19 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року в розмірі 8 714,62 доларів США звернено стягнення на будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Виселено [PERSON] з будинку, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, зі зняттям з реєстраційного обліку у Краснокутському РС ГУДМС України в Харківській області без предявлення паспорта громадянина України [PERSON] Стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у сумі 696,30 грн. 01 липня 2014 року [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 19 серпня 2014 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, справу призначено до розгляду. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року в розмірі 8 714,62 доларів США звернено стягнення на будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAGEGA0000000003 від 13.08.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві із застосуванням процедури продажу, передбаченої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Виселено [PERSON] з будинку, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, зі зняттям з реєстраційного обліку у Краснокутському РС ГУДМС України в Харківській області без предявлення паспорта громадянина України [PERSON] Стягнено з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у сумі 696,30 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, [PERSON] подано апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з положень статей 525, 526, 530, 589, 590, 1050 ЦК України, статей 12, 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та тих обставин, що відповідач порушив свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 10 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 8 714,62 долари США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2013 року складає 69 629,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 6 637,07 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 831,17 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 225,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафу (фіксована частина) 31,29 долар США, штраф (процентна складова) 413,49 доларів США. Згідно з договором іпотеки підлягають задоволенню вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для виселення відповідача з жилого будинку. Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки в порушення вимог статей 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню з частковою відмовою банку в задоволенні позову за необґрунтованістю. Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року [PERSON] на підставі кредитного договору № HAGEGA0000000003, укладеного між ним та банком, отримав кредит у розмірі 10\~438,92 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 серпня 2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 13 серпня 2008 року між [PERSON] та банком укладено договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт.Краснокутськ, вул.Карла Маркса, буд.164, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду [PERSON] повністю припинив виконувати обовязки щодо повернення заборгованості за кредитним договором. Внаслідок порушення з боку [PERSON] умов повернення кредиту та сплати процентів за користування ними, у нього перед позивачем виникла прострочена заборгованість, яка станом на 10 квітня 2013 року становила 8 714,62 долари США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.04.2013 року складає 69 629,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 6 637,07 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 831,17 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 225,51 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафу (фіксована частина) 31,29 долар США, штраф (процентна складова) 413,49 доларів США. Банком було направлено повідомлення щодо необхідності погашення за кредитним договором , але зазначені вимоги відповідачем до теперішнього часу не виконані. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з цим, резолютивна частина рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає положеннями частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають для його подальшої реалізації. Отже, ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги закону та резолютивну частину рішення виклав у порушення вимог чинного законодавства. Зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 зазначеного Закону вбачається, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частини 6 статті 38 цього Закону. Згідно з частиною 6 статті 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 27 травня 2015 року у справі №6-61 цс 15; від 09 грудня 2015 року у справі № 6-2479 цс15 . Крім того, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є субєктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Як вбачається з матеріалів справи кредитні кошти [PERSON] надано в іноземній валюті, предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 62,40 кв.м., житловою площею 38,10 кв.м., який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт. Краснокутськ, вул. Карла Маркса, буд.164, що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 13 грудня 2003 року, тому в даному випадку підлягає застосуванню зазначений Закон. Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини 2 статті 40 зазначеного Закону та частини 3 статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини 2 статті 39 зазначеного Закону підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Установивши у справі, що в іпотеку передано житловий будинок, який був одержаний [PERSON] у власність на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області 13 грудня 2003 року за реєстровим № 4153 не за рахунок кредитних коштів, оскільки договір іпотеки укладено 13 серпня 2008 року, підстав для виселення відповідача із зазначеного будинку без надання йому іншого постійного житла немає. Проте, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги банку, помилково зазначив, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1469 цс15 . Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і відмовляє у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] з житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська обл., Краснокутський р-н, смт. Краснокутськ, вул. Карла Маркса, буд.164, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Outcome: partial