Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

24.12.2019 року [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] відповідно до якого просить винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] на період по 07.11.2021 року ,тобто по термін перебування [PERSON] в місці позбавлення волі на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування позову покликається на те, що 16 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . 26 листопада 2019 року нею подано позов до Миколаївського районного суду про розірвання шлюбу. [INFO] від вказаного шлюбу народився син: [PERSON] , який проживає з нею та на її утриманні. В даний час відповідач засуджений до позбавлення волі і перебуває з 05 грудня 2018 року по 07 листопада 2021 року в місці позбавлення волі в Суходільській виправній колонії Луганської області, на тимчасово окупованій території України, шлюбні відносини з відповідачем вона припинила за рік до його засудження. Оскільки у неї є постійна робота в Республіка Польща , а дитини в Україні залишити немає з ким , просить її позовну заяву задоволити , винести рішення яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон сина [PERSON] [INFO] без згоди батька. Позивачка в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить такий задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Відомостей про причину його неявки немає. Суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення по суті спору. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 31/5-42 від 17.05.2019 року [PERSON] відбуває покарання в Суходільській виправній колонії Луганської області з 05.12.2018 року по 07.11.2021 року. Згідно копії дозволу типу А № 10671/2019 на роботу іноземця на території республіка Польща Ірина Сторія отримала дозвіл на роботу на території Республіка Польща . Згідно з ч.2 ст.154 Сімейного кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України, передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вимогами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Outcome: approved