Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

24 листопада 2016 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що у жовтні 2016 року [PERSON] мала намір продати квартиру [ADDRESS], однак виявилось, що 27.03.2012 на підставі постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт на це майно. Вказує, що станом на 27.10.2016 позивач не має відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а тому просить суд виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо арешту належної [PERSON] квартири [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив винести рішення згідно чинного законодавства, зазначив, що перевіркою в єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та журналів виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] не зареєстровано та на виконанні не перебувають. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування квартири від 05 березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належну дарувальникам квартиру [ADDRESS]. (а.с. 4). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно наданого КП «Криворізьке БТІ» за № 14319030 від 20.04.2007, одноособовим власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 5). Згідно до листа Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.10.2016 № 25261/5, перевіркою даних в єдиному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що відкритих виконавчих проваджень на [PERSON], станом на 27.10.2016, не знаходяться, та на виконанні не перебувають. У зв'язку з чим відсутні правові підстави для винесення постанови про звільнення майна боржника з-під арешту. (а.с. 7). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна № 70988215 від 20.10.2016, на квартиру [ADDRESS] належну [PERSON] накладено арешт нерухомого майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.03.2012 Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції щодо боржника [PERSON]. (а.с. 46-48). Згідно відзиву Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10.07.2017 № 255, перевіркою даних в єдиному реєстрі виконавчих проваджень було встановлено, що на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби міста Кривий Ріг у період з 12.03.2012 по 28.12.2012 перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2667 від 22.11.2012 року виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк». Згідно вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт нерухомого майна. (а.с. 38). Так, судом встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. У відповідності до ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було встановлено, що 27.03.2012 Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було накладено арешт на вищезазначену квартиру. Згідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на 27.03.2012, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Водночас згідно до п. 167 рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 від 23 січня 2014 року, остаточне 02/06/2014 роз'яснено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Як було встановлено судом, державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, однак [PERSON] не є божником у виконавчому провадженні, а тому відповідачем було безпідставно накладено арешт на належне їй на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] та про необхідність їх задоволення. На підставі вищевикладеного, відповідно до Конституції України, ст. ст. 317, 321 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження »,

Outcome: approved