Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

26.04.2019 року [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач) за участю приватного нотаріуса Тітової Т.С. (третя особа) про визнання недійсним договіру кредиту № 2008/671Ф03.09-45 (а.с.1-11). Так, позивачі просять суд: - визнати кредитний договір № 2008/671Ф03.09-45, укладений від 19.05.2008 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» - недійсним; - визнати іпотечний договір від 19.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Тітовою Т.С., зареєстрований № 1586, укладений між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» - недійсним; - виключити житлову однокімнатну квартиру, яка розташована в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі продажу [PERSON] з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек щодо суб`єкта та скасувати обтяження щодо однокімнатної квартири, яка розташована в [ADDRESS] , яка належить на праві власності на підставі договору купівлі продажу [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2019 року було прийнято до свого провадження цивільну справу № 495/3731/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] до АКБ СР «Укрсоцбанк» за участю приватного нотаріуса Тітової Т.С. визнання недійсним договору кредиту № 2008/671Ф03.09-45. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.66-67). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2019 року було замінено первісного відповідача АКБ СР «Укрсоцбанк» на належного відповідача - Акціонерне Товариство «Альфа-Банк». Позивачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк», в судовому засіданні пояснив, що з позовними вимогами він не згоден в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні, у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Зазначив, що загальний строк позовної давності становить три роки, кредитний договір був укладений 19.05.2018 року, а позивачі звернулися до суду про визнання цього договору недійсним тільки 26.04.2019 року. Таким чином, у продовж трьох років не було звернень про визнання недійсним кредитного договору. Крім цього, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», позивачі мали змогу впродовж 14 днів звернутись до банку з питанням про розірвання кредитного договору, між тим позивачі з таким питанням не звертались. Третя особа - приватний нотаріус Тітова В.С. в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] було підписано кредитний договір з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» у травні 2008 року, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 25000 доларів США зі сплатою річних 13,5 відсотків та комісій в розмірі встановленому у додатку. В якості забезпечення зобов`язання між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 19.05.2008 року, предметом якої є квартира у [ADDRESS] , придбана ним згідно договору купівлі-продажу від 19.05.2008 року, посвідченому приватним нотаріусом Тітовою Т.С. У договорі іпотеки від 19.05.2008 року у п.1.5.4 встановлено сплату річних процентів за користування кредитом 24 відсотки, що суттєво відрізняється від основного договору та умов кредиту. За твердженням позивача, згоду від своєї дружиною - [PERSON] на передання в іпотеку вищевказаної квартири, яка придбана у шлюбі та є спільно власністю подружжя набутою у шлюбі не укладали. На підставі цього, [PERSON] вважає, що договір іпотеки не відповідає вимогам Закону, тому що його дружина, як співвласник квартири не надавала своєї згоди на передачу цього спільного майна в іпотеку. Позивач вважає, що кредитний договір не містить сукупної вартості кредиту, що є ще однією з підстав для визнання його недійсним. Також визнання недійсним кредитного договору тягне за собою визнання недійсним договір іпотеки від 19.05.2008 року. Крім цього позивач вказує, що відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини другої статті 11 Закону Украй «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надані споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладення договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язань повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для які споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі мі зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бут виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлень договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредит його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витраті витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бут одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту з обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідній здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; ь податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має праве або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Досить часто банки ігнорують зазначену вимогу, не повідомляють письмово споживачеві всю необхідну інформацію щодо умов договору. Так, у договорі про надання споживчого кредиту мають зазначатися: 1) сумі кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартост всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних : одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про наданні споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) праве дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. При цьому споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. У вересні 2011 року до Закону України «Про захист прав споживачів» були внесені зміни, що встановили заборону надання (отримання) споживчих кредитів іноземній валюті (ч.1 ст.11 цього Закону). Тому кредитний договір, укладений в іноземній валюті після 16.10.2011 року (дата набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами і споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 № 3795-УІ) справедливо може бут визнаний судом недійсним в силу порушення цієї норми закону. Однією з обов`язкових умов кредитного договору є детальний розпис сукупні вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстраторі нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Згідно пунктом 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умові кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року, Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту у вигляді: а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користуванні кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту, якщо вони визначені формулою зі змінними величинами, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Тому при аналізі кредитного договору слід звернути увагу на порядок обрахунків, викладених банком, та дослідити, чи вони не суперечать чинному законодавству. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Предметом доказування у даній справі є невідповідність змісту кредитної договору № 05/08/2007/840-К/477, в момент його укладення, статті 61 Констатую України, приписам ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів «Правилам надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168. Згідно із ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживач враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умові про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікові ставки Національного банку України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інп фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (креди позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальні зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак судом встановлено, що між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 2008/671Ф03.09-45 ще 19.05.2008 року (а.с.23-29). Також, в якості забезпечення зобов`язання між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 19.05.2008 року. Між тим, до суду з позовною заявою позивачі звернулися 26.04.2019 року, тобто на момент звернення з позовом сплинув термін позовної давності, встановлений чинним законодавством у три роки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, а також з урахуванням того що позивачі звернулися до суду після спливу строків позовної давності, причин та доказів поважності їх пропуску суду не надали, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до АКБ СР «Укрсоцбанк» за участю приватного нотаріуса Тітової Т.С. визнання недійсним договору кредиту № 2008/671Ф03.09-45, з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно із ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed