Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

26.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до ПП Куземин - Агро про розірвання договору оренди земельної ділянки, в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений у квітні 2011 року між нею та ПП Куземин - Агро, який зареєстрований у Охтирському районному відділі ДП Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України 21.04.2011 року за № 592030004000617, стягнути заборгованість по орендній платі у сумі 3824,64 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що їй згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 870353 від 21.01.2005 року виданим на підставі розпорядження Охтирської РДА №146 від 23.03.2005 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010561501386, на праві приватної власності належать земельна ділянка (пай) площею 2,7142 га, яка розташована на території Куземинської сільської ради, Охтирського району. Вказану земельну ділянку згідно із договором оренди землі, зареєстрованим у Охтирському районному відділі ДП Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України 21.04.2011 року за № 592030004000617, позивач передала в оренду відповідачу. Згідно Договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 3% від грошової оцінки землі 956,16 грн. на рік. Відповідач за період із 2011 по 2014 роки не виплачує позивачці орендну плату. У 2013 році ПП Куземин - Агро за цільовим призначенням земельну ділянку не використовувало а у 2012 р. без згоди орендодавця провело обмін земельних ділянок із ТОВ Лотуре Агро. Позивач у судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що дійсно поле обробляло інше підприємство, про що вони дізнались нещодавно. Відповідач самоусунувся від ведення господарської діяльності. Позивач взагалі від зазначеного відповідача не отримує орендну плату незважаючи на наявність договірних відносин між ними. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення в порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» - визначено поняття договору оренди землі: Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,7142 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Куземинської сільської ради, Охтирського району, Сумської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 870353 від 21.01.2005 року, виданим на підставі розпорядження Охтирської РДА №146 від 23.03.2005 року та зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010561501386. У квітні 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Куземин - Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,7142 га. строком на пять років, яка знаходиться на території Куземинської сільської ради, Охтирського району, Сумської області. Згідно Договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 3% від грошової оцінки землі 956,16 грн. на рік. Вказану земельну ділянку орендар у 2011 році отримав. Договір оренди зареєстрований у Охтирському районному відділі ДП Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України 21.04.2011 року за № 592030004000617. Згідно довідки виданої Куземинською сільською радою від 27.05.2015 р. зазначена земельна ділянка перебуває у оренді в ТОВ «Куземин - Агро» починаючи із 28.04.2011 р. Згідно витягу із відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків відносно позивачки [PERSON] відсутні відомості про отримані доходи за період із 01.01.2010 р. по 31.12.2014 р. окрім квітня 2013 р. згідно якого останньою було отримано дохід від ТОВ «Лотуре-Агро» за надання майна у лізинг. Згідно довідки виданої Куземинською сільською радою від 09.09.2015 р. зазначена земельна ділянка у період із 2007 р. по 2013 роки знаходилась у обробітку в ТОВ «Лотуре - Агро». Дані правовідносини випливають із договору оренди землі і регулюються договором оренди, Законом України Про оренду землі, Земельним кодексом України, ЦК України. Пунктами 15, 16 договору оренди землі передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. П. 19 договору передбачено інші умови передачі земельної ділянки у оренду серед яких орендарю надається право обміну орендованої земельної ділянки на період дії договору лише за згодою орендодавця. Згідно п. 28 договору оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням, передбаченим цим договором, додержання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. В свою чергу орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати (ч. 1, ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до п. «д», ч. 1, ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частиною 1 статті 8 вищезазначеного Закону передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Таким чином, залучення третіх осіб до обробітку землі з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Оскільки відповідач господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки не здійснював, ця земельна ділянка оброблялась іншою юридичною особою ТОВ Лотуре-Агро, якій відповідач передав орендовану земельну ділянку без письмової згоди на те орендодавця, як то було передбачено умовами договору оренди, орендна плата відповідачем позивачці починаючи із часу укладення договору оренди систематично не сплачувалась, тому суд вважає, що відповідач порушив права орендодавця, визначені Законом України «Про оренду землі» та умовами договору, що є підставою для розірвання договору оренди землі відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». До цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс 12; від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-166цс13; від 12 лютого 2014 р. у справі № 6-161цс13; від 19 березня 2014 р. у справі № 6-15цс14; від 16 квітня 2014 р. у справі № 6-18цс14, згідно яких, виходячи зі змісту статей 24 та 25 Закону України від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, і є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 зазначеного Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1, ч. 1, ст. 335 цього Кодексу. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). За змістом частини першої статті 32 Закону України Про оренду землі договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Тому позовні вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки з даних підстав підлягають задоволенню. Згідно ст. 525, 526, 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. З огляду на викладене, оскільки відповідач порушив вимоги договору також і в частині внесення щорічної орендної плати в розмірі 956,16 грн. на рік, із нього на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість у сумі розрахованій позивачкою за останні 4 роки, яка становить 3824 гривні 64 копійки. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно до ч. 3, ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - компенсації підлягають витрати на правову допомогу, яка надавалася у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. В обґрунтування вимог щодо компенсації витрат на правову допомогу представником позивача [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 13.07.2015 р., укладений між [PERSON] та фахівцем в галузі права [PERSON], витяг із єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копію диплому спеціаліста в галузі правознавства, акту виконаних робіт із цього приводу та квитанції про оплату зазначеної роботи на загальну суму 1461 грн. 60 коп.. Таким чином, судом встановлено, що фахівцем в галузі права [PERSON] надавалась правова допомога позивачці із приводу підготовки позовної заяви (2 год.) та проведення консультацій (1 год.). Враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем в галузі права обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, часу витраченого на вчинення дій поза судовим засіданням,витрати позивачки підлягають повному відшкодуванню. Крім того із відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати повязані із сплатою судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved