Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2016 року до досягнення ним 23 років чи припинення навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина продовжує навчання, знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. До початку судового засідання через канцелярію суду представник позивача подала суду письмову заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглядати без її участі, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.05.1991, який розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.11.2011 (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідно до довідки від 29 вересня 2016 року № 1100/435, [PERSON] навчається на 1 курсі механіко-технологічного факультету Чернігівського національного технологічного університету. Навчання за державним замовленням. Термін закінчення навчання 30 червня 2020 року (а.с. 5). У відповідності до вимог частин першої та третьої ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати повнолітніх дітей, якщо ті продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За наявних обставин, суд вважає, що син сторін у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а останній повинен надавати таку матеріальну допомогу. Виходячи з вищезазначених правових норм, що регулюють спірні правовідносини, фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2016 року відповідно до вимог ст. 191 Сімейного Кодексу України, та до закінчення навчання 30 червня 2020 року, але не більш ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Проте, вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не меншому 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки частина друга статті 182 СК України не поширюється на правовідносини щодо обовязків батьків по утриманню повнолітніх дітей. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial