Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

24 квітня 2015 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом - будинком [ADDRESS] Носівського району Чернігівської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що позивачка є власником вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер у 2004 році. Від шлюбу із покійним чоловіком вона має двох синів - [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON]. Місце проживання обох синів зареєстроване по місцю їх народження, тобто по [ADDRESS] Носівського району, а донька зареєстрована за місцем свого проживання у місті Києві. Старший син [PERSON] у 2000 році виїхав на заробітки до Росії, менший - [PERSON], також виїхав у 2006 році , як повідомляв їй, що також на заробітки , але куди невідомо. З тих часів сини із позивачкою не спілкуються, місце їх знаходження та місце роботи невідоме Позивачка намагалася розшукувати синів через телепередачу «Жди меня», але це ніяких результатів не принесло. З боку позивачки жодних перепон для проживання її дітей за місцем реєстрації не було. У зв'язку з тим, що її сини зареєстровані за місцем її проживання, а фактично проживають у іншому місці вона позбавлена права на субсидію. У 2014 році вона субсидію не отримала. На даний час, у зв'язку із суттєвим підвищенням тарифів на комунальні послуги, вона через незначну пенсію не взмозі оплатити вартість комунальних послуг. Саме тому вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява, про підтримання позову, розгляд справи за її відсутності та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі, які були викликані в суд через оголошення у пресі від 21.05.2015 року, до суду не з'явилися та заяв про розгляд справи у їх відсутності не надіслали. У зв'язку з чим, суд, з урахуванням думки позивачки, вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення. У відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] має право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями по вулиці Червонопартизанська за [ADDRESS] Згідно з довідками № 289/3-14 та № 290/3-14 від 23.04.2015 року, які видані виконкомом Мринської сільської ради Носівського району підтверджує, що [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані у [ADDRESS] фактично більше року за місцем реєстрації не проживають. Копія домової книги підтверджує факт того, що у домоволодінні по [ADDRESS] Чернігівської області значаться зареєстрованими позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 6). Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що позивачка є матір'ю відповідачів, тобто між ними наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з урахуванням того, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] понад 1 (один) рік, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В порядку ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідачі не проживають у будинку позивачки понад один рік без поважних причин, то наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Outcome: approved