Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

24 лютого 2017 року позивач звернувся до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і свої доводи обґрунтовує тим, що 10.11.2003 року він придбав за договором купівлі-продажу трикімнатну квартиру загальною площею 53,80 кв.м, житловою площею 40,50 кв.м. В даній квартирі до серпня 2014 року проживав відповідач [PERSON]. 10.06.2013 року по рішенню Волноваського районного суду Донецької області його позовні вимоги до відповідача про втрату права користування його квартирою були задоволені і відповідач повинен був виселитися з квартири. Відповідач добровільно виконати судове рішення не побажав і він був змушений звернутися до виконавчої служби для примусового виконання рішення. 26.08.2014 року в ході виконання судового рішення було встановлено, що квартира має пошкодження: у квартирі відсутні перегородки, підлога, отвори, санобладнання і т.д.. За даним фактом позивачем було подано заяву до відділу поліції Волноваського району та 29.08.2014 року орган досудового розслідування вніс інформацію в ЄРДР за фактом умисного пошкодження майна. Інформація була внесена за № 12014050630001130. У даній справі була призначена судово-будівельна експертиза. 20.05.2015 року за висновком судово-будівельного експерта вартість відновлювального ремонту [ADDRESS] склала - 113 807 грн.. Крім того, згідно висновку експерта причиною виявлених пошкоджень є демонтаж конструктивних елементів і обробки квартири. Діями відповідача йому було також завдано і моральну шкоду, оскільки дана квартира була призначена для проживання. Коли він вселився в неї - в квартирі було все необхідне для проживання в ній (сантехніка, вікна металопластикові, перегородки, підлога і т.п.). відповідач фактично зробив квартиру непридатною для проживання, створив ряд перешкод для нормального використання квартири за її призначенням. В даний час він не має коштів для її відновлення і ці обставини створюють позивачу моральні страждання. Моральну шкоду позивач оцінює в 50 000 грн. 18.05.2016 року слідчий виніс постанову про закриття провадження у справі, так як сума збитків від умисного пошкодження майна не достатня для об'єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ст. 194 КК України, а тому відсутній склад кримінального правопорушення. Відповідачу було запропоновано відновити квартиру до свого попереднього стану, але він категорично відмовився. Відповідач за час проживання (виписався 27.12.2016 р.) створив борги по квартплаті, що становить 4 272,88 грн. Ці борги утворилися в період з жовтня 2012 р. по 01.03.2017 р. Вважає, що він має право звернутися до суду за захистом своїх інтересів. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, з тих підстав, що у звязку з сімейними обставинами не може приймати участь у судовому засіданні, на задоволенні позову наполягав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовну заяву та пояснив, його довіритель, позивач у даній справі, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вказує, що позицію його довірителя необхідно сприймати у тому контексті, що противоправною поведінкою відповідача в період з 10 листопада 2003 року по теперішній час позивач обмежений у здійсненні права користування своїм майном, а саме трьох кімнатною квартирою №17 у будинку №41 по вулиці 50 років Жовтня (Заводська), крім того майну завдано значної шкоди. Своє звернення до суду його довіритель мотивував такими обставинами: і на підставі Договору купівлі продажу квартири, посвідченого 10 листопада 2003 року державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області, [PERSON] є власником трьох кімнатної квартири [ADDRESS], яку він придбав у колишньої дружини відповідача - [PERSON]. На момент оформлення договору купівлі продажу квартири в ній не було зареєстрованих осіб. За усною домовленістю між продавцем та покупцем, [PERSON] залишалася проживати деякий час в цій квартирі. Відповідач же, згідно довідки №366 від 23.02.2017 року Домоуправління Донське прописався в квартирі з 21.09.2005 року, а вселений 22.08.2003 року використовуючи ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2003 року за позовом [PERSON] до його колишньої дружини - [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири та вселення в квартиру. Згідно ухвали суду, суд задовольнив позов позивача лише в частині його вселення в квартиру [ADDRESS]. Про судові спори між [PERSON] та [PERSON] на той момент позивачу відомо не було. Лише в травні 2004 року, коли Волноваський районний суд Донецької області розглядав позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі вищевказаної квартири недійсним, [PERSON] і довідався (під час ознайомлення з матеріалами справи як третя особа) про ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 22 серпня 2003 року про вселення [PERSON]Є в квартиру. 20 травня 2004 року Волноваський районний суд відмовив [PERSON] у задоволенні вищезазначеної позовної вимоги. Рішення суду вступило в законну силу 23.09.2004 року. Після цього розпочалася серія затяжних судів яка продовжується і по цей день. Зазначені обставини підтверджуються доказами, що знайшли місце в матеріалах справи. Звертає увагу на ті обставини, з якими закон повязує відшкодування шкоди завданої майну фізичній особі, особою яка її завдала. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права або інтересу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З метою визначення розміру шкоди, завданої квартирі, яка належить на праві приватної власності [PERSON], судовим експертом, [PERSON], було проведено дві експертизи та складено два висновки : один від 20 травня 2015 року за №32 інший від 30 березня 2018 року за №2 відповідно до яких розмір матеріальних збитків станом на 30 березня 2018 року становить 162430 грн. 26 коп. Тобто [PERSON] для відновлення квартири до первісного стану (до пошкодження), змушений буде витратити вищевказану суму грошей. За проведення експертизи позивач сплатив 3 тис. та 4 тис. гривень. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода у розумінні ч. 1 ст.1166 ЦК України - це зменшення майнової сфери потерпілого внаслідок пошкодження чи знищення його майна. Повнота відшкодування включає і збитки, що зазнані внаслідок інфляційних процесів, оскільки ч.3 ст.623 ЦК України встановлює, що суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків беручи до уваги ціни, існуючі в день винесення рішення. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи. При розгляді цивільної справи №2/221/134/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю... Волноваський районний суд встановив, що [PERSON] у 2011 році без відома власника квартири, [PERSON] та без відповідного дозволу перепланував трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] на свій розсуд в двокімнатну. 14 липня 2014 року Волноваський районний суд Донецької області по справі № 0506/6769/2012 ухвалив надати дозвіл державному виконавцю Волноваського РУЮ про примусове проникнення до квартири [ADDRESS] бо [PERSON] - відповідач по справі, чинив перешкоди та не виконував рішення суду від 10.06.2013 року про його примусове виселення з вищевказаної квартири, яка належить [PERSON] Лише 26 липня 2014 року згідно акту державного виконавця відділу ДВС Волноваського РУЮ, рішення суду про виселення [PERSON] було виконано та зафіксовано значні руйнування квартири, яка була в незадовільному стані: вікна, двері зруйновані... Руйнування в квартирі підтвердила і комісія Донської селищної ради своїм актом від 28.08.2014 року: розбитий унітаз, відсутні газова плита, ванна, умивальник, радіатори опалення; демонтована перегородка між залою та спальнею .. .29 липня 2014 року [PERSON] звернувся з заявою до чергової частини Волноваського відділу поліції про прийняття заходів до [PERSON], який проживаючи в його квартирі пошкодив різне майно та квартиру, кримінальне провадження № 12014050630001130. Слідчий СВ Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області двічі приймав рішення про закриття кримінального провадження у звязку зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, але Волноваська місцева прокуратура постанови слідчого скасовувала як незаконні, (останній раз це - 06.09.2018 року). Внаслідок перепланування квартири, демонтажу та пошкодження майна відповідачем завдано власнику квартири і моральної шкоди. Пошкодження квартири створило для [PERSON] дискомфорт та нервове напруження, оскільки він тривалий час не може вільно користуватися своєю квартирою, відчуваючи та спостерігаючи за тим як змінився інтерєр в квартирі: демонтована цеглова перегородка між залою та спальнею; в санвузлі розбитий унітаз, відсутня ванна, умивальник, труби холодної води; в кімнатах не має радіаторів опалення; відсутні міжкімнатні дверні блоки, віконні блоки; пошкоджена електрична проводка, вхідні двері, шпалери, ... і т. д. Згідно із положенням пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Оскільки власнику квартири спричинено душевні страждання, яких він зазнав у звязку із пошкодженням його квартири то відповідно до діючого законодавства України він має право на компенсацію моральної шкоди, яка оцінена ним у 50 тис. гривень. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати , повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Загалом вважає, що позов підтверджений належними доказами та за допомогою допустимих засобів доказування, хоча ним й не аналізувалися всі докази, які мають місце у справі. Тому просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Будучи присутніми у судовому засіданні відповідач [PERSON] був не згодний з заявленими позовними вимогами та просив відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із наявної у матеріалах справи довідки КП «Будинкоуправління смт. Донецьке» №15 від 23.02.2017 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] особовий рахунок №189 відкритий на імя [PERSON]. Борг станом на 01.03.2017 року складає 4272,88 грн.. Остання оплата була здійснена в жовтні місяці 2012 року 1084,56 грн. Також із довідки №366 від 23.02.2017 року виданої Донською селищною радою [PERSON] [INFO] вбачається, що [PERSON], [INFO] був зареєстрований за адресою: [INFO]. 17 з 21.09.2005 року по 27.12.2016 року, копія якої є наявною у матеріалах справи. Про те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] підтверджується наявною у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 10.11.2003 року посвідченого державним нотаріусом Волноваської держнотконтори Донецької області [PERSON], Зареєстровано в реєстрі 1-2264 (а.с. 5). Судом встановлено, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10.06.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виселення задоволено, і [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою, розташованою у будинку 41/17 по вул. 50 років Жовтня в смт. Донське Волноваського району Донецької області. Виселено [PERSON] і квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою №17 у будинку №41 по вул. 50 років Жовтня у смт. Донське Волноваського району Донецької області та передати [PERSON] ключі від вхідних дверей. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 10.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Волноваської держнотконтори за №1-2264, у звязку з його фіктивністю відмовлено (а.с. 6-7). Із наявного у матеріалах справи акту огляду квартири [ADDRESS] від 28.08.2014 року вбачається, що комісія в складі секретаря селищної ради [PERSON], в.о. начальника відділу ДВС [PERSON], помічника дільничного [PERSON], директора будинкоуправління [PERSON] здійснила огляд квартири 27.08.2014 року за адресою: [ADDRESS]. Під час огляду були присутні: власник квартири [PERSON], мешканці кВ. 2 по вул.. 50 років Жовтня [PERSON]. За результатами огляду встановлено: пошкодження вхідних дверей (відсутні шалівку, пошкодження замка); демонтована перегородка між залою та спальнею;відсутні міжкімнатні дверні блоки і пошкоджені віконні блоки в усіх кімнатах; на кухні відключена газова плита (на трубу газопроводу поставлена «заглушка» і відсутня мийка, а також знятий радіатор опалення (на труби системи опалення поставлені «заглушки»); в санвузлі виявлений розбитий унітаз і відсутність ванни і вмивальника, розводки трубопроводу холодної води; в усіх кімнатах пошкоджені шпалери, покриття підлоги з лінолеуму; порушена електропроводка, вимикачі, розетки. Відсутні автомати на електролічильнику (а.с. 8). Так, згідно акту державного виконавця в.о. начальника відділу ДВС Волноваського РУЮ [PERSON], встановлено, що квартира за адресою: вул.. 50 років Жовтня 41/17 в смт. Донське звільнена, ключі від квартири передані стягувану [PERSON]. Дана квартира у задовільному стані. Рішення суду виконано (а.с. 9). Згідно висновку експертного дослідження №32 від 20.05.2015 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту квартири №17 розташованої в жилому будинку №41, по вулиці 50 років Жовтня смт. Донське Волноваського району Донецької області встановлена порівняльним методом на момент проведення експертизи може становити 113807 грн. (а.с. 10-15). Згідно висновку експерта №2 від 30.03.2018 року вбачається, що стан квартири на теперішній час і на час проведення будівельно-технічної експертизи призначеної відносно постанови слідчого СВ Волноваського РВ УМВС України в Донецькій області [PERSON] не відрізняється. Вартість ремонтно-будівельних робіт для приведення приміщень квартири №17 в жилому будинку №41, по вулиці 50 років Жовтня в смт. Донське Волноваського району Донецької області в жилий вид може становити 162430 грн. (а.с.60-65). Позивачем [PERSON] 08.05.2018 року було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, беручи до уваги висновок експерта №2 будівельно-технічної експертизи від 30.03.2018 року, якою встановлено, що для приведення приміщень вказаної квартири до жилого стану складає 162430,26 грн., тому він збільшив суму позовних вимог та просить стягнути з відповідача 162430,26 грн. Так, відповідно до п. 1.4.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі,якщо самовільно перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому або переобладнання приводить до погіршення технічного стану житлового будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт, власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку. Відповідно до положень діючого цивільного законодавства України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконання обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. (ст.ст.\~316,\~319 ЦК України). Таким чином, представник позивача адвокат [PERSON] у своєму виступі у судових дебатах звернув увагу суду на те, що його довіритель позивач [PERSON] з рішення Волноваського районного суду від 10 червня 2013 року дізнався про те, що відповідач [PERSON] у 2011 році без його відома (власника квартири позивача у справі [PERSON]М.) та без відповідного дозволу перепланував трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] на свій розсуд в двокімнатну. Тобто, виходячи з викладеного судом встановлено, що також було підтверджено представником позивача [PERSON] в його виступі у судових дебатах, про те, що позивач [PERSON] дізнався про перепланування його квартири з рішення суду, а саме у червня 2013 року. Враховуючи вищевикладені обставини, які були встановлені під час дослідження матеріалів справи та поясненнями сторін, суд вважає, що у даному випадку слід застосувати позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В межах даного позову судом було встановлено, що позивач [PERSON] довідався про протиправні дії з боку відповідача [PERSON] відносного його квартири у червня місяці 2013 року. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права. \~Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). А право на захист у позивача виникло з моменту коли від довідався про його порушення, а саме: з червня 2013 року. Ураховуючи наведене, зокрема те, що саме із часу коли позивач довідався про порушення його права, виникає право вимоги до відповідача, відповідального за безпосереднього заподіювача шкоди, та починається перебіг позовної давності, необхідно дійти висновку про те, що право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту постановлення Волноваським районним судом рішення від 10.06.2018 року. У звязку із викладеними мотивами суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст. 16, 256, 257, 261, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed