Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

25 листопада 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником 30/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК № 1-778. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членами родини сина позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Вони проживали однією сім`єю в будинку [ADDRESS] без реєстрації за місцем проживання. Після смерті сина, відповідачі залишаються мешкати в належній позивачу частині будинку, хоча зареєстровані за іншою адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач [PERSON] на праві приватної спільної власності володіє Ѕ частиною трикімнатної квартири [ADDRESS] ; на праві приватної власності володіє нежитловими приміщеннями 1-го поверху № ІІІ-VI, загальною площею 81,5 кв.м. в житловому будинку літ. А-2 по [ADDRESS] , що свідчить про відсутність будь-якої об`єктивної потреби проживання у частині будинку, що належить позивачу на праві приватної власності. Позивач [PERSON] планує здійснити відчуження належній їй частини будинку, щоб за отримані кошти забезпечити свої життєві потреби, крім того, через похилий вік та скрутне матеріальне становище вона не має можливості утримувати свою частину будинку, але відповідачі не впускають її на поріг власного будинку, що унеможливлює його продаж. Вважає, що такими діями відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні спірною частиною житлового будинку, який належить їй на праві власності. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з 30/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] без надання іншого житла. Ухвалою суду від 26.11.2019 справу прийнято до розгляду та відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначалась до розгляду в підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд задовольнити їх та усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з 30/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, відзив на позов не надали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). [PERSON] була власником 52/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК р.н. 1-778 (а.с.10). 22/100 частини нею було відчужено [PERSON] . Згідно з відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР №1064765 від 17.07.2019, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] проведено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР наступним чином: 30/100 частини за [PERSON] на підставі договору дарування від 24.04.1969, посвідченого 9 ХДНК р.н. 1-778; 48/100 частини за [PERSON] ; 22/100 частини за [PERSON] (а.с.11). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були членами родини сина позивача - [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.17). Вони проживали однією сім`єю в спірній частині будинку [ADDRESS] без реєстрації за місцем проживання. Відповідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні, наданої територіальною громадою м.Харкова, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.43). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач [PERSON] на праві приватної спільної власності володіє Ѕ частиною трикімнатної квартири [ADDRESS] ; на праві приватної власності володіє нежитловими приміщеннями 1-го поверху № ІІІ-VI, загальною площею 81,5 кв.м. в житловому будинку літ. А-2 по [ADDRESS] (а.с.14-15). Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до поліції щодо протиправних дій відповідача [PERSON] , яка перешкоджає потрапити позивачу до власного помешкання (а.с.16). Згідно зі ст.41 Конституції України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не є членами сім`ї позивача [PERSON] . Чоловік відповідача [PERSON] та син позивача - [PERSON] помер [INFO] , він мешкав у спірній частині житлового будинку з дозволу позивача, власником не був, між сторонами будь-яких договірних відносин щодо користування належним [PERSON] майном не існувало. Усна згода позивача на проживання відповідачів у спірному житловому будинку не є підставою для виникнення у [PERSON] , [PERSON] правового статусу члена сім`ї власників будинку. Отже, оскільки позивач [PERSON] є власником 30/100 частини спірного будинку спільним побутом сторони не пов`язані, договірних відносин щодо користування цим нерухомим майном між ними не існує, відповідач має у власності інше житло, позивач має намір розпорядитись своїм майном та продати його, проте відповідачі перешкоджають їй, тому право [PERSON] , [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України, а права позивача захисту шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог [PERSON] та усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивачем шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved