Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

25.06.2018 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. 11.07.2009 р. між його донькою [PERSON], яка також зареєстрована за вказаною адресою та відповідачем було укладено шлюб. 15.10.2011 р. його нині покійна дружина, яка на той час являлася власницею будинку, зареєструвала у будинку відповідача як члена сім'ї. 24.12.2013 р. шлюб між його донькою та відповідачем було розірвано. Через тиждень після розірвання шлюбу відповідач припинив користуватися житлом за вищевказаною адресою та не користується ним більше чотирьох років. Перешкод у користуванні будинком ніхто із зареєстрованих в ньому осіб відповідачу не чинив. Донька перестала спілкуватися з ним одразу ж після того, як він виїхав з будинку. Вказує, що ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними немає, будь-яких заяв до сільської ради чи паспортного столу стосовно того, що відповідач не проживатиме в будинку з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також немає. Зазначає, що відповідач не є його членом сім'ї та у зв'язку з тим, що він зареєстрований в будинку, у нього можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійснення свого права при відчуженні нерухомості. Ухвалою суду від 11.06.2018 р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги з наведених підстав підтримали. [PERSON] зазначив, що після розірвання шлюбу з його донькою відповідач припинив проживати у їхньому будинку і не проживає там більше чотирьох років. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Ковпаківського районного суду м. Суми у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа - Управління «Центр надання адміністративних послуг в м. Суми» Сумської міської ради, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, представника у судове засідання не не направила. 19.06.2018 р. до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними матеріалами справи, при заочному розгляді. Судом встановлено такі обставини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підстверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с 7-8). У будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1954 року народження; син [PERSON], 1982 року народження; донька [PERSON], 1990 року народження; [PERSON], 1983 року народження, що підтверджується Довідкою Піщанської сільської ради народних депутатів Ковпаківського району м. Суми № 232 від 19.04.2018 р. (а.с. 9). 24.12.2013 р. розірвано шлюб між донькою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON], про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 192 (а.с. 12). Відповідно до Довідки Піщанської сільської ради народних депутатів Ковпаківського району м. Суми № 126 від 19.04.2018 р. [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року (а.с. 13). Згідно наданого позивачем Акту від 19.04.2018 р. складеного свідками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14), [PERSON] відсутній за адресою [ADDRESS], з 2014 року (а.с. 14). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач проживав в будинку [ADDRESS] приблизно п'ять років, а з кінця 2013 року чи з початку 2014 року він його не бачив. Допитаний у судовому засіданні свідко [PERSON], який є сусідом позивача за адрсеою: [ADDRESS] суду пояснив, що відповідач був зятем позивача, проживав у його будинку приблизно з 2009-2010 року, а з початку 2014 року він його більше не бачив, сварок не чув. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом України по справам № 6-709цс16 від 16.11.2016 р., № 6-2931цс16 від 15.05.2017 р. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], його донька перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], у зв'язку із чим останній був вселений до належного позивачу житлового будинку. 24.12.2013 р. шлюб між донькою позивача та відповідачем було розірвано і після розірвання шлюбу останній припинив проживати у спірному будинку. За встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача [PERSON] на користування чужим майном - спірним житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна [PERSON] відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. З огляду на встановлені факти та надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved