Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

25 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до державного нотаріусу Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєвої В.А. (надалі - нотаріус Матвєєва В.А.) про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії. В обгрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його рідна бабуся - [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. 05 грудня 2014 року його бабуся [PERSON] склала заповіт у Розівської сільської раді Новоазовського району Донецької області, згідно з яким після своєї смерті заповідала йому, належну їй земельну ділянку, площею 11,86 га, що знаходиться на території Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Вказаний заповіт було посвідчено 05.12.2014 року секретарем Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області Погорєловою Анжелікою Анатоліївною та зареєстровано в книзі реєстрів нотаріальних дій за №74. Після смерті бабусі він звернувся до Четвертої державної нотаріальної контору м.Маріуполя для прийняття спадщини за заповітом. 19.02.2016 року Четверта державна нотаріальна контора м.Маріуполя направила спадкову справу 409/2015 після померлої [INFO] [PERSON] за місцем відкриття спадщини. 01.04.2016 року, після закінчення шести місяців, він звернувся до Новоазовської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 11, 86 га, що знаходиться на території Розівської сільської ради, ТОВ «Племзавод «Розівський». 02.04.2016 року державний нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєва В.А., вручила йому постанову, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON]. оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути видано йому з тих підстав, що заповіт не було зареєстровано належним чином, як того вимагає п.1.7 Положення про Спадковий реєстр, який затверджений Міністерством юстиції України №1810/5 від 07.07.2011 року, п.8 гл.3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, і у зв'язку з п.5.1 п.4.12 гл.10 розділу І зазначеного вище порядку. Вважав, що дії державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєвої В.А. є неправомірними та такими, які по суті позбавили його права на спадкування, оскільки секретар Розівської сільської ради Новоазовського району Донецькій області Погорєлова А.А. встановила особу [PERSON], дієздатність, посвідчила заповіт печаткою Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області, зареєструвала заповіт в книзі реєстров нотаріальних дій за №74, стягнувши державне мито. Таким чином, підстав для визнання заповіту недійсним відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України немає. Крім того, на момент посвідчення заповіту секретар Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області Погорєлова А.А. не мала об'єктивної можливості направити заяву встановленої форми про реєстрацію складеного заповіту, т.я. регіональна філія КП «Національні інформаційні системи» в Донецькій області, який перебував у м.Донецьку, опинився на окупованій території і не здійснював свою діяльність. Вказане свідчить про виняткові обставини і об'єктивні причини, в силу яких заповіт його бабусі не було внесено в Спадковий реєстр заповітів, однак дана обставина не може впливати на законність і дійсність складеного заповіту. Посилаючись, зокрема на 1233 - 1234, 1247 ЦК України, просив суд: зобов'язати державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєву В.А. видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач нотаріус Матвєєва В.А., подала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що нею 02.04.2016 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що заповіт, на підставі якого спадкоємець бажав оформити спадщину не був внесений до Спадкового реєстру. Постанова була винесена згідно з законодавством, а саме на підставі ст.1247 ЦК України, якою передбачені загальні вимоги до форми заповіту, у ч.4 якої зазначено, що заповіти підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Тому вимоги щодо зобов'язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, вважала не обгрунтованими. Вказувала, що для захисту прав, позивачу необхідно було звернутися до відповідного Реєстратора - державного підприємства, яке належить до сфери управління Мін'юсту (його філії) з проханням зареєструвати заповіт у Спадковому реєстрі, як то передбачено пунктом 5 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року №491, а у разі відмови - звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував. Нотаріус Матвєєва В.А. в судове засідання не з'явилася, також подала до суду заяву про розгляд справи без її. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту, який було посвідчено 05 грудня 2014 року секретарем Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області Погорєловою А.А., [PERSON], [INFO], заповідала позивачу [PERSON] належну їй земельну ділянку, загальною площею 11,86 га, що розташована на території Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області. [INFO] [PERSON] померла. 02 квітня 2016 року, державний нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори Матвєєва В.А. винесла постанову, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 11,86 га через відсутність державної реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі. Відповідно до ч.3 ст.1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу, а згідно з ч.4 цієї статті, заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Під час судового розгляду судом встановлено, що державної реєстрації заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, зроблено не було. На думку суду, оскільки вимога про державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі міститься у ст.1247 ЦК України «Загальні вимоги до форми заповіту», то державна реєстрація заповіту у Спадковому реєстрі є однією з ознак дотримання вимоги щодо форми заповіту. Також, відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Пункт 1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року №3306/5 передбачає, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Частина 6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Доказів того, що рішенням виконавчого комітету Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області на секретаря сільської ради було покладено повноваження на вчинення нотаріальних дій, суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частина 1 ст.216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Крім того, відповідно до п.5 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. №491, державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси є реєстраторами Спадкового реєстру лише щодо посвідчених (складених та/або прийнятих на зберігання) нотаріусами заповітів, а також змін до них. В той же час, реєстраторами Спадкового реєстру заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування, а також змін до них є державне підприємство, яке належить до сфери управління Мін'юсту, та його філії. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки нотаріус Матвєєва В.А. не відноситься до відповідних реєстраторів, які уповноважені проводити державну реєстрацію заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування. При цьому, суд не приймає до уваги твердження позивача, що секретар Розівської сільської ради Новоазовського району Донецької області Погорєлова А.А. не мала об'єктивної можливості направити заяву встановленої форми про реєстрацію складеного заповіту у Спадковому реєстрі, оскільки доказів того, що остання зверталася до відповідного реєстратора або вчиняла інші дії, спрямовані на проведення державної реєстрацію заповіту, суд не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed