Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

25.08.2020 виконавчий комітет Ніжинської міської ради Чернігівської області (далі - позивач) звернувся з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України, номер карткового рахунку [NUMBER] , ідентифікаційний номер власника карткового рахунку [NUMBER] , починаючи з 25 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (відповідач по справі). Державна реєстрація проведена відповідно до ст.133 СК України службою у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради, відповідно до рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 20.04.2017 №84 «Про розгляд матеріалів комісії з питань захисту прав дитини». Відповідно до доповідної лікаря-педіатра від 18.04.2017 №01-08/570, [PERSON] , [INFO] , було 04.04.2017 переведено з Ніжинського пологового будинку до дитячого відділення КЛПЗ «НЦМЛ ім.М.Галицького». Відповідно до доповідної лікаря-ординатора дитячого відділення від 07.07.2017 №970 в період з 04.04.2017 по 07.07.2017 мати відвідувала доньку чотири рази, станом здоров`я не цікавилася, бажання забрати дитину не виявляла. Відповідач по справі покинула дівчинку в дитячому відділенні КЛПЗ «НЦМЛ ім.М.Галицького» та проживає окремо від своєї дитини, участі у вихованні та утриманні не приймає. За місцем ї проживання не створені належні умови для проживання доньки. Батько [PERSON] відмовився забрати дівчинку з дитячого відділення КЛПЗ «НЦМЛ ім.М.Галицького», оскільки вважає, що не є її біологічним батьком. 10.07.2017 складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (мати або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 10.08.2017 №185 «Про розгляд матеріалів комісії з питань захисту прав дитини» малолітній [PERSON] , [INFO] , встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 28.08.2017 малолітню [PERSON] влаштовано до комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія», в якому вона перебувала до 18.01.2018. Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради №7 від 18.01.2018 малолітній [PERSON] , [INFO] , призначено опікуна [PERSON] , та передано в її родину. Станом на 27.07.2020 відповідач не звернулась до служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради з заявою щодо повернення їй на виховання малолітньої дитини. 27.07.2020 комісія з питань захисту прав дитини затвердила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача - виконавчого комітету Ніжинської міської ради не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Від представника третьої особи на стороні позивача Мальованої В.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від третьої особи на стороні позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] , не заперечує. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. У свідоцтві про народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: мати [PERSON] - відповідач по справі, батько [PERSON] (а.с.5). Згідно п.1 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради, як органу опіки та піклування, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України (а.с.16). Як вбачається з копії витягу із рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №185 від 10.08.2017 малолітній [PERSON] , [INFO] , встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки мати [PERSON] , та батько [PERSON] відмовилися забрати дитину з дитячого відділення КЛПЗ «НЦМЛ ім.М.Галицького». (а.с.8) Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). По справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] буде суперечити її інтересам. На думку суду, поведінка відповідачки є такою, що свідчить про її ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов`язок по відношенню до дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведені в судовому засіданні не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її доньки, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Статтями 180-181 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved