Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

26.11.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, з тих підстав, що від сімейних відносин вони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утримання, сімейні відносини з відповідачем фактично припиненні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву він не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, але до суду відповідач не з`явився без повідомлення причин, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, також як і не надходило відзиву на позовну заяву. З урахуванням викладеного, суд, відповідно до положень\~ст.280 ЦПК України\~дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала в поданій нею до суду письмовій заяві. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч.8,9\~ст. 7 Сімейного кодексу України(далі\~СК України) передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторони від сімейних відносин мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Орджонікідзевським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Батьком в свідоцтві про народження дітей зазначений відповідач [PERSON] , матір`ю зазначена позивач [PERSON] Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини(ст.141 Сімейного кодексу України). У відповідності до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, положеннями даної норми передбачений саме обов`язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обов`язок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін на даний час проживає разом із матір`ю - позивачем [PERSON] . Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3\~статті 181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом(ч.1\~ст.183 СК України). Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у частці від його доходу, а саме у розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч.2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд, у відповідності зі\~ст. 182 СК України\~враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) батька, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач є працездатного віку, а також виходить з того, що відповідно до вимог\~ст. 180 СК України\~передбачено саме обов`язок,\~\~а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, суд, при вирішенні спору по суті,\~\~враховує вимоги ст.ст.12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~\~ Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не надав відзиву на позов та не надав суду жодних доказів, якщо у нього такі малися, що спростовують доводи позивача і надані нею докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved