overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

25 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 4, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.10.2010 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою Позивач стверджує, що майнового спору між сторонами та спору про місце проживання дитини на час подачі даного позову не існує. Сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин з квітня 2021року. Причиною розпаду сім`ї, на думку позивача, стало те, що подружжя мають різного складу характери, різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з чим між сторонами виникали часті сварки та непорозуміння. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають нарізно, а тому вважаючи, що збереження шлюбних відносин неможливе, [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . Позивач у судове засідання не прибула, у письмовій заяві, направленій на адресу суду, позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу за її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не прибув, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд проводить судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи думку сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують, мір до примирення не приймають, відповідач згідний на розірвання шлюбу, вільної згоди обох на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

25 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м. Золотоноші Золотоніського МУЮ Черкаської області за актовим записом № 140, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2010 року. Пісдя одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2016 року. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Можливості зберегти сім`ю немає. Оскільки сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із [PERSON] У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила суд розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу залишити їй набуте у шлюбі прізвище - [PERSON]. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, направивши до суду телефонограму, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи згоду сторін, суд проводить підготовче засідання за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи визнання позовних вимог відповідачем і згоду обох сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, і за таких обставин приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

25 вересня 2010 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області за актовим записом № 102. Від вказаного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, в звязку з тим, що в стосунках почали виникати непорозуміння, які переростали в сварки. У результаті чого було втрачено почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини припинено з грудня 2015 року, сумісне сімейне господарство не ведеться. Подальше спільне життя з відповідачкою та збереження сімї не можливе, так як [PERSON] має іншу сімю. Тому позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], судові витрати, повязані з розглядом цивільної справи за даним позовом присудити між ними порівну. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник, який діє на підставі довіреності від 30 травня 2016 року [PERSON] не зявилися, але до суду надійшли заяви з проханням розглянути цивільну справу без їх участі, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 11.07.2016 р. [PERSON] у судове засідання не зявилися, але до суду надійшла заява з проханням розглянути цивільну справу без їх участі. Позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сімя розпалася повністю та не може бути збережена, оскільки спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати не збираються, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки суд вважає необхідним залишити без змін. Судові витрати покласти на сторони порівну.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

25 вересня 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки 1212,80 грн заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 9 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (з 1 жовтня 2009 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») та відповідачкою було укладено договір № 001-09508-090807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до якого позивач надав відповідачці, як держателю картки, кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., та на день укладання договору встановив ліміт кредитної лінії в сумі 3000 грн. [PERSON] умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 13.02.2014 року заборгованість за договором складає 1212,80 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача та відповідачка, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги він підтримав в повному обсязі. Відповідачкою подано до суду заяву в якій вона, визнавши позов, просила поводити розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено, що 9 серпня 2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір № 001-09508-090807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до якого позивач надав відповідачці, як держателю картки, кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., та на день укладання договору встановив ліміт кредитної лінії в сумі 3000 грн. Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 2 цієї ж статті та частини 2 статті 1046 ЦК України кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При визначенні суми заборгованості суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких станом на 13.02.2014 року заборгованість за договором складає 1212,80 грн. Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 88 частини 1 ЦПК України суд, стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

25 вересня 2013 року заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання свого батька [PERSON], [INFO] недієздатним, оскільки він є інвалідом, періодично перебуває на лікуванні в Запорізькій обласній психіатричній лікарні, хворіє на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні заявниця та її представник [PERSON] заяву підтримали та суду пояснили, що [PERSON] періодично перебуває на лікуванні в Запорізькому обласному психоневрологічному диспансері у зв`язку з хронічним психічним захворюванням. Визнання [PERSON] недієздатним заявнику необхідно для визначенні опікунства над батьком. Представник заінтересованої особи Козиряцька І.В. в судовому засіданні просить заяву задовольнити. Розглянувши заяву, докази по справі, вислухавши пояснення заявника, прокурора, який вважає необхідним заяву задовольнити, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Ст. 39 ЦК України встановлює, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона, внаслідок хронічного, психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з актом первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи за № 649 від 01 листопада 2013 року [PERSON], [INFO], страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип течії, змішаний тип дефекту (параноїчний, емоційно-вольовий), внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В заяві зазначив, що з 2008 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. У червні 2013 року відповідачка покинула його та сина. Дитина проживає разом з позивачем і перебуває на його утриманні, а відповідачка не надає синові матеріальної допомоги. Просив суд стягнути на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та вчасно. Позивач у своїй заяві від 27 жовтня 2014 року вх.№7509/14-вх. просив суд справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка про день, час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. Судом ухвалено слухати справу за відсутності сторін в порядку заочного розгляду згідно ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. В силу ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження (а.с.4) сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] Позивач з дитиною мешкає в м.Снігурівка Миколаївської області по вул.Маяковського, 3, про що свідчить довідка виконкому Снігурівської міської ради Миколаївської області №5752 від 25 вересня 2014 року (а.с.5). Відповідачка з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, але є працездатною, інвалідом не являється і взмозі надавати сину матеріальну допомогу у заявленому позивачем розмірі. Суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачку обов'язок по сплаті судового збору на користь держави у розмірі 243грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється, хоча має постійний заробіток , оскільки працює на шахта «Алмазна» . У відкритому судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження на ім'я [PERSON], [INFO] його батьком є [PERSON], тобто відповідач по справі, який не заперечує свого батьківства (а.с. 5, ) У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст. 182, 183 СК України, частина заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися, як аліменти, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину за будь-яких обставин не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності з вимогами п.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. За таких обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачкою вимоги, визначивши розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, у відповідності з ч.3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 гривень 60 коп. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона знаходиться у цивільному шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину, на утримання якої відповідач матеріальної допомоги не надає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.. Вивчивши заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у цивільному шлюбі. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого виконкомом Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (а.с.2). У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2007 року задоволено її позов про стягнення з [PERSON] аліментів в її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 300 грн. щомісячно. Зазначає, що з народження донька хворіє, їй встановлена група інвалідності до 03 березня 2015 року. Крім того у 2013 році дитина захворіла на цукровий діабет, тип1, важка форма, субоптимальний рівень глікемічного контролю. На даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за донькою. Дитина потребує постійно коштів на придбання ліків, одягу, шкільного та дошкільного приладдя, засобів харчування і призначеного мізерного розміру аліментів не вистачає для задовільного утримання та її виховання. Враховуючи, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, проживає окремо, в зв'язку з чим просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримала з підстав викладених в ній. Просила суд її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодився сплачувати кошти на утримання дочки в розмірі 500 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2007 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 12 квітня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с. 7). Відповідно до ст. 192 ч. 1 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не працює, отримує соціальну допомогу як опікун, неповнолітня дочка [PERSON] хворіє, їй встановлена інвалідність. Як вбачається з виписок із медичної картки хворого, [PERSON] у 2013 році виявлений цукровий діабет,тип1, важка форма, субоптимальний рівень глікемічного контролю (а.с.9-12). Водночас дитина є ученицею 5-В класу Торчинської загальноосвітньої школи (а.с.24). Крім того, судом встановлено, що у відповідача на утриманні є двоє неповнолітніх дітей, що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 32-33). А тому, враховуючи викладене, позов про збільшення розміру аліментів підлягає до задоволення і їх розмір слід збільшити до 600 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини - сина [PERSON]. Будучи працездатним, маючи нерегулярний мінливий дохід, коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає, в зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Із письмових доказів, підтверджується, що відповідач є батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 2), який знаходиться на вихованні та утриманні матері, згідно довідки Курячелозівської сільської ради № 968 від 16.09.2014 року (а.с. 3). Відповідач проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні способу виконання обов'язку утримувати дитину, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище не тільки дитини, а й відповідача, який працездатний, стан його здоров'я задовільний, інших утриманців не має, тому враховуючи встановлений законом мінімальний прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, суд вважає можливим стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно, на підставі ст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved