Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

26.06.2015 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02.02.2006р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по теперішній час. За час сумісного життя за спільні кошти було придбано нерухоме майно: квартиру №31 за адресою: м. Краматорськ вул. Ювілейна, 14. Всі право установчі документи були оформлені на імя колишнього дружини, тобто відповідачки по справі. На теперішній час вони не проживають разом. Просить визнати дану квартиру №31 за адресою: м. Краматорськ вул. Ювілейна, 14 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею та відповідачем право власності по 1/2 частки даної квартири. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України (далі за текстом СК України) та Цивільним Кодексом України (далі за текстом ЦК України). Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст..62 ч.1 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по теперішній час. Тобто судом встановлено, що спільне життя сторін триває з 02.09.2006 року та по теперішній час, але фактично сторони не проживають разом як чоловік та жінка. Під час шлюбу сторони придбали майно, та після припинення спільного життя не знайшли згоди на добровільний поділ цього майна, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], оформлену на імя відповідача [PERSON], про що сторони не заперечували у суді. Позивачка просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS], придбану [PERSON] у період спільного життя з позивачкою. Суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню й необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачка також просила суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірної частки квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за нею на частку вказаного майна, позивачка довела повністю. Й суд вважає за доцільне визнати квартиру [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя позивачки та відповідача, та визнати за кожним із них право власно вище вказану квартиру.

Outcome: approved