Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

26.11.2019 року позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила винести рішення, яким визнати незаконним Розпорядження органу приватизації Державної адміністрації Залізничного району у м.Києві №15565 від 18.04.1997 року та Свідоцтво про право власності на житло № 15565 від 18.04.1997 на квартиру [ADDRESS] на і`мя [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Вказує, що позивачу [PERSON] , її чоловіку - [PERSON] , їх спільному сину- [PERSON] та [PERSON] на підставі Рішення Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві від 10.01.1995 №28 був виданий Ордер №029196 серії «Б», вселення до квартири [ADDRESS] . Зазначає, що до 1992 року разом з ними як член родини проживала та була зареєстрована мати позивача - [PERSON] . Навесні 1997 року [PERSON] звернувся до органу приватизації Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві з проханням приватизувати квартиру [ADDRESS] . 18.04.1997 року Розпорядженням органу приватизації №15565 дане прохання задоволено і згадана квартира передана у спільну приватну власність членам родини - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. Відділом приватизації державного житла Залізничного района м. Києва 18.04.1997 видане Свідоцтво про право власності на житло № 15565 . Вказує, що влітку 1997 року позивач дізналась від родичів з Росії, з якими тривалий час не спілкувалась, про факт смерті її матері - [PERSON] на території Російської Федерації, яка померла [INFO] та пізніше отримала від них Свідоцтво про смерть матері. Зазначає, що про той факт, що мати померла, органу приватизаії не повідомляла, оскільки не знала, що вказана обставина має юридичне значення для процесу приватизації квартири. У жовтні 2019 року позивач звернулась до нотаріуса з метою скласти заповіт. Від нотаріуса позивач дізналась, що право власності на нерухоме майно на підставі приватизації державного житлового фонду придбала померла особа, що суперечить чинному законодавсвству України. Вказує, що право власності на квартиру [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване і при таких обставинах здійснити відповідну державну реєстрацію неможливо. Таким чином, позивач просила позовні вимоги задовольнити, оскільки були порушені її права на розпорядження власністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 28.11.2019 року справу передано Головуючому судді - Букіній О.М. Ухвалою суду від 02.12.2019 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.03.2020, клопотання представника позивача, про витребування у відповідача матеріалів справи, задоволено. 24.03.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до поданих документів та заяви від наймача кваритири орган приватизації на законних підставах здійснив передачу в приватну власність кваритри в [ADDRESS] , в рівних частках [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09.04.2020 до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи. 10.04.2020 до суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи. 14.07.2020 представником позивача заявлено клопотання про долучення експертного висновку з приводу лінгвістичної експертизи, щодо прізвища [PERSON] , суд на місці ухвалив клопотання задовольнити. Ухвалою суду від 14.07.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 03.12.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач заперечувала проти заявлених у відзиві вимог та просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засідані позивач та її представник, треті особи позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні поданного позову. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вислухавши пояснення третіх осіб, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно зі ст. 2 цього Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону). Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , її чоловіку - [PERSON] , їх спільному сину- [PERSON] та матері позивача- [PERSON] на підставі рішення Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві від 10.01.1995 №28 був виданий Ордер №029196 серії «Б» про вселення до квартири [ADDRESS] . У подальшому, з метою приватизації вказаної вище квартири наймачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до органу приватизації Державної адміністрації Залізничного району у м.Києві з заявою від 21.02.1997 на оформлення передачі у приватну власність квартири [ADDRESS] . Як встановлено в суді та визнано позивачем, вказану заяву від 21.02.1997 оформляла [PERSON] , при цьому, внаслідок того, що на момент подачі заяви на приватизацію [PERSON] була за межами України, оскільки ще у 1992 році виїхала до Російської Федерації, підпис від імені [PERSON] вчинила сама позивач, тобто [PERSON] 18.04.1997 на підставі поданих наймачами спірної квартири заяви та необхідних документів, Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва видане Свідоцтво про право власності на житло № 15565 , згідно якого квартира [ADDRESS] була передана у спільну приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. Судом беззаперечено встановлено та не оспорюється позивачем, що на час подання заяви про приватизацію спірної квартири, мати позивача- [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.11.1992 року, актовий запис №47 виданий Стригулівською сільською радою, Борисівського району, Білгородської області Російської Федерації. При цьому, судом також встановлено, що на момент здійснення приватизації, [PERSON] внаслідок смерті не була знята з реєстраційного обліку по квартирі [ADDRESS] . У суді позивач пояснила, що їй тривалий час не було відомо про смерть її матері,оскільки з останньою та рідними у Російській Федерації був втрачений зв`язок і лише у кінці 1997 вона дізналася, що її мати померла, при цьому відповідних документів у неї не було. На день подання заяви на приватизацію спірної квартири від імені [PERSON] , позивачу не було відомо про смерть її матері. Разом з цим, у суді позивач пояснила, що приватизація була здійснена на ім`я її матері, при цьому визнала, протиправність своїх дій на подання та підписання заяви на приватизацію від імені [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Відповідно до ст. 25 ЦК України Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.2 ст.26 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Враховуючи те, що на час подання заяви на здійснення приватизації та прийняття Розпорядження органу приватизації Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві №15565 від 18.04.1997 року [PERSON] втратила цивільну правоздатність у зв`язку зі смертю, а тому подання заяви від її імені та видача такого розпорядження на ім`я померлої [PERSON] суперечить вимогам закону та актам цивільного законодавства. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визнання незаконним Розпорядження органу приватизації Державної адміністрації Залізничного району у м. Києві №15565 від 18.04.1997 року. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про незаконність вказаного вище розпорядження, а тому Свідоцтво про право власності на житло № 15565 від 18.04.1997 на квартиру [ADDRESS] , що видане відділом приватизації державного житла Залізничного района м.Києва на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках також підлягає визнанню, як незаконне. Щодо поданого клопотання відповідача про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивач зазначила, що про порушення своїх прав, що витікають зі здійснення права власності та порушення вимог чинного законодавства щодо здійснення приватизації спірної квартири вона дізналася у жовтні 2019 року. При цьому, визнала у суді наявність у своїх діях порушення вимог чинного законодавства та правові наслідки, які витікають від протиправності таких дій. Відповідачем не було надано доказів про те, що про порушення прав у здійсненні права власності на спірну квартиру та як наслідок звернення до суду з даним позовом, позивач дізналася чи могла була дізнатися поза межами строку позовної давності. Таким чином, заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про задоволенння позову.

Outcome: approved