Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

26 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 60-61, 69-71 СК України, ст. ст. 325, 334, 368-369, 372 ЦК України, просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що була набута у приватну власність за договором купівлі-продажу, посвідченим 22 вересня 1998 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 4396 на ім'я її чоловіка [PERSON], право власності на яку 27 квітня 1999 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 19/21, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1261,64 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 13 червня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 липня 2016 року. Під час шлюбу за рахунок коштів спільного сімейного бюджету сторони набули у власність, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 вересня 1998 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 4396 на ім'я відповідача [PERSON], квартиру за адресою: [ADDRESS]. В добровільному порядку вирішити питання поділу вказаного нерухомого майна не вдалося, в зв'язку з чим вона звернулася з цим позовом до суду. Посилаючись на вимоги ст. 60-61, 69-71 СК України вона просить визнати за нею право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутністю та задоволенню позову в повному обсязі і стягненні судових витрат. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 13 червня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], копія якого долучена до позовної заяви (а. с. 12). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 липня 2016 року, яке набрало законної сили 31 липня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 15). Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, а матір'ю - позивач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 13-14). Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 22 вересня 1998 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 4396, [PERSON], відповідачем у справі, придбано квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20). Право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 19/21 27 квітня 1999 року. Згідно звіту про оцінку майна, складеного 18.12.2018 року ФОП [PERSON], ринкова вартість квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], становить 252327 гривень (а. с. 21-42). Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, [PERSON], позивач у справі, [PERSON], відповідач у справі, та [PERSON], дочка сторін, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17-18, 49). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3878/2 від 14.09.2017 року, [PERSON], дочка позивача та відповідача, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Сімейного кодексу України та інших нормативних актів, які регулюють спірні відносини. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як визначено ч. 1 ст. 61 цього Кодексу, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч. 2 цієї статті об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як передбачено у ч. 1 ст. 69 цього Кодексу, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилом ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з цього, кожна сторона спору має право власності на одну другу частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимога позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки квартира придбана під час шлюбу і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте зареєстрована на ім'я відповідача. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 630 гривень 82 копійки, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі частково задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З матеріалів справи встановлено, що адвокат Прокопенко О.П. надавав позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року. За змістом п.1 вказаного договору, предметом договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного, сімейного та цивільно-процесуального законодавства, а також підготовка та представництво інтересів довірителя по цивільній справі № 377/951/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в Славутицькому міському суді Київської області. Відповідно до п.4.3 цього договору вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 20 лютого 2019 року адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» Прокопенком О.П. була надана правова допомога за договором про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року в такому обсязі: вивчення документів, підготовка позовної заяви до суду, підготовка до суду, вивчення судової практики, представництво в суді. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом Прокопенком О.П. та оплачених довірителем , на час розгляду справи у суді складає 1500 гривень. Оплату витрат позивачем [PERSON] за надання їй правничої допомоги адвокатом Прокопенком О.П. згідно наданого договору підтверджено квитанцією та актом про надання послуг від 11 лютого 2019 року на загальну суму 1500 гривень. Враховуючи, що судовий розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 750 гривень, яка пов'язана із вивченням документів та підготовкою позовної заяви до суду. Вказана сума судових витрат на правничу допомогу є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, та значенням справи для сторони. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 750 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved