Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

25.01.2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» про визнання недійсними протоколів засідання правління, зборів уповноважених ГО «Військовий автоматор», статуту ГО «Військовий автоматор» в новій редакції, який було затверджено зборами уповноважених ГО «Військовий автоматор». Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що він є членом ГО КМО Військовий автоматор» (далі КМО). Влітку 2014 року від членів КМО позивачу стало відомо про те, що нібито 6 липня 2009 року відбулося засідання правління КМО (протокол №9-а) на якому розглядалося питання термінового скликання зборів уповноважених КМО та внесення змін до статуту КМО; нібито 11 серпня 2009 року відбулися збори уповноважених КМО (протокол №2) на яких, зокрема розглядалося питання про внесення змін до статуту КМО. Проте, засідання правління та зборів уповноважених в ці дати не було, уповноважені особи на ці збори не обиралися, будь-яких письмових повідомлень або об»яв про скликання вказаних зборів уповноважених КМО не було. Про порушення свого права він дізнався в середні 2014 року, а саме влітку. В зв»язку зчим просив суд про визнання недійсним протоколу №9А засідання правління Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 06 липня 2009 року; визнання недійсним Протоколу №2 зборів уповноважених Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 11 серпня 2009 року; визнання недійсним статуту Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» в новій редакції, який було затверджено зборами уповноважених Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 11 серпня 2009 року (Протокол №2) та зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві від 16 жовтня 2009 року. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 27.01.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Розпорядженням керівника апарату суду від 08.02.2018 року №838 в зв»язку з перебуванням судді Журавської О.В. на лікарняному та на підставі погодженого головою суду акту прийняття-передачі справ, відповідно до п. 2.3.36 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянським районним судом м. Києва,п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 р. №30 зі змінами призначено повторний автоматизований розподіл справи. (а.с. 159). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Панченко О.М. (а.с. 160). Ухвалою судді від 12.02.2018 року дана цивільна справа прийнята до провадження судді Панченко О.М., призначено підготовче засідання на 27.04.2018 року на 12 годину. (а.с. 161). Протокольною ухвалою суду від 05.11.2018 року закрито підготовчий розгляд справи, призначено справу для розгляду по суті. (а.с. 204-206). В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги позову з підстав, що в ньому викладені, надавши свою письмову відповідь на заперечення Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор», які були надані ще судді Журавській О.В. 28.02.2017 року. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд вважає можливим проводити розгляд справи без участі представника відповідача, який належно повідомлений про день та час розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст. 1 ЗУ «Про громадські об'єднання», громадська організація - це громадське об'єднання засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про об'єднання громадян» (яка діяла станом на серпень 2008р.), громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЗУ «Про об'єднання громадян», об'єднання громадян діє на основі статуту або положення (далі - статутний документ). Відповідно до ч.1 ст. 24 ЗУ «Про об'єднання громадян», для виконання статутних завдань і цілей зареєстровані об'єднання громадян, їх спілки можуть безпосередньо здійснювати необхідну господарську діяльність без мети отримання прибутку, а також господарську та іншу комерційну діяльність шляхом утворення госпрозрахункових установ і організацій із статусом юридичної особи, заснування підприємств у порядку, встановленому законом. 19 серпня 2008р. Головним управлінням юстиції в м. Києві зареєстровано статут Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоаматор» зі змінами та доповненнями у новій редакції (а.с. 25-31). В своїх позовних вимогах позивач просить про визнання недійсним протоколу №9А засідання правління Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 06 липня 2009 року; визнання недійсним Протоколу №2 зборів уповноважених Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 11 серпня 2009 року; визнання недійсним статуту Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» в новій редакції, який було затверджено зборами уповноважених Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоматор» від 11 серпня 2009 року (Протокол №2) та зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві від 16 жовтня 2009 року, посилаючись на те, що засідання правління та зборів уповноважених в ці дати не було, уповноважені особи на ці збори не обиралися, будь-яких письмових повідомлень або об»яв про скликання вказаних зборів уповноважених КМО не було. В підтвердження вказаних вище обставин за клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON], які є членами правління та членами громадської організації відповідача у справі. Свідок [PERSON] пояснив, що він являється секретарем правління, постійно вів протоколи зборів та підписував їх, протокол №9а від 06.07.2009 року засідання правління КМО є підробленим, оскільки такого засідання в цей день не відбувалося взагалі. Існує протокол №9 від 03.07.2009 року засідання правління КМО, який вів він, як секретар і підписував його. Звідки з»явився протокол №9-а від 06.07.2009 року йому не відомо. Крім того, є сфальсифікованим і протокол №2 зборів уповноважених Київської міської організації «Військовий автоматор» від 11.08.2009 року в якому зазначено про те, що він був присутній на зборах і виступав перед уповноваженими, проте такх зборів в цей день не відбувалося і він не міг виступати на них. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2008 році було проведено збори КМО по переобранню голови. Його було обрано до правління організації першим заступником голови правління. Ніякого засідання правління де затверджувався статут організації або вносилися зміни до нього у 2009 році не було. Свідок [PERSON] пояснив, що являється членом правління КМО, у 2009 році ніяких зборів уповноважених не було, не було навіть рішення про затвердження уповноважених на збори. У 2008 році ним були запропоновані зміни до статуту, які розглянуті так і небули. Свідок [PERSON] пояснив, що являється з 2004 року членом ГО. Був присутній у 2008 році на зборах уповноважених, у 2009 році ніяких зборів не було, нова редакція статуту або зміни до нього не розглядалися також. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2003 року був членом правління до 2008 року. Пам»ятає, що у 2008 році переобирали правління КМО і він разом з іншими членами правління подавали свої зміни до статуту, проте вони так розглянуті не були. У 2009 році взагалі ніяких зборів не було. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2008 році він обирався і був обраний членом правління КМО, десь півтора року був членом правління. Зборів про внесення змін до статуту, або прийняття його нової редакції у 2009 році не було. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2008 року і до 2013 року був членом правління КМО. Збори уповноважених були у 2008 році, а потім у 2010 році, у 2009 році жодних зборів уповноважених не відбувалося. Статтями 1 та 3 Закону України «Про об'єднання громадян» (який діяв до 31 грудня 2012 року) було встановлено, що об'єднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів. Частинами першою, третьою та четвертою статті 6 Закону України «Про об'єднання громадян» встановлено, що об'єднання громадян створюються і діють на основі добровільності, рівноправності їх членів (учасників), самоврядування, законності та гласності. Вони вільні у виборі напрямів своєї діяльності. Всі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об'єднання. Об'єднання громадян повинно регулярно обнародувати свої основні документи, склад керівництва, дані про джерела фінансування та витрати. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про об'єднання громадян», об'єднання громадян діє на основі статуту або положення. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» (який введено в дію з 01 січня 2013 року), громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Пунктами 2 та 6 частини 1, а також частинами 3 та 7 статті 3 Закону України «Про громадські об'єднання» визначено, що громадські об'єднання утворюються і діють на принципах самоврядності, прозорості, відкритості та публічності. Самоврядність передбачає право членів (учасників) громадського об'єднання самостійно здійснювати управління діяльністю громадського об'єднання відповідно до його мети (цілей), визначати напрями діяльності, а також невтручання органів державної влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в діяльність громадського об'єднання, крім випадків, визначених законом. Прозорість, відкритість передбачає право всіх членів (учасників) громадського об'єднання мати вільний доступ до інформації про його діяльність, у тому числі про прийняті громадським об'єднанням рішення та здійснені заходи, а також обов'язок громадського об'єднання забезпечувати такий доступ. Публічність означає, що громадські об'єднання інформують громадськість про свої мету (цілі) та діяльність. Основною метою та завданням КМО є захист законних інтересів та задоволення законних потреб своїх членів у сфері автомобільного аматорства, та підвищення серед членів організації водійської дисципліни (пункт 2.1 Статуту КМО в редакції 2008 року). Розділом 5 (Порядок утворення і діяльності статутних органів та їх повноваження) Статуту КМО (в редакції 2008 року) встановлено, що до статутних органів КМО відносяться: загальні збори, збори уповноважених, правління організації, ревізійна комісія організації. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників. Відповідно до пункту 5.1 Статуту КМО (в редакції 2008 року), загальні збори, збори уповноважених є вищим органом управління організації, який має право вирішувати будь-які питання діяльності організації і реалізує право власності організації у порядку, передбаченому законодавством України і цим Статутом. За умови, якщо членство організації досягає понад 100 осіб скликаються збори уповноважених. Модус представництва на збори уповноважених і порядок обрання уповноважених визначає правління організації. Загальні збори, збори уповноважених приймають статут організації, вносять до нього зміни. Таким чином, мова йде про збори, участь в яких беруть не всі члени КМО, а лише уповноважені на це особи і про те, що вказані уповноважені особи не призначаються або визначаються шляхом проведення жеребкування чи конкурсу, а про те, що ці уповноважені особи саме обираються членами Громадської організації. Пунктом 2 порядку денного засідання Правління КМО від 27 березня 2008 року (Протокол № 1А) передбачається встановлення модусу вибору уповноважених (Статут КМО п. 5.1). По цьому пункту Правлінням КМО було ухвалено рішення, яким встановлено модус виборів одного уповноваженого від 30 членів КМО. Таким чином, 30 членів КМО повинні обирати одного уповноваженого який має право представляти їх інтереси на зборах. Оскільки мова йде саме про обрання уповноваженого, повинен бути відповідний протокол, який засвідчує факт такого обрання. Лише на підставі цього протоколу можна встановити, які саме члени КМО обрали собі уповноваженого, якого саме вони обрали уповноваженого та коли відбулося це обрання. В свою чергу, на підставі отриманих протоколів про обрання уповноважених Правління КМО має можливість скласти відповідні списки уповноважених та реєструвати уповноважених на зборах. Пунктом 5.5 Статуту КМО (в редакції 2008 року) передбачено, що загальні збори, збори уповноважених, правління організації, ревізійна комісія організації, правомочні приймати рішення при наявності на своїх засіданнях більше половини своїх членів (більше половини уповноважених). Рішення приймаються простою більшістю голосів учасників засідання (зборів), крім рішення про вибори, або про увільнення від обов'язків голови правління, які приймаються у дві третини від кількості обраних уповноважених (дві третини від кількості членів організації у випадку проведення загальних зборів організації). Пунктом 7.1 Статуту КМО (в редакції 2008 року) встановлено, що зміни та доповнення до статуту організації приймаються зборами уповноважених (загальними зборами) при наявності на зборах не менше половини обраних уповноважених більшістю не менше ѕ голосів. Проте, жодних документів які підтверджують факт обрання уповноважених осіб на збори уповноважених КМО від 11.08.2009 року за модусом представництва 1 уповноважений від 30 членів КМО суду стороною відповідача надано не було, правління КМО не затверджувало жодного списку уповноважених на ці Збори, крім того, члени КМО не були повідомлені про скликання на 11 серпня 2009 року зборів уповноважених КМО, зокрема, через розміщення відповідних об'яв на території КМО. В своїх письмових запереченнях проти позову від 28.02.2017 року (а.с.142-144), підписаної та поданої до суду головою правління КМО, останній просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У висновку Верховного Суду України від 01 липня 2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Також Верховний Суд України підкреслив, що за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014р. у справі N 6- 7цс 14). Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачу стало відомо про оскаржувані протоколи та внесення змін до статуту лише влітку 2014 року, оскільки йому взагалі не було відомо про наявність цих документів. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, оскільки її доводи не є переконливими і не заслуговують на увагу. Таким чином, враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню,обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 600.00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved