Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

25.12.2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. 12.01.2016 року до суду звернувся [PERSON] з уточненим позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В уточненому позові позивач посилався на те, що 25.06.2012 року відповідач у нього взяла в борг 5000 грн. зі сплатою 10% щомісячно за користування коштами до 26.12.2012 року, відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернула, вважає, що остання порушила взяте на себе зобов`язання, розмір процентів за користування коштами за період з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року становить 18000 грн., крім того, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України вважає, що відповідач повинен сплатити 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за весь період прострочки, а саме з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року, що становить 449,59 грн. та втрати від інфляції в сумі 3929,50 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь суму боргу по договору позики в сумі 5000 грн., проценти за користування коштами за період з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року в сумі 18000 грн., 3 % річних в сумі 449,59 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 3929,50 грн. та судовий збір. 18.01.2016 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на позов, в яких посилалася на те, що 12.11.2014 року нею було повернуто позивачу 10000 грн., що підтверджується розпискою, залишкова сума боргу була зазначена нею 10000 грн. без зазначення строку повернення, вважає, що обставиною, яка визначає строк повернення боргу є її вихід із скрутного матеріального становища, прохала в задоволені позову відмовити, розглянути справу у її відсутність. У судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав, суду пояснивши, що 25.06.2012 року відповідач у нього взяла в борг 5000 грн. зі сплатою 10% щомісячно за користування коштами до 26.12.2012 року, відповідач брала гроші за умови посприяти йому у вирішенні його цивільних справ, відповідач у визначений у розписці строк кошти не повернула, 09.01.2014 року відповідач взяла у нього в борг 1000 грн. до 01.04.2014 року, 12.11.2014 року відповідач повернула йому гроші по двом розпискам у сумі 10000 грн., про що ним була складена відповідна розписка, яка була передана відповідачу, вважає, що остання порушила взяте на себе зобов`язання, розмір процентів за користування коштами за період з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року становить 18000 грн., крім того, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України вважає, що відповідач повинен сплатити 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за весь період прострочки, а саме з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року, що становить 449,59 грн. та втрати від інфляції в сумі 3929,50 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь суму боргу по договору позики в сумі 5000 грн., проценти за користування коштами за період з 26.12.2012 року по 25.12.2015 року в сумі 18000 грн., 3% річних в сумі 449,59 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 3929,50 грн. та судовий збір. Відповідач, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 25.06.2012 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла в борг у позивача 5000 грн. зі сплатою 10% від суми щомісячно за користування коштами, які зобов'язалась повернути в строк до 26.12.2012 року, що підтверджується оригіналом розписки. У встановлений сторонами строк відповідач кошти не повернула, що підтверджується поясненнями позивача та запереченнями відповідача. Розмір процентів за користування позикою за період з 25.06.2012 року по 26.12.2012 року становить 3000 грн., що визначається наступним чином: 5000 грн. х 10% / 100% х 6 місяців = 3000 грн. 09.01.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла в борг у позивача 1000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 01.04.2014 року, що підтверджується оригіналом розписки. 12.11.2014 року відповідач повернула позивачу 10000 грн. боргу по розписці від 25.06.2012 року та розписці від 09.01.2014 року, що підтверджується розпискою від 12.11.2014 року, поясненнями позивача та запереченнями відповідача. 01.02.2016 року до суду звернувся позивач з заявою, в якій посилався те, що станом на 12.11.2014 року підлягала стягненню сума основного боргу за розписками від 25.06.2012 року та від 09.01.2014 року на загальну суму 6000 грн., крім того за розпискою від 25.06.2012 року за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року відсотки за користування коштами склали в сумі 11500 грн., 3 % річних за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року в сумі 283,97 грн., за розпискою від 09.01.2014 року 3% річних за період з 01.04.2014 року по 12.11.2014 року в сумі 18,58 грн., втрати за інфляцією за розпискою від 25.06.2012 року становлять 1091,50 грн., втрати за інфляцією за розпискою від 09.01.2014 року становлять 176,80 грн., заборгованість за двома розписками станом на 12.11.2014 року склала сума боргу 6000 грн., проценти за користування 11500 грн., 3% річних 302,55 грн., втрати від інфляції 1268,30 грн., а всього 19070,85 грн., вважає, що залишкова вартість основного боргу на 12.11.2014 року становить 10000 грн., проценти за користування коштами за період з 12.11.2014 року по 29.01.2016 року становить 14000 грн., 3% річних за цей же період 370,68 грн., втрати від інфляції 5042 грн., прохає стягнути з відповідача на його користь 29412,68 грн., з яких заборгованість за розпискою 10000 грн., проценти 14000 грн., 3% річних в сумі 370,68 грн., втрати від інфляції в сумі 5042 грн. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та умовами договору позики від 25.06.2012 року, укладеного між сторонами. Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір позики, укладений 25.06.2012 року між сторонами. Відповідно до умов договору позики від 25.06.2012 року відповідач взяла в борг у позивача 5000 грн. зі сплатою 10% за користування коштами на строк до 25.12.2012 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язується сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний відповідно до умов договору позики, в якому встановлений строк повернення позики, повернути позику та проценти за її користування, однак її не повернув, чим допустив невиконання зобов`язання щодо повернення позики та процентів за її користування. Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договорами позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договором позики, шляхом відшкодування збитків у виді неповернутої позики та процентів за її користування, що встановлені договором, а також 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, встановлених законом з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свій обов`язок щодо повернення боргу та сплати процентів за її користування, що встановлені договором. Відповідно до договору позики від 25.06.2012 року відповідач зобов'язалась повернути позивачу борг у сумі 5000 грн. та 10% за його користування до 26.12.2012 року. Розмір процентів за користування позикою за період з 25.06.2012 року по 26.12.2012 року становить 3000 грн., що визначається наступним чином: 5000 грн. х 10% / 100% х 6 місяців = 3000 грн. Зважаючи на те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, виконавши його 12.11.2014 року, то остання зобов'язана відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, так як інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з розрахунком позивача щодо розміру процентів за користування кредитом за період з 25.06.2012 року по 26.12.2012 року з розрахунку 36 місяців, так як це не грунтується ні на законі ні на умовах договору. Крім того, суд виходить з того, так як має місце прострочення грошового зобов`язання, а договір позики від 25.06.2012 року не містить умови про стягнення неустойки за прострочення грошового зобов`язання, то суд відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України визначає 3% за весь період прострочення зобов`язання, а саме з 26.12.2012 року до 12.11.2014 року, що становить: (5000 грн. х 3%) / 100% = 150 грн. за 2013 рік + (5000 грн. х 3%) / 100% = 150 грн. / 365 днів х 321 день = 131,92 грн. за 2014 рік = 281,92 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок позивача щодо визначення розміру 3% річних у сумі 449,59 грн. з огляду на те, що позивач не врахував дату виконання зобов`язання 12.11.2014 року. Суд визначає суму боргу з урахуванням індексу інфляції за договором позики за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року в сумі 950 грн., а саме: за січень 2013 року: 5000 грн. х 100,2 / 100 = 10 грн., за травень 2013 року: 5000 грн. х 100,1 / 100 = 5 грн., за жовтень 2013 року: 5000 грн. х 100,4 / 100 = 20 грн., за листопад 2013 року: 5000 грн. х 100,2 / 100 = 10 грн., за грудень 2013 року: 5000 грн. х 100,5 / 100 = 25 грн., за січень 2014 року: 5000 грн. х 100,2 / 100 = 10 грн., за лютий 2014 року: 5000 грн. х 100,6 / 100 = 30 грн., за березень 2014 року: 5000 грн. х 102,2 / 100 = 110 грн., за квітень 2014 року: 5000 грн. х 103,3 / 100 = 165 грн., за травень 2014 року: 5000 грн. х 103,8 / 100 = 190 грн., за червень 2014 року: 5000 грн. х 101 / 100 = 50 грн., за липень 2014 року: 5000 грн. х 100,4 / 100 = 20 грн., за серпень 2014 року: 5000 грн. х 100,8 / 100 = 40 грн., за вересень 2014 року: 5000 грн. х 102,9 / 100 = 145 грн., за жовтень 2014 року: 5000 грн. х 102,4 / 100 = 120 грн. Суд не приймає до уваги розрахунок позивача, так як останній виконаний неправильно. Таким чином, суд визначає, що сума відшкодування збитків за договором позики від 25.06.2012 року станом на 12.11.2014 року повинна становити 9231,92 грн., яка складається з суми боргу 5000 грн., відсотків за користування кредитом в сумі 3000 грн., неустойки в розмірі 3% за весь період прострочення зобов`язання, а саме з 26.12.2012 року до 12.11.2014 року в сумі 281,92 грн. з урахуванням індексу інфляції за договором позики за період з 26.12.2012 року по 12.11.2014 року в сумі 950 грн. Відповідач, сплативши 12.11.2014 року позивачу 10000 грн. в досудовому порядку відшкодувала збитки за договором позики від 25.06.2012 року на суму 9231,92 грн. Суд приймає до уваги заперечення відповідача, так як останні підтверджуються встановленими обставинами та наданими суду доказами. Таким чином суд доходить висновку, що майнове право позивача, передбачене договором позики: повернення боргу та сплата процентів за його користування, яке було порушене відповідачем внаслідок прострочення виконання обов'язку, передбаченого договором позики, було усунуто в досудовому порядку відповідачем шляхом відшкодування збитків у виді повернення боргу та процентів за його користування, передбачених умовами договору, а також 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, встановлених законом, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Суд не приймає до уваги заяву позивача, надану суду 01.02.2016 року, так як позивач під час розгляду справи по суті в порушення вимоги, передбаченої ч.2 ст.31 ЦПК України, змінив підстави і предмет позову, а саме: заявив вимоги на підставі розписки від 09.01.2014 року, що не була предметом заявленого позову. Суд не приймає до уваги також цю заяву в частині розрахунку заборгованості на підставі розписки від 12.11.2014 року, так як остання не є договором позики. Позов не підлягає задоволенню, так як не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то витрати на сплату судового збору в сумі 487,20 грн. понесені позивачем і документально підтверджені не підлягають стягненню відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed