Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

25 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимоги посилався на те, що відповідно до договору № DNK0A7101130055 від 16 вересня 2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 12444,86 доларів США на термін до 13.09.2013 року на умовах передбачених кредитним договором. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала, у звязку з чим станом на 23.07.2014 року мається заборгованість 9271,21 долар США грн., що складається з 1348,02 долари США - заборгованість за кредитом, 0,17 долари США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 7461,08 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи 461,94 долари США, яку просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та судові витрати по справі. 08.12.2014 року вточнивши свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача суму заборгованість за кредитним договором станом на 24.11.2014 року у розмірі 2953,31 долари США та судові витрати у розмірі 444,76 грн. (а.с. а.с.2-3,47-48). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства [PERSON] банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNK0A7101130055 від 16.09.2008 року в сумі 2953,31 доларів США, що за курсом НБУ на 24.11.2014 року складає 44476,85 грн. також вирішено питання щодо судового збору (а.с. 101-102). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року рішення Самарського районного суду\~м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено ( а.с.140-141). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року скасовано,\~справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.173-174). В апеляційній скарзі апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 104-105). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, та не обмежуючись доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачці, а вона отримала 12 444,86 доларів США та зобовязалася їх повернути до 13 вересня 2013 року та сплатити відсотки за користування коштами в строки та на умовах, встановлених кредитним договором. Відповідачка не виконувала взятих на себе зобовязань за договором і за позовом банку рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року з неї стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 44 854 грн. 45 коп., що становить 5 941,59 доларів США, заборгованості за кредитним договором. Рішення набрало законної сили. (а.с.42) Станом на 24 листопада 2014 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 8 738,46 доларів США, з яких 1 315, 70 доларів США борг за кредитом, 0,46 долари США борг за процентами за користування коштами, 7 422,30 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань, а також 16,60 доларів США штраф (фіксована частина) та 139,84 доларів США штраф (процентна складова). З урахуванням суми заборгованості, яка вже стягнута рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2011 року, стягненню підлягає різниця заборгованості у сумі 2953,31 долари США 8738,46-5941,59=2796,87 доларів США + 156,44 доларів США штрафи, а всього 2953,31 доларів США. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за договором за неналежне виконання зобовязання станом на 24.11.2014 року становить 2953,31 доларів США, виходячи із різниці загальної заборгованості, виниклої за кредитним договором № DNK0A7101130055 від 16.09.2008 року у розмірі 8 738,46 доларів США (яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 315.70 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 0.46 доларів США, пені у розмірі 7 422,30 доларів США) та заборгованості у розмірі 5 941,59 доларів США), і яка була стягнута за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2011 року і сум штрафу фіксованої частини у розмірі 16.60 доларів США та суми штрафу процентної складової у розмірі 139.84 доларів США. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного. Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору та частиною другою статті 625 ЦК. Так, з матеріалів справи вбачається, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, у звязку з неналежним виконанням якого, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2011року з [PERSON] було стягнуто на користь КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNK0A7101130055 від 16.09.2008 року у розмірі 44854,45 грн. Рішення суду набрало законної сили. З даного рішення вбачається, що позивачем було заявлено, а судом стягнуто заборгованість по зазначеному кредитному договору станом на 29.11.2010 року в сумі 5902,03 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3227,10 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 858,66 доларів США, пені у розмірі 514,06 доларів США, штрафу у фіксованій частині 31,49 доларів США та суми штрафу процентної складової у розмірі 279,55 доларів США. При цьому, позивач розраховуючи заборгованість по даній справі шляхом віднімання від загальної суми заборгованості станом на 24.11.2014 року, посилається на те, що вищевказаним рішенням було стягнуто 5941,59 доларів США, що не відповідає змісту рішення. Крім того, позивач в своїй уточненій позовній заяві (а.с. 47-48) просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 2953,31 доларів США, не зазначаючи її складових, зокрема, заборгованість по кредиту, процентам, пені, комісії, які встановити з наявного розрахунку неможливо. Також, зі справи вбачається, що 30.08.2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (а.с. 217-220), п. 1.5.4 якої визнано недійсним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2016 року. Враховуючи заперечення відповідача щодо суми нарахованої заборгованості, з урахуванням додаткової угоди та визнання недійним окремого її пункту, для зясування суми заборгованості вказаної в уточненій позовній заяві та всіх її складових, які в позові та розрахунку не зазначено, представник позивача апеляційною інстанцією був зобовязаний надати (ухвала про витребування доказів від 13.09.2016 року), в тому числі, детальний щомісячний розрахунок суми заборгованості (за кредитним договором № DNK0A7101130055 від 16.09.2008 року, станом на 24.11.2014 року) зазначеної в позовній заяві, в тому числі за кредитом, за відсотками, по пені та штрафам, із зазначенням сум заборгованості по кожному платежу, а також витяг з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору. Виходячи з того, що позивачем ухвала суду про витребування доказів на протязі майже 5 місяців так і не виконана й таких документів суду надано не було, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правові підстави звернення до суду з позовом та відповідність нарахованої заборгованості на підставі наданих розрахунків, враховуючи наявність додаткової угоди та визнання недійним окремого її пункту та не зазначення в позові складових частини заборговано, яку позивач просить стягнути з відповідача. Позивач не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність скасування рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2015 року та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з вищезазначених підстав.

Outcome: dismissed