Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

26.06.2009 року [PERSON] (далі - позичальник) за розпискою отримав від [PERSON] (далі - позикодавець) позику в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 30.08.2009 року. Своїх зобов'язання за розпискою від 26.09.2009 року [PERSON] виконав частково, оскільки до вересня 2011 року повернув позикодавцю кошти в сумі 1 500 доларів США. З метою забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань, 05.10.2011 року [PERSON] уклала Договір поруки з [PERSON] (далі - позивач), за яким він поручився за виконання [PERSON] обов'язків щодо повернення грошових коштів за розпискою від 26.06.2009 року. Оскільки з жовтня 2011 року [PERSON] не виконував зобов'язань за позикою, обов'язок щодо повернення коштів виконував позивач як поручитель. Станом на 01.05.2017 року позивач повністю виконав грошові зобов'язання позичальника за розпискою від 26.06.2009 року, при цьому сплатив позикодавцю за період з моменту укладення Договору поруки кошти в сумі 13 500 доларів США. Таким чином, до позивача як поручителя перейшли права позикодавця перед позичальником в обсязі виконаного грошового зобов'язання, тобто на суму 13 500 доларів США, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.05.2017 року. 10.05.2017 року позивач уклав Договір поруки з [PERSON], який поручився за виконання [PERSON] грошових зобов'язань на суму 300 грн., що перейшли до [PERSON] після сплати боргу за розпискою від 26.06.2009 року. Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від повернення коштів, з метою відновлення своїх прав позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], а також [PERSON] (в частині на яку він поручився за Договором поруки від 10.05.2017 року - 300 грн.) заборгованість в сумі 63 896,25 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 2 450 доларів США. До суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій просив суд вирішити справу у відповідності до закону. Будучи неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі на підставі наявних в справі даних, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив, що 26.06.2009 року [PERSON] за розпискою (а.с. 7, 25) отримав від [PERSON] позику в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 30.08.2009 року. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання за розпискою від 26.09.2009 року [PERSON] виконав частково, оскільки до вересня 2011 року повернув позикодавцю кошти в сумі 1 500 доларів США, що визнається позивачем, а також підтверджується даними наведеними в постанові оперуповноваженого СКР Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області Кондратюка М.М. від 09.09.2011 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Законодавством України та умовами договору поруки не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором. Волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки. Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-51цс11. З метою забезпечення виконання позичальником грошових зобов'язань, 05.10.2011 року [PERSON] уклала Договір поруки (а.с. 9) з [PERSON], за яким він поручився за виконання [PERSON] обов'язків щодо повернення грошових коштів за розпискою від 26.06.2009 року. З жовтня 2011 року [PERSON] не виконував зобов'язань за позикою, а тому обов'язок щодо повернення коштів виконував [PERSON] як поручитель. Станом на 01.05.2017 року позивач повністю виконав грошові зобов'язання позичальника за розпискою від 26.06.2009 року, при цьому сплатив позикодавцю за період з моменту укладення Договору поруки кошти в сумі 13 500 доларів США, що підтверджується даними наведеними в Акті звірки взаєморозрахунків від 01.05.2010 року (а.с. 10). Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку за боржника. Підтвердженням цього є також норма ч.1 ст.512 ЦК, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов'язанні, серед яких передбачено і виконання обов'язку боржника поручителем. Перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов'язанням. До позивача як поручителя перейшли права позикодавця перед позичальником в обсязі виконаного грошового зобов'язання, тобто на суму 13 500 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки від 26.06.2009 року, який було оглянуто судом, а також актом звірки взаєморозрахунків від 01.05.2017 року. 10.05.2017 року позивач уклав Договір поруки (а.с. 11) з [PERSON], який поручився за виконання [PERSON] грошових зобов'язань на суму 300 грн., що перейшли до [PERSON] після сплати боргу за розпискою від 26.06.2009 року. Відповідачі ухиляються від повернення коштів, що стало приводом для звернення позивача до суду з зазначеним позовом про стягнення заборгованості в сумі 63 896,25 грн., з яких солідарно з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути 300 грн., а решта заборгованості в сумі 63 596,25 грн. підлягає стягненню з [PERSON] Оскільки вищевказані обставини знайшли підтвердження в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є підставою для його задоволення. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved