overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

26 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором у сумі 13465 грн. 23 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, просив справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання по договору належним чином не виконував у звязку з чим станом на 18 серпня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 13465 грн. 23 коп., з якої 4997 грн. 33 коп. - заборгованість по кредиту, 6619 грн. 51 коп. заборгованість по процентам, 731 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 617 грн. 39 коп. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а/с 5-6). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

26 вересня 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області було винесено рішення, яким вимоги позивачки були задоволені в повному обсязі, а саме : визнано за [PERSON], [INFO] право власності на спадкове майно за законом, а саме право на земельну ділянку площею 3.17 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Рівненської сільської ради вартістю 87327 гривень 32 копійки. До Тарутинського районного суду Одеської області звернулась позивачка з заявою, з якої вбачається, що вона просить ухвалити додаткове рішення по даній справі, так як у рішенні суду не було вказано, що зазначена земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28 квітня 2004 року на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації №90/А-2004 від 15 березня 2004 року. Вказане рішення набуло чинності. Позивач в судове засідання не з'явився. Відповідачі у судове засідання не з'явились. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін, їх присутність не є обов'язковою. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Дослідивши матеріали справи, рішення суду, суд вважає, що 26 вересня 2016 року ухваливши судове рішення по суті позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом не було вирішено питання стосовно частини позовних вимог, з приводу якої сторони, а саме позивачка подавала докази і давала пояснення, а тому є всі підстави для ухвалення додакового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 - ЕЛ № 114677 (а.с.4). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилася дитина син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ № 172094 (а.с.6). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище «Кривда». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем - [PERSON], з якою зареєстрували шлюб 03 грудня 2005 року, мотивуючи тим, що з відповідачем не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно ведення сімейного бюджету та відношеннях один до одного. Від шлюбу мають малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просив свої позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без його участі. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, проте надала до канцелярії суду заяву, в якій не заперкчувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила розгляд справи проводити за її відсутності, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2005 року. Від вказаного шлюбу мають дітей, сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO] Зі змісту позовної заяви видно, що сторони проживають окремо з березня 2017 року. Примирення між собою сторони категорично заперечують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження вказаної сім'ї неможливе, так як залишення позивача та відповідача у шлюбі буде протирічити інтересам цих осіб, і вбачає необхідність в задоволенні позову та розірвання шлюбу між сторонами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить, з урахуванням уточнень від 14 листопада 2017 року стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 700 грн. на утримання повнолітнього сина, у звязку із продовженням навчання. Позов мотивовано тим, що позивач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], який продовжує навчання в Державному ВНЗ «Національний гірничий університет» м.Дніпропетровськ. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, відповідач визнав. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Дмитрівської сільської Ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 43 (а.с.3). Як вбачається з довідки від 06 вересня 2017 року вих.№ 14/02-502, виданої Державним вищим навчальним закладом «Національний гірничий університет», [PERSON] дійсно навчається на 5 курсі гірничого факультету, фома навчання денна за держбюджетом. Передбачене закінчення навчання - 31.01.2019 року (а.с.8). Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стаття 198 Сімейного кодексу України покладає обовязок щодо утримання своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, на обох батьків. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з\~позовом до відповідача про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 14 жовтня 2011 року вона\~зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини у сторін фактично припинені з серпня 2012 року, оскільки у них почали виникати непорозуміння, що призвело до взаємного відчудження. Сторони припинили спільне проживання, перестали вести спільний бюджет та господарство, повністю припинили шлюбні відносини. В судове засідання позивачка не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена\~належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, погодився розірвати шлюб з позивачкою. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторони, які не з'явилась до суду. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року сторони зареєстрували шлюб в Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 14 жовтня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 344. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони фактично припинили подружні стосунки з серпня 2012 року, оскільки у них почали виникати непорозуміння, що призвело до взаємного відчудження, внаслідок чого сторони понад пять років не проживають разом. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, позивач\~має категоричне небажання подальшого спільного життя з відповідачем, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Питання судових витрат слід вирішити на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулась із позовною заявою\~ до [PERSON], якою просила розірвати зареєстрований шлюб із відповідачем. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини припинились в зв'язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнав. Дослідивши надані докази, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2010 року. Подружжя має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім'я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Дитина за домовленістю сторін, залишається проживати разом з матірю. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 Сімейного кодексу України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами потрібно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що 8 травня 1970 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який зареєстрований районним бюро записів актів громадянського стану м. Гдов Псковської області. Від шлюбу мають дітей, але всі вони повнолітні. Зазначила, що спільне життя у шлюбі з відповідачем не склалося, міцної сім'ї створити не змогли, оскільки в результаті непристойної поведінки відповідача у них постійно виникали сварки. Крім того, відповідач виганяє її з будинку, який вони будували разом, та застосовує до неї фізичну силу. Тому вона вважає, що їхній шлюб необхідно розірвати. Представник позивача та відповідач в поданих письмових заявах просили розгляд справи провести за їх відсутності, представник позивача позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 8 травня 1970 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано районним бюро записів актів громадянського стану м. Гдов Псковської області, актовий запис № 34 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 22 вересня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 10 жовтня 2014 року на утримання сина з відповідача на її користь стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08.07.2016 року було внесено зміни до Сімейного кодексу України та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В звязку з цим просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст. 180, 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і розмір аліментів визначається судом. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно зі ст. 11 ч. 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Outcome: approved