Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

26.03.2015 позивачка звернулася до Волноваського районного суду з даним позовом. Посилалась на те, що 17.05.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір № 210775, за умов якого ПП «Грандфінресурс» за згодою учасника зобов'язався вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання грошової суми в розмірі 110 000 грн. у позику зі сплатою 4% річних, на умовах діяльності програми «Альянс Україна». 15.11.2013 до договору було укладено додаткову угоду, згідно якої ПП «Грандфінресурс» передає ТОВ «Грандфінресурс» в повному обсязі права та обов'язки адміністратора програми «Альянс Україна» за вказаним раніше договором. При цьому на рахунок ПП «Грандфінресурс» нею було сплачено кошти в сумі 36110,10 грн., в тому числі одноразовий комісійний внесок у сумі 4400 грн., адміністративні витрати в сумі 10626 грн., чистий внесок в сумі 21084,10 грн., та на рахунок ТОВ «Грандфінресурс» було сплачено кошти в сумі 8272,20 грн., в тому числі адміністративні витрати у сумі 2772 грн, чистий внесок у сумі 5500,20 грн., але вона по теперішній час не отримала від відповідачів ніяких коштів. Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, порушує її права як споживача послуг, тому просила визнати його недійсним та стягнути з ПП «Грандфінресурс» сплачені грошові кошти в сумі 36110,10 грн. та з ТОВ «Грандфінресурс» в сумі 8272,20 грн. Позивачка в судовому засіданні на позові наполягає. Відповідачі, які в установленому законом порядку повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилися і повідомлень про причини неявки від них не надійшло, тому суд, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження, зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтями 627, 628 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2012 між ПП «Грандфінресурс» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір № 210775 (а.с. 7), а також підписані Додатки №№ 1, 2 до даного Договору (а.с.8-9). Згідно з п.п. 1.1 ст. 1 Договору передбачено, що відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в Додатку № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь позивача або надати відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. 15.11.2013 до договору № 210775 було укладено додаткову угоду, згідно якої ПП «Грандфінресурс» передає ТОВ «Грандфінресурс» в повному обсязі права та обов'язки адміністратора програми «Альянс Україна» за вказаним раніше договором (а.с.10). Відповідно до п. 4.8 ст. 4 договору учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього, що засвідчує своїм підписом (а.с.7). Відповідно до ст.2 договору позивачка зобов'язалася сплатити одноразовий комісійний внесок та не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару (а.с.7). Таким чином, на виконання умов зазначеного договору позивачка сплатила на користь ПП «Грандфінресурс» комісійний внесок у сумі 4400 грн., адміністративні витрати в сумі 10626 грн., чистий внесок в сумі 21084,10 грн., та на рахунок ТОВ «Грандфінресурс» нею було сплачено кошти в сумі 8272,20 грн., в тому числі адміністративні витрати у сумі 2772 грн., чистий внесок у сумі 5500,20 грн. (а.с. 11-41). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх вимог, посилається на те, що укладений Договір не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману. При цьому, відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. У зв'язку з зазначеним, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. При цьому, відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України зазначена постанова Верховного Суду України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. При цьому, згідно зі ст.ст. 1, 2 Договору та ст.ст. 4, 5 Додатку № 2 до Договору позивач щомісячно сплачує внески за товар, або відповідну суму позики, які передаються йому після одержання дозволу на його отримання, відтак, споживач в рамках укладеного договору сплачує за товар, або відповідну суму позики, а не за можливість його отримання. Крім того, діяльність ПП «Грандфінресурс» за укладеним з позивачем договором не є функціонуванням «пірамідальної схеми», оскільки відповідно до змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні головні ознаки «пірамідальної схеми» - безтоварності та сплати компенсації одному учаснику за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах, що має місце в даному випадку, придбають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання заявленої для придбання грошової суми, за умови виконання своїх зобов'язань. У той самий час предметом угоди сторін у даній справі, укладеної в рамках функціонування програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним певної грошової суми. Передбачені договором умови дозволяють учаснику здійснювати оплату грошової суми, заявленої для придбання невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «чисті внески», зокрема відповідно до статті 1 додатку №2 до договору «Визначення термінів» «чистий внесок» - це частина Загального платежу, за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату вартості товару або відповідної суми у позику та розмір якої визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Отже, договором передбачена щомісячна сплата споживачем грошової суми, заявленої для придбання, а не плата за можливість одержання прав на отримання цієї суми. Крім того, позивачка посилається, що договір не відповідає вимогам ст. 18 цього Закону, оскільки містить несправедливі умови договору. Зокрема, умови про: надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Суд вважає, що умови, викладені в договорі є цілком справедливими, оскільки відповідно до ст.2 договору ПП «Грандфінресурс» гарантує надання дозволу якщо учасник виконує всі умови договору та додатків до нього. За умовами програми «Альянс Україна» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує заявлену ним для придбання грошову суму з фонду реєстру, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників програми. Отже, якщо учасник виконує всі покладені на нього обов'язки, адміністратор не розірве договір та гарантує його виконання. Крім того, згідно п.1,4 додатку № 2 до договору учаснику надається три дні для того, щоб він міг детально ознайомитися з ним та прийняти його умови чи відмовитись від участі в програмі. При цьому у разі розірвання учасником договору протягом трьох днів з дати його підписання учаснику повертається вся сума коштів, внесених ним на рахунок ПП «Грандфінресурс». Як вбачається з матеріалів справи, у вказаний триденний строк позивачка з заявою про розірвання договору до відповідача не зверталася, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами договору, тобто, вона могла впродовж трьох днів знайомитися з договором і якщо він її не влаштовував, мала право його розірвати та отримала б всю суму грошових коштів, яку вона внесла. Позивачка мала повну і достовірну інформацію про послуги відповідачів та порядок їх надання. Угода між позивачем та відповідачами укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства, зокрема ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про захист прав споживачів», суд прийшов до висновку, що зміст укладеного між сторонами договору не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави, оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню та згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 626-629 ЦК України та

Outcome: dismissed