Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

25 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що з 01 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку з цим, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не зявились. Через канцелярію суду пордали заяви, якими позовні вимоги підтримали та визнали, просчили їх задовольнити, а розгляд справи здійснити за їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши подані сторонами заяви та матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що[INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 08.11.2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.6). 01 листопада 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області сторони уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 619, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.2006 року (а.с.5). [INFO] у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач на утримання інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має. [PERSON] офіційно працевлаштований в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та має стабільний заробіток, що підтверджується довідкою від 06.02.2015 р. за № 14.5-59/1-251. За станом здоров'я не має перешкод щодо утримання своїх малолітніх дітей. Доказів протилежного сторонами суду не надано. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітноїплати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище та повним визнанням позовних вимог відповідачем, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], слід визначитиу розмірі 1/2 частини всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial