overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

26.05.2021 року позивач звернулася до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 16 березня 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . В останній час спільного проживання, між ними постійно виникали непорозуміння, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд розірвати шлюб між нею[PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16 березня 2012 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 5. До початку судового засідання позивачка надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується копією свідоцтва про шлюб з якого вбачається, що 16 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Шлюбне прізвище позивача « [PERSON] » ( а.с.5). Наявність у сторін дитини - [PERSON] , [INFO] , підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує, суд вважає доведеним факт розпаду сім`ї і знаходить, що перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання, щодо судового збору вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

26.06.015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та Третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У заяві позивач зазначила, що у спірній квартирі, крім неї прописаний також і відповідач по справі [PERSON] Але останній з квітня 2006 року в квартирі не проживає, житлове приміщення за місцем своєї реєстрації не відвідує, його речей у квартирі не має, ніякої участі у ремонтних роботах, у комунальних витратах він не приймає, обовязків по відношенню до житла не несе. Посилаючись на ст.ст.71,72 ЖК України, просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №91 по пр.Леніна,10а в м.Миколаєві. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки №3049 від 19.06.2015 року, виданої ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №1, за адресою [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з квітня 2006 року, що підтверджується актом про не проживання, не сплачує комунальні послуги та квартплату, не бере участі в ремонті квартири, не зберігає свого особистого майна, звязок з квартирою втратила. Таким чином, у звязку з тим, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше шести місяців без поважних причин, на підставі ст.ст.71,72 ЖК України, суд вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

26.06.19 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] та просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.02.2012 у розмірі 26805,27 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.02.2012 [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 21.02.2012 згідно якої отримала кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом в заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (www.privatbank.ua) або інший інтернет/sms-ресурс, зазначений банком. Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank. uа) ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011р.,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

26.06.2007 року помер батько позивача, [PERSON], який постійно проживав і був зареєстрований в [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Спадкоємцем за законом на спадкове майно є діти спадкодавця позивач [PERSON], та його рідна сестра [PERSON]. Після смерті матері позивач фактично прийняв спадщину та вступив в оперативне управління спадковим майном, однак у звязку із правовою необізнаністю пропустив шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому не може реалізувати своє законне право на отримання спадщини і звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився. Від нього до початку розгляду справи надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача голова Брацлавської селищної ради, Немирівського району у судове засідання не зявився. До початку судового засідання надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність та визнання позову без його участі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що є підстави задовольнити позов. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померлого 26.06.2007 року (а.с 7). Паспортними даними, свідоцтвом про народження засвідчується особа позивача та підтверджуються його родинні стосунки зі спадкодавцем (а.с. 5-6,8). Відповідно до довідки № 1606 від 21.04.2016 року, вбачається наявність спадкового майна та зазначено спадкоємця за законом на спадкове майно (а.с. 9). Також суд вважає що причини пропуску строку на прийняття спадщини необхідно визнати поважними.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

26.06.2009 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис № 116. Від шлюбу дітей немає. Вказує на те, що подружні відносини між ними не склалися через різні погляди на сімейне життя та нерозуміння один одного. Вважає, що подальше сумісне життя суперечить її інтересам, вони спільно не проживать, спільне господарство не ведуть, тому просить шлюб між ними розірвати. Сторони надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка в поданій заяві свої позовні вимоги підтримала, відповідач такі вимоги визнав, згідний на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 064083, сторони по справі зареєстрували шлюб 26.06.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницького області, актовий запис № 116. Від шлюбу останні дітей не мають. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд встановив, що сторони по справі не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81,141, 206, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

26.06.2012 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» кредит в розмірі 10 000 грн. при умові сплати відсотків 49% річних. В червні 2014 року представник ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 14 415,71 грн. заборгованості, відповідно до договору кредиту №156RNPA121780001 від 26.06.2012 року, посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за вказаним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності з зазначенням згоди на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи вважається такою, що повідомлена належна чином, відповідно до абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомила, тому відповідно до ст.169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач [PERSON] розрахунку по договору кредиту №156RNPA121780001 від 26.06.2012 року не провела і заборгованість, станом на 22.04.2014 року складає: 14 415,71 грн., з них 8 590,07 грн. заборгованість за кредитом, 4 856,05 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, також банком нараховано пеню відповідно до п. 3.4. та п. 3.5. Договору в сумі 969,59 грн.. Дані факти підтверджуються: договором кредиту №156RNPA121780001 від 26.06.2012 року; розрахунком розміру заборгованості, паспортом позичальника. Відповідно до ст.1054 ЦК України - За кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідач умови кредитного договору не виконує, що є підставою для стягнення позики, нарахованих за користування кредитом процентів та пені. Судові витрати становлять 243,60 грн. і розприділяються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 300426030377001 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 49104,00 грн. з розрахунку 15,8 % річних за користування кредитом на строк до 18.10.2016 рік. 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

26.06.2013 р. позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, де зазначила, що 05.08.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем у Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 221. Від шлюбу народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш, чім 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, вказуючи на те, що вони з відповідачем однією сім'єю не проживають, шлюб між ними розірвано. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Позивачка до судового засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі про час та місце слухання справи була повідомленою належним чином. Відповідач, до судового засідання не з`явився, надіславши від свого імені заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступними підставами. Згідно свідоцтва про народження, виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 05 вересня 2008 р. актовий запис №661, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], на утримання якої позивачка хоче стягнути аліменти. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

26.06.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з цією заяву, вказуючи, що для реалізації права власності на земельні ділянки, належні йому на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ №630101 та серії ЯМ №630102 площею 0,2500га та 0,1338га, що розташовані в [ADDRESS], виданих 06.07.2012 року на підставі рішення Гранівської сільської ради, 13 сесії 6 скликання від 25.05.2012 року, необхідно встановити юридичні факти розташування цих земельних ділянок, оскільки у правовстанровлюючих документах помилково записано «[ADDRESS]» замість «[ADDRESS]»; просив справу розглянути без його участі, вимоги заяви задовольнити (а.с.19). Представник Гранівської сільської ради Гайсинського району в судове засідання не з'явився, письмово вимоги заяви визнав повністю, просив справу розглянути без нього (а.с.18). Відповідно до положень ч.2 ст.158, ч.2 ст.197 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом. З урахуванням позицій осіб, які беруть участь у справі та досліджених доказів, суд визнає за необхідне заяву задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що на підставі рішення 13 сесії 6 скликання від 25.05.2012 року Гранівської сільської ради [PERSON] видано Державні акти серії ЯМ №630101 та серії ЯМ №630102 на право власності на земельні ділянки площею 0,2500га та 0,1338га, що розташовані в [ADDRESS], для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, кадастрові номера 0520880900:04:005:0153 та 0520880900:04:005:0153(а.с.а.с.5, 6) Згідно довідки Гранівської сільської ради № 473 від 24.06.2014 року, земельні ділянки, які належить [PERSON] на підставі державних актів від 06.07.2012 року серії ЯМ №630101 та серії ЯМ №630102, розташовані в [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку встановлення цих фактів та за відсутності спору про право. Оскільки встановлення фактів розташування нерухомого майна - земельних ділянок за певною адресою має для заявника юридичне значення, так як дозволяє реалізувати права власника нерухомого майна, а діюче законодавство не передбачає іншого порядку встановлення цих обставин, то ці факти необхідно встановити рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

26.06.2014р. [PERSON] звернулась до суду з заявою про надання їй права на шлюб, посилаючись на те, що вона та [PERSON] мають близькі стосунки, наразі чекають на народження дитини та бажають укласти шлюб. Бажання зареєструвати шлюб є вільним, відповідає їх взаємним інтересам, а також інтересам майбутньої дитини. Перепон для укладення шлюбу не існує, тому заявниця просить суд, відповідно до ст. 23 СК України, надати їй право на шлюб. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, просить суд надати [PERSON] право на шлюб, оскільки вони чекають на дитину та дійсно мають намір створення сім'ї. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 22 СК України встановлює шлюбний вік для жінки у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Однак за заявою особи, яка досягла 16 років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Заявниця [PERSON] досягла 17-річного віку. Перебуває у стані вагітності, що підтверджується довідкою Пологового Будинку №3 від 12.06.2014р., має намір на створення сім'ї Судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявниці. Реєстрація шлюбу повністю відповідає її інтересам та інтересам її майбутньої дитини. На підставі ст. 23 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

26.06.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно. Позов обґрунтувала тим, що відповідач є батьком дитини. Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно участі в утриманні дитини не бере. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Також заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. З досліджених у справі доказів встановлені такі обставини та визначені такі правовідносини сторін, що з них випливають: З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO]. Суд приходить до висновку, що до визначених судом правовідносин сторін підлягають застосуванню такі правові норми: Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач записаний батьком дитини, а тому зобов'язаний утримувати до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З досліджених судом обставин справи судом встановлено законні підстави для задоволення позову. Тому суд приймає визнання позову відповідачем і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved