Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

26 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Трубник», в якому просив суд визнати незаконним та скасувати наказ від 13.10.2016 року № 57 «Про скасування наказу № 55 від 07.10.2016 року» та наказу № 58 від 13.10.2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин». В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 183/5628/17 за його позовом до КП «Трубник» Новомосковської міської ради, у якій він оскаржує формулювання свого звільнення з роботи. 30 січня 2019 року в черговому судовому засіданні у цій справі представником відповідача було подано нові докази, ознайомившись з якими йому стало відомо, що 13 жовтня 2017 року Комунальне підприємство «Трубник» скасувало свій наказ № 55 від 07 жовтня 2017 року «Про звільнення [PERSON] за ст. 38 КЗпП України» та видало наказ № 58 від 13 жовтня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин». Зазначені накази позивач вважає не законними, прийнятими з грубими порушенням трудового законодавства, без відібрання у нього письмових пояснень, без проведення службової перевірки, а з огляду на те, що в період з 05.10.2017 року по 07.10.2017 року він перебував у відрядженні, - взагалі безпідставними. Позивач наполягає, що ці накази були винесені не 13.10.2017 року, а після того, як у жовтні 2018 року було винесене остаточне рішення у цивільній справі № 183/155/17 за його позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Протягом всього розгляду справи № 183/155/17 представники відповідача не повідомляли суд про наявність скасованого наказу «Про звільнення» та видачу нового наказу «Про звільнення за прогул», тому, на думку позивач, а видача таких наказів стала помстою керівництва комунального підприємства за необхідність виконання рішення у справі № 183/155/17. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року відкрите спрощене провадження по справі (а.с. 15-16). Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року до участі у розгляді справи залучено Новомосковську міську раду (а.с. 38-39). В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав пояснення щодо обставин, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов суду не подано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду подано, копію наказу Комунального підприємства «Трубник» від 07.10.2016 року № 55, у відповідності до якого з 07.10.2016 року [PERSON] звільнено з посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 8) У відповідності до копії наказу № 57 від 13.10.2016 року КП «Трубник», скасовано зазначений вище наказ № 55 від 07.10.2016 року про звільнення [PERSON] з займаної посади (а.с.9) та 13 .10.2016 року прийнято наказ № 58 «Про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року у справі № 183/155/17 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «трубник», позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з КП «Трубник» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 8445,70 грн., в іншій частині позову, - відмовлено (а.с. ). Зазначене рішення постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року змінено, зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення до 7991, 75 грн. (а.с. ). Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням наказом Комунального підприємства «Трубник» від 07.10.2016 року № 55. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справм, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, рішення суду у цивільній справі № 183/155/17 набрало законної сили, обставини щодо дати та підстав звільнення позивача з роботи відповідачем не оскаржувало ся. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо винесення наказів № 57 від 13.10.2016 року «Про скасування наказу № 55 від 07.10.2016 року» та наказу № 58 від 13.10.2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин», врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. З урахуванням цього визначення в п. 4 ст. 40 КЗпП України того, що до поняття прогулу належить і відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, не містить будь-яких дефектів юридичного характеру. Для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб були докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (зміни). Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин, як поважних, здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров`я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин, безперервно, або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Отже, для правильного вирішення спору про звільнення суду необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Відповідачем не подано жодного доказу на спростовування доводів позивача щодо поважності причин неявки позивача на роботі 07.10.2016 року, а з урахуванням обставин встановлених рішенням суду, яким [PERSON] вважається звільненим з 07.10.2016 року, доводи позивача є переконливими та такими, що доводять суду неправомірність прийнятих в подальшому керівником підприємства наказів № 57 від 13.10.2016 року «Про скасування наказу № 55 від 07.10.2016 року» та наказу № 58 від 13.10.2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин». Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2102 гривні, оскільки позивач, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved