Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

26 грудня 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , та його виселення. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка і її представник адвокат Андрієвський О.А. пояснили, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 2003 року. З 2013 року зі згоди позивачки у цій квартирі проживають та зареєстровані: її дочка - [PERSON] , онук - [PERSON] , та колишній зять - [PERSON] . Позивачка проживає у квартирі [ADDRESS] . 21 грудня 2018 року дочка позивачки - [PERSON] та відповідач [PERSON] шлюб розірвали у судовому порядку. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в належній позивачці квартирі, ніде не працює, не надає коштів на утримання квартири, не оплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого [PERSON] не може отримати субсидію; створює умови, неможливі для спільного проживання: ображає її дочку нецензурними словами, влаштовує конфлікти, негативно ставиться до неї. З вини відповідача 31 грудня 2017 року була залита квартира [ADDRESS] , яка знаходиться поверхом нижче. Але оскільки квартира належить позивачці на праві власності, то власники затопленої квартири звернулись до суду та стягнули кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, в розмірі 17000 грн . Однак, відповідач, з вини якого сталося залиття, не допомагає у відшкодуванні потерпілим завданої їм майнової та моральної шкоди. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що у 1997 році одружився з [PERSON] і з 2000 р по 2013 рік перебував з нею на заробітках в Італії. зароблені кошти частково давав тещі - позивачці [PERSON] на придбання квартири. У 2003 році [PERSON] купила квартиру в [ADDRESS] , в якій проживали квартиранти. У 2012 р він зробив ремонт у цій квартирі, а після повернення з Італії у 2013 році разом з дружиною з дозволу [PERSON] стали проживати у цій квартирі та зареєстрували своє місце проживання. У грудні 2018 році розлучився з [PERSON] , але через відсутність іншого житла, залишився проживати у спірній квартирі. Протягом всього часу проживання надавав кошти на утримання квартири та здійснення ремонту. Вважає, що має право володіти і користуватися квартирою [ADDRESS] , так як вкладав кошти в її утримання. Просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2003 року (а.с.7) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 травня 2003 року (а.с.8). У вказаній квартирі мешкає та зареєстрований відповідач [PERSON] , який вселився в спірну квартиру як член сім`ї власника - чоловік її дочки - [PERSON] . За даними довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, за адресою - [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1969 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. (а.с.9). 21 грудня 2018 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с.10). Свідок [PERSON] пояснила, що з дозволу матері - [PERSON] вона з чоловіком та двома дітьми з 2013 року проживали у квартирі [ADDRESS] та зареєстровані за цією адресою. Згодом відносини з відповідачем стали погіршуватись, у нього виникло багато боргів, він витрачав гроші із сімейного бюджету не в інтересах сім`ї, не надавав кошти на утримання квартири і оплату комунальних послуг, не хотів працювати, тому у грудні 2018 року вони розлучилися, але продовжили проживати у квартирі, належній позивачці, так як відповідач не бажає добровільно виселетись. При цьому, відповідач створює умови, неможливі для спільного проживання, так як зловживає алкогольними напоями, ображає її, іноді застосовує до неї фізичне насилля, не працює, не надає кошти на оплату комунальних послуг та відшкодування шкоди, заполдіяної сусідам залиттям квартири. Вона вимушена була залишити відповідача у квартирі [ADDRESS] , а сама з дитиною пішла проживати до батьків. В вини відповідача мати - позивачка [PERSON] не може користуватись спірною квартирою на власний розсуд, хоча утримує її, тому має намір вподальшому продати цю квартиру. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2018 року з [PERSON] , як власниці квартири [ADDRESS] , стягнуто на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири 16865,80 грн (а.с.11-14). Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка є власником спірної квартири. Відповідач спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Відповідач жодних доказів на спростування позовних вимог не надав. Суд знаходить пояснення відповідача необгрунтованими та безпідставними. Ураховуючи вищенаведене, суд вбачає наявність достатніх підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути в користь позивачки 768,40 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved