Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

26 грудня 2016 року до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], про встановлення факту смерті її брата [PERSON], який помер 03 березня 2015 року у м. Макіївка Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. У заяві вказано, що [PERSON] помер 03 березня 2015 року у м. Макіївка Донецької області внаслідок злоякісного новоутворення головки підшлункової залози. Оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, вона не може отримати свідоцтво про смерть в органах ДРАЦС, так як документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації смерті особи. З метою державної реєстрації смерті свого брата, просила суд встановити факт смерті [PERSON] 03 березня 2015 року у м. Макіївка Донецької області. У судове засідання заявниця та її представник не зявились, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності. Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Суд, зясувавши позицію заявниці, дослідивши докази у справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є сестрою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження [PERSON] Георгійовича ДЯ № 888688 від 05.03.1937 р.(актовий запис №149 від 05.03.1937 р., складений [PERSON] ЗАГС), свідоцтва про народження [PERSON] ЯД № 688888 від 08.02.1952 р.(актовий запис №733 від 13.11.1947 р., складений [PERSON] ЗАГС), довідки Червоногвардійського відділу РАЦС Макіївського міського управління юстиції ГУ юстиції у Донецькій області № 365/09-87 від 05.12.2007 р. про реєстрацію 24.02.1973 р. шлюбу між громадянами [PERSON] та [PERSON], з присвоєнням після реєстрації шлюбу їй прізвища Волік, актовий запис № 129, свідоцтва про розірвання шлюбу ІІ-НО № 284844 від 05.12.1979 р. між громадянами [PERSON] та [PERSON], з присвоєнням після розірвання шлюбу їй прізвища Волік (актовий запис № 440 від 05.12.1979 р., складений Червоногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка Донецької області), свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-НО № 345936 від 14.05.1980 р. між громадянами [PERSON] та [PERSON], з присвоєнням після реєстрації шлюбу їй прізвища Волік (актовий запис № 1254 від 14.05.1980 р., складений Палацем одруження м. Макіївка Донецької області). Заявниця [PERSON] згідно відомостей паспорту є зареєстрованою за адресою: [INFO]. 03 березня 2015 року у м. Макіївка Донецької області у віці 78 років помер [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], Україна, про що Чевроногвардійським відділом ЗАГС м. Макіївка ГРПМЮДНР складено актовий запис №120 від 10.03.2015 р., відповідно до виданого цим відділом свідоцтва про смерть, оригінал якого заявником долучено до заяви. Також долучені до заяви довідка про причину смерті [PERSON] та лікарське свідоцтво про його смерть № 355 від 04.03.2015 р., видані комунальним закладом охорони здоровя «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Макіївське відділення. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт смерті брата заявниці, видані установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними і не створюють правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Судом оглянуті надані заявником на підтвердження своїх вимог наступні документи: світлина могили [PERSON], копії договору-замовлення про організацію та проведення захоронення [PERSON] і накладна на предмети ритуальної атрибутики, також складені у м. Макіївка. Документом № 743/03.2-85 від 26 грудня 2016 року Костянтинівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представнику заявниці [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з причини предявлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявниця у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її брата [PERSON], який помер 03 березня 2015 року у м. Макіївка Донецької області, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати надасть можливість отримати громадянці України [PERSON], в інтересах якої діє її представник [PERSON], свідоцтво про смерть її брата, видане державним органом України.

Outcome: approved