Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

25.04.2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Подружжя припинили сімейні відносини через відсутність взаємопорозуміння та різними поглядами на життя. Донька проживає разом з позивачем і спору про її місце проживання немає. Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надає. Тому вона звернулася до суду заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів. Спору про розподіл спільного сумісного майна подружжя немає. Позивач просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 21 грудня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Словянського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 754 від 21 грудня 2002 року). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. 21 грудня 2002 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Словянського міського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 754 від 21 грудня 2002 року) був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Єфімцевою) [PERSON], [INFO]. (а. с. 5) Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO]. (а. с. 6) Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сімї є недоцільним, сімейні відносини припинені, примирення між ними не відбулося. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання малолітнього сина [PERSON] немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства. Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі.

Outcome: approved