Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

24 липня 2017 року [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ВП «Шахта імені О.О.Скочинського» ДП «Донецька Вугільна енергетична компанія» про розірвання трудових відносин. Так, позивач просить суд розірвати трудовий договір, укладений між [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] та Відокремленим підрозділом «Шахта імені О.О.Скочинського» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» з ініціативи працівника на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 31 січня 2000 року позивач був прийнятий на роботу до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта імені О.О.Скочинського» дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Донвугілля» на посаду учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті. 23 листопада 2007 року переведений на посаду електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці шахтний транспорт. Підприємство на якому працював позивач розташоване у місті Донецьк Донецької області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р м. Донецьк Донецької області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через неможливість працювати на вказаному підприємстві, 11 липня 2017 року позивач направив поштою на адресу відповідача заяву про звільнення за власним бажанням. 11 липня 2017 року позивач отримав лист № 593 з Центру поштового зв'язку № 10 міста Курахове Донецької дирекції ПАТ «Украпошта» згідно з яким з 07.11.2014 року відповідно до розпорядження № 1085 у місті Донецьк не здійснюється пересилання поштових відправлень у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Позивач позбавлений можливості самостійно розірвати трудові відносини з ВП «Шахта імені О.О.Скочинського» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», що порушує реалізацію його трудових прав, зокрема щодо можливості стати на облік в центрі зайнятості та влаштування на роботу. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечував, просив розглянути справу у свою відсутність. Представник відповідача у судові засідання не з'являвся, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не подано, тому, суд ухвалив рішення провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відокремленого підрозділу «Шахта імені О.О.Скочинського» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» про розірвання трудових відносин. Як вбачається копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], з 31 січня 2000 року був прийнятий на роботу до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта імені О.О.Скочинського» дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Донвугілля» на посаду учня гірника підземного з повним робочим днем в шахті. 23 листопада 2007 року переведений на посаду електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці шахтний транспорт. 11 липня 2017 року [PERSON] поштою було направлено листа до ВП «Шахта імені О.О.Скочинського» ДП «Донецька Вугільна енергетична компанія» про звільнення за власним бажанням. 11 липня 2017 року [PERSON] отримав лист № 593 з Центру поштового зв'язку № 10 міста Курахове Донецької дирекції ПАТ «Украпошта» згідно з яким з 07.11.2014 року відповідно до розпорядження № 1085 у місті Донецьк не здійснюється пересилання поштових відправлень у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Відповідно до п.4 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України). Згідно ст. 38 КЗпП України вбачається, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Однак здійснити повідомлення відповідача про своє бажання припинити трудові правовідносини шляхом надіслання рекомендованим поштовим відправленням заяви про звільнення позивач не може через відсутність поштового зв'язку, згідно Розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. В судовому засіданні встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинено з ініціативи працівника, який змінив фактичне місце проживання, не має наміру продовжувати роботу у відповідача, однак трудовий договір не розірваний. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог заявою [PERSON] до Відокремленого підрозділу «Шахта імені О.О.Скочинського» ДП «Донецька Вугільна енергетична компанія» про розірвання трудових відносин, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved