Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

24 травня 2019 року до Дарницького районного суду м. Києві надійшла позовна заява, у якій позивач просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 грудня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1885; - стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 грудня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1885. Під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки сторін не склались через різні погляди на шлюб та сім`ю, між сторонами втрачено фізичні та духовні зв`язки. З грудня 2018 року шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинились, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ст.180 СК України відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дочки, розмір яких повинен становити 8000 гривень. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року справу № 753/10453/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів передано на розгляд за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області, яка надійшла на адресу суду 25 вересня 2019 року. Ухвалою судді від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 жовтня 2019 року. У підготовче засідання позивач та відповідач не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 08 грудня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 08 грудня 2012 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1885. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися. У сторін різні погляди на шлюб та сім`ю, між сторонами втрачено фізичні та духовні зв`язки. Фактично сім`я розпалася, з грудня 2018 року шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинились, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, дочка після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спору щодо розподілу спільного майна немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обов`язку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку. Як зазначено у ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилом ч. 2 цієї статті Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно довідки ТОВ «Агро-Промінвест» від 17.05.2019 року [PERSON] працює у даному товаристві з 01.04.2019 року та займає посаду менеджера з адміністративної діяльності. Довідки про доходи позивач та відповідач суду не надали. Як вбачається з позовної заяви позивач та відповідач домовились, що сума аліментів на утримання дитини складатиме 8000 гривень. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі 8000 гривень щомісячно на дитину є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не буде порушувати майнові права дитини. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 8000 грн. щомісячно є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 384 гривні 20 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved