Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

26.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 29.04.2021 року ухвалою судді позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 15.06.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.03.2021 року в мобільному додатку «Приват24» надійшло повідомлення про те, що його рахунок № [NUMBER] , на який він отримує заробітну платню, заблоковано. Він звернувся до АТ КБ «Приватбанк», на що представник банку повідомив, що на рахунок накладено арешт. 22.03.2021 року йому стало відомо від представника виконавчої служби про те, що арешт накладено Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. Відповідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2021 року приватним виконавцем на підставі поданої відповідачем заяви про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріусу №1016 від 06.02.2021 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього боргу в розмірі 12185,01 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Крім того, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника від 19.03.2021 року, що містяться на рахунках № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» та № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк», у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 13889,51 грн. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, він з`ясував, що виконавчий напис нотаріуса був здійснений за кредитним договором №АG8662151, укладеним 07.04.2019 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником якого є відповідач. Однак вказаного договору він не укладав та не підписував. Крім того у виконавчому написі вказано місце реєстрації за яким він ніколи не проживав та не був зареєстрований. Проте в матеріалах виконавчого провадження знаходиться друкована копія Договору позики №АG8662151 від 07.04.2019 року, який не є кредитним договором. Крім того, у вказаному договорі будь-які підписи або мокрі печаті відсутні, в місці підпису «Позичальник» друкованим шрифтом зазначено «електронний підпис», який він не здійснював. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. На його переконання заборгованість за договором не є безспірною, так як: - нотаріус не повідомляв його про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не перевірена безспірність вимог кредитора (Відповідача); - документи, на підставі яких здійснено виконавчий напис, не відповідають вимогам п.2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, згідно якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору, а не друкована копія договору позики та б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а не виписка по рахунку, яка посилається на неіснуючий кредитний договір; - що на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, так як стягувачем було надано друковану копію договору позики, який він не укладав та будь-яких грошових коштів не отримував. За фактом підробки договору позики з використанням його анкетних даних відкрито кримінальне провадження №12021087220000052 від 16.04.2021 року за ч.1 ст.358 КК України, яке перебуває у ВП №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області. Прохає визнати виконавчий напис від 06.02.2021 року №1016, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., яким звернено стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 12185,01 грн., таким, що не підлягає виконанню; та стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на його користь витрати на розгляд справи в суді. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 19.05.2021 року надав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.63). В судове засідання представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, заяву про розгляд справи без його участі не надав. В судове засідання третя особа приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. К. Роздори Пологівського району Запорізької області народився позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий 13.04.2005 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.9-10). 16.04.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №12021087220000052 за заявою [PERSON] від 15.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.358 КК України за фабулою: 07.05.2019 року невстановлена особа підробила документи та використавши анкетні дані [PERSON] оформила договір позики з ТОВ «Дінеро» на ім`я останнього (а.с.7). 28.04.2021 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, який вчинено приватним нотаріусом\~Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Личуком\~Т.В. від 06.02.2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №1016 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості\~в розмірі\~12185,01грн., до вирішення справи по суті. 29.04.2021 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області витребувано: - у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. копії усіх матеріалів нотаріальної справи, яка містить документи на підставі яких було вчинено ним 06.02.2021 року виконавчий напис №1016 (докази безспірності заборгованості позивача, у тому числі копію спірного виконавчого напису); - у ТОВ «Вердикт Капітал» копії усіх матеріалів та документів, які б свідчили про заборгованість позивача [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал»; - у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. копії матеріалів виконавчого провадження №64662206 за виконавчим написом №1016, виданим 06.02.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. 18.05.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. на виконання ухвали суду від 29.04.2021 року надіслав суду копії матеріалів виконавчого провадження №64662206 (а.с.40-61). 04.06.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» на виконання ухвали суду від 29.04.2021 року надіслало суду документи, які стали підставою для вчинення виконавчого напису (а.с.70-92). З наданих суду документів вбачається, що 07.04.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено договір позики №АG8662151 та додаткову угоду №АМ9481907, підпис від імені [PERSON] відсутній, заначено [електронний підпис] (а.с.72-76). 22.08.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №22-08/19, відповідно до реєстру боржників право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.77-89). 06.02.2021\~року приватним\~нотаріусом Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Личуком\~Т.В.\~був вчинений\~виконавчий напис,\~зареєстрований в\~реєстрі під\~№1016,\~про стягнення\~з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №АG8662151 від 07.04.2019\~року за\~період з\~22.08.2019\~року по\~22.01.2021\~року в\~розмірі 11185,01грн., з яких: 4500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6685,01 грн. сума заборгованості за відсотками та комісіями; за вчинення виконавчого напису стягнуто плати в розмірі 1000 грн., загальна сума, що підлягає стягненню 12185,01 грн. (а.с.47). 26.02.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. з заявою про примусове виконання рішення (а.с.59). 01.03.2021 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. відкрито виконавче провадження №64662206 з примусового виконання виконавчого напису №1016 від 06.02.2021 року (а.с.57-58). 01.03.2021 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. визначено для боржника [PERSON] основну винагороду приватного виконавця в розмірі 1218,50 грн. (а.с.54-55). 19.03.2021 року постановою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. накладено арешт на грошові кошти боржника [PERSON] з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження на загальну суму 13889,51 грн. (а.с.51-52). Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. на виконання ухвали суду від 29.04.2021 року про витребування доказів відповіді не надав, ухвалу суду не виконав. При вирішенні справи суд керується наступним. За загальними правилами статей 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення правовідносин) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено в Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та постанови від 15.01.2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (Перелік документів) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року, справа № 756/11960/15-ц). Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року по справі № 308/11193/16-ц, провадження № 61-7410св18 зазначив, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 року (провадження № 14-12559св18). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, так як не доведено, що позивач отримував від ТОВ «Вердикт Капітал» вимогу щодо погашення заборгованості, крім того, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а тому, суд бере до уваги те, що позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості, у зв`язку з чим не міг як оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», так само і виконати їх, що, в свою чергу, не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення, яку [PERSON] не визнає та заперечує проти наявності кредитного договору та суми заборгованості, що також може свідчити про відсутність безспірності вимог до боржника. Крім того, на підтвердження вказаної обставини позивачем надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №12021087220000052 від 16.04.2021 року, яке розпочате за заявою [PERSON] від 15.04.2021 року за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.358 КК України за фабулою: 07.05.2019 року невстановлена особа підробила документи та використавши анкетні дані [PERSON] оформила договір позики з ТОВ «Дінеро» на ім`я останнього. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від фінансової компанії (позивача) первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком чи його правонаступником є безспірним. Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а тому суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь судових витрат у виді судового збору суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в розмірі 1362 грн., яка складається з судового збору в сумі 908 грн. за подання позовної заяви та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яку судом задоволено 28.04.2021 року.

Outcome: approved