Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

25 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного між ними та стягнення аліментів на її користь на утримання 3-х неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу просила залишити за собою прізвище «Безручко». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], 2012 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, через що сімя останнім часом проживає окремо. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні, викладеним нею у позовній заяві. Додатково пояснила, що шлюб розриває вперше, збереження сімї вважає неможливим, матеріальних претензій до відповідача не має. Основною причиною погіршення сімейних відносин, є сварки які виникають через ревнощі відповідача, подекуди свідками сварок стають діти. З середини липня 2016 року подружжя проживає окремо, спільного домогосподарства не веде, єдиного бюджету не має. Діти проживають разом з позивачем. Відповідач приймає участь у вихованні дітей, але матеріальну допомогу на їх утримання надає несистематично та у недостатній кількості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, збереження сімї вважав неможливим. Підтвердив доводи позивача про те, що домогосподарство вони ведуть порізно та мають окремі сімейні бюджети. Вважає, що запропонована позивачем сума аліментів є завищеною з огляду на те, що діти певні проміжки часу проживають у нього. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Закладна) [PERSON] та відповідач [PERSON] 30 серпня 2008 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 046113, виданим у день реєстрації шлюбу Пришибською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с. 4). Сторони мають 3-х спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження 1-КЕ № 090574 від 23.02.2009, І-КЕ № 129276 від 20.04.2011 та 1-КЕ № 167745 від 04.12.2012 (а.с.5-7). Судом встановлено, що шлюб сторони розривають вперше, проти розірвання шлюбу не заперечують, на протязі останніх 2-х місяців фактичні шлюбні стосунки не підтримують, ведуть домогосподарство окремо один від одного, спільного сімейного бюджету не мають, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. Проти проживання дітей разом з матірю відповідач не заперечує. На даний час діти проживають в сімї позивача з її батьками. Відповідач має постійну роботу та джерело доходу. Так згідно довідок ВП «Шишацька» ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» № № 339 та 340 від 11.08.2016 року середньомісячний розмір його заробітної плати до виплати складає 5068,54 грн. (а.с.16-17). У відповідача немає інших утриманців. Здоровя відповідача та дітей зі слів сторін знаходиться у межах норми. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Заявлений позивачем розмір аліментів не перевищує встановленого ч. 4 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загального розміру усіх відрахувань із заробітної плати відповідача, який не може перевищувати сімдесяти відсотків. Беручи до уваги все вищевикладене, з огляду на часткове визнання позову відповідачем, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, а неповнолітні діти, які проживають та проживатимуть в подальшому разом з матірю (позивачем) потребують належного та систематичного утримання від обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На прохання позивача, відповідно до вимог ст. 113 СК України, суд вважає необхідним залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище «Безручко». Враховуючи те, що позовні вимоги у справі підлягають повному задоволенню, суд

Outcome: approved