Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

24 березня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому, як орган опіки та піклування, просив позбавити батьківських прав мешканку села Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області [PERSON], відносно її зазначеної дочки. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка є матір'ю [PERSON], однак вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дочки, не піклується про її розвиток та виховання, не приділяє належної уваги її життю, зловживає алкоголем, що призвело до бродяжництва дитини і її подальшого поміщення до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Також просив стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачка в судовому засідання позов не визнали та просили не позбавляти її батьківських прав відносно дочки. Пояснила, що приділяла достатньо уваги вихованню та догляду за дочкою, але та її не слухала і тікала з дому. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що, дійсно, відповідачка не приділяє належної уваги до виховання та догляду за дочкою, зловживала алкоголем. Суд, заслухавши пояснення сторін та пояснення третьої особи, пояснення свідка, пояснення неповнолітньої [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, яка містить виключний перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 цієї ж Постанови Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 18 березня 2016 року є доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її дочки [PERSON], [INFO], оскільки вона зловживають алкоголем, не приділяє належного догляду та вихованню дитини. В той же час, як пояснила в судовому засіданні сама неповнолітня у неї з матір'ю були нормальні відносини, але вони погіршилися через те, що вона почала спілкуватися з новими подругами, які вели не в повній мірі благонадійне життя і вона намагалася слідувати їх прикладу. А коли матір намагалася її виховувати і забороняти спілкуватися з цими подругами, то її це злило, вона не слухала матір і тікала з дому. Потрапив до центру реабілітації вона спочатку повідомляла неправдиву інформацію відносно матері, але потім розповіла всю правду, зізнавшись, що вчиняла все самостійно наперекір матері. Просила не позбавляти маму батьківських прав відносно неї. Допитана в судовому засіданні як свідок психолог Центру, повідомила, що дійсно, [PERSON] після перебування в центрі виправилася і розповіла, що через негативний вплив на неї її подруг, вона вчиняла необдумані вчинки і не слухала маму, не думаючи про наслідки. Але в теперішній час вона змінила на краще. Підтвердила також, що мат постійно відвідує дочку в Центрі, надає матеріальне утримання, забезпечує необхідними засобами особистої гігієни тощо. Необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Крім того, це не сприятиме стимулюванню батька та матір щодо належного виконання ним своїх обов'язків. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд не вважає, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми обов'язками, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. До того ж суд не вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] буде на користь її дочці і буде відповідати її інтересам. Згідно з положеннями ст.ст. 166, 180-183 СК України аліменти на утримання дитини стягуються з батьків, в тому числі і при позбавленні їх батьківських прав, на користь особи, у якої вона перебуває на утриманні. Але враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і дитина має бути повернута матері, тому підстави для стягнення з неї аліментів, відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed