Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

24 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок злочину, в якій позивачка зазначила, що 22 квітня 2015 року відповідач проникнув до її квартири та заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 3000 грн., заподіявши матеріальний збиток на вказану суму, що встановлено вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року. Цивільний позов у кримінальному провадженні нею не було заявлено. Просила стягнути з відповідача на її користь завдану злочином матеріальну шкоду в сумі 3000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує (а.с. 2). Відповідач [PERSON], допитаний у порядку судового доручення за місцем відбування покарання за вироком суду, позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву (а.с. 17). Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в ході судового розгляду, за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 233/3134/15-к [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України. Вирок суду набрав законної сили 28 липня 2015 року. При розгляді кримінальної справи судом встановлено, що [PERSON] 22 квітня 2015 року приблизно об 11-00 годині, з метою відкритого викрадення чужого майна прийшов до квартири за адресою: м. Костянтинівка Донецької області, вул.. Громова, 5-82, подзвонив у квартиру, двері якої йому відкрила [PERSON], та застосовуючи до останньої насилля, яке не є небезпечним для життя і здоров*я, штовхнув її у вищевказану квартиру, та сам шляхом вільного доступу проник до квартири [PERSON], де, діючи відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, заволодів грошовими коштами останньої в сумі 3000 грн., які знаходились у шафі в приміщенні спальні, заподіявши останній матеріальний збиток на зазначену суму. Відповідно до ст. 1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судове рішення у цивільній справі від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Той факт, що відповідачем [PERSON] 22 квітня 2015 року завдано матеріальної шкоди позивачці [PERSON] в розмірі 3000 грн., встановлений вироком суду, не оспорювався відповідачем, а тому не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у добровільному порядку відповідачем [PERSON] на користь позивача, потерпілої від злочину, матеріальна шкода не відшкодувалася, а так само, цивільного позову у кримінальному провадженні [PERSON] не було заявлено. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі, встановленому вироком суду та в межах позовних вимог, підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є законними та обґрунтованими та повністю підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved