Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

25.03. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення. У позовній заяві позивач просить суд виселити [PERSON], [INFO], іпн. [NUMBER], з квартири № 10 будинку №66 в с.Чишки, Пустомитівського району Львівської області, без надання іншого житлового приміщення; зобовязати [PERSON], [INFO], не чинити перешкод в користуванні квартирою № 10, будинку № 66, в с.Чишки, Пустомитівського району Львівської області [PERSON], [PERSON]. Позивачі у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликаються на наступні обставини: відповідач є колишньою дружиною позивача [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі із позивачем за згодою останнього була тимчасово вселена у спірне приміщення. Проте, під час перебування позивача [PERSON] у лікарні відповідач самовільно зайняла спірну квартиру по теперішній час проживає у ній. На підставі наведеного позивачі у позовній заяві просять суд позов задоволити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладений у позовній заяві, позов просив задоволити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні пояснення дали аналогічні викладеним у письмовому заперечення проти позову, з я кого вбачається, що відповідач на законних підставах вселилася у спірне приміщення, тому має право на проживання у ньому. Крім того, відсутні підстави визначенні ст. 116 ЖК України для виселення відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: згідно Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] власником такої є [PERSON]. Згідно ст. 3 СК України, ч. 2 ст. 64 ЖК України [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON], що стверджується рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 09.09. 2011 року у справі № 2-621/11. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується Довідкою № 90 від 24.01. 2014 року, видана Чишківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.06. 2014 року, яке набрало законної сили у справі № 450/270/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Чишківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права на користування житловим приміщенням, відмовлено позивачам у задоволенні позову. Суд першої інстанції із яким погодився апеляційний суд відмовляючи у позові виходив із того, що право користування спірним житлом (№ 10 в буд. 68 по вул. Шевченка, с. Чишки, Пустомитівського району, Львівської області) у [PERSON] не може існувати проти волі власника такого житла [PERSON], в порушення прав останнього. У зазначеному вище рішенні знайшов своє підтвердження покликання відповідача на те, що остання вселилася у спірне житлове приміщення з волі його власника. Проте, таке твердження не спростовує висновків суду зазначених вище. Сторонами визнана та обставина, що відповідач проживає у спірному житловому приміщення, тому такий факт доказування не потребує (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Вирішуючи питання підставності заявлених позивачем позовних вимог суд виходить із наступного: в силу вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. ВСУ у своїй постанові від 16.01. 2012 року у справі № 6 57цс11 зазначив наступне: відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, підлягає дослідженню підставність існування у відповідача права користування спірним житловим приміщенням. При дослідженні цього питання, суд, як зазначено вище дійшов висновку, що відповідач не має права користування спірним житловим приміщенням. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено вище, що відповідач не є власниками спірного житла. Звернення позивача до суду із цим позовом та його пояснення свідчать про відсутність згоди власника житлового приміщення (позивача) на користування відповідачем спірним житлом. Відповідачем та її представниками не доведеного перед судом існування правових підстав для користування відповідачем спірним житлом. П. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено відсутність правових підстав для користування відповідачем спірним житлом. Судом встановлено та сторонами визнано, що відповідач проживає у спірному житлі. Як слідує із наведеного без правової на те підстави, що свідчить про самоправне зайняття відповідачем спірного житла. В силу вимог ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. На підставі наведеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, в частині виселення відповідача із спірної квартири. Вимога заявлена позивачем про зобовязання [PERSON], [INFO], не чинити перешкод в користуванні квартирою № 10, будинку №66, в с.Чишки, Пустомитівського району Львівської області [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки станом на теперішній час виселення відповідача із спірного житла в повній мірі захистить право позивача на особисте користування квартирою № 10 в буд. 68 по вул. Шевченка, с. Чишки, Пустомитівського району, Львівської області. Відтак, вимога про зобовязання [PERSON], [INFO], не чинити перешкод в користуванні квартирою № 10, будинку №66, в с.Чишки, Пустомитівського району Львівської області [PERSON], [PERSON] є передчасною. Документально підтверджені понесені позивачами судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial