Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

26 вересня 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 вересня 2012 року між ПАТ «Альфа- Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір №500306878, за яким останній отримав кредит у розмірі 11 080 грн. 30 вересня 2014 року ПАТ «Альфа Банк» уклав з ТОВ «Дата [PERSON]» договір факторингу, за умовами якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача. В свою чергу ТОВ «Дата [PERSON]» за договором факторингу №20161ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON], яка включає заборгованість за кредитом у сумі 9 867 грн. 47 коп., нарахованими процентами у сумі 10 998 грн. 50 коп. та іншими платежами за основним договором (штраф, пеня, неустойка) у сумі 12 750 грн., а всього 33 615 грн. 97 коп. Вказує, що на виконання умов договору факторингу ТОВ «Дата [PERSON]» направляло на адресу відповідача повідомлення про відступлення позивачу права вимоги. Пороте, всупереч вимогам кредитного договору та незважаючи на вищезгадане повідомлення, [PERSON] заборгованість за кредитом не сплатив. Крім того, позивач направляв на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитом, яку останній отримав 10 жовтня 2016 року, однак, також борг не сплатив. Посилаючись на викладені вище обставини, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №500306878 від 25 вересня 2012 року у загальному розмірі 33 615 грн. 97 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 41). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що 25 вересня 2012 року між ним та ПАТ «Альфа- Банк» було укладено кредитний договір №500306878, за яким він отримав кредит у розмірі 11 080 грн., погодився, що не своєчасно та не у повному обсязі вносив щомісячні платежі, оскільки не працював та не мав можливості виконувати зобовязання за договором. Разом з цим [PERSON] подав письмову заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог (а. с. 45). Заслухавши відповідача, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦПК України за користування грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У відповідності з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 25 вересня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500306878, відповідно якого останній отримав кредит в сумі 11 080 грн. з фіксованою процентною ставкою 21% річних. Дата остаточного повернення кредиту 28 вересня 2015 року є також датою припинення нарахування відсотків та комісії. Відповідно до п. 2.6 вказаного договору порядок повернення кредиту, сплати відсотків за його користування та інших платежів здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та невід'ємною його частиною. Пунктом 2.8. кредитного договору передбачені підстави, розміри та порядок сплати комісійної винагороди банку. Зокрема, комісійна винагорода сплачується за управління кредитом у розмірі 2,45% від суми кредиту, яка розраховується від суми, зазначеної у п.2.1. розділу №1 цього договору та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, по дату остаточного повернення позичальником кредиту, що вказана в п. 2.3. Розділу №1 цього договору. У п 4 договору визначено, що за повне або часткове прострочення кредиту та/або процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 договору та/або інших платежів позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 150 грн. за перший прострочений платіж якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19 999 грн. 99 коп. та 350 грн. за кожен наступний прострочений платіж. Зі змісту п. 5 кредитного договору вбачається, що підписавши цей договір [PERSON] підтвердив, що попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами, недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згоден; отримав свій примірник договору, що складається з першого і другого Розділів та додатків до нього на дату його укладення; в письмовій формі ознайомлений із Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», затверджений Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2129 від 17 липня 2012 року, які оприлюднені на Інтернет сторінці Банку за електронною адресою: alfabank.com.ua та які йому розяснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №500306878 від 25 вересня 2012 року сторони правочину дійшли згоди, що заборгованість за кредитом у сумі 11 080 гривень погашається щомісячно рівними частинами по 688 грн. 90 коп., починаючи з 26 жовтня 2012 року до 28 вересня 2015 року. Кредитний договір №500306878 від 25 вересня 2012 року з додатками до нього не суперечить вимогам діючого цивільного законодавства та після досягнення згоди по всім істотним умовам був підписаний сторонами (а. с. 6-7). Факт виконання банком зобовязань по кредитному договору в частині надання [PERSON] кредитних коштів підтверджується матеріалами справи і відповідачем не оспорюється (а. с. 4-5, 8). У судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що на момент укладення кредитного договору його влаштовували істотні умови договору, з якими він був ознайомлений. Дійсність кредитного договору він не оспорював, користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість за кредитним договором, але внаслідок скрутного матеріального становища не своєчасно і не в повному обсязі вносив щомісячні обовязкові платежі, а починаючи з лютого 2013 року взагалі припинив сплату заборгованості за кредитом. Таким чином, суд вважає, що згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України сторони досягли домовленості та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, тобто момент досягнення домовленості настав. З матеріалів справи вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснив 12 лютого 2013 року, внаслідок чого станом на 26 вересня 2016 року у нього утворилася заборгованість у загальній сумі 33 615 грн. 97 коп., яка складається із наступного: 9 867 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом, 4 257 грн. 24 коп. заборгованість за відсотками, 6 741 грн. 26 коп. комісія та 12 750 грн. штрафи. Вказана сума боргу вцілому та по кожному із видів відповідачем не оспорюється (а. с. 12). Таким чином суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором щодо сплати заборгованості за кредитом. Крім того, судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» - та ТОВ «ДАТА [PERSON]» було укладено договір факторингу, за яким банк передав фактору свої права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №500306878 від 25 вересня 2012 року, у тому числі право вимоги на повернення заборгованості за основою сумою кредиту відповідно до основного договору, процентів за користування кредитами в розмірі, встановленому договором, нарахованих та не сплачених станом на дату підписання цього договору, комісій та інших обовязкових платежів у розмірі, встановленому договором, нарахованих та не сплачених станом на дату підписання цього договору, право вимоги сплати процентів за користування кредитами та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі договору, право вимоги сплати неустойки (штрафу, пені) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязань, право грошової вимоги, строк платежу за якими настав, а також право вимоги, які виникнуть в майбутньому на підставі договору (а. с. 15-17). Надалі, ТОВ «ДАТА [PERSON]» за договором факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500306878 від 25 вересня 2012 року, на умовах, передбачених вказаним договором, за виключенням права нарахування відсотків, комісії, неустойки, що передбачені умовами договору, у загальній сумі 33 615 грн. 97 коп. (а. с. 18- 22). 19 жовтня 2016 року ТОВ «ДАТА [PERSON]» направило на адресу [PERSON] повідомлення про перехід права вимоги та необхідність повернення заборгованості за кредитом у сумі 33 615 грн. 97 коп., яка утворилась станом на 10 жовтня 2016 року (а. с. 13). 24 жовтня 2016 року аналогічне повідомлення [PERSON] направило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 14). У судовому засіданні відповідач факт отримання вищевказаних повідомлень не заперечував. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500306878 від 25 вересня 2012 року, укладеним між останнім і ПАТ «Альфа- Банк», у сумі 33 615 грн. 97 коп., яка була відступлена ТОВ «Дата [PERSON]», а потім позивачу згідно договорів факторингу. Разом з цим, щодо клопотання [PERSON] про застосування до позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення вищевказаної заборгованості строків позовної давності, суд зазначає наступне. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається зі змісту кредитного договору №500306878 від 25 вересня 2012 року, сторони встановили, що датою остаточного повернення кредиту є 28 вересня 2015 року. Вказана дата є датою припинення нарахування відсотків та комісії (п. 2.3. розділу 1 договору), а також погодили строк виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів кожного календарного місяця як для основної заборгованості так і для процентів за кредитом та інших платежів (додаток №1 до договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 28 вересня 2015 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не лише зі строком дії (припинення дії) договору, а й з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію за обслуговування кредиту та штраф за прострочку платежів. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та інших платежів за договором повинно здійснюватись позичальником частинами до відповідного числа кожного місяця згідно додатку №1 до договору, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Тобто, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами позивача про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як встановлено судом, [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту, процентів та комісії 12 лютого 2013 року. Наступний обовязковий платіж згідно з графіком повинен був сплатити 26 березня 2013 року. Таким чином з 27 березня 2013 року у кредитора виникло право вимоги до боржника за зобовязаннями. У свою чергу позивач звернувся до суду з позовом 26 вересня 2017 року. Таким чином, перебіг позовної давності у вказаних правовідносинах слід відраховувати з 26 вересня 2014 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З огляду на викладене суд вважає необґрунтованими доводи представника ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про початок перебігу позовної давності з 10 жовтня 2016 року, тобто з моменту відступлення ТОВ «Дата [PERSON]» позивачу права вимоги, оскільки на момент укладення договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року позивачу було відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору та несплату щомісячних платежів, а отже і початок перебігу строку позовної давності по сплаті періодичних платежів. Таким чином суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №500306878 від 25 вересня 2012 року за основною сумою боргу у сумі 4 819 грн. 05 коп., нарахована в межах строку позовної давності, а саме: в період з 26 вересня 2014 року по 28 вересня 2015 року, що підтверджується Додатком №1 до договору. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також відсотки за користування кредитом та заборгованість за комісією за обслуговування кредиту, нараховані в межах строку позовної давності за період з 26 вересня 2014 року по 26 вересня 2017 року в сумі 1 669 грн. 24 коп. та 2 669 грн. 36 коп. відповідно. Стосовно вимог [PERSON] про застосування спеціальної позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення неустойки. Відповідно до ст. 258 ЦК України та правової позиції Верховного суду України у справі №6-3006цс15 стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином, враховуючи, що відповідач у справі скористався своїми процесуальним правом та заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог банку по стягненню неустойки, то суд вважає, що стягненню з останнього підлягає штраф за прострочку платежів у розмірі 350 грн., який нараховано у межах строку позовної давності, а саме: в період з 26 вересня 2016 року по день звернення до суду з позовом. Таким чином суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає частковому задоволенню, у загальному розмірі 9 507 грн. 65 коп., з яких 4 819 грн. 05 коп. основна заборгованість за кредитом, 1 669 грн. 24 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 669 грн. 36 коп. заборгованість за комісією та 350 грн. заборгованість за штрафами. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» підлягають судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 452 грн. 48 коп. (а. с. 1-2). Всього стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» підлягають кошти в сумі 9 960 грн. 13 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial