Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

25.11.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про виділення земельної ділянку в натурі до відповідачів Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, Верхньодніпровської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ Верхньодніпровського району Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 26.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 30.01.2020 року. 30.01.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2020 року. Проведено заміну третьої особи відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області на Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області. 03.02.2020 року позивачем подана уточнена позовна заява 27.02.2020 року розгляд справи відкладений на 26.03.2020 року. 26.03.2020 року закінчене підготовче судове засідання. справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2020. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 25.05.2020 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить виділити йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай), розміром 6.64 га., яка перебувала у колективній власності бувшого КСП «Колос» із земель запасу чи резерву, що розташована на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1993 року по 1996 рік він був членом КСП «Колос», який знаходився на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В 1995 році землі КСП «Колос» були розпайовані, тому він як член колгоспу, набув право на земельну ділянку (пай) КСП «Колос», проте на час розпаювання земель вищевказаного КСП до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) не був внесений. У списку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» від 25.01.1995 року позивач значиться, але в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються членам КСП «Колос» не значиться, сертифікат на його ім`я не виготовлявся. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 року за ним було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.64 умовних кадастрових гектарів на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос», виданого 25.01.1995 року. На підставі даного рішення 02.10.2019 року він звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 року із земель запасу чи резерву та надати дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на що отримав відмову, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача, Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якого повідомив, що резервний фонд та землі запасу передбачені після розпаювання КСП «Колос» за період з 2000 року по сьогоднішній день повністю вичерпаний. Представник відповідача Верхньодніпровської районної державної адміністрації, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в частині зобов`язання Верхньодніпровської районної державної адміністрації виділити позивачу земельну ділянку в натурі (на місцевості) посилаючись на те, що відповідно до змін, в несених до ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» з 01.01.2019 виділення земельних ділянок на місцевості не відноситься до компетенції місцевих державних адміністрацій, а відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування: сільських, селищних, міських рад. Тому в зобов`язанні виділити позивачеві земельну ділянку саме Верхньодніпровську районну державну адміністрацію просить відмовити Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в судове засіданні не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та письмові пояснення, згідно яких навів правове обґрунтування права на земельну частку пай та порядку виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) та повідомив, що Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є розпорядником земель даної категорії. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 року за позивачем було визнане право на земельну частку (пай) розміром 6.64 умовних кадастрових гектарів на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос». виданого 25.01.1995 року, що підтверджується рішенням суду. Рішення суду набрало законної сили та підлягає виконанню. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 02.10.2019 року позивач звернувся до Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області із заявою про виділення йому в натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 року. Проте повідомленням від 20.11.2019 року Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області позивачеві відмовлено у виділенні земельної частки паю з посиланням на те, що резервний фонд та землі запасу, передбачений після розпаювання КСП «Колос» за період з 2000 року по сьогоднішній день повністю вичерпано. Тобто відмовлено у виділенні земельної ділянки (паю). Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі. Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв). Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних часток у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Таким чином повноваженнями, щодо виділення на місцевості земельних часток (паїв) наділені сільські, селищні, міські ради і такими повноваження не наділені районні державні адміністрації. Тому суд погоджується доводами представника відповідача Верхньодніпровської районної державної адміністрації, що він є неналежним відповідачем у справі і відповідні повноваження не можуть бути покладені саме на нього. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акту на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надатитакій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема, виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель с/г призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» доповнено статтею 21 Розділ Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Встановлюється, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, та передано такі функції до органів місцевого самоврядування. Отже, з 01.01.2019 р. дня набрання чинності вказаним вище Законом, органи місцевого самоврядування отримали нові повноваження у розпорядженні колективними землями та з 01.01.2025 р. зможуть поповнити свої землі не витребуваними частками (паями) та нерозподіленими землями. З`являються нові можливості для проектування власних соціально-побутових об`єктів та отримання додаткових доходів від сплати за землю, шляхом передачі її в оренду/власність. Отже, сільські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду. Вказаним вище Законом № 2498-VIII від 10.07.2018, внесено зміни та доповнення до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», де головним тимчасовим розпорядником не витребуваних та нерозподілених земель є органи місцевого самоврядування, а не районні державні адміністрації, як це було раніше (доповнено статтею 14-1). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 р. за позивачем, [PERSON] , було визнано право на земельну частку (пай) члена КСП «Колос» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області розміром 6,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, але питання щодо виділення вказаної земельної ділянки позивачеві на місцевості Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у позасудовому порядку не вирішує, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо покладення відповідних обов`язків на відповідача, Верхівцевську міську раду Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги щодо покладення відповідних обов`язків на відповідача, Верхньодніпровську районну державну адміністрацію, задоволенню не підлягають. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн., 40 коп., суд вважає за можливе покласти на позивача.

Outcome: partial