Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

24 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, а також на земельну ділянку площею 0,124 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташована в с.Миколаївське Жовтневого району Миколаївської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що вона є єдиною спадкоємицею майна після смерті своєї [PERSON] відповідно до заповіту та спадщину у передбачений законом термін прийняла. Однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не оформила на своє ім'я Державного акту щодо права власності на земельну ділянку площею 0, 124 га, яка визнана її власністю за рішенням суду, а також неможливістю надання документів, необхідних для оформлення спадкових прав щодо іншої земельної ділянки, а саме: витягу з поземельної книги або витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, у зв'язку з тим що [PERSON] не провела дій з державної реєстрації своїх прав щодо вищевказаного майна. Вказане нині перешкоджає їй в оформленні спадкових прав нотаріально, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач Миколаївська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вищевказані земельні ділянки визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року, про що Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за №11 від 15.10.2013 року (а.с. 14). Відповідно до заповіту, посвідченого 9 листопада 2012 року, секретарем виконкому Миколаївської сільської ради, [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт на користь [PERSON], якій заповідала все належне їй на час мері майно (а.с. 13). Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 червня 2013 року, що набрало законної сили 02.07.2013 року, за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на земельну ділянку площею 0,124 га виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за Державним актом серії МК №00201, виданого Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 26 січня 1995 року на підставі рішення цієї ж сільської ради № 103-С від 30.11.1994 року (а.с. 16). Крім того, відповідно до копії Державного акту серії ІV-МК № 011340, виданого 09.08.2001 року на підставі рішення 18 сесії 6 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів від 15 травня 2001 року № 20, [PERSON] належала на час смерті земельна ділянка площею 5,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2178 (а.с. 19). За даними спадкової справи, заведеної Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області № 171/2013, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі заповіту звернулася позивачка [PERSON] Згідно довідки Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 15.10.2013 року, [PERSON] на час смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. Інших осіб, зареєстрованих із нею не значиться. Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджується листом нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 08.05.2014 року вих.№ 438/02-14, згідно якого позивачці було роз'яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, у зв'язку з тим, що нотаріусу не було надано правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця на земельну ділянку площею 0,124 га, та не наданням документів, необхідних для здійснення нотаріальних дій щодо земельної ділянки площею 5,86 га, а саме: витягу з поземельної книги або витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку (а.с. 20). Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України - право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пп.4.20 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусами на підставі відповідних документів, в тому числі, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Згідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За ст.3 цього Закону слідує про обов'язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти (земельні ділянки, розташовані на території України). Згідно п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. З огляду Державного акту серії IV-МК № 011340, виданого на ім'я [PERSON] 9 серпня 2001 року, земельна ділянка, що зазначена у цьому правовстановлюючому документі площею 5,86 га, не зареєстрована, що також підтверджується даними відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області, отже поземельна книга не заводилася, а тому позивач як спадкоємець [PERSON], позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права щодо вищевказаної земельної ділянки. Щодо земельної ділянки площею 0,124 га, то належність вказаного майна спадкодавцю також підтверджується змістом рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 червня 2013 року, проте за життя [PERSON] не встигла здійснити дій щодо одержання правовстановлюючого документу на вказане майно та її державної реєстрації у зв'язку зі смертю, що сталася через декілька місяців після набрання рішенням законної сили. Відсутність реєстрації за [PERSON] вказаної земельної ділянки також підтверджується даними відділу Держземагентства у Жовтневому районі Миколаївської області. Державна реєстрація вказаних прав є офіційне визнання державою речових прав особи, проте в будь-якому разі не припиняє прав власника щодо цього майна. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 10) - Відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.1233-1236 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом, проте через вищевказані обставини позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, встановивши належність вищевказаного майна спадкодавцю, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, спадкові права [PERSON] підлягають захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вищевказані земельні ділянки.

Outcome: approved