Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

25 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, якою просив стягнутиз відповідача індекс інфляції, три відсотки річних та пеню за прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики. 27 липня 2015 року позивачем [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву, якою він просив стягнути з [PERSON] загальну суму індексу інфляції за прострочення погашення грошових зобовязань за договором позики у розмірі 46\~049,07 грн., 3 % річних у розмірі 4\~936,44 грн., проценти за користування позикою у розмірі 39\~744,23 грн., а всього 90\~729,74 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобовязання за договором позики та заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року по цивільній справі № 2029/10936/12, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість з індексу інфляції, 3-х % річних та процентів за користування позикою. Представник позивача до суду не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача та відповідач до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач позичив у позивача грошові кошти в загальному розмірі 60\~000 грн., з терміном повернення до 01.08.2010 року. У встановлений термін відповідач грошові кошти не повернув, внаслідок чого позивач звернувся до суду. 21.03.2013 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 2029/10936/12 на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто суму основного боргу за договором позики в розмірі 60\~000 грн., проценти за користування позикою у розмірі 28\~552 грн. 44 коп., інфляційні витрати у розмірі 6\~180 грн. 14 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 947 грн. 34 коп., а всього 95\~679 грн. 92 коп. ( а.с.7-8). 10.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який було подано на примусове виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. 15.11.2013 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 40776497 (а.с.9). На даний час рішення суду відповідачем не виконується, виконавче провадження триває. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що внаслідок односторонньої відмови відповідача від своїх зобовязань за договором позики у останнього виникла заборгованість позивачу з індексу інфляції за прострочення погашення грошових зобовязань за період 27.10.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 46\~049,07 грн., 3 % річних за період з 27.10.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 4\~936,44 грн. та процентів за користування позикою за період з 27.10.2012 року по 24.07.2015 року у розмірі 39\~744,23 грн., а всього 90\~729,74 грн. Зроблені розрахунки суд перевірив та з ним погоджується. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 784 грн. 38 коп.

Outcome: approved