Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

25.02.2014 року позивачка звернулась до суду з дійсним позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в обґрунтування якого вказала наступне: [PERSON], яка померла [INFO] року, була її матір'ю. Після її смерті відкрилася спадщина, що складалась із земельної ділянки площею 0,1401 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого на території Валуйської сільської ради за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4424880500050010103. В порядку спадкування за заповітом позивачка оформила в державній нотаріальній конторі свідоцтво про спадщину на вказану земельну ділянку та свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований на цій же земельній ділянці. При оформлені технічної документації на земельну ділянку в ПП «Вереск» було виявлено, що технічна документація на ім'я матері позивачки [PERSON] була оформлена з помилкою, що призвело до розробки невірного кадастрового плану земельної ділянки, на підставі якого потім було виготовлено державний акт серії ЯБ №461002 на площу 0,1401 га. Рішеням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 13.12.2012 року вищевказаний державний акт було визнано недійсним та було скасовано його реєстрацію. В 2013 році ПП «Вереск» переробило технічну документацію, виправив допущену раніше помилку, на підставі цієї документації 26.11.2013 року Відділом Держземагентства у Станично-Луганському районі Луганської області було зареєстровано земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1998 га, кадастровий номер 4424880500:05:001:0282. В грудні 2013 року позивачка звернулась до відділу реєстраційної служби Станично- Луганського РУЮ с метою зареєструвати право власності на земельну ділянку, однак виявилося, що оскільки були виправлені помилки, допущені ПП «Вереск», на теперішній час є розбіжності в документах: в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку стосовно площі спадкової земельної ділянки, що унеможливлює право зареєструвати земельну ділянку згідно з діючим законодавством. У зв'язку з чим позивачка й звернулась до суду з проханням визнати спадковим майном земельну ділянку площею 0,1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого на території Валуйської сільської Ради за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 4424880500050010103, що залишилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1998 га, розташовану на території Валуйської сільської Ради, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 4424880500:05:001:0282. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справу в її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити (а.с.26). Представники відповідачів: Валуйської сільської Ради та відділів Держземагенства у Станично-Луганському районі і державної реєстраційної служби Станично-Луганського РУЮ до суду теж не з'явились, надали заяви з проханням розглядати справу у відсутність їх представників, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечували (а.с. 27, 28, 30). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Як вбачається із копії державного акту на землю, серія АБ №461002 від 20.01.2006 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.1401 га, розташована на території Валуйської сільської Ради Станично-Луганського району, Луганської області за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №080642300246 (а.с. 5). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.2010 року слідує, що [PERSON] заповіла позивачці вищезазначену земельну ділянку (а.с 6). Згідно копії технічною документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], розташованої в [ADDRESS] на території Валуйської сільської Ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) слідує, що площа вказаної ділянки складає 0,1998 га (а.с.7-16). З копії рішення суду від 13.12.2012 року, що набрало законної сили, слідує, що був визнаний недійсним державний акт серії ЯБ №461002, виданий [PERSON] 20.01.2006 року, на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1401 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010642300246 та була скасована його державна реєстрація (а.с.17). З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку слідує, що в Державному земельному кадастрі 26.11.2013 року зареєстрована земельна ділянка площею 0,1998 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.18). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бити і визнання права. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту вказаної статті слідує, що метою використання вказаного позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше втрачений ним. При цьому позов про визнання права власності є рочово-правовим, вимоги якого звернені не до відповідача, а до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на відповідне майно. Об`єктом позову про визнання права власності є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально-визначеного майна. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. -2- Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 131 ЗК України вказує на те, що передбачені підстави набуття права власності на земельні ділянки на підставі інших цивільно-правових угод, а саме громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. На підставі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема і шляхом визнання прав. Стаття 153 цього кодексу наголошує на тому, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Права власників земельних ділянок визначені частиною 1 ст. 90 ЗК України. Частиною другою цієї статті передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, зазначено в статті 1233 ЦК України. При цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, передбачено ч. 1 ст. 1235 ЦК України. Стаття 1225 ЦК України наголошує на тому, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та достовірно встановлені обставини справи, суд вважає, що [PERSON] правомірно звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки на законних підставах набула право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері, однак через наявні помилки в технічній документації та розбіжності в правовстановлюючих документах, позбавлена у теперішній час зареєструвати у встановленому законом порядку своє право власності на вказану ділянку, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved