Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

25 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтував тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів щодо сімейних відносин та сімейних обовязків, а також щодо ведення домогосподарства та виховання спільної доньки [PERSON], [INFO]. Сторони в судове засідання не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримав. Відповідач позов визнала. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Шульга) [PERSON] 30 липня 2005 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 001162, виданим у день реєстрації шлюбу відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 21 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Як встановлено з позовної заяви та не заперечується відповідачем сторони з листопада 2015 року спільно не проживають, ведуть домогосподарство окремо один від одного, а отже шлюб має формальний характер. Проти розірвання шлюбу сторони не заперечують, кожна зі сторін просить його розірвати. Майнових претензій один до одного не висловлюють. Подружжям досягнуто домовленість про проживання спільної дитини разом з матірю. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що відповідач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved