Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

24 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в Болградський районний суд Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, укладеного 25 квітня 2015 року між [PERSON] з одного боку, [PERSON] та [PERSON] з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 1853, посилаючись на ті обставини, що договір позики та боргові розписки були безгрошовими. Сумму 297729 грн. 27 коп. вони від відповідача не отримували. Зазначена в договорі позики сума збігається з сумою фактичної недостачі в розмірі 297789 грн. 27 коп., виявленою після інвентарізації товаро-матеріальних цінностей в торгових точках фізичних особи-пїдприємця [PERSON] та в складських приміщеннях відповідача [PERSON], де вони працювали реалізаторами, а також сумою витрат на нотаріальне оформлення договору позики. Договір позики та боргові розписки були ними, позивачами, підписані внаслідок спонукання з боку відповідача. [PERSON] проти задоволення позову заперечував, та пояснив суду, що між ним і позивачами у встановленому законом порядку був укладений договір позики, який 25 квітня 2015 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 1853. Договір позики між ним і позивачами укладений у звязку з тим, що позивачі працювали у нього та його дружини [PERSON], які є фізичними особами підприємцями, реалізаторами. За чотири роки праці позивачів в результаті інвентарізації виявлена недостача товаро-матеріальних цінностей в сумі 297789 грн. 27 коп., яку [PERSON] і [PERSON] визнали і добровільно зобовязались цю суму йому, відповідачу, повернути протягом трьох років, про що написали відповідні боргові розписки, а потім, за його пропозицією, нотаріально оформили договір позики на вказану суму. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, розглянувши подані сторонами матеріали та документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01 вересня 2011 року по 31 березня 2015 року працював реалізатором у фізичної особи підприємця [PERSON] Без оформлення на роботу у ФОП [PERSON] і [PERSON] разом з [PERSON] працювала й [PERSON], яка допомагала [PERSON] та вела документацію в магазині. Викладене підтверджується поясненнями відповідача, позивача [PERSON], свідка [PERSON], копією трудового договору, укладеного між ФОП [PERSON] і [PERSON] (а.с.11), копією трудової книжки [PERSON] (а.с.12). [PERSON] суду пояснив, що він трудовий договір укладав з фізичною особою підприємцем [PERSON], а не з його дружиною [PERSON] З договору про спільну діяльність, укладеного 30 серпня 2011 року між [PERSON] і [PERSON], вбачається, що вони домовилися про організацію спільної діяльності в сфері торгівлі будівельними матеріалами для отримання прибутку та розширення ринку збуту (а.с.75-77). В марті 2015 року в магазинах, де працювали позивачі, була проведена інвентарізація товаро-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена недостача в сумі 297789 грн. 27 коп. Сторони проти факту недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазинах ФОП [PERSON] і [PERSON], розміщених за адресою: вул. Леніна, 105-а, с.Червоноармійське, Болградський район, Одеська область, де працювали позивачі, не заперечували. Позивачі лише не згодні з розміром недостачі: вони вважають, що розмір недостачі значно меньший, ніж вказує відповідач. 24 квітня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] написали і підписали боргові розписки про те, що вони отримали від [PERSON] кожний по 150695 грн., які зобовязуються повернути [PERSON] протягом трьох років (а.с.9-10), а 25 квітня 2015 року [PERSON] з однієї сторони, а [PERSON] та [PERSON] - з другої сторони уклали договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 1853, згідно якому [PERSON] передав у власність [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 301390 грн. в рівних сумах, а саме: по 150695 грн. кожному (а.с.8). В судовому засіданні сторони не заперечували і той факт, що за договором позики від 25 квітня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] грошей не отримували. Однак вказаним договором, за їх думкою, визнаний факт недостачі. Відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меньший кількості, ніж встановлено договором. Зібрані по справі докази безспірно підтверджують той факт, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають не з договору позики, а з трудових правовідносин, які регулюються іншими нормами закону. За наведених обставин суд приходить до висновку, що договір позики від 25 квітня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], є безгрошовим, оскільки грошова сума не передавалась, і цей факт достовірно встановлений в судовому засіданні. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що фактом отримання грошей є факт визнання позивачами суми нестачі. Оговорена сума позики відповідає сумі недостачі товарно-матеріальних цінностей в торгових точках і складському приміщенні ФОП [PERSON] і [PERSON], де працювали позивачі, що підтверджується поясненнями сторін, свідків [PERSON] та [PERSON] Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, нормами закону, що регулюють боргові зобов'язання за договором позики, не охоплюються. 27 листопада 2015 року [PERSON] звертався із заявою в Болградський ВП Ізмаїльського ВП, де вказував на те, що [PERSON] і [PERSON] допустили розтрату належного йому майна на суму 297789 грн. 27 коп. В поясненнях позивачі дану обставину не заперечували. Вони лише не згодні з розміром недостачі. [PERSON] ваважає, що фактична сума недостачі товаро-матеріальних цінностей має бути значно меншою (приблизно до 10000 грн.). В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що зобовязання про відшкодування недостачі товаро-матеріальних цінностей позивачами [PERSON] і [PERSON] було замінено позиковим зобовязанням, тому вважав, що підстав для задоволення позову немає. Проте погодитися із таким твердженням не можна виходячи з наступного. Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання між тими самими сторонами (новація). Зі змісту боргових розписок (а.с.10,11) і договору позики (а.с.8) вбачається, що [PERSON] передав у власність [PERSON] і [PERSON] грошові кошти в розмірі по 150695 грн. кожному, а [PERSON] і [PERSON] зобовязались повернути відповідачу таку ж суму грошових коштів. Юридичною підставою для зобовязання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобовязання. Угода про заміну первісного зобовязання має договірну природу. Новація є консесуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишне й нове зобовязання; те, що нове зобовязання виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Отже, основними умовами здійснення новації є: збереження субєктного складу зобовязання (у первісному і знову виниклому зобовязаннях виступають той самий кредитор і той самий боржник); новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики; дйсність первинного зобовязання. Надані сторонами боргові розписки і договір позики не свідчать про те, що між сторонами до складання розписок і договору позики існували якісь договірні зобовязання, і була домовленість про новацію, так як в них (боргових розписках і договорі позики) не йде мова про будь-яке первинне зобовязання. Судом встановлено, що укладення договору позики між сторонами було обумовлено фактом недостачі товарно-матеріальних цінностей за місцем роботи позивачів. У зв'язку з чим суд вважає, що волевиявлення [PERSON] і [PERSON] при здійсненні оскаржуваної ними угоди не відповідало їх внутрішній волі, не було вільним, що відповідно до вимог ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~є підставою для визнання договору позики недійсним. У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про визнання договору грошової позики недійсним підлягають задоволенню. Наявність даного рішення не перешкоджає пред'явленню [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] позовних вимог про стягнення суми недостачі товаро-матеріальних цінностей з інших правових підстав.

Outcome: approved