Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

24 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а.\~с. 38), просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 23 лютого 2013 року вона перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. З травня 2015 року відповідач [PERSON] проживає окремо від них, матеріальної допомоги на утримання сина їй не надає, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Вона сама утримує малолітню дитину, забезпечує сина, який часто хворіє, усім необхідним, у звязку з чим потребує також додаткових витрат. Угоди щодо добровільної сплати аліментів на сина між ними не досягнуто. Інших дітей [PERSON] не має, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, провівши заочний розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що з 23 лютого 2013 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із травня 2015 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть. З цього часу їхній малолітній син проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги синові [PERSON] не надає, що свідчить про неналежне виконання ним своїх батьківських обовязків. Домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги малолітньому синові не надає, домовленості щодо утримання дитини між батьками не досягнуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір із відповідача [PERSON] у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved