Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

25 січня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання договору недійсним, припинення права власності та скасування запису про реєстрацію права власності, витребування майна. Свої позовні вимоги (з урахуванням уточненої позовної заяви) обґрунтовувала тим, що позивачка є онукою [PERSON], яка була членом ЖБК №\~68 «Мирний», повністю сплатила свій пайовий внесок та набувала право власності на квартиру [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську (м.\~Дніпро). У 2011 році [PERSON] померла, не залишивши заповіту. [PERSON], яка є донькою [PERSON] та матірю [PERSON] померла ще у 2004 році. Таким чином [PERSON] є спадкоємицею після смерті [PERSON] і як неповнолітня вважається такою, що прийняла спадщину та одержала право власності на спірну квартиру. Разом з тим, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 2002 року, яке фактично управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради ніколи не видавалось, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР не реєструвалось, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 04 листопада 2015 року за реєстром №\~2357. На підставі вказаного договору [PERSON] зареєстрував своє право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав. Оскільки власниця квартири та особа уповноважені діяти від її імені, не продавали квартиру, не уповноважувати [PERSON] на укладання договору купівлі-продажу, сам договір укладений на підставі документу, який на думку позивача є сфальсифікованим, просила визнати цей договір недійсним, скасувати реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та припинити за ним право власності. З метою захисту прав позивачки на належне їй в порядку спадкування майна просила визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру та витребувати її з незаконного володіння відповідача [PERSON] (а.с. а.с. 1 7, 49 57). Позивачка за час розгляду цивільної справи судом досягла повноліття та повної цивільної процесуальної дієздатності, через свого представника підтримала позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання для розгляду справ по суті не зявилась, про причини неявки не повідомила, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином через свого представника. Представник позивачки в судове засідання для розгляду справи по суті не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про підтримку позовних вимог в повному обсязі (а.с. 124). Представники третіх осіб Житлово-будівельний кооператив №\~68 «Мирний», орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання для розгляду справи по суті не зявились, про причини неявки не повідомили, повідомлялась про час і місце розгляду справи належним чином. Ухвалою суду в судовому засіданні 21 серпня 2017 року з числа третіх осіб без самостійних вимог вилучено реєстраційну службу [PERSON] міського управління юстиції у звязку з ліквідацією [PERSON] міського управління юстиції як юридичної особи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В період з 1964 року і по день своєї смерті в 2011 році [PERSON], [INFO], була членом Житлово-будівельного кооперативу № 68 «Мирний», та мешкала за адресою: м.\~Дніпропетровська (м. Дніпро), вул. Героїв Сталінграду (просп. [PERSON]) [ADDRESS], що підтверджується випискою з домової книги, довідками Обслуговуючого кооперативу ЖБК №\~68 «Мирний» (а.с.а.с. 24 26). В період з 1964 по 1979 років [PERSON] повністю сплатила пайовий внесок в ЖБК №\~68 «Мирний» в сумі 3\~237 крб. 14 коп., що підтверджується довідкою Обслуговуючого кооперативу «ЖБК №\~68 «Мирний» (а.с. 25) Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», чинного в період з 15 квітня 1991 року по 20 червня 2007 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] в повному обсязі було сплачено пайовий внесок за квартиру, суд приходить до висновку, що вона набула право власності на квартиру [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м. Дніпропетровську (м. Дніпрі). 17 травня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується копією довідки про причину смерті №\~1135 від 19 травня 2011 року (а.с. 22). Відповідно до\~статей 1216-1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Донькою померлої [PERSON] є [PERSON], що підтверджується копією відповіді Кіровського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 жовтня 2016 року (а.с. 121). [PERSON] померла 27 вересня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №\~195401, виданого відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №\~7586 (а.с. 13). Згідно відповіді Кіровського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 жовтня 2016 року інших дітей у померлої [PERSON] крім [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) немає. При цьому наявні відомості про реєстрацію шлюбу 22 грудня 1972 року між [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 121) Відповідно до ч. 1 ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] мала двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією відповіді Кіровського районного у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 жовтня 2016 року (а.с. 121) Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.\~4 вказаної статті малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.\~1 ст.\~1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] (просп.\~[PERSON]) в м.\~Дніпропетровську (м.\~Дніпрі) після смерті [PERSON] ніхто не проживав (а.с. 96). Згідно відповіді Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 06 червня 2017\~року на запит суду спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 116). На підставі вказаного, суд приходить до висновку про відсутність осіб, які вступили в спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч.\~3 ст.\~1268 та ч.\~1 ст. 1269 Цивільного кодексу України. В той же час, оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] була неповнолітньою, вона на підставі ч.\~4 ст.\~1268 Цивільного кодексу України вважається такою, що прийняла спадщину, у звязку з чим до неї перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську (м.\~Дніпрі) з дня смерті [PERSON] Відповідно до ч.1\~ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Водночас, між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську (м.\~Дніпрі), посвідчений 04 листопада 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №\~2357 (а.с. а.с. 78 79). Згідно п.\~1 вказаного договору [PERSON] продав [PERSON] спірну квартиру за обумовлену в договорі грошову суму (а.с. 78). Відповідно до п.\~4 договору продаж майна здійснено за 99\~617 грн. 45 коп. (а.с. 78) Згідно п.\~3 договору відчужуване майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 квітня 2002 року Управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради №\~7/143-02 від 10 квітня 2002 року, зареєстрованим [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №\~413п-1145-215 (а.с. 78). Згідно ухвали суду [PERSON] місцевою прокуратурою №\~3 надано вилучені копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 квітня 2002 року Управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради №\~7/143-02 від 10 квітня 2002 року та листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР про реєстрацію вказаного свідоцтва, на підставі яких нотаріусом посвідчувався правочин (а.с. а.с. 81, 87). Разом з тим, згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 16 березня 2017 року №\~3/5-1223, який є органом приватизації, відсутня інформація щодо оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську (м. Дніпро) (а.с. 95) Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 20 березня 2017 року №\~3355 за станом на 31 грудня 2012 року технічна інвентаризація квартиру [ADDRESS] (просп. [PERSON]) в м.\~Дніпропетровську та реєстрація права власності на вказане нерухоме майно не здійснювалась (а.с. 97). Згідно копії інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за станом на 25\~вересня 2014 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру за будь-якою особою, і зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 2002 року, відсутні такі відомості і за станом на 27 липня 2015 року (а.с. а.с. 28 29). При таких обставинах, суд приходить до висновку про недостовірність документу під назвою «Свідоцтво про право власності на житло, виданого 10 квітня 2002 року Управлінням житлового господарства [PERSON] міської ради №\~7/143-02 від 10 квітня 2002 року», через те, що воно не видавалось відповідним органом. У звязку з цим відсутня необхідність окремо визнавати його недійсним в судовому порядку, оскільки недійсним може бути визнано лише справжній документ. Реєстрація прав власності за [PERSON] на підставі вказаного документу була здійснена приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] безпосередньо перед посвідченням спірного договору купівлі-продажу, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 листопада 2015 року (а.с. 89). Згідно ст.\~655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.\~657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.\~658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ст.\~204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.\~215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абз.\~1 ч. 1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки [PERSON] не набував права власності на спірну квартиру, не мав повноважень від власника на її відчуження, надав для вчинення правочину недостовірний документ про нібито належність йому спірної квартири, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (проспект [PERSON]) в місті Дніпрі (м.\~Дніпропетровську) між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 04 листопада 2015\~року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання. У звязку з цим, також підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем. Відповідно до ст.\~388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки майно вибуло з володіння [PERSON] поза її волею: у звязку з вчиненням недійсного договору купівлі-продажу під час її перебування під опікою [PERSON] через неповнолітній вік та відсутність матері і позбавлення батьківських прав батька, суд приходить до висновку, що спірна квартира має бути витребувана у її нинішнього власника на корить [PERSON] Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що [PERSON] набула права власності на спірну квартиру як спадкоємець за законом, проте не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів та через вчинення недійсного правочину про відчуження цієї квартири відповідачами, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і визнати за позивачем відповідне право в судовому порядку. Що ж до вимог при припинення права власності, то оскільки запис про реєстрацію права власності за відповідачем скасовується через недійсність договору, відсутня необхідність окремо припиняти право власності за особою, фактично дублюючи спосіб захисту цивільних прав. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі\~ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: partial