Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

24.11.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] у якому просила визнати нікчемним заповіт складений 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області, підписаний від імені [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у присутності свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 121 згідно з яким [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право [PERSON], [INFO]. До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 12 масив № 13, розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Позивачка вказує, що насправді [PERSON] жодне майно [PERSON] не заповідав, [PERSON] взагалі не знав, а тому складений від його імені заповіт є нікчемним в силу вимог ст. 1257 Цивільного кодексу України. Вважає, що у звязку із складанням оспорюваного заповіту порушене її право, як спадкоємця після смерті її сина [PERSON], який успадкував спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.06.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто [PERSON] сільську раду Гайсинського району Вінницької області Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], її представник, представник відповідача [PERSON] сільської ради Гайсинського району Вінницької області про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зловживаючи своїми процесуальними правами велику кількість разів звертались до суду з заявами про відкладення розгляду справи з різних підстав, в звязку з чим суд розглядає справу у їх відсутність. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 898323 виданого Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів [PERSON] обласного головного управління земельних ресурсів Державного комітету України по земельних ресурсах 18 січня 2006 року [PERSON], [INFO] був власником земельної ділянки площею 1,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 12 масив № 13, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010652900023. 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області від імені [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у присутності свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], був підписаний заповіт згідно з яким [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на все те, що він за законом матиме право [PERSON], [INFO]. Заповіт посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 121. У заповіті вказується, що він підписаний від імені [PERSON] у звязку із хворобою руки. 19 лютого 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 088161 виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 22 лютого 2007 року. На підставі заповіту, складеного 18 червня 2006 року [PERSON], право власності на вказану земельну ділянку площею 1,58 га набув [PERSON], [INFO], у звязку із чим 14 вересня 2007 року відділом земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області головного управління земельних ресурсів у Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України було на його імя видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 666454. Вказаний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010752903437. 03 лютого 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 295998 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції 04 лютого 2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить вищевказана земельна ділянка, яка є спірною. Матірю [PERSON] є позивачка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 111-ЖД № 484171 виданим відділом запису актів громадянського стану у м. Одеси 09 серпня 1984 року. Після звернення до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON], у серпні 2012 року позивачці стало відомо, що на спадщину у вигляді спірну земельну ділянку претендує відповідачка [PERSON] на підставі заповіту складеного 18 квітня 2006 року у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області підписаний від імені [PERSON] [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] та посвідчений секретарем Нараївської сільської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] згідно з яким [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, все те, що на день смерті буде належати йому і на все те, що він за законом матиме право [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що весною 2006 року [PERSON] хворів на відкриту форму туберкульозу. З 31 травня 2006 року по 31 серпня 2006 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у [PERSON] міській туберкульозній лікарні. Статтею 1233 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За результатами оцінки доказів у справі суд приходить до висновку, що [PERSON] не заповідав належне йому майно, у тому числі й спірну земельну ділянку, [PERSON] Такий висновок суду підтверджується свідченнями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які під присягою пояснили, що [PERSON] взагалі не був знайомий з відповідачкою, про її існування не знав, весною 2006 року за межі міста [PERSON] взагалі не виїжджав через захворювання на відкриту форму туберкульозу. Спірну земельну ділянку [PERSON] заповів [PERSON], з яким багато років підтримував дружні стосунки. Факт захворювання [PERSON] на відкриту форму туберкульозу весною 2006 року та проходження [PERSON] стаціонарного лікування у міській протитуберкульозній лікарні підтверджується протоколами допиту свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які на той час працювали у вказаному лікувальному закладі. Вказані особи були допитані у якості свідків та попереджені про кримінальну відповідальність слідчим за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014160480001053 за ст.358, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2014 року. Про неможливість знаходження [PERSON] у селі Нараївка Гайсинського району Вінницької області у квітні 2006 року, також свідчить висновок комісійної судово-медичної експертизи № 165, яку було проведено експертами комунальної установи «ОДЕСЬКЕ ОБЛАСНЕ БЮРО СУДОВО-МЕДИЧНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ» на підставі ухвали суду у даній справі. Цим висновком експертизи також спростовуються та обставина, що через хворобу верхніх кінцівок [PERSON] не міг самостійно підписати заповіт. Аналізуючи вказані свідчення та письмові докази у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] не заповідав належне йому майно [PERSON], у тому числі й спірну земельну ділянку. Таким чином, оспорюваний заповіт не відповідає волі [PERSON] та складений особою, яка не мала на це права. Відповідачкою доказів протилежного не надано. У рамках вказаного кримінального провадження у якості свідка також було допитано [PERSON], яка зазначена у якості свідка складання [PERSON] оспорюваного заповіту. Будучи попередженою слідчим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України [PERSON] пояснила, що не була свідком складання заповіту [PERSON], [PERSON] взагалі ніколи не бачила, підпис на оспорюваному заповіті від її імені вчинений не нею. Свідчення [PERSON] у частині, що на оспорюваному заповіті підпис від її імені виконаний не [PERSON] підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 11 липня 2014 року № 266, виконаної судовим експертом [PERSON], проведеної на підставі постанови слідчого у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014160480001053 за ст.358, ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 березня 2014 року. Абзацем третім частини другої статті 1248 Цивільного кодексу України передбачено, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Частиною другою статті 1253 цього Кодексу передбачено, що у випадках, встановлених\~абзацом третім частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. З протоколу допиту свідка [PERSON], яка зазначена у якості свідка при складанні заповіту [PERSON] та висновку судово-почеркознавчої експертизи № 266 від 14 червня 2104 року, вбачається, що [PERSON] не була свідком складання оскаржуваного заповіту. Надані представником відповідачки скарги [PERSON] до прокуратури правдивість її свідчень не спростовують, оскільки не є належним підтвердженням чинення тиску на свідка з боку працівників міліції, які її допитували. Таким чином, оскаржуваний заповіт має дефект форми (не відповідає вимогам частини другої статті 1253 Цивільного кодексу України), оскільки фактично був складений у присутності менше ніж двох свідків. Частиною першою статті 1257 цього Кодексу передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Враховуючи, що [PERSON] не заповідав належне йому майно [PERSON], враховуючи невідповідність форми оспорюваного запоіту вимогами Закону щодо необхідності його складання у присутності не менше як двох свідків, оспорюваний заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.1257 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved