Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

24.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якій просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] (колишня назва Правди) у місті Миколаєві, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем за її власні кошти була придбана спірна квартира. Між ними була домовленість про користування спірною квартирою та в оформленні права власності на їх доньку [PERSON] (у шлюбі [PERSON]) [PERSON], на даний час відповідач відмовляється або зволікає з оформленням права власності на вказану квартиру за донькою. Спірна квартира була придбана нею за власні кошти, що були отримані від продажу частки належної їй квартири, у звязку з цим вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за нею. 23.02.2018 року позивачем було подано заяву, якою вона додатково повідомила, що 26.04.2017 року нею було подаровано дочці - [PERSON], квартиру №55 за адресою: м. Миколаїв, вул. Олега Григорьєва, 12-а, а тому її (дочки) інтереси розглядом поданого позивачкою позову, не зачіпаються. Позов підтримала, просила задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позову, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заяви, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] з [PERSON] перебували в шлюбі з «03» лютого 1990 року по «25» березня 2009 року. Шлюб між ними розірвано, про що складено відповідний актовий запис за № 82 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 25.03.2009 р. та видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серія 1-ФП № 041791. 06.12.1999 року (під час перебування у шлюбі) [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу № 5882 від 06.12.1996 року укладений у ТОВ «Південна товарна біржа» та зареєстрований у КП ММБТІ 09.12.1996 р. за №17211). 01.11.2017 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва договір купівлі-продажу № 5882 від 06.12.1996 року укладений у ТОВ «Південна товарна біржа» та зареєстрований у КП ММБТІ 09.12.1996 р. за №17211 - визнано дійсним. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, аж за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно роз'яснень, викладених в абзаці 1 п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. В абзаці 2 п. 24 цієї\~Постанови\~зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя,\~а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане,\~тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі правові висновки містять постанови Верховного суду України від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, та від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16. Як встановлено в судовому засіданні спірна квартира була придбана позивачкою за кошти, позичені у батьків. 27.12.1996 р. [PERSON], діючи від свого імені, а також від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] продала квартиру за адресою: м. Миколаїв, вул. Черв. Майовщиків[ADDRESS], яка їм належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване в МБТІ в реєстрі №17548 від 02.09.1994 року, після чого повернула позичені кошти батькам. Крім того встановлено, що 26.04.2017 року позивач подарувала своїй дочці [PERSON] квартиру № 55, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Олега Григорьєва, 12-а (договір дарування від 26.04.2017 року зареєстрований в реєстрі №201). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувались відповідачем у його заяві. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того згідно ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира придбана за особисті кошти позивачки, що підтверджено належними доказами по справі, позов відповідачем визнано в повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, а тому підлягає задоволенню. На підставі ст.\~57,\~60 Сімейного кодексу України, і

Outcome: approved