Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON],[PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] ,[INFO], звернулися до суду з позовом до [PERSON],[PERSON],[PERSON],третя особа орган опіки та піклування-виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області,третя особа Першотравенська міська рада Дніпропетровської області про визнання [PERSON],[PERSON] ,[PERSON] Л.О. такими,що втратили право користування житловим приміщенням, посилались на те, що вони,позивачі, та їх неповнолітній син- Семенов С.В., постійно мешкають у квартирі [ADDRESS], а саме [PERSON] з 1999 року, [PERSON] з 2005 року, неповнолітній [PERSON] З 2006 року. Також, 21.02.06 року судом було визнано право користування спірним жилим приміщенням за померлим 21 вересня 2008 року [PERSON] Вікторовичем-батьком позивача та [PERSON],позивачем, в якості піднаймачів, під час проживання у спірному житлі ніхто своїх прав на житло не заявляв, претензій не пред'являв, намірів заселитися до житла не мав. У підтвердження своїх слів позивачі надали комісійний акт приватного підприємства Комунальщик-4 від 22.01.2014 року. В суді позивачі та їх представник підтримали свої позовні вимоги та позовні вимоги Першотравенської міської ради,не визнавши позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], проти позову заперечували. 08.04.2014 року,з врахуванням уточнених позовних вимог від 08 січня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Першотравенського міського суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON],[PERSON] в її інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина [PERSON] про визнання їх такими,що втратили право користування житлом-квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна у м.Першотравенську Дніпропетровської області як піднаймачів,виселення їх з зазначеної квартири як піднаймачів ,зняття [PERSON] з реєстрації у спірній квартирі як піднаймача ,та усунення їм перешкод у користуванні зазначеною квартирою.В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що починаючи з 1995 по 2000 роки вони проживали в Росії, навідуючись до квартири два, три рази на рік. До 1996 року в квартирі мешкав брат [PERSON] [PERSON] в Росії [PERSON] перебували за характером роботи [PERSON] Повернувшись з Росії у 2000 році виявили, що в квартирі проживають [PERSON] та [PERSON] Погрожуючи життю [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] [PERSON] змусив [PERSON] дати згоду на його реєстрацію у спірній квартирі. 21.02.2006 року Першотравенський міський суд визнав за [PERSON] та [PERSON] право користування спірною квартирою № 51 будинку № 19 по вулиці Гагаріна у м.Першотравенську, як піднаймачів, та відмовив в задоволенні вимог про визнання права на житлове приміщення у повному обсязі, так-як це позбавить неповнолітнього [PERSON] [INFO] права на житло. На данний час [PERSON] та [PERSON] іншого житла не мають і проживають на винайманих квартирах. [PERSON] [INFO]( неповнолітній на час подіїї) проживає разом з цивільною дружиною [PERSON] [INFO] та їх неповнолітньою дитиною [PERSON] [INFO] у винайманій квартирі, також власного житла не мають. В суді позивачі та їх представник повністю підтримали свої позовні вимоги ,не визнавши позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]О,,а також не визнавши позовні вимоги Першотравенської міської ради. 07.05.2014 року Першотравенська міська рада Дніпропетровської області звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON],Першотравенського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,треті особи Першотравенське МЖКП,[PERSON] ,[PERSON], з позовом про визнання [PERSON],[PERSON]такими, що втратили право користування житловим приміщенням,зокрема квартирою № 51 в будинку № 19 по вулиці Гагаріна м.Першотравенська Дніпропетровської області ,з зобовязанням Першотравенському міському відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти їх з реєстрації у спірній квартирі. В обгрунтування своїх позовних вимог Першотравенська міська рада посилається на те, що квартира [ADDRESS], не приватизована, знаходиться у комунальній власності, основний квартиронаймач [PERSON] померла та виписана 10.08.1993 року. Відповідно до ордеру № 10349 виданого на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14.11.1990 року дозволено заняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: [PERSON] [INFO] - чоловік наймача, [PERSON] 1974 року народження- син наймача, [PERSON] 1968 року народження- син наймача. Після смерті основного наймача не було укладено нового договору найму жилого приміщення. З 1995 року [PERSON] не мешкають у спірній квартирі і не використовують житло за призначенням. В суді позовні вимоги Першотравенської міської ради підтримала їх представник. Представник відповідача [PERSON] міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився,про день розгляду справи повідомлений. Представник третьої особи Першотравенського міського житлово-комунального підприємства в судове засідання не зявився,надана заява про слухання справи у його відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає обґрунтованими позовні вимоги лише Першотравенської міської ради. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. В суді встановлено, що квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] на підставі рішення виконкому Першотравенської міської ради № 436 від 14.11.1990 року та видано ордер № 10349, відповідно до якого, дозволено зайняти вищезазначену квартиру, ще трьом особам, а саме: [PERSON] [INFO] - чоловік наймача, [PERSON] 1974 року народження- син наймача, [PERSON] 1968 року народження- син наймача. Наймач [PERSON] померла, знята з реєстрації 10.08.1993 року, [PERSON]- чоловік наймача знятий з реєстрації 26.11.1993 року, [PERSON]- син наймача [PERSON],який на момент її смерті перебував на службі в армії,був після закінчення служби знову зареєстрований у спірній квартирі 09 грудня 1994 року та знятий з реєстрації 28.10.1997 року, [PERSON] - син наймача знятий з реєстрації 17.10.1995 року. Відповідно до виписки виданої приватним підприємством Комунальщик-4 від 19.02.2014 року у спірній квартирі зареєстровані [PERSON]- невістка наймача, [PERSON]- онук наймача, [PERSON]-піднаймач.(а.с.6 том.3) [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після смерті матері чоловіка- Ігнатьєвої Л.М. та арешту батька чоловіка [PERSON] у спірній квартирі залишився проживати брат чоловіка- Ігнатьєв О.В. ,який дав згоду на вселення свого брата- Ігнатьєва В.В. та членів його родини, жінки- Ігнатьєвої Л.О. та сина- Ігнатьєва С.В. у 1995 році. У жовтні 1995 року [PERSON] знявся з реєстрації у зв'язку з виїздом до місця роботи до м. Донецьк. В подальшому за характером роботи [PERSON] виїхав до Росії і з ним поїхала [PERSON] та їх неповнолітній син. В квартирі залишився [PERSON], який зловживав спиртними напоями, тому [PERSON] були змушені забрати його до Росії де він і помер у 1997 році. У 1998 році [PERSON] пустили до квартири квартирантів, а саме [PERSON] з родиною отримавши від нього суму еквівалентну 1000 доларів США. Повернувшись до місця постійного проживання у 2000 році [PERSON] виявили, що у їх квартирі проживає [PERSON] з сином, а [PERSON] у квартирі не має. [PERSON] пояснив [PERSON], щоб за поясненнями звертались до жінки [PERSON] Також [PERSON], пояснила, що [PERSON] на той час був кримінальним авторитетом і погрожував їй і родині розправою в разі, якщо вона спробує звернутись до міліції або до суду з метою виселити його з квартири, що пояснює відсутність звернень від [PERSON] до міліції і суду про відновлення свого порушеного права. У 2006 році під тиском [PERSON] [PERSON] погодилась зареєструвати обох [PERSON] батька і сина у своїй квартирі. Рішенням суду від 21.02.2006 року [PERSON] та [PERSON] отримали право користування спірною квартирою в якості піднаймачів та право зареєструватись у даній квартирі. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає у спірній квартирі разом з чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] з 2005 року зі слів чоловіка знає, що він з батьком мешкав у спірній квартирі з 1999 року. Яким чином і на якій підставі [PERSON] та [PERSON] потрапили до спірного житла пояснити не змогла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в [INFO], тобто жила поряд з [PERSON], а тепер поряд з [PERSON]. У 1996 році [PERSON] здали квартиру родині [PERSON]. [PERSON] хотіли купувати квартиру, але не отримавши на неї документів у 1999 році виїхали з квартири. У 1999 році в квартиру заїхали [PERSON] та [PERSON] яким чином отримали ключі свідок не знає, але двері не ламали, провели капітальний ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] має неприязнені стосунки так-як [PERSON] взяли з нього гроші в сумі 3000 доларів США за продаж спірної квартири, а документи не оформили і гроші не повернули. В підтвердження передачі грошей [PERSON] ніяких документів, розписок надати не може. Свідок з сім'єю проживав у спірній квартирі у [PERSON] до 1999 року, а потім переїхав. Спірне житло не залишили пустувати і можливо передали ключі [PERSON], детальніше може пояснити колишня дружина [PERSON] бо вона займалася передачею ключів вони були у неї. Свідок [PERSON]суду показала,що в неї неприязні відносини з [PERSON],так як [PERSON] взяли у них гроші в сумі 3000 доларів США за продаж спірної квартири,а документи не оформили і гроші не повернули.В підтвердження передачі грошей [PERSON] ніяких документів ,розписок надати не може. Вони з чоловіком та дітьми проживали у спірній квартирі до 1999 року а потім знайшли іншу квартиру і переїхали .Ключі від квартири вона віддала [PERSON] за його проханням,який розпитував у неї про спірну квартиру,а вона його відсилала до [PERSON],яких вони,[PERSON] не змогли знайти,а [PERSON] прийшов до неї та сказав,що він знайшов [PERSON] і вони дозволили віддати йому ключі від квартири,тому вона і віддала [PERSON] ключі від спірної квартири. Свідок у справі [PERSON] суду показала,що вона з 2012 року зустрічалась з [PERSON] та народила від нього сина [PERSON],[INFO],потім вони посварилися ,а десь приблизно з рік як вони з [PERSON] помирились та стали проживати сумісно на винайманій квартирі разом з сином [PERSON],свого житла не мають,вона є інвалідом 2 групи, також має тяжку хворобу їх сумісний син [PERSON] ,який потребує значного та тривалого лікування. [PERSON], відносно пояснень свідків [PERSON] пояснила, що домовлялась з [PERSON] тільки про здачу квартири на тривалий термін і отримала від нього гроші в сумі 1000 доларів США за здачу квартири на три роки. А так-як за квартиру був борг половиною отриманих грошей вона сплатила заборгованність. Також, пояснила, що дійсно приходила до спірної квартири коли там вже мешкали [PERSON] і казала, що звернеться до суду, це було у 2000 році, а потім почалися погрози зі сторони [PERSON] і вона вирішила кинути спроби повернути собі право користування квартирою. При розгляді справи в суді в 2006 році за позовом [PERSON] та [PERSON] їй було категорично запевнено та розяснено ,що вона втратила право на житло,фінансових можливостей для звернення за юридичною допомогою вона не мала. Про можливість відновити своє право на спірну квартиру довідалася у лютому 2014 року, після звернення до суду [PERSON]. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2006 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права користування спірною квартирою як за членами сімї [PERSON] були задоволені частково,зокрема за [PERSON] та [PERSON] було визнано право користування зазначеною квартирою в якості піднаймачів житлового приміщення,де наймачами є [PERSON] з членом сімї [PERSON],[INFO],та зобовязано відділ у справах громадянства,іміграції та реєстрації фізичних осіб Першотравенського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати [PERSON] та [PERSON] у зазначеній спірній квартирі в якості піднаймачів даного житлового приміщення. Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України,-перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась чи могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже в суді встановлено,що [PERSON],[INFO] на час зазначених подій був неповнолітньою дитиною і в силу свого віку не міг захистити своє право на житло. Більше того,зазначені факти свідчать про те,що він навіть не міг знати про те, що він є членом сім'ї наймача квартири за місцем своєї реєстрації і має право проживати в ній. Тому суд вважає,що [PERSON] не мав змоги своєчасно реалізувати та відновити своє право на житло уже після досягнення ним повноліття. Зазначені обставини свідчать про те,що в суді підтверджено доводи позивача [PERSON] та його представника про те,що про порушене його право на житло у спірній квартирі [PERSON] дізнався лише після звернення [PERSON] до суду у лютому 2014 року після отримання ним заявлених [PERSON] позовних вимог на спірну квартиру. Зокрема, зазначені доводи [PERSON] та його представника ніким та нічим не спростовані в суді. Отже в суді встановлено,що позивач у справі [PERSON] не пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права,не втратив право користування спірною квартирою,та має право разом з матірю [PERSON],як членом його сімї,проти чого він не заперечує,користування спірною квартирою та вони мають право вимагати визнання піднаймачів такими ,що втратили право користування квартирою,їх виселення та мають право вимагати усунення перешкод у користуванні ними спірною квартирою,тобто суд вважає що позовні вимоги [PERSON] в цій частині позовних вимог є обґрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині зняття з реєстрації у спірній квартирі [PERSON] як піднаймача суд вважає їх необгрунтованими , у їх задоволенні слід відмовити ,так як до компетенції суду не відносяться питання зняття з реєстрації фізичних осіб, належна юридична особа,зокрема Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ,до компетенції якої відноситься вирішення питання зняття фізичної особи з реєстрації, позивачами в позові не зазначено,позовних вимог про зобовязання зняття з реєстрації особи до належного відповідача позивачами не заявлено. Разом з тим суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про зняття [PERSON] як піднаймача з реєстрації у спірній квартирі є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення,яке набрало законної сили ,про позбавлення права власності на житлове приміщення,або права користування житловим приміщенням,про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладені пояснення сторін, пояснення свідків, проаналізувавши всі матеріали справи суд вважає,що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити з наступних підстав: - Відповідно до ст. 91 Житлового кодексу України,- Наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом.Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду\~ все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у звязку з тимчасовим виїздом всієї сімї. Договір піднайму укладається в письмової формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації. Відповідно до ст. 92 Житлового кодексу України,- Договором піднайму може бути передбачено, що разом з піднаймачем у надаване йому жиле приміщення вселяються і члени його сімї. Подальше вселення піднаймачем членів сімї допускається лише за згодою наймодавця, наймача та інших осіб. Відповідно до ст. 99 Житлового кодексу України,- Піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] ,[PERSON] та [PERSON] є піднаймачами спірної жилої квартири, а піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Таким чином [PERSON] є неналежними позивачами у даній справі ,яким не належить право вимоги по пред'явленому ними позову до [PERSON] які є наймачами спірного житла. Також суд вважає,що слід відмовити у задоволенні позовних вимог Першотравенської міської ради з наступних підстав: - Відповідно до п.2 ст. 71 Житлового кодексу України,- При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців у випадку, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до ст. 78 Житлового кодексу України,- Тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обовязки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сімї наймача, він зобовязаний забезпечити належне утримання приміщення. Наймач вправі здати жиле приміщення в піднайом або поселити в нього тимчасових жильців на умовах і в порядку, передбачених статтями 91 99 цього Кодексу. Члени сімї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обовязки за договором найму цього приміщення. Таким чином у виконання вищезазначених норм права [PERSON] від'їзжаючи за умовами та характером роботи [PERSON], використовуючи своє право на здачу житла у піднайом, зробили це. Крім того відповідно до ч.3 ст.17 Закону України Про охорону дитинства, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч.2,3 ст.17 Закону України Про охорону дитинства, діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже,як вбачається з матеріалів справи [PERSON] фактично проживають у спірній квартирі з 1999 року, як на момент їх вселення так і на момент винесення рішення судом 21 лютого 2006 року про визнання права користування спірним житлом за [PERSON] як піднаймачами безстроково, [PERSON] рішенням суду визнана наймачем спірної квартири разом з неповнолітнім членом сімї [PERSON] .Оскільки в спірній квартирі проживали [PERSON] , за якими рішенням суду було визнано право користування спірною квартирою як за піднаймачами безстроково ,що також стало поважною причиною тривалого непроживання у квартирі [PERSON],визнаної рішенням суду від 21.02.2006 року наймачем спірної квартири з неповнолітнім членом сімї [PERSON] [PERSON] ,[INFO] ,як уже вище зазначено судом,був неповнолітнім у 2006 році,тому не міг належним чином захистити свої права на житло, в суді встановлено,що [PERSON] не пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх житлових прав ,про порушення яких він дізнався в лютому 2014 року після звернення [PERSON] до суду.,[PERSON] не оспорює право своєї матері [PERSON] на користування спірною квартирою. З врахуванням викладеного суд вважає,що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню,а у задоволенні позовних вимог [PERSON] ,[PERSON]. та позовних вимог Першотравенської міської ради слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у справі між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] в рахунок повернення понесених нею документально підтверджених судових витрат у справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial