Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

26 листопада 2020 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачкою та відповідачкою були укладені договори позики на суму 23 000 грн. та на 875 дол. США. Позика укладалась на строк до 20 квітня 2018 року. Після спливу вказаного строку відповідачка позику не повернула. Звернення до відповідачки про добровільне погашення боргу за договором позики були проігноровані. За цих підстав позивачка просить в судовому порядку стягнути з відповідачки борг за договором позики в розмірі 23 000,00 грн., також проценти від суми позики з 21 квітня 2016 року по 20 квітня 2018 року в розмірі 6 758 грн. 48 коп., проценти від суми позики з 21 квітня 2018 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 10 710,77 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3 496 грн. 57 коп. за період з 21 квітня 2018 року до 26 листопада 2020 року та три проценти річних в розмірі 2 326 грн. 05 коп. за цей же період, стягнути борг за договором позики в розмірі 22 947 грн. 75 коп. (суму еквіваленту 875 дол. США за курсом НБУ станом на 20 квітня 2018 року), проценти від суми позики з 21 квітня 2018 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 8 305 грн. 11 коп. виходячи з облікової ставки НБУ, три проценти річних в розмірі 1 793 грн. 69 коп. за період з 21 квітня 2018 року до 26 листопада 2020 року, а також витрати зі сплати судового збору (а.с. а.с. 1 - 11). Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с. 36) ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. а.с. 37 - 38). В судове засідання 20 січня 2021 року сторони по справі не з`явились, тому розгляд справи було перенесено на 15 лютого 2021 року. В судове засідання 15 лютого 2021 року сторони по справі не з`явились, тому розгляд справи було перенесено на 03 березня 2021 року, для повторного виклику сторін (а.с. 47) В судове засідання 03 березня 2021 року сторони по справі не з`явились, тому розгляд справи було перенесено на 24 березня 2021 року, для повторного виклику сторін (а.с.54). В судове засідання 24 березня 2021 року сторони по справі не з`явились, тому розгляд справи було перенесено на 14 квітня 2021 року, для повторного виклику сторін. (а.с.58) 14 квітня 2021 року було проведено розгляд справи. Позивачка у судові засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення на її адресу судових повісток. Від позивачки надійшла заява в якій зазначено, що позивачка підтримує позов з викладених в позовній заяві підстав, просить задовольнити вимоги в повному обсязі, провести розгляд справи за її відсутності (а.с.45). Заперечень проти розгляду справи в заочному порядку позивачка не зазначала. Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не находив. Відповідачка повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток. Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. Конверт направлений на адресу відповідачки, повернувся до суду і позначкою - за закінченням терміну зберігання. З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] двадцять три тисячі гривень, які зобов`язалась повернути в строк до 20 квітня 2018 року, що підтверджується розпискою від 20 квітня 2016 року (а.с.16). 20 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала від [PERSON] вісімсот сімдесят п`ять доларів США, які зобов`язалась повернути в строк до 20 квітня 2018 року, що підтверджується розпискою від 20 квітня 2016 року (а.с.17). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачкою зобов`язання за договорами позики, у зв`язку з цим, суми боргу за договорами позики від 20 квітня 2016 року в розмірі 23 000 грн. та від 20 квітня 2016 року в розмірі 875 дол. США. Підлягають стягненню в судовому порядку. Вирішуючи питання про валюту виконання зобов`язання за договором позики в доларах США суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Саме такого правового висновку дійшов Верховного Суду України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14. За змістом договору позики відповідачка зобов`язалась в строк до 20 квітня 2018 року повернути суму 875 доларів США. в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день повернення суми основного боргу 875 доларів США становить 22 947 грн. 75 коп. За цих обставин з відповідачки має бути стягнута в судовому порядку сума боргу за договором позики від 20 квітня 2016 року в розмірі 22 947,75 грн. При вирішення питання щодо стягнення з відповідачки процентів за позику надану в гривні суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики не було встановлено відсутності обов`язку відповідача не сплачувати проценти за користування позикою, а також не було визначено розмір самих процентів які підлягають застосуванню. З огляд на викладене суд вважає за можливе стягнути в судовому порядку з відповідачки проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме з 21 квітня 2016 року по 20 квітня 2018 року в розмірі 6 758 грн. 48 коп., з 21 квітня 2018 року по 26 листопада 2020 року в розмірі 10 710 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки інфляційного збільшення та трьох відсотків річних за договорами позики суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи відсутні докази своєчасного повернення коштів за договорами позики, у зв`язку з цим суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 3 496 грн. 57 коп. за період з 21 квітня 2018 року до 26 листопада 2020 року та три проценти річних в розмірі 2 326 грн. 05 коп. за період з 21 квітня 2018 року до 26 листопада 2020 року за позику позичену в валюті «гривня« та стягнути три проценти річних від простроченої суми позики в валюті долари США за період з 21 квітня 2018 року до 26 листопада 2020 року, що за курсом НБУ станом на 20 квітня 2018 року становить 1 793 грн. 69 коп. При вирішені питання щодо вимог позивача в частині стягнення суми процентів від позики отриманої в доларах США, суд виходить з такого. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Відповідно до абз. 3 п.1.1. Положення про процентну політику Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 серпня 2004 року № 389, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2004 року за № 1092/9691 (з наступними змінами та доповненнями) облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. Відповідно до останнього абзацу п.3.2. вказаного Положення Національний банк під час визначення облікової ставки враховує й інші фактори, які можуть вплинути на вартість коштів у національній валюті, - інфляційні або девальваційні очікування, процентні ставки рефінансування, які використовуються центральними банками країн, що мають тісні торговельно-економічні зв`язки з Україною тощо. Таким чином, облікова ставка Національного банку України встановлюється лише у національній валюті, що унеможливлює її застосування до зобов`язань, визначених в валюті іншої країни, оскільки вартість залучених та розміщених грошових коштів в іноземній валюті відрізняється від факторів, що впливають на гривню. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що положення ст. 1048 Цивільного кодексу України про визначення процентів за користування позиковими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України не можуть бути застосовані до зобов`язань, виражених в іноземній валюті, у зв`язку з чим у цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial