Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

25 жовтня 2017 року до суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 14 листопада 2017 року отримана довідка про місце реєстрації відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 20 грудня 2017 року на 08-30 годину. Сторонам роз'яснені права та обов'язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. Відповідачем заявлене клопотання про допит свідка [PERSON], яке задоволене судом В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 25 % всіх видів заробітку (прибутку) відповідача щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з березня місяця 2009 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народився син - [PERSON], [INFO]. З лютого місяця 2010 року вона з відповідачем спільно не проживає. Відповідач відмовляється надавати фінансову допомогу сину, який на даний час проживає разом з нею, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що їх з відповідачем син раніше проживав з батьками відповідача, так як вона навчалась. З серпня 2017 року їх син проживає разом з нею, за цей час відповідач лише один раз надав грошові кошти в сумі 500 гр., на утримання сина. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши суду, що дитина протягом тривалого часу проживала з його батьками і він допомагав батькам утримувати їхню дитину. Дійсно з серпня 2017 року дитина проживає з позивачкою. Він на прохання позивачка перерахував 500 грн., на утримання дитини. Сплачувати аліменти на утримання дитини відмовляється, так як вважає, що надані ним кошти не будуть витрачатись на утримання дитини. Тому вважає, що кошти на утримання дитини, повинні перераховуватись на банківську картку, а дитина як виросте сама розпорядиться даними коштами. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня місяця 2009 року, що сторонами не заперечується. В період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. Судом встановлено, що на даний час сторони спільно не проживають. Також судом встановлено, що до серпня 2017 року дитина проживала з батьками відповідача, що позивачкою не заперечується та підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що протягом шести років дитина проживала в її сім'ї. Так як при народженні дитини позивачка була дуже молода за віком і вони настояли на тому, щоб вона вчилась. І її син і мати дитини допомагали їй утримувати дитину матеріально. Коли дитина йшла в перший клас і мати і батько дали по 3000 грн., для того, щоб дитину зібрати до школи. З серпня 2017 року дитина проживає з позивачкою, яка уклала шлюб з іншим чоловіком. Вона вважає, що аліменти, які сплачуватиме її син, або їх частина повинні зараховуватись на банківську картку дитини, та використані дитиною безпосередньо. Таким чином судом встановлено, що починаючи з серпня місяця 2017 року, дитина проживає разом з матір'ю і відповідач лише один раз перерахував кошти на утримання дитини. З чого суд приходить до висноку, що порушуються права малолітньої дитини щодо її матеріального забезпечення зі сторони батька та існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач на даний час проходить військову службу та отримує прибуток , за даних обставин суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів з відповідача в частці від його прибутку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує матеріальне положення сторін: і позивач і відповідач отримують прибуток. Інших неповнолітніх осіб та утриманців сторони не мають. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів в даній сумі з урахуванням необхідності утримання дитини і зі сторони матері, на думку суду буде достатньою для задоволення необхідних потреб дитини відповідного віку та гармонійного її розвитку. Доводи відповідача про те, що позивачка буде витрачати сплачені ним кошти не на утримання дитини ніякими доказами не підтверджені. Доводи відповідача, що аліменти або їх частина повинні перераховуватись на банківську картку, відкриту на дитину, відносяться до питань виконання судового рішення, а не вирішення питання про стягнення аліментів. Крім того, відповідач мав та має можливість сам відкрити рахунок для перерахування коштів на утримання дитини, але на час розгляду справи цього не зробив, що на думку суду свідчить про те, що дані доводи наведені лише для того, що б уникнути стягнення аліментів, а не для вирішення питання щодо матеріального забезпечення дитини.Крім того дитина потребує матеріального забезпечення зі сторони батьків саме зараз, а не в майбутньому. Той факт, що до серпня 2017 року дитина проживала з батьками відповідача також не є підставою для звільнення відповідача від сплати аліментів, так як з серпня місяця 2017 року дитина сторін проживає з позивачкою. При цьому, якщо до серпня місяця 2017 року позивачка не надавала коштів на утримання дитини, то відповідач як батько дитини, чи батьки позивача, як особи, з якими проживала дитина, мали можливість ставити вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини з позивачки, але цього не вчиняли, що на думку суду свідчить про те, що мати виконувала свої обов'язки щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 25.10.2017 року. Тому з даного часу з відповідача на користь позивачки і підлягають стягнення аліменти на утримання дитини, так як доказів про надання коштів на утримання дитини, починаючи з 25.10.2017 року відповідач не надав, а позивач заперечує факт надання в цей період матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. За даних обставин, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 640.00 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: approved