Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

24 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] в якому просила \~встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON] у період з 01 вересня 2008 року по 28.07.2014 року, тобто по день його смерті. Також позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER], який був придбаний у період їх спільного проживання. В обґрунтування позову зазначила, що у вказаний у позові період проживала з відповідачем однією сімєю, а шлюб між ними був зареєстрований 10.08.2013 року. У період спільного проживання однією сімєю був придбаний автомобіль [NUMBER] за спільні кошти, а тому вона має право на 1/2 частину автомобіля на підставі ч.1 ст. 74 СК України. У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник обох відповідачів [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що до одруження покійний син відповідачів дійсно зустрічався з позивачем, іноді ночував у неї, проте до одруження вони з позивачем спільно не проживали, не вели спільного господарства, не мали спільного побуту та взаємних прав і обовязків, кошти син давав батькам як за комунальні послуги, так і на продукти, бо харчувався і проживав разом ними, а тому позивач та [PERSON] до одруження не були сімєю, а почали проживати разом після укладення шлюбу. Проте, за три місяці до смерті [PERSON] вже не проживав з позивачем, оскільки у неї зявився інший чоловік і через це він деякий час винаймав житло, бо не хотів казати батькам про вказані обставини, а потім до смерті проживав у квартирі з батьками за місцем своєї реєстрації.\~Ще до смерті сина у позивача з'явився інший чоловік, від якого вона завагітніла. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2014 року в м. Чернігові помер [PERSON], який доводився сином відповідачам (а.с.15) Шлюб між позивачем та [PERSON] був зареєстрований 10.08.2013 року (а.с.16) 13.07.2012 року [PERSON] видав довіреність [PERSON] на продаж автомобіля марки БМВ 328, 1998 року випуску під реєстраційним номером СВ 4000 АР, який вже був знятий з обліку для реалізації в межах України 20.12.2011 року з видачею транзитних номерів (а.с.41) З інформації ВДАІ м. Чернігова вбачається, що автомобіль марки БМВ, 1998 року випуску 29.12.2012 року був зареєстрований за [PERSON] з новим номерним знаком СВ 5698 ВА, а після його смерті перереєстрований на нового власника [PERSON] (а.с.30) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив, що [PERSON] придбав у нього автомобіль БМВ, за який повністю розрахувався у липні 2012 року. Спочатку при видачі довіреності він віддав 3000 доларів США та мотоцикл в рахунок оплати за автомобіль, а після продажі автомобіля РЕНО віддав свідку ще 5000 доларів США. Про сплату коштів частинами за придбаний автомобіль вони домовилися ще при видачі довіреності, так як для повного розрахунку за автомобіль БМВ [PERSON] мав намір продати свій автомобіль РЕНО. Про проживання [PERSON] однією сімєю з позивачем, свідку нічого не відомо, її при розрахунках за придбаний автомобіль не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він придбав у [PERSON] вантажний фургон РЕНО д.н.з СВ 9623 АР, за який сплатив 9400 доларів США. Наявність у [PERSON] з жовтня 2010 року на праві власності вантажного фургона РЕНО д.н.з СВ 9623 АР підтверджується інформацією ВДАІ м. Чернігова на а.с.61. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був товаришем покійного і тривалий час жив з ним в одному підїзді. Свідку відомо, що [PERSON] зустрічався з дівчиною з 2008 року, проте разом вони не проживали, так як він постійно жив разом з батьками за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS]. Лише коли вони одружилися, тоді [PERSON] став проживати з дружиною, проте вони пожили приблизно пів року, після чого [PERSON] пішов проживати на зйомну квартиру через зраду, так як у позивача зявився інший чоловік. Про не проживання позивача та [PERSON] однією сімєю до реєстрації шлюбу стверджували інші свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що до весілля вони лише зустрічалися, іноді він у позивача ночував, проте через щільний графік роботи на маршрутці він проживав з батьками, бо в цьому районі ставив автомобіль і батьки йому готували і виносили на маршрут їжу. Свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] навпаки стверджували, що покійний [PERSON] ще задовго до укладення шлюбу проживав з позивачем у будинку її матері по вулиці Межовій в м. Чернігові, де вони вели спільне господарство. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм\~\~дає підстави для висновку, що\~\~ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази, зокрема: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення сторонами спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї. А стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.\~\~\~\~ Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Наданими позивачем до матеріалів справи фотокартками не підтверджується факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обовязків до укладення шлюбу. Крім того, позивачем заявлено вимогу про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] за період з 01.09.2008 року по 28.07.2014 року, хоча з 10.08.2013 року вони вже перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та позивача у період з часу реєстрації шлюбу взагалі не має жодного юридичного значення для позивача, так як на день смерті [PERSON] вона перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі і входить до кола спадкоємців за законом. Таким чином, оцінюючі наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту її проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу на час придбання спірного автомобіля, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed