Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

26.07.2019 [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрована колишня жінка позивача, вона ж відповідач по справі [PERSON] , однак остання не проживає в зазначеному будинку з квітня 2016 року, проте добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку в будинку позивача, також не бажає утримувати будинок. Факт реєстрації відповідача в даному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 14.08.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.09.2019, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.23). 25.09.2019 від позивача надійшла заява про розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.30). Ухвалою суду від 25.09.2019 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 30.10.2019, в подальшому розгляд справи неодноразово відкладався по причині неявки відповідача (а.с.32,40,46). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями ухвалою від 24.01.2020 суддею Сіренко Н.С. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.05.2020 (а.с.56). Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки та виклики за місцем реєстрації та за останньою відомою адресою місця проживання відповідача, однак конверти з вкладенням поверталися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 37, 38, 39, 44, 51, 61). У зв'язку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідача було повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак в судове засідання вона так і не з'явилася (а.с.59). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так,\~із матеріалів\~справи вбачається,\~що позивач\~являється власником\~цілого житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~які розташовані\~за адресою:[ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.08.2006 (а.с.7,9), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.09.2006 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с.8). Згідно Довідки № 422, виданої виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 03.12.2018, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). В Довідці № 421, виданої виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 03.12.2018, зазначено, що [PERSON] дійсно зареєстрована, але не проживає в будинку [ADDRESS] з квітня 2016 року (а.с.11). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 26.08.2016 шлюб зареєстрований 30.06.2009 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). 16.05.2018 виконкомом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області видано довідку № 534 в тім, що [PERSON] за свідченням сусідів дійсно проживає в [ADDRESS] (а.с.16). Згідно повідомлення Потіївської сільської ради Радомишльського району\~Житомирської області[PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] (а.с.28). Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У ч. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено, що застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником\~або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~16.11.2016 у справі № 688/63/15ц (6-709цс16). Стаття 129 Конституції України\~відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. У відповідності до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом обставини є підставою для задоволення позову, оскільки право власності презюмується статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~та нормами\~ЦК України. На підставі викладеного та з огляду на норми ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, якими передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язана, взаємних прав та обов`язків не має; після розірвання шлюбу з позивачем вибула із зазначеного будинку, однак реєстрація відповідача\~в належному\~позивачеві житловому\~будинку,\~порушує його\~право власності,\~створює перешкоди\~в користуванні\~власністю,тому суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини 2 статті 406 ЦК України. Зазначений висновок співпадає з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №734/387/15ц (№ 6-2931цс16). Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved