Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

26.10.2017 позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON] , про визнання таким, що втратив право вимоги до спадкоємців, припинення договору іпотеки, скасування заборони відчуження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.03.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) та матір`ю позивачки - [PERSON] було укладено кредитний договір № DNUHGA0000000006, за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 81 900,00 доларів США, зобов`язавшись повернути їх у порядку та строки, визначені договором. Кредит був забезпечений іпотекою, предметами якої стали будинок [ADDRESS] та відповідна земельна ділянка, які належали [PERSON] . Того ж дня, між сторонами кредитного договору, також, було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Кредитний договір, був забезпечений порукою [PERSON] , який був чоловіком боржника та відповідно батьком позивача та третьої особи. [INFO] [PERSON] померла, про що відповідач був своєчасно повідомлений. [INFO] помер батько позивача та третьої особи [PERSON] про що, також, було повідомлено кредитора. Між тим, дотепер відповідач не висунув спадкоємцям позичальника ні за кредитним договором вимоги ні за іпотечним, у зв`язку з чим, на думку позивача, втратив таке право. Викладене стало причиною звернення позивача до суду із цим позовом (т. 1 а.с. 1-9). Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко С.Г. від 27.10.2017 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (т. 1 а.с. 44). 23.01.2019 ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Кухтіна Г.О. вказану цивільну справу прийнято до провадження у зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (т. 2 а.с. 61). Позивач та третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважав, що кредитора не було повідомлено про смерть боржника у належний спосіб. Вислухавши доводи та пояснення зі сторони позивача, представника відповідача та третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що 18.03.2008 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNUHGA0000000006, за умовами якого відповідач надав [PERSON] кредит у сумі 81 900,00 доларів США на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення 18.03.2022 (т. 1 а.с. 33-39). \~ \~ \~ \~ На забезпечення кредитних зобов`язань [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку відповідачеві належний їй будинок [ADDRESS] разом із земельною ділянкою. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. і зареєстрований у реєстрі за № 877 (т. 1 а.с. 41-45). ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у забезпечення договору іпотеки № DNUHGA0000000006 від 18.03.2008 щодо нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] було видано заставну (т. 2 а.с. 59). 18.03.2008 між сторонами кредитного договору був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. і зареєстрований у реєстрі за № 878 (т. 1 а.с. 40). На предмет іпотеки нотаріусом була накладена заборона відчуження, реєстраційні номери обтяження № 6811995 та № 6811957, записи про іпотеку зареєстровані в реєстрі за № 6811902 та № 6811973. Також, між відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким останній зобов`язався солідарно з [PERSON] відповідати за своєчасне повернення коштів за кредитним договором № DNUHGA0000000006 (т. 1 а.с. 32). 18.03.2008 між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» та [PERSON] було укладено договір особистого страхування, за яким вигодонабувачем виступило ЗАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с.204). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 25, 74). В той же час, факт спорідненості позивача, третьої особи, [PERSON] та [PERSON] , зміни прізвища позивача, підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 21, 46, 91, 92). Після чого, 19.09.2008 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за заявою позивачки і третьої особи було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 69). 18.02.2009 державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , чоловіку [PERSON] , дочці [PERSON] та синові [PERSON] на спадкове майно, в тому числі на по 1/3 частки квартири в [ADDRESS] , 1/12 частки квартири в [ADDRESS] , 1/3 частку домоволодіння в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 114-119). Після чого, Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на заяву третьої особи було надано відповідь № 200/02-14 від 03.02.2016, що інші спадкоємці, в тому числі кредитори із вимогами, в межах спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] не звертались (т. 1 а.с. 53). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 24). 08.02.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» було повідомлено про смерть [PERSON] , що підтверджується відповідним зверненням позивача та третьої особи (т.1 а.с. 27). 11.05.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Несеном В.А. за заявою позивачки і третьої особи було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 126). 06.09.2017 між позивачем та третьою особою було укладено договір про поділ спадкового майна, що залишилось після смерті їхнього батька [PERSON] , за змістом якого між сторонами було досягнуто згоди щодо поділу спадкового майна, в тому числі домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки розташованої за цією ж адресою, яке мало стати власністю [PERSON] та підставою для видачі свідоцтв позивачу та третій особі про право на спадщину за законом (т. 1 а.с. 168). В той же час, 06.03.2018 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, залишеним без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.09.2018, позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право вимоги до спадкоємців було задоволено частково. Визнано ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що втратило право вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором від 18.03.2008 № DNUHGA0000000006, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , яка померла [INFO] . У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині визнання ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що втратив право вимоги до [PERSON] відмовлено, оскільки останній помер, отже втратив правоздатність. Серед іншого, вказаним рішенням було встановлено, що про смерть [PERSON] (отже, і про відкриття спадщини після її смерті) ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався від її чоловіка ( [PERSON] ) [INFO] , про що свідчить\~лист ЗАТ СК «Інгосстрах» від 26.05.2008 № 080200001/2-4992, підписаний першим заступником директора Дніпропетровського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] . Крім того, відповідач через своїх повноважних представників брав безпосередню участь у розгляді справи № 2-692/11 у Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, предметом якої було страхове відшкодування у зв`язку із смертю [PERSON] (цивільна справа №2-692/11). Також, судовим рішенням було встановлено, що шестимісячний строк пред`явлення кредитором спадкодавця (ПАТ КБ «ПриватБанк») вимоги до спадкоємців ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ), які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , закінчився у вересні 2008 року. Між тим, до закінчення вказаного строку\~відповідач з відповідними вимогами ані до позивачки, ані до третьої особи, ані до їх батька (який був живий на той час) не звернувся. Ураховуючи викладене, в силу частини 4 статті 1281 ЦК, позивач втратив право вимагати від спадкоємців [PERSON] заборгованість за кредитним договором № DNUHGA0000000006 (т. 2 а.с. 5-13). Слід звернути увагу, що апеляційний суд Дніпропетровської області 13.09.2018 залишаючи рішення суду від 06.03.2018 без змін, мотивував своє рішення тим, що доводи апелянта (ПАТ КБ «ПриватБанк») щодо їх неповідомлення про смерть кредитора, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки законом передбачено не тільки обов`язок спадкоємця повідомити кредитора про смерть боржника й надання кредитору шестимісячного строку для звернення з вимогою, але і з`ясування цих обставин у більш тривалий строк і наданням в цьому випадку річного терміну для звернення з вимогою. Апелянт не заперечує факту обізнаності про смерть боржника, але посилається на відсутність належного повідомлення з боку спадкоємців, що свідчить лише про нехтування своїми правами та намаганням їх поновити у будь-який спосіб. Маючи достовірні відомості про смерть боржника, апелянт з 2008 р. не здійснив жодних дій, щодо виявлення наміру заявити про свої права на повернення кредиту. Так, відповідно до приписів статей 1281 і 1282\~ЦК України\~та\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~(у редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом яких: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця.\~\~Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця. \~Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від\~настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Між тим, стаття 17 Закону України «Про іпотеку»\~визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої\~статті 1282 ЦК України\~та частини першої\~статті 23 Закону України «Про іпотеку»\~у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282\~ЦК України. Тобто,\~стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Так, частина четверта\~статті 1281 ЦК України\~визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків\~пред`явлення\~вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені\~статтею 1281 ЦК України\~строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права),\~а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.\~ Відповідно до\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої\~статті 593 ЦК України\~та частини першої\~статті 17 Закону України «Про іпотеку»\~право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Таким чином, сплив визначених\~статтею 1281 ЦК України\~строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2018 по справі 522/407/15-ц. Ураховуючи викладене, а також і те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, було визнано ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що втратило право вимоги до [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором від 18.03.2008 № DNUHGA0000000006, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , через закінчення шестимісячний строку і не пред`явлення вимоги кредитором, суд вважає, що відповідач має бути визнаний таким, що втратив право вимоги і до додаткових зобов`язань за кредитним договором, а саме: договору іпотеки № DNUHGA0000000006 від 18.03.2008, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.03.2008, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , та відповідно їх припинення, що є підставою для скасування заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відчуження житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , скасування запису в Єдиному реєстрі іпотек про іпотеку житлового будинку та земельної ділянки та анулювання заставної, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у забезпечення договору іпотеки № DNUHGA0000000006 від 18.03.2008. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, представника відповідача та третю особу, оцінивши наявні докази, врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved