Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

25 травня 2018 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з вказаним позовом до Заводського відділу ДВС м. Миколаїв. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору позики грошових коштів від 19 травня 2010 року [PERSON] надала [PERSON] та [PERSON] у власність в рівних частках грошові кошти в сумі 90000 грн. без сплати відсотків з кінцевим терміном повернення 19 травня 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між позивачкою та [PERSON] 19 травня 2010 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого останнім було передано в іпотеку земельну ділянку розміром 0,1 га в межах території Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, 28 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого позивачка надала [PERSON] грошові кошти в сумі 120000 грн. без сплати відсотків з кінцевим терміном повернення 28 квітня 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між позивачкою та [PERSON] 28 квітня 2018 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого в іпотеку передано домоволодіння [ADDRESS], та гараж [NUMBER] з погрібом в м. Миколаєві в автогаражному кооперативі «Мотор». 25 липня 2017 року до зазначених договорів позики було внесено зміни в частині строку повернення позики - до 01 вересня 2017 року. Вказані договори та зміни до них були внесені у відповідні реєстри. Оскільки [PERSON] не були виконанні зобов'язання по поверненню грошових коштів, позивачка звернулася до нотаріуса за оформленням права власності на майно, що є предметом іпотеки, однак нотаріусом відмовлено у зв'язку з тим, що головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв на все належне майно [PERSON] накладено арешт, в тому числі і на майно, що є предметом іпотеки. Враховуючи, що відповідачем відмовлено в скасуванні арешту на спірне майно, а наявність накладеного арешту порушує майнові інтереси позивачки, її представник просив про задоволення позову. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, не заперечуюючи проти винесення заочного рішення. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином судовою повісткою, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надавав. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, підтвердивши обставини, зазначені в позовній заяві. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивача та позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представників позивачки та третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору позики грошових коштів від 19 травня 2010 року [PERSON] та [PERSON], [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до умов цього договору позивачка надала [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 90000 грн., в рівних частинах кожному, без сплати відсотків, з кінцевим терміном повернення 19 травня 2020 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між позивачкою та [PERSON] 19 травня 2010 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого в іпотеку було передано земельну ділянку розміром 0,1 га в межах території Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 25 липня 2017 року до договорів позики та іпотечного договору від 19 травня 2010 року було внесено зміни в частині зазначення строку повернення позики, замість 19 травня 2020 року, вказано 01 вересня 2017 року. Відповідні зміни до іпотечного договору були внесені до Державного реєстру іпотек. Крім того, 28 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого позивачка надала [PERSON] грошові кошти в сумі 120000 грн. без сплати відсотків з кінцевим терміном повернення 28 квітня 2022 року. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між позивачкою та [PERSON] 28 квітня 2018 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого в іпотеку було передано домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків за [ADDRESS], гараж [NUMBER] з погрібом в м. Миколаєві в автогаражному кооперативі «Мотор». 25 липня 2017 року до зазначених договорів було внесено зміни в частині строку повернення позики, а саме замість 28 квітня 2022 року, вказано 01 вересня 2017 року. Вказані договори та зміни до них були внесені у відповідні реєстри. Вищевказані обставини підтверджуються копіями зазначених вище договорів, посвідчених в нотаріальному порядку. У відповідності до вказаних іпотечних договорів та змін до них, задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі останньому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 13 листопада 2017 року представник позивачки [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О.Г. із заявою, в якій просив передати заяву-письмову вимогу про усунення порушень [PERSON] та [PERSON] з попередженням, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти днів [PERSON] має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. 13 листопада 2017 року за вих. № 283/02-24 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. направлено [PERSON] та [PERSON] заяву-письмову вимогу про усунення порушень з боку останніх, що полягає у неповерненні коштів за договорами позики, яка не була виконана. При зверненні [PERSON] до нотаріуса з приводу оформлення права власності на майно, що перебуває в іпотеці, їй було відмовлено через наявність арешту на все майно [PERSON], що був накладений постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв та надано роз'яснення щодо звернення до Заводського відділу ДВС із заявою про скасування вказаного арешту. З копії листа начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області за вих. № 11858/14.23-36/зас від 02 квітня 2018 року, слідує, що заяву представника позивачки щодо скасування арешту майна [PERSON] залишено без задоволення. Як вбачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 липня 2012 року, головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 33199924. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 листопада 2011 року, [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків по [ADDRESS]. Крім того, з копії свідоцтва про право власності від 10 червня 2010 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить гараж [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Мотор» в м. Миколаєві. Згідно копії державного акту серії [NUMBER], [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га в межах території Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна. Як вбачається із укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів іпотеки нерухомого майна, право іпотеки у позивачки на земельну ділянку виникло з 12 травня 2010 року, на житловий будинок та гараж з 28 квітня 2012 року. Арешт на все майно [PERSON] накладено головним державним виконавцем Заводського відділу ДВС м. Миколаїв 02 липня 2012 року. Враховуючи, що договори іпотеки були укладені раніше, ніж було видано виконавчий лист (14 червня 2012 року) та винесено постанову про накладення арешту (02 липня 2012 року), а також обставину, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] на даний час не погашена, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження щодо заставленого майна порушив законні права та інтереси позивачки, і таке майно підлягає звільненню з-під арешту, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 704 грн. 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved