Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

26 вересня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачі просять: визнати право [PERSON] та [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS]; зобов'язати Державне підприємство «Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка» здійснити безоплатну передачу квартири [ADDRESS] - приватизацію у приватну спільну часткову власність [PERSON] ? частки квартири, [PERSON] ? частки квартири. Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що у господарському віданні (на балансі) Кіностудії, яка належить до сфери управління Міністерства культури України, перебуває багатоквартирна жила будівля розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 02 лютого 1979 року відповідачу було дозволено заселення квартир у зазначеному жилому будинку. Разом з тим, відповідно до даних Київської міської державної адміністрації жила будівля за вказаною адресою до цього часу не внесена до реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі м. Києва. Відповідно до проведеної інвентаризації квартира [ADDRESS] належить державі та відноситься до відомчого житлового фонду. 09 лютого 2009 року [PERSON] спільним рішенням профспілкового комітету та адміністрації підприємства було надано для заселення квартиру [ADDRESS]. Позивачі, використовуючи своє право передбачене діючим законодавством на приватизацію звернулись із заявою до відповідача про приватизацію квартири, проте відповідач відповіді не надав та не надав можливості приватизувати квартиру. А тому для захисту порушеного права позивачі звернулися до суду із заявленими вимогами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вони не обгрунтовані. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що відповідно до Указу Президента України від 26.11.1993р. № 565 кіностудії художніх фільмів імені О.Довженка надано статус національного, а згідно ст. 3 Указу Президента України від 11.10.1994р. № 587 «Про національні заклади культури» - майно закладів культури, яким надано статус національних не підлягає приватизації. Готель-гуртожиток, який знаходиться за адресою [ADDRESS] перебуває на балансі Відповідача та активно ним використовується, у ньому проживають не лише працівники кіностудії, а й члени знімальних груп, відтак Кіностудія заперечує стосовно передачі вказаного майна у комунальну власність м. Києва. Крім того вказаний готель-гуртожиток розміщений на території, що належить Кіностудії на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 21 жовтня 1969р. № 1859. В листі від 16.03.2015р. № 109/02/31-2012 Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація вказала, що приватизацію державного житлового фонду по частині будинку [ADDRESS] доцільно проводити як квартир у житловому будинку, а не житлових приміщень у гуртожитку. Тому, для прийняття будинку на [ADDRESS] до комунальної власності м. Києва на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» Національна кіностудія художніх фільмів ім. О. Довженка має вирішити певний перелік питань та забезпечити подання переліку документів, необхідних для здійснення зазначеної передачі. Проте, кіностудія проінформувала, що не має можливості вирішити зазначені питання та виготовити документи, оскільки вони потребують значних фінансових витрат та зазначила, що недоцільно передавати зазначений будинок, фактично службове житло, в комунальну власність. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності до положень статті 65-1 ЖК УРСР, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення у дію цього Закону. Відповідно до вимог ст. ст. 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Згідно п. 18 цього Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить. Судом встановлено, що відповідно до Акту, затвердженого 30 вересня 1977 року, прийнято в експлуатацію Готель-гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 2 лютого 1979 року було дозволено Київській кіностудії художніх фільмів імені О.П.Довженко після звільнення квартир в гуртожитку на 1 і 2-му поверхах в будинку для малосімейних по [ADDRESS], вказані квартири заселити сім'ями згідно з Положенням «Про порядок надання жилої площі в УРСР». Заселення сім'ями таких квартир проводити при умові, якщо вони будуть повністю звільнені на поверсі будинку. Згідно Витягу з протоколу №78 засідання профспілкового комітету від 09.02.2009 року вирішено спільним рішенням адміністрації та профкому кіностудії надати кім.[ADDRESS] [PERSON]. В судовому засіданні оригінал витягу надано не було. Так само не було надано копії ордеру на заселення в зазначену кімнату. Згідно листа Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 березня 2015 року № 058/3/3-3838 вбачається, що у реєстрі житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Шевченківському районі м. Києва, затвердженому розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 9 грудня 2014 року № 640, будинок [ADDRESS] як гуртожиток не зареєстрований. На сьогодні статус будівлі визначений єдиним документом, а саме рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 2 лютого 1979 року № 167, яким Київській кіностудії художніх фільмів імені О.Довженка було дозволено тимчасово використовувати зазначений жилий будинок як готель-гуртожиток. Окрім того, зазначено, що оскільки будинок не відповідає технічним нормативам для гуртожитків, доцільно проводити приватизацію державного житлового фонду як квартир у житловому будинку, а не житлових приміщень у гуртожитку. Як встановлено судом, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 2010 року, а його дружина - [PERSON] з 2011 року. 14 липня 2016 року на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з заявою, в якій просили оформити передачу в часткову приватну власність квартиру [ADDRESS], що займає [PERSON] разом з членами сім'ї на умовах найму. 25 липня 2016 року [PERSON] додатково до заяви від 14 липня 2016 року надав наступні документи: копію довідки №085/26-170 від 21.07.2016 року від Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації управління житлово-комунального господарства відділ приватизації житлового фонду, копію технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 14.07.2016 року. Однак, заява [PERSON] була залишена без уваги та без задоволення. Кімната [ADDRESS], а тому не підпадає під дію рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 167 від 2 лютого 1979 року за яким дозволено Київській кіностудії художніх фільмів імені О.П.Довженко після звільнення, заселити квартири на 1 і 2-му поверхах згідно з вищевказаним Положенням. За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 06 липня 2016 року зареєстровано за Міністерством культури України, код ЄДРПОУ - 37535703, право власності на об'єкт нерухомого майна - будинок готелю-гуртожитку (літ. А) за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні було встановлено, що будинок не передавався територіальній громаді м.Києва. Вказані обставини, як і відсутність додання до заяв [PERSON] та [PERSON] від 14 та 24 липня 2016 року переліку необхідних для приватизації документів, визначених вищезазначеними нормативними актами не дають підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Водночас позивачі не оскаржували дії відповідача пов'язаної з відмовою у розгляді заяв про приватизацію квартири. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] про визнання права на приватизацію є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed