Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

26.11.2014 року Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (далі по тексту - ПАТ «Одеська ТЕЦ») звернулося до суду з позовом, який в процесі розгляду справи був уточнений, до [PERSON], за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, Державної фінансової інспекції в Одеській області (далі по тексту - Держфінінспекція) про стягнення коштів, посилаючись на те, що відповідач працював на ПАТ «Одеська ТЕЦ» головою правління з 19.09.2011 року по 30.04.2014 року, і всупереч вимогам Статуту ПАТ «Одеська ТЕЦ» та ст.63 Закону України «Про акціонерні товариства» завдав позивачу збитки, а саме: згідно рахунку №08-29 від 29.08.2012 року ПАТ «Одеська ТЕЦ» було сплачено фізичній особі підприємцю [PERSON] суму 15 000,00 гривень за послуги з організації концерту, згідно рахунку-фактури №СФ376 від 04.09.2012 року - ПП «Концертне агентство «Прем'єра» суму 2 500,00 гривень, в той час, як розпорядженням Кабінету Міністрів України №332-р від 02.04.2009 року «Про деякі питання використання майна суб'єктами господарювання державного сектору економіки» було предбачено недопущення здійснення державними підприємствами, державними господарськими об'єднаннями, державними холдинговими компаніями та іншими державними господарськими організаціями, що належать до сфери їхь управління (віднесені до їх відання), а також господарськими товариствами, у капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків витрат на надання благодійної, спонсорської та іншої допомоги. Крім того, позивач стверджує, що між ПАТ «Одеська ТЕЦ» в особі відповадача [PERSON] укладено з фізичною особою [PERSON] з жовтня 2011 року по травень 2012 року вісім трудових угод, за якими, ПАТ «Одеська ТЕЦ» сплатило [PERSON] суму 44 800,00 гривень, проте, на думку позивача, [PERSON] фактично не надавав послуги з технічної експлуатації устаткування підприємства, як це було передбачено трудовими договорами, так як до трудової угоди не було надано підтверджень відповідної освіти, яка б дозволяла йому належно виконувати зобов'язання за цими договорами. Позивач стверджує, що [PERSON] в зазначений період інструктаж з охорони праці не проходив, вказівок на виконання робіт не отримував, технічному персоналу ПАТ «Одеська ТЕЦ» консультацій не надавав, а тому, відповадач [PERSON] на мав права підписувати з ним акти виконаних робіт за період з жовтня 2011 року по травень 2012 року. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що вищевикладені факти спричинення [PERSON] шкоди ПАТ «Одеська ТЕЦ» встановлено Актом Державної фінансової інспекції в Одеській області від 30.09.2014 року №05-11/174. При цьому, враховуючи дату складання акту, вважає, що строк позовної давності в один рік, як це передбачено ст.233 КЗпП України, почав перебіг 30.09.2014 року, так як відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року зазначено, що днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником; днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав, обгрунтовуючи позовні вимоги положеннями ст.130 КЗпП України, згідно яких працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; положеннями ст.132 КЗпП України, згідно яких за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Представник позивача, посилаючись на Порядок розрахунку середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, за яким середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] складає 17 172,80 гривень, просить суд стягнути з нього на користь ПАТ «Одеська ТЕЦ» 34 345,60 гривень та витрати на судовий збір у розмірі 343,46 гривень. Представники відповідача позов ПАТ «Одеська ТЕЦ» не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову, вважають, що викладені в Акті Державної фінансової інспекції в Одеській області від 30.09.2014 року №05-11/174 висновки про фіктивність договірних відносин між ПАТ «Одеська ТЕЦ» та [PERSON] є хибними й при цьому Держфінінспекція, роблячи такий висновок, вийшла за межі своїх повноважень. Крім того, представники відповідача вказують на те, що нормами діючого законодавства не заборонено надання благодійної допомоги, а посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України №1673 від 29.11.2006 року є безпідставною. Представник третьої особи Державної фінансової інспекції в Одеській області надав суду письмові пояснення на позов й просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов ПАТ «Одеська ТЕЦ» задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.09.2011 року по 30.04.2014 року обіймав посаду голови правління ПАТ «Одеська ТЕЦ» на підставі рішення №2/2011 загальних зборів акціонерів ПАТ «Одеська ТЕЦ» від 19.09.2011 року, наказу №397 від 20.09.2011 року та укладеного трудового контракту №163 від 19.11.2011 року. Наказом №192 від 30.04.2014 року та Наказом №46-к від 30.04.2014 року (про припинення трудового договору) [PERSON] звільнено 30.04.2014 року з підстав, передбачених п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Суд виходить з того, що зазначена вище стаття характеризує юридичний склад, тобто перелічує юридичні факти, сукупність яких дає власникові право притягти працівника до матеріальної відповідальності. Таких юридичних фактів чотири: порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника. Відсутність хоча б одного з цих фактів виключає можливість притягнення працівника до матеріальної відповідальності. На підтвердження вини відповідача [PERSON] в заподіянні шкоди ПАТ «Одеська ТЕЦ» позивач посилається на Акт Державної фінансової інспекції в Одеській області від 30.09.2014 року №05-11/174 ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «Одеська ТЕЦ» за період з 01.10.2011 року по 30.09.2014 року (далі по тексту - Акт ревізії), яким встановлено, зокрема, збільшення Товариством операційних витрат з надання благодійної допомоги (послуги з організації концерту) на загальну суму 17 500,00 гривень, що на думку Держфінінспекції, є порушенням ст.75 ГК України та п.13 постанови Кабінету Міністрів України №1673 від 29.11.2006 року «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів». Крім того, зазначеним Актом ревізії встановлено, що між ПАТ «Одеська ТЕЦ» в особі голови правління [PERSON] та громадянином [PERSON] з жовтня 2011 року по травень 2012 року було укладено 8 трудових угод, й за час дії цих договорів ПАТ «Одеська ТЕЦ» перерахувало [PERSON] 44 800,00 гривень, проте, на думку Держфінінспекції, Товариство фактично не отримувало послуги від [PERSON], Товариством необгрунтовано сплачено ці кошти, що є порушенням ст.ст. 509,526, 838 ЦК України, ст.193 ГК України та призвело до матеріальної шкоди (збитків) Товариства. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України у п.3 постанови від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'сування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'совувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'зки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Слід зазначити, що приписами статті 75 ГК України, на яку посилається позивач та третя особа, як на обгрунтування позовних вимог, передбачено особливості господарської діяльності державних комерційних підтриємств, в яких відсутня норма про заборону акціонерним товариствам, яким є позивач ПАТ «Одеська ТЕЦ», надавати благодійну допомогу. Крім того, відсутня така заборона й в пункті 13 постанови Кабінету Міністрів України №1673 від 29.11.2006 року «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», яким постановлено саме «Міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади: 2) установлювати під час формування та затвердження фінансових планів суб'єктів господарювання державного сектору економіки: в) суму витрат на благодійну, спонсорську та іншу допомогу суб'єктів господарювання, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків, у розмірі не більш як 1 відсоток обсягу чистого прибутку (за результатами попереднього звітного року).» Щодо покладення на відповідача матеріальної шкоди у розмірі 44 800,00 гривень суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.204 ЦК України «Презумпція правомірності правочину» правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів згідно положень ст.ст.58-59 ЦПК України, які підтверджували б недійсність або нікчемність трудових договорів, укладених між ПАТ «Одеська ТЕЦ» та [PERSON] з жовтня 2011 року по травень 2012 року, за якими останній отримав за надані послуги 44 800,00 гривень. Крім того, виходячи з посилань позивача на Акт ревізії Держфінінспекції суд враховує, що згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України №499/2011 від 23.04.2011 року, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (п.6 Положення). Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави (п.4 Положення). Зазначені норми кореспондуються з положеннями пунктів 8 та 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства. Відповідно до ст.138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Стаття 138 КЗпП України покладає весь тягар доказування у спорах про покладення на працівника матеріальної відповідальності на власника. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Втім, позивач ПАТ «Одеська ТЕЦ» та третя особа Держфінінспекція будь-яких інших доказів на підтвердження заподіяння відповідачем шкоди, крім витягу з Акту ревізії доданого до позовної заяви, суду не надали та не просили про їх витребування судом. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вимогами ч.4 ст.136 КЗпП України визначено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Одеська ТЕЦ» засновано відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 16.07.2001 року №326 шляхом перетворення державного підприємства «Одеська ТЕЦ» у відкрите акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» в порядку передбаченому Указом Президента України від 15.06.1993 року №210 «Про корпоратизацію підприємства» (із змінами та доповненнями), тобто позивач належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а отже з вказаним позовом звернулась особа, яка в даному випадку є неналежним позивачем.. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання сторін як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed