Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

24 червня 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] особисто та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про зняття з реєстрації, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є одним з власників квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2007 року. Іншими співвласниками квартири в рівних частках є члени її родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і всі вони зареєстровані у вищевказаній квартирі. Крім того в квартирі зареєстрований син відповідача [PERSON] , [INFO] . В 2014 році відповідач разом зі своєю сім`єю (дружиною та дитиною) виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. На теперішній час він є громадянином Російської Федерації, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та повертатися до України не бажає. Разом з тим, його наявність реєстрації у квартирі створює для неї та інших членів її родини додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Тому просить зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який дії в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову не заперечували. Представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Мамаєва С.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15 березня 2007 року, виданого Управлінням міського майна, ј частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , решта - ј частина належить [PERSON] ; ј частина - [PERSON] ; ј частина - [PERSON] . Згідно інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 16-13.07-0425 від 02.06.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виданої 04 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчається в 7 класі муніципального казенного загальноосвітнього закладу «Середня загальноосвітня школа № 3» Левокумского муніципального району Ставропольського краю. Знімати зазначену особу з реєстрації за місцем проживання через суд шляхом подання відповідного позову про втрату ним права власності або користування та зняття з реєстрації за місцем проживання на думку сторони позивача буде не доречно, так як відповідно до діючого Цивільного кодексу відповідач [PERSON] є законним власником свого майна, що підтверджується відповідними документами, доданими до позовної заяви і не користування своїм майном не позбавляє його первинного речового права власності, а як наслідок і права законного користування своїм майном в будь-який момент. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до п.6 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, у разі коли особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] з 2014 року постійно проживають в Російській Федерації, мають громадянство Росії і не мають можливості приїхати до м.Маріуполя для зняття з реєстрації. На усне звернення позивачка отримала відповідь про неможливість зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання навіть за її документально підтвердженою згодою у зв`язку з тим, що в силу положень діючого законодавства, яке регулює підстави та порядок зняття особи з реєстрації за місцем проживання для зняття з реєстрації особи обов`язково потрібен паспортний документ, до якого вносяться зміни щодо реєстрації особи за місцем проживання, в той час, коли як було зазначено вище надати паспорт особи, яка знімається з реєстрації за місцем проживання для проставляння в ньому штампу про зняття з реєстрації [PERSON] не має можливості в силу щонайменше двох причин відсутній паспорт відповідача, та неможливість з`явитися для зняття з реєстрації особисто. Водночас за наявності рішення суду про зняття відповідача з реєстрації за місцем проживання, яке набере законної сили його зняття з реєстрації за місцем проживання можна буде здійснити і без проставлення відповідного штампу в паспортний документ (або інший документ, передбачений законом) та без зайвих складнощів. За таких обставин з урахуванням того, що в силу ситуації, що склалася у відповідача за приписами та вимогами діючого законодавства, що регулює порядок зняття особи з реєстрації за місцем проживання суд вважає, що його неможливо зняти з реєстрації за місцем проживання без рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦПК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. У відповідності до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 02 вересня 2020 року, з метою соціального захисту неповнолітньої дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, вважає неможливим зняти неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.1 ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин. Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини непроживання дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. З огляду на це, позовні вимоги в частині зняття неповнолітнього [PERSON] , з реєстрації є обґрунтованими і також підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] особисто та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про зняття з реєстрації у повному обсязі.

Outcome: approved