Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

25.07.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів [PERSON] ,. і [PERSON] 30.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. 02.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 21 жовтня 2019 року. 21.10.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 21.10.2019 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 19.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І., та зареєстрованого в реєстрі за № 1235. Даний будинок був придбаний у [PERSON] . В належному їй будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] Хоч згідно п. 8 укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] зобов`язувалась звільнити будинок [ADDRESS] від свого проживання та проживання її родини, знявши себе і їх з реєстраційного обліку. Однак на сьогоднішній день відповідачка не виконала умови укладеного договору і не знялась з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та не зняла з реєстрації свого сина [PERSON] . При цьому з жовтня 2018 року відповідачі у житловому будинку [ADDRESS] не проживають Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку порушує її права як власника будинку, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна їх особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду . Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 19.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тітовським С.І., та зареєстрованого в реєстрі за № 1235. Попереднім власником зазначеного будинку була [PERSON] , що підтверджується копією договору. В належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] Хоч згідно п. 8 укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] зобов`язувалась звільнити будинок [ADDRESS] від свого проживання та проживання її родини, знявши себе і членів своєї сім`ї з реєстраційного обліку у зазначеному житловому приміщені, що підтверджується копією договору. Однак, на сьогоднішній день відповідачка не виконала умови укладеного договору і не знялась з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою та не зняла з реєстрації свого сина [PERSON] , що підтверджується даними домової книги і адресними довідками. За доводами позивача з жовтня 2018 року відповідачі у житловому будинку [ADDRESS] не проживають. Даний факт підтверджується актом депутата Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 18 травня 2019 року в якому зазначається, що [PERSON] і [PERSON] , в будинку [ADDRESS] не проживають з жовтня 2018 року та відмовляються добровільно знятись з реєстраційного обліку за даною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно пп. 1 ч. 1 т. 346 ЦК України право власності припиняється зокрема відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що уклавши договір купівлі-продажу , вищевказаного будинку відповідач [PERSON] , втратила право власності на нього, але продовжує бути в ньому зареєстрованою разом зі своїм сином, як членом її сім`ї нового власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачів в будинку позивача протягом більше одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, наміру користуватись ним, відповідачі суду не надали. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] , і [PERSON] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За наведених вище обставин суд вважає, що реєстрація відповідачів порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. А також відповідачами порушені умови укладеного договору купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] зобов`язувалась в строк до 30 грудня 2018 року знятись з реєстраційного обліку у спірному будинку та зняти з реєстрації членів своєї сім`ї Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] , і [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 384 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved