Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

26.03.2014року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різних поглядів на життя. Одночасно зазначає, що вони проживають окремо з 2006 року, спільного господарства не ведуть з того ж часу, шлюбно - сімейні стосунки між ними припинені. Таким чином вважає, що шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача до суду надала заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, одночасно зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. На підставі ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01.12.2001року у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 109 п.3 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved