Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

25.11.2015 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила: - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20.08.2010 року Паланською сільською радою Уманського району Черкаської області, про що складено актовий запис № 4; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією, щомісячно, починаючи з 25.11.2016 року до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що з 20.08.2010 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що одруження виявилось невдалим. Останнім часом між сторонами у справі все частіше почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напруження відносин, втрати почуття кохання, фактичного припинення сімейно-шлюбних стосунків, ведення спільного господарства. Протягом тривалого часу сторони у справі проживають окремо, з моменту окремого проживання батьків малолітній син сторін, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Припинення з відповідачем, як і збереження сім'ї, позивач вважає неможливим. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 10 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Паланською сільською радою Уманського району Черкаської області, про що складено актовий запис № 4, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER], виданого 10.08.2010 року Паланською сільською радою Уманського району Черкаської області. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 05.05.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до даних свідоцтва батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає, що примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх сина. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам як сторін у справі, так і інтересам їх малолітнього сина, враховуючи обставини та відносини, яки склалися між сторонами у справі, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], суд зазначає наступне. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. У судовому засіданні судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, отримує стабільний дохід, працює на посаді інженера ТОВ «Дозор Сервіс», інших утриманців не має. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з моменту окремого проживання батьків, малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 181 цього Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 СК України визначається в разі коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатним, не має на утриманні інших малолітніх та/або неповнолітніх дітей, аліменти з відповідача на утримання інших осіб не стягуються. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у даному випадку позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, та з відповідача, враховуючи визнання останнім позову, слід стягнути аліменти у розмірі у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.11.2016 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 551,21 грн., а також на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 551,21 грн. за подання заяви про розірвання шлюбу. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial