Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

26.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за період з 02.02.2012 року по 07.11.2014 року - суму інфляційних витрат в розмірі 7632,86 грн., три процента річних в сумі 3320,55 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.12.2010 року відповідач, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України здійснив наїзд на автомобіль, що належав чоловіку позивача. Внаслідок ДТП позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та стала інвалідом третьої групи. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 22.11.2011 року відповідач [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 5100 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2012 року вирок районного суду було змінено та стягнуто на користь позивача з відповідача у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40000 грн. По виконанню вироку суду щодо відшкодування моральної шкоди було відкрито виконавче провадження 17.02.2012 року і лише 07.11.2014 року відповідачем було перераховано в повному обсязі суму моральної шкоди в розмірі 40000 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за період з 02.02.2012 року по 07.11.2014 року просить стягнути з нього за цей період на підставі вимог ст. 625 ЦК України суму інфляційних витрат та три процента річних. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, ніяких заяв до суду не подав, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутність. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 22.11.2011 року відповідач [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 286 КК України та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 5100 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2012 року вирок районного суду було змінено та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 40000 грн. (а.с. 9-13). Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно представлених документів по виконанню вироку суду від 22.11.2011 року був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми моральної шкоди в розмірі 40000 грн. з відміткою про набрання чинності вироку 02.02.2012 року. (а.с. 14). 17.02.2012 року відкрито виконавче провадження по виконанню даного рішення суду та встановлений строк для добровільного виконання - до 24.02.2012 року (а.с.15). Згідно матеріалів справи рішення суду про стягнення моральної шкоди в розмірі 40000 грн. фактично виконане 07.11.2014 року. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем сума збитків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 02.02.2012 року по 07.11.2014 року складає: суму інфляційних витрат в розмірі 7632,86 грн., три процента річних в сумі 3320,55 грн. Даних на спростування цього розрахунку суду не надано, суд погоджується з розрахунком позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 01.10.2014 року в справі №113цс-14, яка є обов'язковою для суду відповідно до норм статті 360-7 ЦПК УКраїни. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з в відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved