Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

26.07.2017 р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та відповідно до уточненої позовної заяви від 31.07.2017 р. просить визнати недійсним підпункт «b» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/099/2005, укладеного між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»), [PERSON] та [PERSON] 24.10.2005 року, визнати недійсним підпункт «J» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/029/2007, укладеного між ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] 22.03.2007 року, визнати недійсним підпункт «J» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/113/2007, укладеного між ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] 03.08.2007 року. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у вказаних підпунктах значиться, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, а відтак вказані пункти підлягають визнанню недійсними, як передбачено ст. 203, 215 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, з'явився її представник, який її позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце судового засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, з'явився його представник, який позовні вимоги визнав. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.2005 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-500/099/2005, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 300000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 24.10.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РМL-500/099/2005, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. 22.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-500/029/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 22.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РМL-500/029/2007, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Крім цього, 03.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-500/113/2007, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 100000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 03.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РМL-500/113/2007, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Згідно підпункту «J» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/113/2007 від 03.08.2007 року, підпункту «J» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/029/2007 від 22.03.2007 року та підпункт «b» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/099/2005 від 24.10.2005 року, іпотекодавці стверджують, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки. Судом встановлено, що на час укладення іпотечних договорів за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не були зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти. Згідно виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію за вих. № 76 від 01.07.2015 року та довідки ОСББ «Лари» за вих. № 36 від 04.09.2015 року донька [PERSON] та [PERSON] [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] лише з 11.07.2011 року. При цьому, на час укладення договору іпотеки за № PML-500/099/2005 від 24.10.2005 року [PERSON] виповнилось 6 років, а на час укладення договору іпотеки за № PML-500/113/2007 від 03.08.2007 року та договору іпотеки № PML-500/029/2007 від 22.03.2007 року - 8 років. В анкеті-заяві на отримання кредиту від 10.10.2005 року, яка була надана АКБ «Райффайзенбанк Україна» перед укладенням кредитного договору № МL-500/099/2005 від 21.10.2005 року, [PERSON] зазначив про проживання в квартирі [ADDRESS]малолітньої [PERSON], 1999 року народження. Суд приймає до уваги, що укладенню кредитного договору завжди передує процедура вивчення й аналізу діяльності потенційного позичальника, його кредитоспроможності, прогноз ризику неповернення кредиту перед прийняттям рішення про надання цього кредиту. З цією метою, позичальник надає банківській установі анкету-заяву на видачу кредиту. Наявність такої заяви для отримання кредиту є обов'язковою умовою. Така заява позичальника є документом, який слугує джерелом інформації про нього, яка систематизується кредитним інспектором і зберігається у кредитній справі позичальника, та передається на розгляд правлінням банку, кредитного комітету, комісії тощо. За результатом розгляду вказаної інформації приймається остаточне рішення про надання кредиту чи відмову у ньому. Анкета заява на отримання кредиту від 10.10.2005 року з інформацією про малолітню [PERSON] була отримана та розглянута АКБ «Райффайзенбанк Україна», за результатом чого було прийняте позитивне кредитне рішення. Крім цього, згідно довідки КУ «Дитяча міська лікарня № 6» за вих. № 01-416 від 04.10.2016 року, [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] разом із своїми батьками з 2004 року. Згідно ст. 31 ЦК України, малолітньою особою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В постанові від 16.03.2016 року у справі № 6-2918цс15 Верховний Суд України зазначив, що частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Крім цього, в постанові від 29.11.2017 року у справі № 6-1945цс17 Верховний Суд України наголосив, що пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Про те , що малолітня [PERSON] проживає разом із своїми батьками в квартирі [ADDRESS] [PERSON] повідомляв АКБ «Райффайзенбанк Україна» перед укладенням іпотечного договору № PML-500/099/2005 від 24.10.2005 року листом від 11.10.2005 року, що підтверджується копією вказаного листа, яка була надана суду та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в якому міститься відмітка про отримання представником АКБ «Райффайзенбанк Україна» вказаного листа 14.10.2005 року, а також листом-відповіддю АКБ «Райффайзенбанк Україна» за вих. № 738 від 16.10.2005 року, в якому банк зазначає, що він розглянув звернення [PERSON] щодо умов договору іпотеки. Крім цього, [PERSON] також повідомляв про вказані вище обставини ЗАТ «ОТП Банк» перед укладенням договору іпотеки за № PML-500/113/2007 від 03.08.2007 року та договору іпотеки за № PML-500/029/2007 від 22.03.2007 року, що підтверджується листом ЗАТ «ОТП Банк» за вих. № 298 від 22.03.2007 року та листом ЗАТ «ОТП Банк» за вих. № 461 від 27.07.2007 року, якими банк надає відповідь на отримані від [PERSON] листи та в яких зазначає, що запропонований банком іпотечний договір розроблений спеціалістами банку з урахуванням вимог чинного законодавства та будь-яких змін не потребує. Таким чином, АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ЗАТ «ОТП Банк» перед укладенням іпотечного договору № PML-500/099/2005 від 24.10.2005 року, іпотечного договору за № PML-500/113/2007 від 03.08.2007 року та іпотечного договору за № PML-500/029/2007 від 22.03.2007 року була обізнані про проживання малолітньої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] разом з її батьками [PERSON] та [PERSON] Отже, підпункт «b» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/099/2005 від 24.10.2005 року, та підпункт «J» пункту 5.1. договору іпотеки за № PML-500/113/2007 від 03.08.2007 року та договору іпотеки за № PML-500/029/2007 від 22.03.2007 року, яким встановлено, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодавці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки не відповідають вимогам закону, а саме ч. 4 ст. 29 ЦК України, згідно якої, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає та ч. 1 ст. 405 ЦК України, згідно якої, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року N 1211-IV) та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Outcome: approved