Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

24 травня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування свого позову вказувала, що з січня по квітень 2011 року мала близькі, сімейні стосунки із [PERSON] , від яких у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Але на час народження дочки їх відносини вже припинилися і він не бажав подавати спільну з нею заяву про реєстрацію її народження, тому батьком дочки він зареєстрований не був, а реєстрація про батька була вчинена відповідно до положень ст. 135 СК України. В теперішній час, вона вирішила узаконити існування батька дочки, щоб забезпечити її належні права, зокрема участь батька у вихованні дочки та на належне утримання, тому звернулася до суду позовом і просила визнати відповідача його батьком та внести відповідні зміни до актового запису про народження. Крім того просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Ухвалою судді Глубоченка С. М . за її позовом було відкрито провадження в загальному порядку. В подальшому, під час підготовчого судового засідання, ухвалою суду від 18 квітня 2019 року було задоволено самовідвід головуючого і справа передана до канцелярії суду для здійснення перерозподілу. Протоколом повторного автоматичного розподілу від 19 квітня 2019 року справа була передана для розгляду судді Козаченку Р.В., який ухвалою від 23 квітня того ж року прийняв її до провадження. Далі, в підготовчому судовому засіданні ухвалою суду від 03 вересня 2019 року, за клопотанням позивачки та її представника, було призначено генетичну експертизу, а провадження в справі зупинено на час її проведення, проте вона проведена не була через неявку відповідача для відібрання у нього біологічних зразків, необхідних для її проведення. 23 березня 2020 року ухвалою суду підготовче провадження у справі завершено і справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання на розгляд справи позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце засідання були повідомлені належним чином; представник надала заяву з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити, вирішивши також питання про судові витрати. Відповідач та його представник до судового засідання також не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, подали заяву, якою позов в частині визнання батьківства визнали повністю, а в частині стягнення аліментів - частково: не заперечуючи проти свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, просив стягувати їх в розмірі 1/6 частини всіх його доходів, оскільки на його утриманні знаходяться дружина [PERSON] та їх син [PERSON] , 2018 року народження. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши докази в справі, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Позивачка має дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. В актовому записі № 2 від 10 січня 2012 року, вчиненого виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , її матір`ю зазначена позивачка, а запис про батька здійснено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. За загальним правилом походження дитини визначається від подружжя, якщо вона зачата або народжена у їх шлюбі (ст. 121 СК України). В той же час, позивачка на час народження дочки у шлюбі не перебувала. Якщо ж мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, то походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини (п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України). Також, п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України передбачено, що походження такої дитини від батька може бути визначено за рішенням суду. Це передбачено і статтею 128 СК України, положення якої також визначають, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 128 СК України), за умови, що запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу. Статтею 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, при реєстрації народження дитини були дотримані положення ст.ст. 125, 128 та 135 СК України, тому вимоги позивачки правомірні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За положеннями ст. 76 ЦПК України висновок експерта є також доказом. У статті 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Виходячи з цих положень закону та із письмової заяви відповідача про визнання позову в частині батьківства, про що також було підтверджено його представником під час провадження, а також з врахуванням його ухилення від проведення генетичної експертизи, суд вважає можливим позов в частині батьківства задовольнити. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З врахуванням визнання батьківства суд вбачає і необхідним внести зміни до актового запису про народження [PERSON] вказавши відповідача її батьком. Крім того, позивачка просила стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а якщо домовленості немає, то за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ч.1-3 ст. 181 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визначено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоров`я та стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, а також наявність у нього офіційної та постійної роботи, а також положення ст. 161 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи такий розмір аліментів суд враховує наявність у нього на утриманні дружини та неповнолітнього сина 2018 року народження, якому не виповнилося трьох років. Стягнення аліментів повинно відбуватися починаючи з часу подання позову до суду, тобто з 24 травня 2018 року і до повноліття дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. За викладеного,

Outcome: partial