Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

25 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11 травня 2019 року Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області із [PERSON] , актовий запис № 80. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11 травня 2019 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є малолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, втрату почуття любові та поваги один до одного, відсутність взаєморозуміння. Подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам. Подружні відносини припинені остаточно на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.15) . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Зазначила, що на примирення із відповідачем не згодна (а.с.10,19). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 22). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 травня 2019 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 80 (а.с. 5). В цьому шлюбі у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, а він погоджується на їх припинення. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 420,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 420 грн 40 коп.

Outcome: approved