Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

25 травня 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 36973,97 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем з 02 лютого 1987 року, була звільнена за угодою сторін 13 січня 2020 року. Станом на день звільнення існувала заборгованість по заробітній платі, що за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року складає 23636,83 гривень, за період з січня 2019 року по січень 2020 року складає 13337,14 гривень. Розрахунок на день звільнення з позивачем не проведено, що стало приводом звернення до суду із позовом. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем. Як вбачається з трудової книжки на ім`я позивача серії [NUMBER] , наказом № 35-к від 02.02.1987 року [PERSON] була прийнята на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укреенергомережпроект» на посаду техніка-проектувальника 1 категорії відділу зв`язку та дистанційного управління. Наказом № 4 від 18.01.1991 року [PERSON] переведена на посаду інженера ІІІ категорії. Наказом № 17-к від 26.01.1994 року привласнена кваліфікація інженера-проектувальника ІІ категорії. Наказом № 143-к від 27.12.2002 року привласнена кваліфікація інженера-конструктора І категорії. Наказом № 1-к від 13.01.2020 року позивача було звільнено з посади інженера-конструктора І категорії бюро головних інженерів Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідачем не було забезпечено своєчасна виплата заробітної плати позивачу, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вбачається з довідки № 23 від 28 січня 2019 року, заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року складає 23636,83 гривень. Як вбачається з довідки № 22/21 від 30 квітня 2020 року, заборгованість по заробітній платі за період з січня 2019 року по січень 2020 року складає 13337,14 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем не проведений, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із вказаним позовом. При таких обставинах, суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 36973,97 гривень, з яких 23636, 83 гривень - заборгованість за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року 13337,14 гривень - заборгованість за період з січня 2019 року по січень 2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру в сумі 840,80 гривень. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved