Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

26 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві покликається на ту обставину, що сторони перебували у шлюбі з 03 квітня 2014 року по [INFO] , від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 травня 2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 713 гривень. Відповідач не бере жодної участі в утриманні та вихованні сина, уникає зустрічей з ним та будь-якого спілкування. Аліментів на його утримання відповідач не сплачує, хоча на виконанні у Володимир-Волинському ВДВС знаходиться рішення суду про стягнення з нього аліментів. Через це відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 27.09.2021 року складає 32339,48 грн. Відповідач після розлучення не цікавився долею сина, його навчанням, досягненнями у школі, здоров`ям, ніколи його не відвідував, хоча знає, де вони живуть. Жодних перешкод вона йому у цьому не чинила. Бажання спілкуватися з сином у нього відсутнє. Вважає, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. Також відповідач не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з ним взагалі. Названі дії у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача судовий збір, сплачений нею при подачі позову, а також 5000 гривень за надану їй професійну правничу допомогу. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 18 серпня 2021 року у справі прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. 05 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, до суду не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за фактичним місцем проживання, про що свідчать відповідні поштові відправлення, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки та відзиву на позов не подав. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 квітня 2014 року по 18 серпня 2016 року, від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дані обставини стверджуються копіями свідоцтва про народження дитини та судовим рішенням від 18.08.2016 року. Позивач вказує, що відповідач не проживає з сім`єю з часу розірвання шлюбу і не бере жодної участі в утриманні та вихованні сина. Аліментів на його утримання відповідач не сплачує, хоча на виконанні у Володимир-Волинському ВДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, в зв`язку з чим станом на 27.09.2021 року заборгованість зі сплати аліментів складає 32339,48 грн., що стверджується довідкою Володимир-Волинського ВДВС у Володимир-Волинському районі Волинської області від 27.09.2021 року. Він ніколи не цікавився долею сина, його навчанням, досягненнями у школі, здоров`ям, ніколи його не відвідував, хоча знає, де вони живуть. Жодних перешкод вона йому у цьому не чинила. Бажання спілкуватися з сином у нього відсутнє. Вважає, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина. Він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини з січня 2018 року, через що вона зверталась до суду із заявою про стягнення аліментів, однак рішення суду відповідачем не виконується. Такі доводи позивача стверджуються копіями судових рішень, виконавчих листів, довідкою про заборгованість по аліментах, висновком органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зібраними у справі доказами стверджується, що відповідач не здійснює належного батьківського піклування, не виконує своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не виявляє будь-якого інтересу до неї, проживає окремо. З висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав вбачається, що він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини справи підтверджують винну поведінку відповідача [PERSON] і умисне ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, що шкодить правам і інтересам його сина, негативно впливає на його розвиток. Виходячи з інтересів дитини, за доцільне вважають позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . За таких обставин справи суд приходить до висновку, що відповідач не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не дбає про її здоров`я, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно сина та умисно ухилився від виконання обов`язків по вихованню дитини, що шкодить її правам і інтересам, негативно впливає на її розвиток, що в сукупності є підставою для позбавлення його батьківських прав, а тому задовольняє позов. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Ч.4 вказаної статті передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. У ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. У матеріалах справи міститься договір від 17 червня 2021 р. про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Лесиком С.І. та позивачкою [PERSON] , в якому адвокат прийняв на себе зобов`язання надати правову допомогу, а саме: представництво інтересів у даній справі та захист інтересів клієнта у якості його представника, а також ордер на надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат складено Акт приймання-передачі наданих послуг, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи від 17.06.2021 р. За даним розрахунком - вартість наданих послуг склала 5000 грн. Також представником позивача надано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 17/06 від 25.07.2021 року, виданого адвокатом Лесиком І.С., на суму 5000 гривень, що свідчить про фактичну сплату [PERSON] вказаної суми коштів. Суд вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з пред`явленням позову та розглядом справи в суді, є обгрунтованими, та підтверджені матеріалами справи. Враховуючи викладене, заява представника позивача підлягає задоволенню, і понесені позивачем витрати при розгляді даної справи підлягають відшкодуванню відповідачем на суму 5000 грн. Понесені позивачем судові витрати у розмірі 908 грн 00 коп, пов`язані зі сплатою судового збору, суд покладає на відповідача. На підставі ст.ст.150, 152, 164, 180, 184 СК України,

Outcome: approved