Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

25 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що квартира [ADDRESS] відповідно до ордера [NUMBER] від 06 січня 1984 р. отримана [PERSON] на сім»ю з чотирьох осіб, його, дружину [PERSON], та двох синів [PERSON], [PERSON] які і є зареєстрованими в даній квартирі. Однак, з 2012 р. відповідач в квартирі не проживає, оскільки сам в добровільному порядку виїхав з квартири, забрав всі свої речі, але жодних дій необхідних для зняття з реєстраційного обліку в вказаній квартирі не вчиняє, коштів для оплати витрат пов»язаних з утримання житла не надає. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Вказував, що відповідач є його рідним братом, з 2012 р. відповідач залишив спірну жилу площу і де на даний час він мешкає, ні йому, ні батьками не відомо, речей відповідача в квартирі немає, коштів на утримання квартири жодного разу він не передавав, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомилв, Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розгляду справи в його відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. З-я особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву з проханням розгляду справи в її відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до ордера [NUMBER] від 06 січня 1984 р. отримана [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб, його, дружину [PERSON], та двох синів [PERSON], [PERSON] які і є зареєстрованими в даній квартирі. Відповідно до витягу з розпорядження №681 від 04.05.1998 р. договір найму жилого приміщення на квартиру [ADDRESS] укладено з [PERSON] Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується актами про відсутність особи за місцем реєстрації з якого вбачається, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, його речей в квартирі немає. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON]. вказували суду на те, що є сусідами родини позивача, вони також проживають в буд.[ADDRESS], добре знають родину [PERSON], і можуть стверджувати, що з 2010 р. відповідач, в квартирі [ADDRESS] не проживає, квартиру залишив добровільно, жодних речей відповідача в квартирі немає. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад шість місяців і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ст. 71 ЖК України є правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved