Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

26.08.2016 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна, приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович, про визнання договору дарування та заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 12 вересня 2013 року його батько [PERSON], який помер [INFO], під впливом своєї дочки [PERSON], яка скористалася його психічним та хворобливим станом, уклав договір дарування у приватного нотаріуса Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш С.М., реєстраційний №413, згідно якого він подарував, a [PERSON] прийняла в дарунок за межами населеного пункту у Решетилівському районі земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва, а також склав заповіт, посвідчений 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Л.П., відповідно до якого: -всю належну йому частку у праві власності на квартиру номер 80 (вісімдесят), що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Примакова, будинок номер 8 (вісім), заповідав в рівних частках кожному, сину, [PERSON], [INFO], дочці, [PERSON], [INFO], онуку, [PERSON], [INFO], онуці, [PERSON], [INFO]; -належний йому на праві приватної власності гараж номер 19 (дев'ятнадцять) в автогаражному колективі «Восход», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Шилівська, номер 36 «а» (тридцять шість «а») майданчик 2 (два), сектор 7 (сім), заповів повністю дочці, [PERSON], [INFO]; -належний йому гараж номер 12 (дванадцять), ряд номер 21 (двадцять один) в автогаражному кооперативі «Супутник», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, номер 152 «а» (сто п'ятдесят два «а»), заповів повністю онуці, [PERSON], [INFO]; -належний йому на праві приватної власності ТЗ: типу легковий седан марки ВАЗ 2106, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], 1991 року випуску, заповів повністю онуці, [PERSON], [INFO]; -належні йому на праві приватної власності земельні ділянки: площею 0,25 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 0,0798 га. цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 3,10 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області та площею 1,13 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, заповів, в рівних частках кожному, дочці, [PERSON], [INFO] та онучі, [PERSON], [INFO]; -належні йому банківські вклади з належними відсотками виплатами, компенсаціями, які знаходять у будь-яких Банківських установах України, заповів повністю, сину, [PERSON], [INFO]. Позивач просив визнати вказані договір дарування та заповіт недійсними з підстав того, що його батько [PERSON] під час вчинення вказаних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Ухвалою від 08.11.2016 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 18.11.2016 року. 26.12.2016 року приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович направив до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] на час укладення договору дарування 12.09.2013 року був дієздатною особою, обсяг цивільної дієздатності [PERSON] був ним перевірений, ніяких сумнівів відносно його психічного стану у нього не виникло. Перед укладенням договору дарування [PERSON] приходив до нього особисто на консультацію, при цьому чітко висловлював свою волю на укладення договору дарування на користь своєї дочки [PERSON], взяв у нього список з переліком документів, які необхідні для укладення договору дарування, реквізити для сплати необхідних платежів та податків, тому він виключає можливість стороннього впливу на волевиявлення [PERSON] При спілкуванні [PERSON] ясно висловлював свої думки та наміри та чітко розумів наслідки своїх дій. Відповідача [PERSON] приватний нотаріус Довбиш С.М. побачив при укладенні договору дарування та не бачив, щоб [PERSON] знаходився під її впливом. Просив розглянути справу у його відсутність. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, відповідач [PERSON], її представник - адвоката Марченко А.О. та відповідач [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Лугова Лідія Петрівна направила до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], який помер [INFO], відповідача [PERSON], та позивача [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], який помер [INFO], та онуками [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш С.М. та зареєстрованого за №413, [PERSON] подарував, a [PERSON] прийняла в дарунок за межами населеного пункту у Решетилівському районі земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення індивідуального садівництва. Згідно заповіту, посвідченого 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Л.П., [PERSON]: -всю належну йому частку у праві власності на квартиру номер 80 (вісімдесят), що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Примакова, будинок номер 8 (вісім), заповідав в рівних частках кожному, сину, [PERSON], [INFO], дочці, [PERSON], [INFO], онуку, [PERSON], [INFO], онуці, [PERSON], [INFO]; -належний йому на праві приватної власності гараж номер 19 (дев'ятнадцять) в автогаражному колективі «Восход», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Шилівська, номер 36 «а» (тридцять шість «а») майданчик 2 (два), сектор 7 (сім), заповів повністю дочці, [PERSON], [INFO]; -належний йому гараж номер 12 (дванадцять), ряд номер 21 (двадцять один) в автогаражному кооперативі «Супутник», що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Фрунзе, номер 152 «а» (сто п'ятдесят два «а»), заповів повністю онуці, [PERSON], [INFO]; -належний йому на праві приватної власності ТЗ: типу легковий седан марки ВАЗ 2106, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], 1991 року випуску, заповів повністю онуці, [PERSON], [INFO]; -належні йому на праві приватної власності земельні ділянки: площею 0,25 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 0,0798 га. цільове призначення якої: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: село Великі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області; площею 3,10 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області та площею 1,13 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території В. Сорочинської сільської ради, Миргородського району, Полтавської області, заповів, в рівних частках кожному, дочці, [PERSON], [INFO] та онучі, [PERSON], [INFO]; -належні йому банківські вклади з належними відсотками виплатами, компенсаціями, які знаходять у будь-яких Банківських установах України, заповів повністю, сину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаних договору дарування та заповіту недійсними, посилаючись на те, що його батько [PERSON] під час вчинення вказаних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. З метою визначення психічного стану [PERSON] на момент укладення ним договору дарування та складення ним заповіту судом 15.05.2018 року було призначено за клопотанням представника позивача посмертну судово-психіатричну експертизу. Станом на 17.10.2018 року оплата експертизи позивачем не проведена, у зв'язку з цим матеріали цивільної справи повернуті з медичної установи без виконання. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторона позивача не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] станом на день укладення договору дарування та посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З огляду викладеного підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покласти на позивача.

Outcome: dismissed