Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

25.04.2017 року [PERSON], інвалід ІІІ групи по зору з дитинства, звернувся до суду із позовом до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Вимоги заявленого позову [PERSON] обґрунтовував тим, що 19.10.2015 року його було прийнято на роботу до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування на 0,5 посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома. Наказом відповідача №34 о.с. від 21.02.2017 року [PERSON] було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає своє звільнення із займаної посади неправомірним та необґрунтованим, оскільки відсутні факти систематичного невиконання ним обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, передбачені п.3 статті 40 КЗпП України. За даних обставин позивач просив скасувати, як неправомірний, наказ відповідача №34 о.с. від 21.02.2017 року про звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, та поновити його на вказаній посаді. Також [PERSON] просив суд поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вказаний строк пропущено ним з поважних причин. Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на перебування ним на навчанні у Чернігівському Національному технологічному університеті з 27.02.2017 року по 18.03.2017 року, що підтверджується довідкою - викликом № 862 від 16.02.2017 року. Також позивач посилається на ту обставину, що після повернення з навчання він, як особа, яка має право на отримання безоплатної правової допомоги, звернувся до Ніжинського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, і відповідно до доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28.03.2017 року №45/224-17 йому було призначено адвоката Ткаченко Н.М., при цьому позовна заява про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі була подана до суду першої інстанції 25.04.2017 року. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.06.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.06.2017 року та ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким вимоги позову задовольнити. Доводи апеляційної скарги зазначають про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки у 2016 році відповідачем було у добровільному порядку скасовано аналогічні накази щодо позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що при розгляді даної справи по суті судом першої інстанції не було взято до уваги тих обставин, що акти перевірок, які стали підставою для звільнення позивача із займаної посади на підставі п.3 статті 40 КЗпП України, складались відповідачем під час розгляду іншої цивільної справи про захист честі, гідності та ділової репутації, про що свідчать дати їх складання. За даних обставин [PERSON] стверджує, що висновки оскаржуваного ним рішення суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки судом при розгляді даної справи не з'ясовано та не перевірено, в чому конкретно полягають порушення, що стали приводом для звільнення позивача та чи могли вказані порушення бути підставою для розірвання трудового договору на підставі п.3 статті 40 КЗпП України. У запереченнях на апеляційну скаргу Прилуцький районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації просить відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції. В судове засідання апеляційного суду представник відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 64,79, том 2), не з'явився. Згідно приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 20.06.2017 року, - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Зокрема, апеляційний суд вважає за необхідне поновити [PERSON] строк звернення до суду з позовною заявою до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Позовні вимоги [PERSON] до Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, - задовольнити. Визнати незаконним наказ Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації №34 о.с. від 21.02.2017 року про звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Поновити [PERSON] на 0,5 посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації з 25.02.2017 року. Стягнути з Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації на користь [PERSON] 8 053 (вісім тисяч п'ятдесят три) грн. 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (обов'язкові платежі і податки з даної суми не відраховано). Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до наказу відповідача від 13.10.2015 року №105 (а.с.6,184, том 1), з 19.10.2015 року [PERSON] було прийнято на посаду соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування. Як вбачається із листа ознайомлення (а.с.17, том 1), [PERSON] був ознайомлений з умовами праці на робочому місці, з правилами внутрішнього трудового розпорядку, із колективним договором та із посадовою інструкцією соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Наказом відповідача №36 від 08.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності'' (а.с.50-53,том 1), [PERSON], соціальному робітнику відділення соціальної допомоги вдома, за порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог п.13 та п.15 Положення про відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), за невиконання, несвоєчасне, неякісне виконання посадових обов'язків (порушення вимог п.2.2. п.п.2.2.1. (1,5,7,8) частини ІІ ''Завдання та обов'язки'' посадової інструкції соціального робітника та невиконання вимог внутрішніх нормативних документів відділення соціальної допомоги вдома (порушення вимог п.5.1. п.п.5.1.1. та 5.1.2. розділу V ''Відповідальність'' посадової інструкції соціального робітника), оголошено догану відповідно до статті 147 КЗпП України. Підстава: 1). Акти перевірок якості надання соціальної послуги догляду вдома соціальним робітником [PERSON] від 27.01.2017 року та 30.01.2017 року. 2). Доповідна записка завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. від 08.02.2017 року. 3). Пояснюючі записки [PERSON] від 06.02.2017 року та 08.02.2017 року. Згідно акту відповідача від 08.02.2017 року (а.с.54, том 1), з даним наказом [PERSON] ознайомився, але вчинити підпис про ознайомлення відмовився. Наказом відповідача №40 від 14.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності''(а.с.66-68, том 1), [PERSON], соціальному робітнику відділення соціальної допомоги вдома, за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а саме, порушення вимог п.13 та п.15 Положення про відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), за невиконання, несвоєчасне, неякісне виконання посадових обов'язків (порушення вимог п.2.2. п.п.2.2.1. (1,5,7,8,10) частини ІІ ''Завдання та обов'язки'' посадової інструкції соціального робітника та невиконання вимог внутрішніх нормативних документів відділення соціальної допомоги вдома (порушення вимог п.5.1. п.п.5.1.1. та 5.1.2. розділу V ''Відповідальність'' посадової інструкції соціального робітника), оголошено догану відповідно до статті 147 КЗпП України. Підстава: 1). Акт перевірки якості надання соціальної послуги вдома соціальним робітником [PERSON] від 09.02.2017 року.2). Доповідна записка завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. від 14.02.2017 року. 3). Пояснююча записка [PERSON] від 14.02.2017 року. 2.Направити клопотання первинній профспілковій організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) щодо розгляду питання порушення соціальним робітником [PERSON] трудової дисципліни та надання згоди на його звільнення з роботи за п.3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно акту відповідача від 15.02.2017 року (а.с.69, том 1), з даним наказом [PERSON] ознайомився, але вчинити підпис про ознайомлення відмовився. 14.02.2017 року Прилуцьким районним територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) було направлено клопотання голові первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про надання згоди щодо звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором згідно п. 3 статті 40 КЗпП України (а.с.70-71, том 1) Згідно протоколу №2 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 20.02.2017 року та повідомлення №2 від 20.02.2017 року (а.с.72-77,том1), вирішено направити відповідачу повідомлення профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 статті 40 КЗпП України. Як вбачається із доповідної записки від 20.02.2017 року завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. на ім'я директора територіального центру (а.с.78, том 1), вона просить вирішити питання про притягнення соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.78, том 1). В тексті даної доповідної записки йдеться посилання на накази відповідача № 36 від 08.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності'' та №40 від 14.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності'', якими [PERSON] вже оголошено дві догани, а також на акти перевірок від 27.01.2017 року, 30.01.2017 року, від 09.02.2017 року, які були підставами для оголошення позивачу вищезазначених 2 доган. Також у доповідній записці від 20.02.2017 року вказано про надання згоди профспілковою організацією 20.02.2017 року на звільнення [PERSON] за п.3 статті 40 КЗПП України. Наказом відповідача №34 о.с. від 21.02.2017 року [PERSON] було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'яків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.79-80, том 1). Підставою для зазначеного наказу стали: 1). Копії наказів від 08.02.2017 року №36 о.д. та від 14.02.2017 року №40 о.д. ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності ''. 2). Пояснюючі записки [PERSON] від 06.02.2017 року, 08.02.2017 року,14.02.2017 року. 3). Доповідна записка завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. від 20.02.2017 року. 4). Згода профкому (протокол № 2 від 20.02.2017 року). Згідно акту відповідача від 21.02.2017 року (а.с.81, том 1), з даним наказом [PERSON] ознайомився, але вчинити підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи встановлено, що звільнення [PERSON] із займаної ним посади на підставі п.3 статті 40 КЗпП України відповідає вимогам трудового законодавства, і при цьому відповідачем не порушено порядок звільнення позивача, встановлений КЗпП України. Також суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, і [PERSON] не представлено суду беззаперечних доказів пропуску вказаного строку із поважних причин. На думку апеляційного суду, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що вказані висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 20.06.2017 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом без поважних причин. Вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Згідно з положеннями статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. В силу положень статей: 6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина має право на доступ до правосуддя і ефективний спосіб захисту своїх прав судом. Відповідно до приписів ч.1 статті 233 КЗпП України, яка регламентує строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Виходячи із положень статті 234 КЗпП Ураїни, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, до суду першої інстанції з даним позовом [PERSON] звернувся 25.04.2017 року (а.с.1-2, том1). Наказом відповідача №34 о.с. від 21.02.2017 року [PERSON] було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України (а.с.79-80, том 1). Згідно акту відповідача від 21.02.2017 року (а.с.81, том 1), з даним наказом [PERSON] ознайомився, але вчинити підпис про ознайомлення з наказом відмовився. Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивач посилався на перебування ним на навчанні у Чернігівському Національному технологічному університеті з 27.02.2017 року по 18.03.2017 року, що підтверджується довідкою - викликом № 862 від 16.02.2017 року (а.с.7, том1). В подальшому, як пояснив позивач, повернувшись із навчання, він 20.02.2017 року, як особа, яка має право на отримання безоплатної правової допомоги (інвалід ІІІ групи по зору з дитинства), звернувся із відповідною заявою до Ніжинського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, і згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 28.03.2017 року №45/224-17, йому було призначено адвоката Ткаченко Н.М. (а.с.10, том 1), при цьому позовна заява про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі була подана до суду першої інстанції 25.04.2017 року. Приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи хронологічний перебіг вищезазначених подій, апеляційний суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно поновити строк звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки вказаний строк пропущено позивачем з поважних причин. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції також зазначив у оскаржуваному рішенні, що в ході судового розгляду даної справи встановлено, що звільнення [PERSON] із займаної ним посади на підставі п.3 статті 40 КЗпП України відповідає вимогам трудового законодавства, і при цьому відповідачем не порушено порядок звільнення позивача, встановлений КЗпП України. В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Відповідно до п.3 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:3)систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Частина 2 статті 149 КЗпП України, яка регламентує порядок застосування дисциплінарних стягнень, вказує, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Згідно роз'яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 ''Про практику розгляду судами трудових спорів'' (із змінами), за передбаченими п.3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Наказом відповідача №34 о.с. від 21.02.2017 року [PERSON] було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'яків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.79-80, том 1). Підставою для зазначеного наказу стали: 1). Копії наказів від 08.02.2017 року №36 о.д. та від 14.02.2017 року №40 о.д. ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності ''. 2). Пояснюючі записки [PERSON] від 06.02.2017 року, 08.02.2017 року,14.02.2017 року. 3). Доповідна записка завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. від 20.02.2017 року. 4). Згода профкому (протокол № 2 від 20.02.2017 року). Як вбачається із доповідної записки від 20.02.2017 року завідувача відділення соціальної допомоги вдома Осадчої В.А. на ім'я директора територіального центру (а.с.78, том 1), вона просить вирішити питання про притягнення соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.78, том 1). В тексті даної доповідної записки йдеться посилання на накази відповідача № 36 від 08.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності'' та №40 від 14.02.2017 року ''Про виявлені порушення в роботі та притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності'', якими [PERSON] вже оголошено дві догани, а також на акти перевірок від 27.01.2017 року, 30.01.2017 року, від 09.02.2017 року, які були підставами для оголошення позивачу вищезазначених 2 доган. Також у доповідній записці від 20.02.2017 року вказано про надання згоди профспілковою організацією 20.02.2017 року на звільнення [PERSON] за п.3 статті 40 КЗпП України. Таким чином, як вбачається із оскаржуваного позивачем наказу №34 о.с. від 21.02.2017 року, в основу звільнення [PERSON] за п.3 статті 40 КЗпП України відповідачем було покладено два накази: від 08.02.2017 року та від 14.02.2017 року, якими позивачу вже було оголошено дві догани та доповідна записка від 20.02.2017 року завідувача відділенням соціальної допомоги вдома Осадчої В.А., в якій йдеться мова про вказані дві догани, оголошені позивачу 08.02.2017 року та 14.02.2017 року, а також міститься посилання на акти перевірок від 27.01.2017 року, 30.01.2017 року, від 09.02.2017 року, які були підставами для оголошення позивачу вищезазначених 2 доган. Необхідно зазначити, що про будь-яке інше невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, мова не йдеться ні у оскаржуваному позивачем наказі про звільнення, ні у доповідній записці від 20.02.2017 року завідувача відділенням соціальної допомоги вдома Осадчої В.А., яка стала однією із підстав винесення відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача. Таким чином, [PERSON], було звільнено із займаної посади оскаржуваним ним наказом відповідача за п.3 статті 40 КЗпП України на підставі наявності у нього 2 доган, оголошених йому наказами відповідача від 08.02.2017 року та від 14.02.2017 року. Враховуючи вищенаведене, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що оскаржуваний позивачем наказ відповідача про звільнення [PERSON] із займаної посади згідно п.3 статті 40 КЗпП України не узгоджується із приписами п.3 статті 40 КЗпП України, статей: 147,149 КЗпП України, статті 61 Конституції України. За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог заявленого позову. А саме, відповідно до ч.1 статті 235 КЗпП України необхідно визнати незаконним наказ Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації №34 о.с. від 21.02.2017 року про звільнення [PERSON] з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 24.02.2017 року, згідно п.3 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Поновити [PERSON] на 0,5 посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації з 25.02.2017 року. Відповідно до положень ч.2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З врахуванням вказаної норми права, а також Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, на користь позивача необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Часом вимушеного прогулу є період з 25.02.2017 року по день ухвалення даного рішення, тобто по 31.08.2017 року включно, що становить 126 робочих днів (відповідно до норм тривалості робочого часу на 2017 рік). Згідно довідки відповідача (а.с.76, том 2), середня заробітна плата [PERSON] становить 1 342 грн. 30 коп. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 63 грн. 92 коп., виходячи із наступного розрахунку: 1 342 грн. 30 коп. : 21 день ((22 дні - кількість робочих днів у грудні 2016 року + 20 днів - кількість робочих днів у січні 2017року) :2) = 63 грн.92 коп. Виходячи із наведеного, з Прилуцького районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) управління соціального захисту населення Прилуцької районної державної адміністрації на користь [PERSON] необхідно стягнути 8 053 грн. 92 коп. середнього заробітку за вказаний час вимушеного прогулу (обов'язкові платежі і податки з даної суми не відраховано). Розрахунок вказаної суми є наступним: 63 грн. 92 коп. (середньоденна заробітна плата) х 126 робочих днів за період вимушеного прогулу = 8 053 грн. 92 коп.

Outcome: approved