Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

24 березня 2017 року [PERSON], яка за довіреністю діє від імені [PERSON], звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 07 грудня 2011 року. Відповідач [PERSON], який є її сином, був зареєстрований в даній квартирі 27 лютого 2015 року. Проте під час початку проведення АТО він уїхав та повертатися до місця своєї реєстрації не збирається, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі, яка належить [PERSON] на праві власності, позбавляє її можливості у повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, що порушує її права, за захистом яких вона вимушена звертатись до суду. Просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. У подальшому від [PERSON], яка діє від імені [PERSON], надійшла заява по уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], посилаючись на помилковість зазначення позовних вимог, зазначених у позові. У судове засідання позивач [PERSON], яка на підставі довіреності діє від імені [PERSON], у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 07 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається з копії особового рахунку № 836, виданої ПП «Житловонд - 279», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] власник, та [PERSON] син. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Відповідно до акту від 04 вересня 2017 року, складеного головою КСН «Жемчужний» [PERSON], [PERSON], будучи зареєстрованим за адресою: [INFO], фактично за даною адресою не проживає з 2013 року. Даний факт підтверджено сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже, відповідач [PERSON] добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири № 116, розташованої в будинку № 75 по вулиці Олімпійській в місті Маріуполі, а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved