Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

24 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що останній в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а від так просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність / а. с. 8 /. Не з'явився в судове засідання і відповідач [PERSON], який в адресованій суду заяві пред'явлений до нього позов визнав, а тому просив розгляд справи провести у його відсутність / а. с. 9 /. Перевіривши фактичні обставини справи в межах, наявних в ній, письмових доказів, суд, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Так, 29 вересня 2010 року сторони в Михайликівській сільській раді Шишацького району Полтавської області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів цього ж числа зроблено відповідний актовий запис за № 3 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] / а. с. 4 /. Від цього шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 26 листопада 2010 року, виданим Михайликівською сільською радою Шишацького району Полтавської області / а. с. 5 /. Із змісту позовної заяви слідує, що відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, що також підтверджується завою останнього про визнання позову. За правилами статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судоми окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку / доходу / матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом, виходячи з стану здоров'я та матеріального становища як дитини, так і платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців, тощо. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню неповнолітнього сина [PERSON], добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча той її і потребує, суд з урахуванням стану здоров'я відповідача, який є працездатним, відсутності на його утриманні інших дітей, приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача на утримання неповнолітнього сина щомісячно аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з того, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved