Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

26.11.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами у справі та поновити їй дошлюбне прізвище. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 08.08.2014 року сторони у справі уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя та різні характери. Через відмінності у складі характерів та різні погляди на сімейні стосунки між сторонами виникали непорозуміння та сварки. З вересня 2019 року подружжя разом не проживає, тому, на думку позивача, подальше існування шлюбу є формальним та суперечитиме її інтересам. Примирення сторін позивачка вважає неможливим з урахуванням досить тривалого часу з моменту фактичного розірвання сімейних відносин та відсутності жодних обставин примирення за цей час. Сімейне життя не налагоджується вже досить тривалий час, і навіть після деякого часу примирення подружжя повертається та сварок, що впливає на моральний стан всієї родини, перетворює сімейну атмосферу у напружену та токсичну. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2019 року відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. В підготовчому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви, просить її задовольнити, розірвати шлюб між сторонами у справі, поновити їй дошлюбне прізвище та додатково пояснила суду, що шлюб носить формальний характер, стосунки між подружжям не налагоджуються, за час спільного проживання в родині виникали сварки, тому продовжувати шлюб, на думку позивача, немає жодного сенсу. Позивачка зазначає, що впевнена у своєму рішенні розірвати шлюб і це рішення є зваженим. Крім того, позивачка просить не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач в підготовчому засіданні не заперечує проти розірвання шлюбу, при цьому зазначає, що приводу для такого рішення позивачки він не вбачає, однак це її рішення, тож якщо вона хоче розірвати шлюб це її право, і він не проти. На думку відповідача, все це емоції позивача за його помилки. Також відповідач вказує, що зміст позову стосовно того, що відповідач не розуміє сутності проблем, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї та піклуватись про побудову сімейних відносин, не відповідає дійсності. На думку відповідача, такі претензії можна спрямувати і до самої позивачки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення учасників підготовчого провадження, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.08.2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1345 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. С уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, отже не ведуть спільне господарство та не мають спільного побуту. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу (формальність шлюбу, відсутність спільного проживання, відсутність порозуміння між подружжям, відсутність можливості припинення), а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved