Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

24 березня 2020 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у провадженні державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Коротун О.Д. знаходиться виконавче провадження №39596629, відкрите за виконавчим листом Варвинського районного суду №2-442/10 від 30 листопада 2010 року про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2020 року і досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 2015 року він перестав працювати, перебував на обліку у центрі зайнятості, зараз працює за разовими договорами, має нерегулярні доходи. При цьому аліменти після залишення постійної роботи весь час сплачував і продовжує сплачувати у мінімальному розмірі (спочатку 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 2018 року - 50% прожиткового мінімуму). У серпні 2019 року державний виконавець повідомила його про те, що в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, оскільки аліменти слід сплачувати в іншому розмірі - виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розрахунок заборгованості по аліментах зроблено за заявою стягувача від 02 серпня 2019 року, починаючи з 01 травня 2019 року. Він неодноразово звертався до Варвинського відділу ДВС, а також до управління юстицію в Чернігівській області з проханням надати роз`яснення з приводу того, звідки взялась заборгованість. На всі звернення отримував відповідь, що заборгованість нарахована згідно із законом. Оскільки він ніколи не порушував термінів сплати аліментів, заборгованості по аліментах не допускав, рішення про зміну сум нарахувань йому не надали, вважає, що визначення йому заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості є незаконним. На підставі ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 181, 182, 192, 195 СК України, ст. ст. 1, 2, 71 Закону України «Про виконавче провадження» позивач просить скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] , складений відповідно до заяви стягувача [PERSON] від 02 серпня 2019 року державним виконавцем Коротун О.Д., а також визначити, що заборгованість за виконавчим листом відсутня. Ухвалою суду від 27 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі за правилами загального позовного провадження на 27 квітня 2020 року. 10 квітня надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - головного державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун О.Д. (а.с. 40-43). Ухвалою від 27 квітня 2020 року за клопотанням позивача залучено до участі у справі Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в якості співвідповідача та [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Підготовче судове засідання відкладено до 19 травня 2020 року. 08 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)(а.с. 120-123). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач головний державний виконавець Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун Ольга Дмитрівна у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 39) та відзив на позовну заяву (а.с. 40-43), відповідно до якого позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) свого представника в підготовче судове засідання також не направив, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином. Від в.о. начальника відділу надійшли заяви про розгляд справи без участі представника відділу (а.с. 119, 148) та відзив на позовну заяву (а.с. 120-123), відповідно до якого позов не визнають та просять відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій заперечувала проти позовних вимог [PERSON] та просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 149). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у Варвинському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває на виконанні виконавчий лист №2-442/10 від 29 листопада 2010 року, виданий на виконання рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2010 року у цивільній справі №2-442/2010 р., про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] (а.с. 11, 12). Відповідно до вказаного виконавчого листа [PERSON] повинен сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 30% усіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2010 року і до настання дитиною повноліття. 15 липня 2016 року стягувач [PERSON] уклала новий шлюб та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявного у матеріалах виконавчого провадження №39596629, відкритого 05 вересня 2013 року. Позивач вказав у позовній заяві та ніким не оспорюється, що з 2015 року він ніде офіційно не працює. З дослідженого судом виконавчого провадження №39596629 вбачається, що боржник [PERSON] регулярно сплачує аліменти на користь стягувача [PERSON] у сумі, наближеній до визначеного законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів. 02 серпня 2019 року стягувач [PERSON] звернулась до відділу ДВС із заявою про нарахування з 01 травня 2019 року аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , виходячи із середньої заробітної плати (а.с. 13). При цьому стягувач зазначила, що заборгованість до 01 травня 2019 року по сплаті аліментів у боржника відсутня. З доданих до відзиву державного виконавця на позовну заяву доказів та матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у період з 01 травня 2019 року до 29 лютого 2020 року [PERSON] не мав офіційного місця роботи; не працював за трудовими та цивільно-правовими договорами; не був зареєстрований як фізична особа-підприємець; не отримував пенсії; не мав джерел отримання доходу; не мав доходу, нарахованого податковим агентом на користь платників податку; не мав зареєстрованих на нього транспортних засобів (а.с. 49-94). Матеріалами виконавчого провадження підтверджується та не оспорюється самим [PERSON] , що він не надавав державному виконавцю ніякої інформації про розмір своїх доходів, зокрема і за період з 01 травня 2019 року до 29 лютого 2020 року. Як убачається з наданих позивачем [PERSON] копій квитанцій, у період з 01 січня 2019 року до 31 березня 2020 року він щомісяця сплачував на користь [PERSON] грошові кошти, загальна сума яких становить 27 810 грн, в тому числі у період з 01 травня 2020 року до 29 лютого 2020 року - 22 230 грн (а.с. 22-25). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України в редакції, яка діяла у листопаді 2010 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина друга ст. 182 СК України на той час передбачала, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (визначення аліментів у твердій грошовій сумі). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України в редакції, чинній на даний час, також визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України у редакції Закону України №2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, яка діє з 08 липня 2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України у редакції, яка діє з 08 липня 2017 року, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1). Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2 ст. 195 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України). Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається судом. Виконавець стягує аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, визначеного Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до п. 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року (зі змінами), сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. З системного аналізу наведених положень законодавства вбачається, що аліменти, які присуджені судом у частці від доходу батька дитини, стягуються з нього саме у розмірі такої частки, а не у мінімальному гарантованому розмірі, визначеному законодавством. Аліменти стягуються з боржника у мінімальному гарантованому розмірі лише тоді, коли визначена судом частка від його доходу є меншою від такого гарантованого мінімуму. У тому випадку, коли платник аліментів не працює (не зареєстрований як фізична особа-підприємець) та не має доходів, йому нараховується заборгованість по аліментах, яка визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Зважаючи на те, що судовим рішенням [PERSON] присуджено аліменти у частці від усіх його доходів (30% або 3/10), але починаючи з 2015 року він не працює та не має жодних відомих органам державної виконавчої служби джерел доходів, суд, на підставі наведених сторонами доводів, а також наявних у матеріалах справи і матеріалах виконавчого провадження доказів, дійшов висновку, що здійснення [PERSON] нарахування заборгованості по аліментах виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто для Чернігівської області, є правильним. Проте оскаржуваний розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 березня 2020 року у виконавчому провадженні №39596629 (а.с. 104), наданий 22 квітня 2020 року на виконання ухвали суду від 27 березня 2020 року, містить завищену суму заборгованості. Це пов`язано з тим, що державний виконавець вказала в ньому невідповідні суми середньої заробітної плати працівника Чернігівської області за серпень (8653,00 грн. замість правильного 8448,00 грн.), листопад (8618,00 замість правильного 8336,00 грн.), грудень 2019 року (8618,00 замість правильного 8851,00 грн.), а також за січень-лютий 2020 року (10336,00 замість відповідно 8479,00 та 8540 грн.). Аналогічно, суд критично ставиться до вказаних у розрахунку сум аліментів, які підлягають стягненню за згадувані місяці (стовпчик №4). Не витримує жодної критики зазначення у розрахунку заборгованості на 30 число поточного місяця (стовпчик №6) за серпень-листопад 2019 року, зважаючи на зазначення в тому ж розрахунку відомостей про переплату за вказані місяці. Відповідно до вказаного розрахунку, здійсненого державним виконавцем Коротун О.Д., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01 березня 2020 року становить 4 464,90 грн (а.с. 104). За підрахунками суду, з урахуванням остаточних сум середньої заробітної плати працівника Чернігівської області та суми сплачених аліментів, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01 травня 2019 року до 29 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №39596629 становить 3 292,80 грн ((8097 + 8578 + 8653 + 8448 + 8476 + 8618 + 8336 + 8851 + 8479 + 8540) х 30%) - (1030 + 1050 + 11050 + 1100 + 1500 + 1100 + 1200 + 1500 + 1200 + 1500)), з яких 887,10 грн - заборгованість за грудень 2019 року, 1343,70 грн - заборгованість за січень 2020 року, 1062,00 грн - заборгованість за лютий 2020 року. Зі змісту до ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені у частині другої вказаної статті. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За таких обставин оскаржуваний розрахунок заборгованості [PERSON] на 01 березня 2020 року у виконавчому провадженні №39596629 слід скасувати частково, а саме у частині: - розмірів середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості (Чернігівської області) за серпень, листопад та грудень 2019 року, а також за січень-лютий 2020 року (стовпчик №2); - розмірів аліментів, визначених виходячи з вказаної середньої заробітної плати, відповідно (стовпчик №4); - сум заборгованості на 30 число поточного місяця, починаючи з серпня 2019 року (стовпчик №6); - сукупного розміру заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження (стовпчик 7), починаючи з серпня 2019 року; - сукупного розміру заборгованості (стовпчик №8) в частині, що перевищує станом на 01 березня 2020 року суму 3 292, 80 грн. Однак, підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання відсутності будь-якої заборгованість [PERSON] за виконавчим листом, суд не вбачає. Доводи позивача про те, що нарахування аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості неможливо здійснювати, якщо у платника аліментів відсутня заборгованість за попередній період, є неспроможними, виходячи із системного аналізу ст.ст. 181, 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Щодо позовних вимог до головного державного виконавця Коротун О.Д. суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до головного державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун Ольги Дмитрівни. В подальшому, у підготовчому судовому засіданні позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Клопотання задоволено. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем у цивільному судочинстві можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Отже, участь посадової особи у цивільному судочинстві категорично виключається. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у цивільній справі №523/9076/16-ц, застосованого також у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у цивільній справі №742/2206/19, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За таких обставин у позові до головного державного виконавця Варвинського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Коротун Ольги Дмитрівни слід відмовити. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача Варвинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) пропорційно розміру задоволених позовних вимог (26,25%). На підставі наведеного,

Outcome: partial