Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

26.05.2016 заявник звернувся до Марківського районного судуЛуганської області із заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] [INFO] уродженки м. Свердловськ Луганської області , яка померла [INFO] у м. Свердловськ Луганської області, причина смерті ракова інтоксікація, злоякісне новоутворення ракової залози. На обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [INFO] року у Свердловській міській багатопрофільній лікарні м. Свердловськ Луганської області померла його дружина [PERSON] [INFO] про що було видано лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15.04.2016. . 26.05.2016 він звернулвся до відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції, який знаходиться на підконтрольній території України з вимогою видати свідоцтво про смерть. Проте ому було відмовлено листом № 327/02.2-21 Таким чином заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть його дружини - [PERSON], на території підконтрольній українській владі яке йому необхідне для отримання допомоги на поховання. Заявник в судове засідання не зявився, в своїй заявіпросив розглянути справу без її участі, та допустити рішення суду до негайного виконання.. Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином за допомогою телефонного засобу звязку, що зафіксовано в журналі телефонограмм, заперечень щодо встановлення факту смерті [PERSON] суду не надано, просили справу розглядати бех їх участі. Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК Україниособа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю, заявник та заінтересована особа, скористалися цим правом. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у справі документами. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши заяву, письмові докази, що маються у справі, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно копії паспорту [NUMBER] виданого Свердловським МРВ УМВС України в Луганській області від 18.10.2001 [PERSON], уродженка с.Чернелиця Чернелицького ройону Івано-Франківської області, була громадянкою України. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 20.09.1973 [PERSON] та [PERSON] 20.09.1973 уклали шлюб про що зроблено відповідний актовий запис №564, після одруження призвище дружини «[PERSON]». 15.04.2016 Державною установою «Свердловською центральною міською багатопрофільною лікарнею » Луганської народної республіки було видано лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від про те, що [PERSON] [INFO] померла [INFO] року у м. Свердловськ Україна , причина смерті - ракова інтоксікація, злоякісне новоутворення ракової залози. При цьому медична документація - форма первинної облікової документації №106/у затверджено наказом Мінздраву ЛНР від 28.08.2015 №591. Листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 26.05.2016 №327/02.2-2.21 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з посиланням на те, що пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі визначеній МОЗ від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» зареєстрованим у Мін'юсті 25.10.2006 за №1150/13024,. Таким чином, для отримання свідоцтва про смерть у заявника виникла необхідність для встановлення юридичного факту смерті в судовому порядку. Вирішуючи справу по суті судом використовуються норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як встановлено судом заявник був чоловіком померлої [PERSON]. та проживає в м.Свердловськ Луганської області, яке визнане тимчасово окупованою територією України Постановою Верховної Ради від 17.03.2015 за № 254 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.) ; забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Враховуючи, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з посиланням саме на те, що пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі визначеній МОЗ від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» зареєстрованим у Мін'юсті 25.10.2006 за №1150/13024, та те, що [PERSON] померла в м. Свердловськ Луганської області , яке визнане тимчасово окупованою територією України Постановою Верховної Ради від 17.03.2015 за № 254 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», суд вважає, що єдиною підставою для державної реєстрації смерті в цьому випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.п. 13, 18 цієї ж Постанови суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. За ст. 259 ч. 2 ЦПК України, рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, та отримання свідоцтва про смерть, а в подальшому для оформлення допомоги на його поховання. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.235 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved