Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

24 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги відсутністю відповідачки у квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких послався на факти і обставини, викладені у заяві, та зазначив, що він разом зі своєю матір'ю [PERSON] зареєстровані та раніше проживали в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка не приватизована і знаходиться в комунальній власності. Відповідачка на протязі тривалого часу зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя. У серпні 2007 року, коли в житловому приміщенні не залишилося будь-якого майна, яке можливо було продати й пропити, мати добровільно залишила квартиру, а його - дванадцятирічного хлопця кинула на призволяще. Він став проживати за місцем її мешкання з бабусею - [PERSON], яка оформила стосовно нього опікунство, виховувала та утримувала його. Протягом цього часу [PERSON] проживала з різними співмешканцями, ніде не робила, матеріальної допомоги йому за рішенням суду не надавала. Фактичне місце її перебування на теперішній час йому достеменно невідоме, оскільки відповідачка повністю втратила зв'язок з їх сім'єю. Останній раз він бачився з матір'ю весною 2010 року, коли їй була необхідна медична допомога, він возив її в стоматологію. Вона пообіцяла самостійно знятися з реєстрації в квартирі, однак не виконала свого обов'язку за законом про зняття з обліку за попереднім місцем проживання та реєстрації у десятиденний строк після прибуття за новим місцем проживання. З того часу [PERSON] у квартирі не проживає, за місцем реєстрації не з'являється і нею не цікавиться. Вона не несе будь-яких обов'язків з утримання житла і не приймає участі в оплаті комунальних послуг. У квартирі відсутні будь-які належні відповідачці особисті речі і майно, вона не є її постійним місцем проживання. Факт непроживання відповідачки в спірному житловому приміщенні не пов'язаний зі створенням з його сторони перешкод у користуванні житлом. Неприязнених відносин у нього з матір'ю не існує. Разом з бабусею він зробив в квартирі ремонт та на теперішній час вона стала придатною для проживання. Дотепер відповідачка не виявила наміру повернутися в спірну квартиру, а її небажання знятися з реєстрації позбавляє його отримати субсидію на оплату комунальних послуг і квартирної плати, чим суттєво порушуються його права та законні інтереси. Крім того, на протязі тривалого часу він за відповідачку несе по квартирі зайві витрати по сплаті комунальних платежів. Будь-якої домовленості між ними щодо умов користування та збереження за відповідачкою житла не було. Посилаючись на викладене та правове обґрунтування - з підстав статей 71,72 ЖК України, позивачка просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою у зв'язку з відсутністю в ній без поважних причин понад один рік. Відповідачка [PERSON], яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно наданого товариством з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» особового рахунку № [NUMBER], наймачем квартири [ADDRESS] значиться [PERSON], яка померла [INFO] року. В житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук). Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). У підтвердження відсутності відповідачки в спірній квартирі понад рік позивач надав акти перевірки від 28 березня 2011 року та 20 лютого 2014 року, складені головою комітету самоорганізації населення «Строітель», зі змісту якого убачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2007 року. Даний факт в акті підтверджено свідками - жильцями вказаного житлового будинку: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зі змісту рішення виконавчого комітету Макіївської міської ради від 09 лютого 2011 року № 128/5 встановлено, що підставою про надання неповнолітньому [PERSON], [INFO], статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, є факт того, що його мати - [PERSON] покинула дитину, батько - [PERSON] помер [INFO] року. Рішенням виконавчого комітету Макіївської міської ради від 09 березня 2011 року № 248 [PERSON] призначено піклувальником неповнолітнього [PERSON], за яким збережено право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], як видно з довідки комунальної лікувально-профілактичної установи «Міський наркологічний диспансер м. Макіївки» від 01 квітня 2014 року № 312/01, з 10 червня 2004 року перебуває на обліку з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності». Після постановки на облік в диспансері не спостерігалась. За заочним рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 28 липня 2011 року з [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі однієї четвертої частини її заробітку (доходу) на утримання сина - [PERSON], [INFO], на користь піклувальника - [PERSON] до досягнення дитини повноліття. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] її рідна донька, яка після смерті свого чоловіка, приблизно з 2005 року, стала зловживати спиртними напоями, вести антисоціальний спосіб життя. Вихованням свого сина вона не займалась. Вжиті нею заходи щодо лікування [PERSON] від алкогольної залежності позитивного результату не дали. Літом 2007 року [PERSON] самовільно покинула дитину та пішла з дому. Вона проживала у різних співмешканців, ніде не робила, сином не цікавилась. Рішення суду про стягнення аліментів вона не виконувала. Протягом усього часу вона в квартиру не поверталася, комунальні послуги не сплачувала. Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка додатково повідомила, що [PERSON] вже більше чотирьох років не бачилася зі своїм сином. При зустрічі з нею вона повідомила, що не збирається повертатися в сім'ю, тому що вона вибрала свій шлях. Можливості добровільно виписатися з квартири вона немає, оскільки залишилася без паспорту. У постанові про закінчення виконавчого провадження відділу Кіровського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції від 25 грудня 2012 року заборгованість [PERSON] на день повноліття сина - [PERSON] становить 7764,85 грн. З інформації товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» убачається, що [PERSON] із заявами чи скаргами щодо усунення перешкод в користуванні житлом до житлово-експлуатаційної організації не зверталась. Начальник Кіровського РВ Макіївського міського управління ГУМВС України в Донецькій області у письмовій відповіді засвідчив, що [PERSON] в правоохоронний орган з приводу чинення перешкод в користуванні квартирою не зверталась. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] перешкоджає проживанню відповідачки в спірній квартирі, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідачка [PERSON] до суду із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталась, не надала доказів поважності причин її відсутності у квартирі понад одного року. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідачка у зв'язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила квартиру. На протязі тривалого часу - більше семи років вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до неї, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в квартирі відповідачка плату за житло, комунальні послуги не вносила, втратила інтерес до неї як до місця свого проживання. В справі відсутні докази будь-якої неправомірної поведінки позивача відносно відповідачки, створення з боку [PERSON] перешкод для її проживання в даному жилому приміщенні. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідачка відсутня в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування нею, у зв'язку з чим вимоги позивачки підлягають задоволенню. Нормою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зі змісту нормативно-правового акта убачається, що рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. Позивач не наполягає на стягненні з відповідачки понесених ним судових витрат при зверненні з позовом до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved