Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

24 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з 14 липня 2007 року перебуває в шлюбі з відповідачем, але життя між ними не склалось, шлюбні відносини фактично припинено, з тих підстав, що відповідач бив її, ображав у присутності їх дітей, а останнього разу забрав усі банківські картки і сказав, що не буде утримувати дітей та позивачку. Сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], 05 травня 2013 року та [PERSON], [INFO]. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, просить його розірвати. Оскільки діти проживають разом з нею, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, в розмірі по 1/3 частини всіх видів заробітку на кожну дитину щомісячно. але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину. В судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, пояснила, що розмір аліментів на утримання дітей вона визначала з врахуванням потреб дітей на проживання, повноцінне харчування, навчання, додаткові заняття з англійської мови, а також їх заняття на різних гуртках, та з врахуванням того, що вона не працює, веде домашнє господарство. В судовому засіданні відповідач визнав позов в частині розірвання шлюбу, згоден на розірвання шлюбу, але зазначив, що причиною розірвання шлюбу є відсутність розуміння щодо матеріального забезпечення сімї, так як позивачка нераціонально витрачає зароблені ним кошти, і постійно каже йому, що коштів не вистачає, при тому що він отримує непогану заробітну плату, а ще займається підприємницькою діяльністю. Відповідач заперечував проти позову в частині розміру аліментів, пояснив, що згоден сплачувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пояснив, що він повністю утримує родину, за його кошти оплачуються комунальні послуги і всі інші витрати, і він у подальшому не відмовляється утримувати дітей. В судовому засіданні представник відповідача підтримала пояснення відповідача, просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх доходів на двох дітей. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 14 липня 2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1036, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 74). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також згоден на розірвання шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судом встановлено, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 05 травня 2013 року та [PERSON], [INFO]. З копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком обох дітей є відповідач [PERSON] (а.с. 6,7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], 05 травня 2013 року та [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.\~\~\~ Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач надав довідку про розмір своєї заробітної плати з січня по жовтень 2016 року, з якої вбачається, що він працює в АТ «Технологія» машиністом екструдера 4 розряду, має постійний дохід (а.с.29). Крім того, суду надано довідку Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, з якої вбачається, що позивач [PERSON] перебуває на обліку у Департаменті та отримує щомісячну допомогу при народженні на одну дитину та соціальну допомогу дітям-інвалідам (а.с.28). Суд вважає, що позивач не обґрунтувала свою вимогу про стягнення аліментів у розмірі по 1/3 частині від заробітку відповідача на кожну дитину, що фактично б становило близько 3900 грн. на кожну дитину, виходячи з довідки про заробітну плату позивача. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Враховуючи вказану норму, суд не може покласти обовязок щодо матеріального забезпечення дітей виключно на батька дітей. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, він не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, працює та отримує заробітну плату, і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, позивач не працює, але утримує державну допомогу на дітей. Суд враховує, що діти сторін є малолітніми: 2009 та [INFO], батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення. Суд враховує ту обставину, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу на обох дітей, тому суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частині від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 24 жовтня 2016 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір 551,20 грн. (за позовну вимогу про розірвання шлюбу), а зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial