Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

25 липня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі в зв'язку з незаконним звільненням з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 березня 1994 року прийнята на роботу в Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство» на посаду «секретар-друкарка». З цього часу постійно працювала в цьому підприємстві. Наказом №100 від 11.11.2011 року була переведена на посаду провідного бухгалтера, на якій працювала по 13 липня 2016 року. Одночасно з виконанням обов'язків провідного бухгалтера, з 2004 року займала виборну посаду голови профспілкового комітету підприємства. Наказом №40-к від 13 липня 2016 року її було звільнено з роботи з 13 липня 2016 року з підстав « у зв'язку з відмовою працювати у зв'язку із зміною істотних умов праці на підприємстві згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України». Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, відбулося без жодної на те правової підстави, з особистих мотивів так як вона будучи головою профспілкового комітету здійснювала належний захист працівників ДП «Веселинівське лісове господарство», що не подобалося керівництву підприємства, також звільнення відбулося з грубим порушенням вимог КЗпП України, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Веселинівське лісове господарство» №40-к від 13 липня 2016 року, поновити її на посаді провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство», стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що 31 березня 2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено наказ №22 «Про встановлення неповного робочого дня», яким «у зв'язку із змінами істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаної з відсутністю бюджетного фінансування підприємства»для працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» з 01 квітня 2016 року по 30.06.2016 року було встановлено неповний робочий день - 4 години. Цей наказ було винесено з порушенням вимог ст. 32 КЗпП України, так як зміни відбулися раніше ніж за 2 місяці до повідомлення працівників про зміну істотних умов праці. Також 26 квітня 2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено наказ №30 «Попередження про встановлення неповного робочого дня», яким «у зв'язку із змінами істотних умов праці (зміну об'єму роботи, пов'язаної з відсутністю бюджетного фінансування підприємства) наказано попередити працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» про встановлення неповного робочого дня - 4 години з 01.07.2016 року. З наказом №30 була ознайомлена. Пунктом 2 наказу №30 було передбачено «Направити наказ на погодження профспілковому комітету ДП «Веселинівське ЛГ». 29 квітня 2016 року надійшов лист №107 від 29.04.2016 року про направлення на погодження профспілковому комітету наказу №30 від 26.04.2016 року, до якого була додано ксерокопію наказу. Вона, як голова профспілкового комітету, ознайомилася з наказом, повідомила виконавця - інспектора кадрів, що наказ не може бути погоджений так, як до наказу не додано обґрунтування причин зміни істотних умов праці, не додані документи на підтвердження що зміни пов'язані з відсутністю бюджетного фінансування підприємства, що суперечить п. 3.2 Колективного договору, також в судовому засіданні вказала, що профспілковий комітет не погоджує накази, а погоджує зміни в організації виробництва і праці, які в подальшому слугують підставою для винесення відповідного наказу. Не зважаючи на те, що профспілковий комітет не погодив зміни істотних умов праці, 01 липня 2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено черговий наказ №40 «Про встановлення неповного робочого дня», згідно якого було встановлено для працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» з 01 липня 2016 року неповний робочий день - 4 години, установлено режим роботи з 8.00 год. до 12.00 год. З наказом №40 від 01 липня 2016 року була ознайомлена, та написала на ньому, що з наказом не погоджується. З наказом не погодилась у зв'язку з тим, що наказ був винесений з порушенням вимог КЗпП та Колективного договору: встановлення неповного робочого дня не погоджено з профкомом, попередження про встановлення неповного робочого дня з 01.07.2016 року (наказ №30 від 26.04.2016 року) мало місце раніше прийняття рішення про встановлення неповного робочого дня (наказ №40 від 01.07.2016 року), не були внесені зміни до Колективного договору, до штатного розпису, до Правил внутрішнього трудового розпорядку. Директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було прийнято рішення про її звільнення з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП у зв'язку відмовою працівника від продовження роботи при зміні істотних умов праці на підприємстві. На виконання цього рішення до профспілкового комітету ДП «Веселинівське лісове господарство» було надіслано лист №165 від 05.07.2016 року з проханням погодити її звільнення згідно п. 6 ст. 36 КЗпП. 11.07.2016 року під час звітно-виборчих зборів, головою профкому підприємства було обрано [PERSON] 12.07.2016 року їй було надіслано лист-запрошення для участі в засіданні профспілкового комітету по розгляду листа №165 від 05.07.2016 року. 13.07.2016 року профспілковий комітет виніс постанову за №3-1, якою вирішив «Погодити звільнення повідного бухгалтера [PERSON] за п.6 ст. 36 КЗпП України на підставі відмови працівників від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці». 13.07.2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено наказ №40-к, яким її було звільнено з посади провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство» на підставі п.6 ст. 36 КЗпП. Додатково вказала, що істотні умови праці у неї не змінилися, вона як виконувала визначений обсяг роботи (нарахування заробітної плати, складання та подання звітів) так і продовжувала виконувати, продовжувати роботу із зміною істотних умов праці їй ніхто не пропонував. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, так як неправомірним звільненням вона перебувала в тяжкому психологічному шоці, їй спричинено душевні та психологічні страждання. Представник відповідача ДП «Веселинівське лісове господарство» Вендель О.М. заперечував щодо задоволення позову, вважає що в позові слід відмовити повністю. В запереченнях вказав, що ДП «Веселинівське лісове господарство» повністю фінансується з Державного бюджету України. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено фінансову підтримку для державних підприємств лісової галузі, тому державні підприємства лісового господарства, такі як ДП «Веселинівське лісове господарство» залишилися без державного фінансування. Тому в 2016 року діяльність ДП «Веселинівське лісове господарство» з державного бюджету фінансувалося не в повному обсязі, свою діяльність підприємство також здійснювало за рахунок госпрозрахункової діяльності та надходжень у вигляді посильної фінансової допомоги від лісгоспів інших областей України. На виробничій нараді підприємства, яка відбулася 21.03.2016 року, у зв'язку з скрутним фінансовим положенням, та щоб зберегти ДП «Веселинівське лісове господарство» директором було надано вказівку про підготування наказу про переведення працівників з 01.04.2016 року 0,5 ставки. Голова профспілкового комітету [PERSON] заперечувала про переведення на 4-х годинний режим роботи, так як необхідно попередити працівників за 2-а місяці. Після чого директор дав вказівку також підготувати наказ про скорочений робочий день з 01.07.2016 року. 22.03.2016 року було винесено наказ №22 «Про встановлення неповного робочого дня», цей наказ було надано працівникам для ознайомлення, хто погодився працювати 4-и години на день, того було переведено на 4-х годинний режим роботи, а хто з працівників не погодився той працював 8 годин на день, в тому числі і позивач [PERSON] Тому наказ №22 від 22.03.2016 року не стосується звільнення провідного бухгалтера [PERSON] 26 квітня 2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено наказ №30 «Попередження про встановлення неповного робочого дня», згідно якого у зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування підприємства), наказано було попередити працівників підприємства про встановлення неповного робочого дня - 4 години з 01.07.2016 року, направити наказ на погодження профспілкового комітету, ознайомити працівників підприємства з даним наказом. Підставою винесення наказу №30 від 26 квітня 2016 року, слугувало те, що ДП «Веселинівське лісове господарство» не в повною мірою фінансувалося з Державного бюджету, а самостійна господарська діяльність підприємства не дозволяла також в повній мірі здійснювати заплановані заходи, такі як санітарні рубки дерев, очищення та проріджування лісів, боротьба із шкідниками, садіння лісу та інше, на вказані заходи коштів не вистачало, тому обсяг робіт які виконували працівники ДП «Веселинівське лісове господарство» зменшився, тому і зменшився обсяг робіт і в провідного бухгалтера [PERSON] 29.04.2016 року наказ №30 від 26 квітня 2016 року «Попередження про встановлення неповного робочого дня» був направлений голові профспілкового комітету ДП «Веселинівське лісове господарство», та отриманий нею в цей день. Відповідь від профспілкового комітету не надійшла, тому 01.07.2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» було винесено наказ №40 «Про встановлення неповного робочого дня», згідно якого зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування підприємства), наказано установити для працівників підприємства з 01.07.2016 року неповний робочий день - 4 години, установити режим роботи з 8.00 год. до 12.00 год., інспектору ознайомити працівників підприємства з наказом під розписку. З наказом №40 від 01.07.2016 року провідний бухгалтер [PERSON] була ознайомлена, та висловила свою незгоди, про що розписалася на зворотній стороні наказу. Після зміни голови профкому, наказ №30 від 26 квітня 2016 року «Попередження про встановлення неповного робочого дня» був погоджений 13.07.2106 року профспілковою організацією ДП «Веселинівське лісове господарство», про що свідчить Протокол №2 від 13.07.2016 року. У зв'язку з тим, що провідний бухгалтер [PERSON] відмовилася від продовження роботи при зміні істотних умов праці на підприємстві до профспілкового комітету ДП «Веселинівське лісове господарство» було направлено лист №165 від 05.07.2016 року про погодження звільнення провідного бухгалтера [PERSON] 13.07.2016 року профспілковий комітет ДП «Веселинівське лісове господарство» погодив звільнення провідного бухгалтера [PERSON], про що свідчить протокол №3 від 13.07.2016 року та постанова №3-1 від 13.07.2016 року. 13.07.2016 року було винесено наказ №40-к, яким було звільнено провідного бухгалтера [PERSON] у зв'язку з тим, що вона відмовилася працювати у зв'язку із зміною істотних умов праці на підприємстві згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вказує, що відповідачем було дотримано вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, тому в позові потрібно відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, представників позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.11.2011 року згідно наказу №100 позивач [PERSON] була переведена на посаду провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство». Наказом №40-к від 13 липня 2016 року провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство» [PERSON] було звільнено з роботи з 13 липня 2016 року у зв'язку з відмовою працювати у зв'язку із зміною істотних умов праці на підприємстві згідно п.6 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є відмова працівника від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Так згідно наказу №30 від 26 квітня 2016 року «Попередження про встановлення неповного робочого дня» винесеним директором ДП «Веселинівське лісове господарство», було наказано попередити працівників підприємства про встановлення неповного робочого дня - 4 години з 01.07.2016 року, направити наказ на погодження профспілкового комітету, ознайомити працівників підприємства з даним наказом. Підставою винесення наказу №30 від 26 квітня 2016 року зазначено «у зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування підприємства)». Із вказаним наказом позивач [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис на зворотній стороні наказу. 01 липня 2016 року директором ДП «Веселинівське лісове господарство» винесено наказ №40 «Про встановлення неповного робочого дня», згідно якого установлено для працівників з 01 липня 2016 року неповний робочий день - 4 години, установлено режим роботи з 8.00 год. до 12.00 год., інспектору з кадрів ознайомити працівників підприємства з даним наказом під розпис. Підставою винесення наказу №40 від 01 липня 2016 року зазначено «у зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування підприємства)». Із вказаним наказом позивач [PERSON] була ознайомлена, та виразила свою незгоду, про що зазначила на зворотній стороні наказу та поставила свій підпис. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умова, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Попередження - це письмова пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з дотриманням установленого 2-х місячного строку змінить істотні умови праці. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Отже перелік істотних умов праці, передбачений у ч. 3 ст. 32 КЗпП України, не є вичерпним і може доповнюватися стосовно кожного конкретного випадку. Тому істотні умови праці є оціночним поняттям, одна й та сама умова праці для одного працівника може бути істотною, а для іншого - ні. Судом встановлено, що підставою прийняття Наказу №30 «Попередження про встановлення неповного робочого дня» слугувало зміна об'єму роботи. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України працівник повинен бути повідомлений про зміни істотних умов праці не пізніше ніж за два місяці. Відповідач не надав документ, згідно якого він персонально повідомив провідного бухгалтера [PERSON], що в неї змінився об'єм роботи, а саме який об'єм роботи вона виконувала до цього і який об'єм роботи вона повинна (буде) виконувати з 01.07.2016 року у зв'язку з чим їй встановлюється неповний робочий день - 4 години. Також в даному повідомлені повинно бути зазначено, що працівник повідомляється, що вразі не згоди працювати в нових умовах договір буде припинено за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Виходячи з наведеного наказ №30 від 26.04.2016 року під назвою «Попередження про встановлення неповного робочого дня» не може вважатися, як персональне попередження працівника про зміни істотних умов праці. Представник відповідача вказав, що у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування підприємства, обсяг робіт які виконують інші працівники (рубка дерев, боротьба з шкідниками тощо) виконуються не в повному об'ємі, а тому у провідного бухгалтера [PERSON] теж змінився об'єм роботи. Конкретно зазначити, який саме об'єм роботи змінився в провідного бухгалтера [PERSON] не зміг. Позивач [PERSON] зазначила, що в неї не змінився об'єм роботи, вона як виконувала той об'єм роботи так і продовжувала виконувати, в тому числі нарахування заробітної плати, складання та подання звітів, змінювалися лише показники у звітах та інших бухгалтерських документах. Виходячи з наведеного відповідачем не доведено наявність змін в організації і праці, що змінилися в провідного бухгалтера [PERSON] Отже, зміна істотних умов праці, зокрема зменшення заробітної плати, може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці, а не лише повідомлення працівника в установлений законом строк (Постанова Верховного Суду України від 4 липня 2012 р. № 6-59цс12, Лист ВССУ від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12). Досліджуючи накази №30 від 26.04.2016 року та №40 від 01.07.2016 року, вказані накази стосуються всіх працівників ДП «Веселинівське лісове господарство». В судовому засіданні було досліджені табеля обліку використання робочого часу (в тому числі і за липень 2016 року), згідно яких встановлено, що охоронець та пожежні спостерігачі працювали 8 годин на день. Представник відповідача зазначив, що охоронець працює 8 годин на день, так як це пов'язано із специфікою його роботи. Отже в даному випадку вбачається вибірковий підхід до провадження 4-х годинного робочого дня, згідно наказів він розповсюджується на всіх працівників, а застосовується, окрім охоронця та пожежних спостерігачів, що в черговий раз свідчить, що об'єм роботи у певних працівників підприємства не змінився. Відповідно до ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих стороною зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до п. 2.11. Розділу ІІ Колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією ДП «Веселинівське лісове господарство» та профспілковим комітетом первинної організації профспілки працівників лісового господарства, реєстраційний №9 від 31.03.2015 року (далі - Колективний договір), адміністрація зобов'язується вносити зміни або запроваджувати нові режими роботи на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій або окремих працівників тільки після погодження з профспілковим комітетом. Згідно з п. 3.2. Розділу ІІІ Колективного договору, адміністрація зобов'язується узгоджувати з профспілковим комітетом рішення про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі про реорганізацію, перепрофілювання, ліквідацією підприємства, скорочення чисельності працівників не пізніше, ніж за 3 місяці до намічених дій з їх економічним обґрунтуванням. Згідно супровідного листа №107 від 29.04.2016 року, голові профспілкового комітету ДП «Веселинівське лісове господарство» [PERSON] було направлено на погодження профспілкового комітету наказ №30 від 26.04.2016 року про «Попередження про встановлення неповного робочого дня», згідно додатку на погодження було надано лише сам наказ на одному аркушу, без економічного обґрунтування, що суперечить п. 3.2. Розділу ІІІ Колективного договору. Тому погодити наказ №30 від 26.04.2016 року, без економічного обґрунтування для категорій або окремих працівників профспілковий комітет не зміг. Отже відповідачем не доведено, що зміна істотних умов праці саме для повідного бухгалтера [PERSON] викликана змінами в організації виробництва і праці, також не доведено, що об'єм роботи повідного бухгалтера [PERSON] змінився з 01.07.2016 року. Також винесення наказу №40 від 01 липня 2016 року «Про встановлення неповного робочого дня», суперечить Колективному договору, так як істотні зміни не були погоджені профспілковим комітетом ДП «Веселинівське лісове господарство» на час винесення вказаного наказу. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача [PERSON] з посади провідного бухгалтера за п.6 ст. 36 КЗпП України відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому є підстави для визнання наказу директора ДП «Веселинівське лісове господарство» №40-к від 13 липня 2016 року незаконним, що підлягає скасуванню, поновлення позивача [PERSON] на посаді провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство». Відповідно до с. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (із подальшими змінами). Пунктом 2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 названого Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, згідно довідки №183 від 14.07.2016 року заробітна плата за останні два місяці травень та червень 2016 року складає 6918 гривень (за травень 2016 року - 3459 гривень, за червень 2016 року - 3459 гривень). Середньоденна заробітна плата позивача складає 185 грн. 05 коп., виходячи із: 6918 грн. : 38 робочих дні (19 робочих днів у травня 2016 року + 19 робочих днів у червні 2016 року = 38 фактично відпрацьованих робочих дня) = 185 грн. 05 коп. Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 липня 2016 року по 06 грудня 2016 року, тобто по день розгляду справив суді, становить 18875 грн. 10 коп. (185,05 грн. (середньоденна заробітна плата) х 102 робочих дів вимушеного прогулу (12 робочих днів у липні 2016р. + 22 робочих дня у серпні 2016р. + 22 робочих дня у вересні 2016р. + 20 робочих днів у жовтні 2016р. + 22 робочих дня у листопаді 2016р. + 4 робочих дня в грудні 2016р.) = 18875,10 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивач необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (без утримання податків, зборів та інших обов'язкових платежів) з 14 липня 2016 року по 06 грудня 2016 року (включно) в сумі 18875 грн. 10 коп. Згідно із ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення позивачці моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує роз'яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що незаконним звільненням позивача із займаної посади були порушені конституційні та трудові права позивача на працю та отримання заробітної плати, через що вона змушена була поновлювати свої трудові права в судовому порядку, що призвело до моральних страждань та переживань, втрати нормальних життєвих зв'язків, а саме: позивачка вимушена була звернутися до лікарів про допомогу у зв'язку з погіршенням її самопочуття, яке пов'язане з емоційним переживанням щодо її звільнення. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, і яка на думку суду, буде справедливою для обох сторін та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що компенсує ті емоційні страждання, які понесла потерпіла та відновить її психічний стан. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача на користь держави слід стягнути 1102 грн. 40 коп. судового збору з передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставок: 551 грн. 20 коп. за вимогу немайнового характеру (визнання незаконним та скасування наказу і поновлення на роботі), 551 грн. 20 коп. за вимогу майнового характеру (про стягнення середнього заробітку). Також з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру (стягнення моральної шкоди) в сумі 551 грн. 20 коп., розмір яких підтверджено платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: partial