Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

26.12.2018 р. позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона мешкає у [ADDRESS] та є співвласником (17/25 частин) вказаного житлового будинку, службових будівель і споруд на підставі свідоцтва № 179 про право власності на житловий будинок, виданого 14.08.2003 року. Співвласником вказаного житлового будинку (8/25 часток) є [PERSON], підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу б/н від 08.08.2003 року. Відповідач значиться зареєстрованою за адресою позивача з 27.09.2002 року по договору найму, однак фактично з 2001 року по даний час постійно мешкає за адресою проживання своєї доньки: провул. Шевченка, 2, с. Діброва, Котелевського району, Полтавської області. Покинувши місце своєї реєстрації відповідач не вжила дій по зняттю з реєстрації; наявність реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника житла, на вільне користування своєю приватною власністю та перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, і виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Вимоги позивача до відповідача знятись з реєстраційного обліку залишені останнім без виконання, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] 25.03.2019 р. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась,\~будучи належним чином повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляла; відзив на позов, а також будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду від останньої не надходило. Треті особи у справі у судове засідання не зявились,\~будучи належним чином повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляли, письмових заяв по суті справи до суду від останніх не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, про що постановлено ухвалу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Полтави, мешкає в [ADDRESS] та є співвласником (17/25 частин) житлового будинку, службових будівель і спору, що знаходиться у м. Полтаві, по вул. Сосюри, 3, які належать їй на підставі свідоцтва № 179 про право власності на житловий будинок, виданого 14.08.2003 року Головним управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення на підставі рішення виконкому Октябрської районної у місті Полтаві ради від 22.07.2003 року за № 303. Право власності позивача на вказаний жилий будинок зареєстровано в Полтавському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 59 за реєстровим № 98 20.08.2003 року. Співвласником вказаного житлового будинку (8/25 часток) є [PERSON], підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу б/н від 08.08.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] № 3902, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 8940994 від 14.11.2005 року. Судом встановлено, що з 27.09.2002 року в належному позивачу житловому приміщенні зареєстрована відповідач [PERSON], що підтверджується копією домової книги. Позивач вказувала, що реєстрація місця проживання на той час буда необхідна відповідачу для оформлення документів, однак фактично за вище вказаною адресою вона жодного дня не проживала і не проживає, однак залишається зареєстрованою. Фактично з 2001 року по даний час [PERSON] постійно мешкає за адресою провул. Шевченка, 2, с. Діброва, Котелевського району Полтавської області, за місцем проживання своєї дочки. Вказані обставини підтверджуються довідкою КП «ЖЕО № 2» Полтавської МР № 6034 від 07.11.2018 року, довідкою Козлівщинської сільської ради від 26.09.2018 року № 02-33/300 та актом про місце проживання, складеним 26.09.2018 року депутатом сільської ради [PERSON] та сусідами Н.Г.Сухостат, Г.В.Канівець, що наявні в матеріалах справи. У судовому засідання в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт відсутності проживання [PERSON] більш, ніж шість місяців за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS]. Місцем проживання, згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. \~ \~ \~ \~Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України\~ та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача, а як наймач житла більш, ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації. Будь-які докази які б свідчили про вчинення відповідачем заходів по збереженню житла за собою відсутні, заходів по утриманню будинку не приймає (комунальні послуги не сплачує, тощо); наявність реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника житла, на вільне користування своєю приватною власністю та перешкоджає в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг, вартість яких розраховується, в тому числі, і виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, чим погіршує майновий стан позивача, яка є пенсіонерко та має невеликий дохід. А тому, суд вважає, що права позивача, як власника вказаного нерухомого майна, є порушеними та підлягають захисту. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку судовий збір, сплачений при подачі позову, у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved