Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

25.04.2017 року [PERSON] звернувся із позовом про усунення перешкоди у здійсненні батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу 10.06.2016 року відповідач перешкоджає позивачеві у спілкуванні із донькою, порушуючи його права як батька. Позивач, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, стверджував, що в інтересах дитини його участь у вихованні доньки може бути визначена у такий спосіб: -надання йому можливості у спілкуванні з донькою кожного четверга та суботи з 12.00 до 19.00 годин; -спільне проведення позивачем та донькою половини всіх шкільних канікул та місяця літніх канікул; Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти факту спілкування позивача із донькою не заперечував, однак запропонований позивачем варіант зустрічей не визнав. Третя особа [PERSON]в судовому засіданні вважала можливим задоволення позову. Третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи. Зясувавши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 Сімейного Кодексу України). За ст. 157 зазначеного закону питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог Сімейного Кодексу України спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї може бути вирішений органом опіки та піклування відповідно до ст. 156 чи безпосередньо судом, який за ч.2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При цьому, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ст. 159 Сімейного Кодексу України). Зазначене узгоджується із рекомендаціями Україні, висловленими ЄСПЛ, за насідками ухваленого рішення 01.07.2017 р. у справі «М.С. проти України», який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, спілкування з дітьми і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.\~Пріоритетом при цьому мають стати інтереси дитини. Позбавлення або обмеження права на спілкування з дитиною не може бути передбачене угодою (договором). Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Проте той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 СК України). З цього випливає, що встановлення у договорі положення про те, що той з батьків, хто проживає окремо, не може спілкуватися з дитиною, є недопустимим як таке, що порушує право останнього на спілкування з дитиною. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (повторно видане свідоцтво про народження від 23.04.2016 року серія І-ЖД 478895). Стосунки між батьками не склалися. Шлюб між сторонами розірваний 10.06.2016 року (рішення Малиновського районного суду м.Одеси). На час розгляду справи сторони проживають окремо. Відповідач створила нову родину. Згідно свідоцтва про шлюб від 21.04.2017 року №716 змінила прізвище на [PERSON]. [PERSON] проживає разом із матірю. Договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України сторони не укладали. На час розгляду справи [PERSON]перешкоджає позивачеві у спілкуванні з дитиною. Зазначені обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], поясненнями третьої особи, яка є бабусею [PERSON]. Окрім того, вони підтверджуються і висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради від 08.09.2016 року № 2596/01-20, виготовленим органом до предявлення позивачем позову, що не суперечить ст.ст. 58, 59 ЦПК України. На час розгляду справи позивач працює, характеризується позитивно (службове посвідчення серії 17 №01802, службова характеристика від 18.07.2016 року). Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що випадків поганого впливу позивач на дитину не має, а право позивача як батька на безперешкодне спілкування із дитиною законом не обмежено. Встановивши фактичні взаємини сторін, виходячи з наявних у справі доказів, суд вважає необхідним усунути позивачеві перешкоду у його праві як батька на спілкування з донькою. Поряд із тим, розглядаючи справу відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України та визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні з донькою, суд враховує такі істотні обставини як вік дитини, звичайний уклад її життя, місця проживання сторін, особисті стосунки, які склались між ними, зміну обєктивних обставин з моменту отримання позивачем висновку органу опіку до часу ухвалення судового рішення (зміна віку дитини, навчання у школі), прихильність дитини до матері, проживання дівчинки фактично в новій родині, бажання відповідача брати участь у зустрічах позивача із донькою. Зважаючи на те, що виховання дитини відповідно до ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» має спрямовуватися на розвиток її особистості та підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, а спілкування не може перешкоджати її нормальному вихованню, суд вважає доцільним визначити спосіб спілкування [PERSON]із донькою шляхом: - перебування дитини разом із батьком щотижнево в суботу з 10 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин; у середу з 16 годин 30 хвилин до 19 годин 30 хвилин; - перші десять зустрічей проводити в обовязковій присутності матері; - перебування дитини разом із батьком протягом місяця в період літніх канікул Вирішуючи питання про спілкування батька із донькою суд враховує, що позивач за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, протипоказань щодо спілкування з донькою немає. Вказані обставини були предметом дослідження Служби у справах дітей ОМР. Крім того, на засіданні ради опіки та піклування відповідач не заперечувала проти спілкування батька з донькою, надавши письмове пояснення. Так, на час ухвалення судом рішення право позивача як батька на безперешкодне спілкування із дитиною законом не обмежено. Виконання судового рішення в порядку до ст. 217 ЦПК України має відбуватись із обовязкової згоди самої [PERSON].

Outcome: partial