Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

25.04.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на частку у розмірі 1/4 (одна четверта) частина чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 81,70 кв. м, та житловою площею 51,40 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 19 жовтня 2000 року зареєстрованого в реєстрі за №3131, позивач набула у власність ? (одну другу) частину квартири, після чого стала власником ? (трьох четвертих) частин квартири загальною площею 81,70 кв. м, та житловою площею 51,40 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а власником ? (однієї четвертої) частини квартири залишився відповідач. У вищезазначеній квартирі Відповідач фактично не проживає, участі в утриманні квартири, сплаті комунальних послуг не бере, спільне використання квартири із відповідачем є неможливим. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника та письмових заперечень до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч. 1 ст. 280 та ст. 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, заслухавши представника позивача, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31 березня 1993 року №775, записаного в реєстрову книгу за №3262 05 квітня 1993 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, власниками на праві приватної спільної сумісної власності 4 (чотирьох) кімнатної квартири загальною площею 81,70 кв. м, та житловою площею 51,40 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], були [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (мати позивача), [PERSON] та [PERSON] (син позивача, та відповідач у справі), у рівних долях, тобто кожному належала частка ? (одна четверта) у спільному майні. [INFO] співвласник квартири [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 20 вересня 1998 року. Частку у розмірі ? (одна четверта) частина квартири успадкувала [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 вересня 1999 року, в результаті чого стала власником ? (однієї другої) частини вищезазначеної квартири, що підтверджується Довідкою-характеристикою від 03 жовтня 2000 року за №392538. Відповідно до Договору дарування ? (однієї другої) частини квартири від 19 жовтня 2000 року зареєстрованого в реєстрі за №3131, позивач набула у власність ? (одну другу) частину квартири, після чого стала власником ? (трьох четвертих) частин спірної квартири, а власником ? (однієї четвертої) частини квартири залишився відповідач. Відповідач у спірній квартирі фактично не проживає, що підтверджується Актом від 01.04.2019 року складеного мешканцями [ADDRESS], за участю майстра та в. о. начальника ЖЕД «ПЕЧЕРСЬКЖИТЛО» . Оскільки відповідач проживає у іншому житлі, частка в спірній квартирі не використовується ним для задоволення власних житлових потреб, є незначною та не може бути виділеною в натурі, квартира є неподільною, так як неможливо розділити місця спільного користування: ванну, туалет, кухню, спільне володіння і користування майном є неможливим, суд приходить до висновку, що припинення права власності на частку в квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відповідно до звіту про вартість майна, вартість ? (однієї четвертої) частини вищезазначеної квартири станом на 13 лютого 2019 року становить 383 239,00 грн. (триста вісімдесят три тисячі двісті тридцять дев'ять гривень) 00 коп. Відповідно до квитанцій, наданих позивачем, зазначена сума коштів внесена на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Частиною 1 статті 365 Цивільного кодексу України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Разом з цим, відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в Ухвалі від 05 жовтня 2017 року у справі №308/2858/15-ц, «аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 365 Цивільного кодексу України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи встановлені судом факти, а саме те, що позивач є власником ? (трьох четвертих) частин спірної квартири, а відповідач, який є власником ? (однієї четвертої) частини, яка є незначною, в даній квартирі не проживає та фактично не використовує її для задоволення своїх житлових потреб, спільне використання майна є неможливим, так як сторони не змогли досягти згоди щодо цього в позасудовому порядку, а також те, що припинення права власності відповідача на його частку в майні не завдасть йому істотної шкоди як співвласнику, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, у зв'язку з чим вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на ? (одну четверту) частину квартири, загальною площею 81,70 кв. м, та житловою площею 51,40 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? (однієї четвертої) частини квартири загальною площею 81,70 кв. м, та житловою площею 51,40 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у розмірі 383 239,00 грн. (триста вісімдесят три тисячі двісті тридцять дев'ять гривень) 00 копійок та визнати право власності на ? (одну четверту) частину квартири за [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved