Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] , (далі по тексту Позивач), звернувся до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що 25 березня 2017 року, близько 01 години 00 хвилин, [PERSON] , (далі по тексту Відповідач), перебуваючи біля його домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , взявши із землі камінець і кинувши його, пошкодила заднє скло в автомобілі, марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить Позивачу, який був припаркований на подвір`ї зазначеного домоволодіння. Такими діями Відповідач спричинила йому матеріальну шкоду та моральну шкоду, яка виразилася в зміні звичайного для Позивача укладу життя, позбавленні можливості протягом тривалого часу повноцінного спілкування з рідними, близькими, просто знайомими людьми, можливості реалізації власних звичок і бажань, оскільки пошкодження транспортного засобу призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: пасивності, зниження настрою, пригніченості, концентрації на негативних переживаннях. Настороги, тривоги з приводу майбутнього, що значно ускладнює вирішення життєвих питань. Просив стягнути з Відповідача на його користь 5 200.00 грн., на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000.00 грн., на відшкодування моральної шкоди, а також понесені витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , - адвокат Паламарчук О.В., що діє на підставі договору «Про надання правової допомоги» від 13.07.2018 року, заявлені позовні вимоги що наведені у позовній заяві його довірителя підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. При цьому надав суду пояснення в обґрунтування заявлених позовних вимог, зазначивши те, що Відповідач намагалася затіяти з братом позивача [PERSON] , - [PERSON] , суперечку та кинула камінець у автомобіль, марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить Позивачу пошкодивши його. Завдану позивачу діями [PERSON] , моральну шкоду в розміри 5 000.00 грн., підтримує повністю за наведених у позові підстав, і на тій підставі, що такий розмір шкоди є співрозмірним із завданою матеріальною шкодою. Представник відповідача [PERSON] , - адвокат Зембра Є.Є., що діє на підставі договору «Про надання правничої допомоги адвокатом» від 12.02.2019 року, у судовому засіданні відносно позову заперечував, посилаючись на те, що дійсно між його довірительницею [PERSON] , та братом позивача [PERSON] , - [PERSON] , [INFO], близько 01.10 години, поблизу домоволодіння розташованого по [ADDRESS] виник словесний конфлікт. Однак під час сварки між [PERSON] , та [PERSON] , ніяких протиправних дій [PERSON] , вчинено не було. Будь-якого камінця [PERSON] , як у [PERSON] , так і у автомобіль, марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , не кидала. А коли прибули працівники поліції до с.Жубровичі Олевського району Житомирської області, в ранкову пору 25.03.2017 року, від останніх вона дізналась про те, що [PERSON] , викликав працівників поліції внаслідок пошкодження автомобіля його брата [PERSON] . Пояснень від неї працівниками поліції не відбиралося взагалі, за невідомих його довірительниці [PERSON] , обставин. Моральної шкоди своїми діями [PERSON] , завдати не могла, так як внаслідок своїх дій для позивача не наставали наслідки в яких полягає моральна шкода. У зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за їх безпідставністю. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] , надала суду свідчення про те, що вона є матір`ю позивача [PERSON] , та свідка [PERSON] . ЇЇ сини будь-яких алкогольних напоїв не вживають взагалі. Вона не була особисто присутньою під час суперечки її старшого сина [PERSON] , з Відповідачкою 25.03.2017 року, об 01 годині 10 хвилин, поблизу її домоволодіння розташованого по [ADDRESS] . Коли прибули працівники поліції, яких викликав її син [PERSON] , вона вийшовши із будинку за вказаною адресою, об 05:00 годині 25.03.2017 року дізналася від синів про те, що сталося. Вважає, що це дійсно [PERSON] , кинула каменем на її старшого сина [PERSON] , але він у нього не попав, а натомість попав у автомобіль, який належить молодшому її сину [PERSON] , і розбила скло. До даного випадку неприязних відносин у неї із [PERSON] , не було, це остання винна у тому, що сталося. Свідок [PERSON] , у судовому засіданні надав суду свідчення про те, що він є рідним братом Позивача. Він проживає із своєю родиною за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , проживає по сусідству, по [ADDRESS] . Так 25.03.2017 року біля 01:10 години, він разом із своїм молодшим братом [PERSON] , випивши по пляшці алкогольного пива вийшли із диско-бару «Лагуна», що в с.Жубровичі Олевського району та прямували до свого місця проживання за вищевказаною адресою. Позаду них йшла [PERSON] . Зайшовши до будинку місця свого проживання, він із братом [PERSON] , почули, як спрацювала сигналізація в автомобілі брата [PERSON] , марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить останньому, який був припаркований на їхньому подвір`ї. Його брат [PERSON] , вибіг із будинку та наздогнав [PERSON] , бо це тільки вона могла кинути та кинула камінь в автомобіль брата [PERSON] , і пошкодила задне скло автомобіля. Він у свою чергу викликав поліцію, проте черговий поліції повідомив його, що слідчо-оперативна група перебуває на виїзді, і буде лише вранці, тобто 25.03.2017 року. Відпустивши [PERSON], він та [PERSON] , оглянули автомобіль останнього, де побачили біля нього камінь, вагою приблизно 1 (один) кілограм 500 грамів, який лежав біля розбитої автомашини. Крім того, на багажнику вказаного автомобіля він побачив вмятину з правої задньої сторони. Від нього та [PERSON] , працівники поліції відібрали пояснення. Після чого покинули їхнє домоволодіння. Будь-яких речей працівники поліції з місця події не вилучали. Допитаний у судовому засіданні, за участі свого представника - адвоката Паламарчука О.В., який діє на підставі договору «Про надання правової допомоги» від 13.07.2018 року, як свідок Позивач [PERSON] , засвідчив суду, що він є рідним братом свідка [PERSON] . Проживає в [ADDRESS] . Частенько провідує свою родину, яка проживає в [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , проживає по сусідству його батьків, за адресою: [ADDRESS] . Він є власником автомобіля, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] . Так 25.03.2017 року, біля 01:10 годині, він разом із своїм старшим братом [PERSON] , вийшли із диско-бару «Лагуна», що розташований в с.Жубровичі Олевського району та прямували до свого місця проживання за вищевказаною адресою. Позаду них йшла [PERSON] , яка взяла камінь та кинула його у їхнє подвір`я де стояв його автомобіль, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] , чим пошкодила заднє скло останнього. Та почала тікати до свого домоволодіння. Він наздогнав її та запита «навіщо ти розбила скло» на що [PERSON] , йому відповіла «мені все одно, оскільки ви поламали мені життя». Через деякий час його брат [PERSON] , викликав поліцію, проте остання повідомила що слідчо-оперативна група перебуває на виїзді і буде лише вранці. Від нього та [PERSON] , працівники поліції відібрали пояснення та покинули їхнє домоволодіння. З місця події та при огляді його автомобіля, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] , працівники поліції нічого не вилучали. Розбите заднє скло його автомобіля для нього було великою проблемою, оскільки останнє він замовляв із-за кордону. Погоджується із думкою свого представника щодо розміру завданої йому матеріальної та моральної шкоди. До будь-яких медичних закладів з приводу свого поганого самопочуття з приводу пошкодження заднього скла його автомобіля він не звертався. Заслухавши доводи представників сторін, позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] , про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, слід відмовити виходячи із наступного. Так, частина перша статті 4 ЦПК України закріплює право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). А, згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приписами частини 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України також визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 1166 ЦК України загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України встановлено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду і зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України. Заявляючи позов, позивач посилався на частину 1 статті 23 ЦК України, як правову основу позовних вимог, пов`язаних з заподіянням йому моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його права. Хоча приписами п.3 ч.2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Таким чином, позивач не надав суду доказів порушення його права, яке полягало у пошкодженні його майна, доказів винної поведінки Відповідача, яка призвела до завдання йому матеріальної та моральної шкоди, як підстави для їх відшкодування. На підтвердження своїх вимог позивач подав до суду висновок про результати розгляду звернення (заяви, повідомлення) відносно [PERSON] , від 09.04.2017 року затвердженого Т.в.о. начальника Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, (а.с.10). Зміст висновку свідчить про те, що 25 березня 2017 року, близько 01 години 10 хвилин між [PERSON] , та [PERSON] , виникла суперечка, в ході якої, зі слів [PERSON] , [PERSON] , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] кинула камінцем у сторону [PERSON] , внаслідок чого пошкодила заднє скло в автомобілі, марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , в результаті чого, зі слів [PERSON] , останньому було заподіяно матеріальних збитків на суму 10 000.00 грн. Згідно відповіді Т.в.о. начальника Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області наданої на адресу [PERSON] , від 09.04.2017 року про реєстрацію звернення під № 575 від 25.03.2017 року та повідомлення № 1895 від 27.03.2017 року - було відмовлено [PERSON] , (за його повідомленням), у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі наявності у повідомленні, на думку органу досудового розслідування адміністративних відносин, вирішення яких належить до виключної компетенції суду, (а.с.11-12). Повідомлення № 1895 про відмову у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.03.2017 року не оскаржене у встановленому законом порядку (ст.303 КПК України), і є чинним та в контексті положень ст.82 ЦПК України не є підставою звільнення від доказування. Суд також не може взяти до уваги, як належні докази по справі щодо пошкодження транспортного засобу, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] , - акт виконаних робіт згідно рахунку № 241 від 19.07.2017 року щодо проведення технічного обслуговування та ремонту зазначеного транспортного засобу на суму 5 200.00 грн., оскільки із нього слідує що 19.07.2017 року, було проведено заміну запасних частин на суму 2 500.00 грн., та проведено роботи на суму 2 700.00 грн., і в жодному разі не слідує що в цей же день (19.07.2017 року) було проведено заміну саме заднього скла вказаного автомобіля, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] , згідно рахунку № 241 від 19.07.2017 року, і не надано до суду копії рахунку що вказаний вище, а також квитанції чи/або прибуткового касового ордеру про дійсну оплату послуг на вказану суму та квитанції вартості заднього скла автомобіля, яке придбав (за свідченнями) позивач [PERSON] , за кордоном. Даючи оцінку як належного та допустимого доказу щодо завдання матеріальної шкоди Позивачу діями Відповідача, - Матеріали розгляду № 298 «По зверненню громадянина [PERSON] , у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України»», Реєстраційний № ЄО 575, дата реєстрації: 25.03.2017 року; дата рішення: 09.04.2017 року, слід вказати на те, що дані матеріали розгляду містять лише інформацію зі слів [PERSON] , та зі слів його рідного брата [PERSON] , де орган досудового розслідування обмежився відібранням пояснень лише від останніх із їхніх слів. При цьому від самої [PERSON] , взагалі будь-яке пояснення слідчо-оперативною групою, яка виїздила на виклик [PERSON] , не відбиралося, або/чи була відібрана відмова від [PERSON] , про відмову останньої від надання пояснень у порядку ст.63 Конституції України, обмежившись складанням уповноваженою особою рапорту від 25.03.2017 року, який в силу Конституції України та чинних ЦПК і КПК України не є належним доказом. Крім того слідчо-оперативна група при виїзді 25.03.2017 року на місце події - [ADDRESS] , будь-яких належних доказів (документів), щодо огляду місця події, огляду транспортного засобу стосовно фіксування пошкоджень на ньому та речей якими було пошкоджено автомобіль, марки «HYUNDAI», моделі «ТIВURОN», реєстраційний номер [NUMBER] , не складали та не вилучали. Докази, які б свідчили про протилежне Матеріали розгляду № 298 не містять і у судовому засіданні позивачем та його представником не доведені. Суд критично відноситься до свідчень допитаних у судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , та допитаного як свідка позивача [PERSON] , оскільки останні є близькими родичами між собою, заінтересовані в кінцевих результатах розгляду справи, а їхні свідчення за своїм змістом не відповідають викладеним вище обставинам справи та не є з точки зору належності, допустимості, достовірності та об`єктивності, оскільки вони різняться між собою в частині місця завдання шкоди, предмету яким завдавалася шкода (камінь 1.5 кг.,), а відтак не є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та ґрунтуються на припущеннях. Таким чином, посилання позивача [PERSON] , на те, що саме Відповідач [PERSON] , своїми діями завдала матеріальної шкоди, суд прийняти до уваги не може, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed