Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

24 березня 2014 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, з урахуванням уточнень позовних вимог від 04.04.2014 року, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Управління державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є її донькою та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її онуками, зареєстровані у зазначеній квартирі, проте з грудня 2006 року вони в квартирі не проживають, в квартирі не з'являються, участі в утриманні квартири не беруть. Реєстрація відповідачів в квартирі позивача порушує її права як власника квартири, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та усунути перешкоди в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки в судове засідання суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали, заперечень на позов не надали. Відповідачі були викликані до суду через оголошення у пресі у виданні «Наша газета» № 69 від 17.05.2014 року. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, місцезнаходження якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи згоду позивача на заочний розгляду справи та неявку в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу [PERSON] 22.04.2003 року за реєстром № 1101. Право власності позивача зареєстровано ДКП «Рубіжанської бюро технічної інвентаризація» належним чином (а.с. 6-7). Відповідно до довідки КП «Житловий сервіс» № 558 від 19.02.2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, зокрема, з 19.12.2006 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 3). Згідно акту від 11.03.2014 року, який складено сусідами позивача, підписи яких засвідчені КП «Житловий сервіс», що відповідачі у квартирі позивача не проживають, їх речі в квартирі відсутні (а.с. 4). В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, надали показання, що відповідачі у квартирі позивача більше 7 років не проживають, останні декілька років свідки відповідачів не бачили. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі у належній позивачу квартирі [ADDRESS] відсутні понад один рік, а тому втратили право користування цим житлом. Відповідачі не надали суду жодних доказів з приводу збереження за ними права користування квартирою № 114 та доказів, які підтверджують поважність причин відсутності понад 1 рік в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, в якому зазначено, що відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. При цьому суду необхідно врахувати, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 Цивільного кодексу України). Таким чином, вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав не є належним способом захисту». Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з наведеними вище нормами цивільного законодавства України, власник квартири за наявності будь-яких обмежень у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою має право вимагати усунення будь-яких перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вже зазначалося вище, права власника квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на його власний розсуд. Будь-які обмеження чи втручання у права власника можливі виключно на підставах визначених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Враховуючи вищенаведене з огляду на те, що відповідачі втратили право користування квартирою позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Управління державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 гривень по 81,20 гривень з кожного.

Outcome: approved