Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

24 жовтня 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, який мотивують тим, що [INFO] померла їхня тітка [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із двох земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Куземинської сільської ради Охтирського району та які належали померлій на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай). До нотаріальної контори заявники вчасно не звернулися, оскільки вважали, що земельні ділянки успадкував за заповітом їхній батько [PERSON], який помер у 2010 році і якому [PERSON] заповіла все своє майно. 25.03.2016 року [PERSON] звернулася до Охтирської районної нотаріальної контори, де їй відмовили у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. В зв'язку з чим, просять визначити їм додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Куземинської сільської ради Охтирського району в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить справу розглянути без участі представника сільської ради, заперечень щодо позову не мають. Суд проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Куземин Охтирського району Сумської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [INFO] Куземинським сільвиконкомом Охтирського району Сумської області (а.с. 7). Відповідно до заповіту від 27.06.2001 року, посвідченого секретарем виконкому Куземинської сільської ради Охтирського району, зареєстрованого в реєстрі за №158, [PERSON], на випадок своєї смерті, заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.18). Згідно довідки виконкому Куземинської сільської ради від 01.12.2016 року, [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] за місцем проживання була зареєстрована одна. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 13.10.2010 року виконкомом Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с.15). Відповідно до листа Охтирської районної державної нотаріальної контори від 14.11.2016 року №462, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.33). Матеріалами справи підтверджується, що позивачі [PERSON], [PERSON] є дітьми [PERSON] (а.с.13-14; 11). Підставою поданого позову [PERSON], [PERSON] є та обставина, що вони є спадкоємцями (рідними племінниками) [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до роз'яснень викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Відповідно до 524 ЦК УРСР, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] і шестимісячний строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, то до спірних відносин повинні застосовуватись положення ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). З огляду на положення ст. 549 ЦК УРСР дії, що свідчать про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Виходячи з викладеного, племінники можуть бути спадкоємцями, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто доводиться сестрою, братом спадкодавця (друга черга). З матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] був живий [PERSON] (батько позивачів), якому спадкодавець заповіла усе своє майно. Отже, підстав для спадкування позивачами майна після смерті [PERSON] немає. В той же час, позивачі заявляють вимоги про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини за правилами ст. 1272 ЦК України, проте вказана правова норма не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вони врегульовані ст.ст. 529, 550 ЦК УРСР. Разом з тим, вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини нормами ЦК Української РСР не передбачалося. За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Факт визнання відповідачем позову судом не може бути врахований при вирішенні даної справи, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону, а згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд має право ухвалити рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed