Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

26.08.2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 02.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № BL_ЖГ00069788, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 10 500 грн., термін повернення кредиту 02.09.2014 року. За користування коштами встановлена процентна ставка 20 процентів річних, та комісія з управління кредитом, від суми кредиту 1,75 відсотка. Відповідач підтвердила свою згоду на умови кредитного договору, підписавши договір банківського обслуговування № BL_ЖГ00069788. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання в повному обсязі, а відповідач в свою чергу порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, у звязку з чим, станом на 11.08.2015 року у неї утворилася заборгованість в загальній сумі 125\~078, 94 грн., з них: 10\~500 грн. прострочена до повернення сума Кредиту; 8\~071,42 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 6\~615 грн. комісія за РО; 99\~892, 52 грн. плата за пропуск платежів. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не зявився, але надав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач та її представник [PERSON], який діє на підставі договору та ордеру, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] в 2011 році заповнила заяву-анкету на отримання «кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку, зазначені документи вона заповнювала в м. Котовськ та в м. Одеса не їздила. В подальшому їй повідомили, що у наданні кредиту їй відмовлено. Кошти [PERSON] не отримувала. Належним доказом того, що з рахунку [PERSON] було знято кредитні кошти відповідно до договору є документ який підтверджує отримання [PERSON] банківської картки та виписка з поточного рахунку позичальника №2625450010/040000129452 за період з 2-3 вересня 2011 року або касова квитанція про зняття коштів у вказаний період, у разі якщо кошти видавались безпосередньо у касі відділення банку, а не за допомогою банківської картки. Проте жодних зазначених документів позивач до суду не надав. П. 3.3 договору встановлено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобовязань за Договором, Позичальник зобовязаний не пізніше 10 календарних днів з дати отримання письмової вимоги Банку надати до Банку документальне підтвердження отримуваного поточного доходу за останні півроку, проте позивач не надсилав на адресу відповідача письмову вимогу про надання [PERSON] документального підтвердження отримуваного нею поточного доходу за останні півроку, отже і підстав для нарахування штрафних санкцій немає. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, з огляду на ствердження позивача, заслухавши заперечення відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 02.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № BL_ЖГ00069788, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 10 500 грн., термін повернення кредиту 02.09.2014 року. За користування коштами встановлена процентна ставка 20 процентів річних, та комісія з управління кредитом, від суми кредиту 1,75 відсотка. Згідно з пунктами 2.5.1, 2.5.2, 3.3.2 кредитного договору відповідач зобовязалася щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку № 1 до цього Договору поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковими перерахуваннями у сумі не менше суми чергового погашення відповідної частини кредиту, відсотків та інших плат, встановлених в графіку. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання в повному обсязі, про що свідчить те, що кошти відповідачу були зараховані на платіжну картку 4874 2280 1183 2849, отримання якої підтверджується розпискою засвідченою 02.09.2011 року підписом відповідачки, а також виписка за рахунком № 040000129452. Відповідач в свою чергу зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 11.08.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 125\~078, 94 грн., з яких: 10\~500 грн. прострочена до повернення сума Кредиту; 8\~071,42 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 6\~615 грн. комісія за РО; 99\~892, 52 грн. плата за пропуск платежів. Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами повязані з виконанням умов кредитного договору, вирішуючи які, суд виходить з наступного. Кредитні правовідносини між банком та [PERSON] згідно кредитного договору № BL_ЖГ00069788 від 02.09.2011 року є дійсними, про бажання їх припинити не висловлювала жодна із сторін, також у судовому порядку ці кредитні правовідносини недійсними чи припиненими не визнавалися. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що перший і останній платіж по кредиту [PERSON] сплатила 13.06.2012 року в сумі 200 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як убачається з кредитного договору № BL_ЖГ00069788 від 02.09.2011 року, сторони встановили строк його дії до 02.09.2014 року. Відповідно до п. 3.3.2 позичальник зобовязаний щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до Графіку в порядку передбаченому п. 2.5 Загальної частини Договору, тобто позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та строки, визначені в додатку № 1 до договору і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, беручи до уваги, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 2 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Судом встановлено, що останній платіж [PERSON] був зроблений 13.06.2012 року, у звязку з чим у позивача виникло право на дострокове виконання зобовязання, яке він не реалізував. Позов до суду представник банку предявив через пошту у серпні 2015 року. Враховуючи правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові №6-14-цс 14 від 19 березня 2014р., яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів, відносно того, що якщо відповідно до умов договору повернення кредиту визначено періодичними щомісячними платежами,\~позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу,\~тобто з серпня 2012 року до вересня 2014 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитом, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № BL_ЖГ00069788 від 02 вересня 2011 року, з серпня 2012 року по вересень 2014 року в загальній сумі 18\~853,74 грн., а саме: прострочена до повернення сума за кредитом 7\~927,72 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 6\~148,52 грн., комісія за РО 4\~777, 50 грн. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, що передбачено ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України Як встановлено судом, п. 4.3 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору (0,50% пеня розраховується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів). Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобовязання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчується днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобовязань. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік. При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таким чином, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, отже з серпня 2014 року по серпень 2015 року у розмірі 48\~172,34 грн. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Всупереч зазначеним вимогам [PERSON] порушила умови Договору, не виконала свої зобовязання за кредитним договором і не сплатила проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту. За таких обставин суд частково визнає вимоги позивача про повернення частини кредиту, що залишилася, процентів, пені та комісії законними, що ґрунтуються на нормах ст. ст. 526, 530, 1046, 1049, 1054 ЦК України та Умов кредитного договору. Таким чином, станом на 11.08.2015 року у неї утворилася заборгованість у розмірі - 67 026, 08 грн., яка складається з: 7\~927, 72 грн. прострочена до повернення сума Кредиту; 6\~148, 52 грн. прострочені відсотки за користування кредитом; 4\~777, 50 грн. комісія за РО; 48\~172, 34 грн. плата за пропуск платежів. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільняється, тому згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у сумі 670, 26 грн. стягується з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial