Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання в порядку спадщини за заповітом право власності на дві окремі земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,98 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий №5123782200:01:001:1100, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»; та земельну ділянку площею 1,89 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], кадастровий №5123782200:01:001:1048, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2010 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1001, за яким на випадок смерті заповідала [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,87 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що розташована з адресою: [ADDRESS], діл. [NUMBER], яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ОД №039712, виданого Овідіопольським відділом земельних ресурсів Одеської області від 01 жовтня 2004 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, за №146. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого відділом держаної РАЦС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 23.10.2012 року, а/3 №378. 15 травня 2013 року позивач у встановленому законом порядку звернулася до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON], з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначене вище майно, однак 09 квітня 2014 року їй було відмовлено, оскільки в державному акті зазначено дві окремі земельні ділянки, яким 22 листопада 2013 року було присвоєно дві окремі адреси, однак, відповідно до листа ГУ юстиції в Одеській області та Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» від 23.11.2009 року №078190/07-04/10754 - кожній окремій земельній ділянці присвоюється відповідний кадастровий номер і право власності на кожну окрему земельну ділянку посвідчується окремим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Одним із способів захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Суд, повно, об'єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за ним право власності.

Outcome: approved