Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

26 липня 2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]І про стягнення суми боргу. Позов мотивує тим, що 22 січня 2016 року [PERSON] під письмову розписку позичила у нього грошові кошти у загальній сумі 2600 грн., які вона зобовязалася повернути в строк до 22 лютого 2016 року. До вказаного строку [PERSON] свої зобовязання по поверненню боргу не виконала, борг не повернула. На прохання про добровільну сплату боргу ніяким чином не реагує. В звязку з чим просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу в сумі 2600 грн., три процента річних від простроченої суми боргу на день винесення рішення, відповідно до вимог ст..625 ЦК України та у повернення судового збору 640,00 грн. Представник позивача- Скляров В.В. в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у понову обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача- Склярова В.В. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, місце розгляду справи відповідачка повідомлялась належним чином, про причину неявки не повідомила. Суд на підставі ст..224 ч.1 ЦПК України, враховуючи наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ч.1 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст..625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 22 січня 2016 року відповідачка [PERSON] взяла у [PERSON] позику у розмірі 2600,00 гривен, які вона зобовязалась повернути до 22 лютого 2016 року, про що відповідачка [PERSON] власноручно написала і передала [PERSON] письмову розписку . В судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про те, що вищевказана розписка написана не відповідачем, а іншою особою, що договір позики між позивачем та відповідачем був укладений не добровільно, та мали місце при його укладенні обман, насильство, тяжкі обставини. В звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] борг по договору позики у сумі 2600,00 гривен . Також відповідно до вимог ст..625 ЦК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми боргу, що складає 137 грн.84 коп. (із рахунку -2600 грн. х 3% х 645 (кількість днів прострочення) :365дн.). Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати повязані з розглядом даної цивільної справи у вигляді судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved