Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

24 січня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила суд зобов`язати відповідачку не чинити їй перешкоди у спілкуванні з малолітньою онукою, [PERSON] , [INFO] , та визначити способи її участі у вихованні та спілкуванні з онукою. Позов обґрунтовує тим, що її син, [PERSON] перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, від якого вона мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір про визначення часу перебування їх спільної дитини в кожного з батьків, а саме, до досягнення 10 річного віку дитина має проживати в кожного з батьків протягом двох тижнів на місяць. У зв`язку із постійними виїздами за кордон України, батько дитини, [PERSON] уповноважив своїх батьків, [PERSON] та [PERSON] на вчинення всіх необхідних дій за вказаним договором. За твердженням позивачки, на час її звернення до суду, відповідачка чинить їй перешкоди у спілкуванні з онукою, відмовляючи у зустрічах з різних причин. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд усунути їй перешкоди у спілкуванні з онукою, визначити спосіб її участі у вихованні онуки шляхом спілкування з 17.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі, без обмеження визначення місць перебування, прогулянок та відпочинку, із можливістю поїздок до родичів в інше місто. 26 березня 2019 року відповідачка подала суду відзив на позов, в якому зазначила, що вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ніяких перешкод для спілкування з онукою вона позивачці не чинить. Вказує, що неодноразово зверталася до позивачки з пропозицією добровільно вирішити питання щодо зустрічей останньої з онукою, але домовитися вони не змогли. Вважає, що запропонований позивачкою спосіб участі у вихованні онуки не враховує її інтереси як матері. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідачка та її представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з викладених у відзиву на позов підстав. Додатково пояснили, що не погоджуються із запропонованим позивачкою часом для спілкування з онукою. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради у судовому засідання вважала за можливе визначити час для спілкування малолітньої [PERSON] з бабою з урахуванням інтересів матері дитини. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, їх представників та представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] , вид. 26.06.2013 року відділом ДРАЦС по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 195). Прізвище « [PERSON] » відповідачка змінила на « [PERSON] » після реєстрації іншого шлюбу. Позивачка [PERSON] є бабою малолітньої [PERSON] (свідоцтво (повторне) [NUMBER] , вид. 18.04.2000 року Володимир-Волинським міськвідділом Волинської області, про народження [PERSON] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ). Як вбачається з повідомлення від 03.04.2019 року № 69 комунального закладу «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 1 «Дзвіночок», який відвідує [PERSON] , мати дитини, [PERSON] , у письмовій заяві на ім`я керівника вказаної установи, дозволила забирати свою дитину тільки своєму чоловікові, [PERSON] , усно заборонивши виховательці віддавати дитину [PERSON] та [PERSON] . У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст.257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками та брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Аналіз змісту ч.ч.2 та 3 ст.257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст.263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 цього Кодексу. Тлумачення ст.159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд вважає, що вимоги позивачки щодо визначення її участі у спілкуванні та вихованні онуки [PERSON] , [INFO] , а саме, час для спілкування з онукою з 17.00 години п`ятниці до 18.00 години неділі, без обмеження визначення місць перебування, прогулянок та відпочинку, із можливістю поїздок до родичів в інше місто є надмірними. При цьому суд враховує, що по-перше дитина повинна мати певний розпорядок свого життя, який би забезпечував їй комфортне дозвілля та навчання. Запропонований позивачкою графік зустрічей, на думку суду становитиме надмірне як фізичне так і психологічне навантаження на дитину, якій 6 років. Постійні та часті переїзди призведуть до неможливості вироблення певного режиму, який для дитини є необхідним. По-друге, переважне право на виховання дитини мають саме її батьки, а не баба чи дід, що прямо вказано у ч.1 ст.151 СК України, згідно якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Запропонований позивачкою графік фактично унеможливить спілкування матері із своєю дитиною у вихідні дні. Посилання позивачки на виникнення в неї відповідних прав за договором про визначення часу перебування дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, на думку суду є безпідставними, оскільки делегування батьком дитини права на особисте виховання дитини іншим особам не передбачено діючим законодавством. За таких обставин, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги малолітній вік дитини, характер відносин між сторонами, а також права батьків, які є переважними перед іншими особами, суд дійшов висновку про необхідність встановлення способу участі позивачки у спілкуванні та вихованні малолітньої [PERSON] з урахуванням як інтересів дитини, так і її матері, визначивши [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні малолітньої онуки [PERSON] , а саме спілкування з онукою кожної суботи з 10 години до 18 години за своїм місцем проживання та за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, [PERSON] без її присутності.

Outcome: partial