Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

25 червня 2018 року [PERSON] (далі позивач-1), [PERSON] (далі позивач-2), [PERSON] (далі позивач-3), в інтересах яких діє [PERSON] (далі представник позивачів) звернулися до суду із позовом до приватного підприємства «Агрофірма «Відродження» (далі відповідач) про визнання договорів оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 16 січня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи 152/909/18, 152/910/18 та 152/911/18 за позовними заявами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до приватного підприємства «Агрофірма «Відродження» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, присвоївши справі єдиний унікальний номер - № 152/909/18. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0020, площею 1,4369 га. [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0015, площею 1,6532 га. [PERSON] Г [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0019, площею 1,4419 га. В 2007 році іноземний інвестор Mr. Peter Thomson, який володів 5 % акцій компанії «Українські аграрні інвестиції», обіцяв позивачам захмарні прибутки за користування їхніми паями, без укладення договору оренди. На протязі майже десяти років позивачі отримували незначні кошти або сільськогосподарську продукцію, на їхню думку, від іноземного інвестора, проте влітку 2015 року їм стало відомо, що орендарем їх власних паїв є ПП «Агрофірма «Відродження», тобто відповідач. Відповідно до Витягів з Державного земельного кадастру № НВ-0001702122018, № НВ-0001702032018 та № НВ-0001702142018 орендарем є ПП «Агрофірма «Відродження», дата державної реєстрації 20.04.2007 року, строком на 20 років. Про порушення своїх прав на вільне розпорядження своєю власністю позивачі дізналися лише 01 липня 2015 року Позивачі стверджують, що договори оренди землі з відповідачем не підписували і навіть не знали про їх існування, у зв`язку з чим просять: визнати недійсним договір оренди землі укладений між [PERSON] та ПП «Агрофірма «Відродження» на земельну ділянку загальною площею 1,4369 га, право оренди зареєстровано в Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року, кадастровий номер 0525384800:01:003:0020.Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0525384800:01:003:0020, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4369 га, що знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого у Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року; визнати недійсним договір оренди землі укладений між [PERSON] та ПП «Агрофірма «Відродження» на земельну ділянку загальною площею 1,6532 га, право оренди зареєстровано в Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року, кадастровий номер 0525384800:01:003:0015.Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0525384800:01:003:0015, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,6532 га, що знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого у Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року; визнати недійсним договір оренди землі укладений між [PERSON] та ПП «Агрофірма «Відродження» на земельну ділянку загальною площею 1,4419 га, право оренди зареєстровано в Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року, кадастровий номер 0525384800:01:003:0019. Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 0525384800:01:003:0019, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4419 га, що знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого у Державному земельному кадастрі 20 квітня 2007 року. Понесені судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Драченко В.В., який діє на підставі договорів про надання правової допомоги № 15-06 від 19 червня 2018 року, № 16-06 від 19 червня 2018 року (а.с.149-151, т.1),\~№ 14-06 від 19 червня 2018 року (а.с. 13-17, т.2) позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача\~ ПП\~ «Агрофірма\~«Відродження» Сердюк\~В.О.,\~який діє\~на підставі\~довіреності від\~18\~грудня 2018\~року (а.с.105)\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги не\~визнав,\~посилаючись на\~їх безпідставність\~та необґрунтованість.\~Зазначив,\~зокрема,\~що позивачі\~знали про\~існування договорів\~оренди землі,\~укладених між\~ними та\~ПП «Агрофірма\~«Відродження», оскільки отримували\~орендну плату\~з 2007\~року.\~Оскільки позивачам\~було відомо\~про існування\~договорів оренди,\~вважає,\~що ними\~пропущено строк\~звернення до\~суду з\~позовом про\~розірвання договорів\~оренди землі.\~Крім цього\~зазначив,\~що їх\~підписи наявні\~в актах\~про передачу\~та прийом\~земельної ділянки\~що в\~тому числі\~вказує на\~те,\~що позивачам\~було відомо\~про існування\~оспорюваних договорів\~оренди з\~часу їх\~укладення,\~тобто з\~23\~лютого 2007\~року.\~ \~ На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зокрема, з підстав закінчення строку позовної давності. Представник Відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином та подав до суду заяву про справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, повно та всебічно з`ясувавши усі обставини справи, дослідивши письмові докази, виходячи з принципів верховенства права та захисту порушених прав осіб, установив наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок, зокрема [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0020, площею 1,4369 га, що підтверджується копією державного акту Серія ВН [NUMBER] 077338 від 28 червня 2003 року (а.с.13, т.1). [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0015, площею 1,6532 га, що підтверджується копією державного акту Серія ВН [NUMBER] 077343 від 28 червня 2003 року (а.с.142, т.1). [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації №174 від 11.06.2003 року з кадастровим номером 0525384800:01:003:0019, площею 1,4419 га, що підтверджується копією державного акту Серія ВН [NUMBER] 077339 від 28 червня 2003 року (а.с.6, т.2). Від імені позивачів, на вищевказані земельні ділянки, з відповідачем, 23 лютого 2007 року укладено договори оренди землі б/н, які зареєстровані у Шаргородському районному відділі Вінницької області регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельним ресурсах» 20 квітня 2007 року. Судом достовірно встановлено, що позивачі зазначених вище договорів оренди землі не підписували, що підтверджується висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи за №2707/2708/2709/2745/2746/2747/2748/2749/2750/19-21 від 14 червня 2019 року (а.с. 164-196). Так, відповідно до висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи за №2707/2708/2709/2745/2746/2747/2748/2749/2750/19-21 від 14 червня 2019 року, встановлено, що підпис від імені [PERSON] під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від його імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від її імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від її імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Рукописний текст\~запису прізвища,\~імені,\~по-батькові,\~паспортних даних, дати народження та підпис від імені [PERSON] ним самим чи іншою особою під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від його імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець», - виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою (особами). Рукописний текст запису прізвища, імені, по-батькові, паспортних даних, дати народження та підпис від імені [PERSON] нею самою чи іншою особою під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від її імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець». - виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою (особами). Рукописний текст запису прізвища, імені, по-батькові, паспортних даних, дати народження та підпис від імені [PERSON] нею самою чи іншою особою під Договором оренди земельної ділянки, укладеним від її імені з ПП «Агрофірма «Відродження» та зареєстрованим у Держгеокадастрі від 20 квітня 2007 року в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою (особами)(а.с.173-174) Установленим судом фактам відповідають земельні та цивільно-правові відносини щодо недійсності правочинів, які регулюються\~Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу Конвенції і є частиною національного законодавства України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та\~\~ спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). \~ \~ \~ \~Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом\~ України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно\~ст. 90 ЗК України\~власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Відповідно до\~ст. 93 ЗК України\~орендодавцем земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Законом. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громади і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки із орендарем (ст. 124 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202\~ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Згідно ст. 13 Закону України\~«Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до приписів ст. 16 Закону України\~«Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. У відповідності до положень ст. 35 Закону України\~«Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З вищезазначеного вбачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно із ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1\~ст.14 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Статтею 18 цього Закону\~встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Статтею 34 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13 відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Представник позивачів у своїх доводах довів те, що позивачі не мали наміру на укладення договорів оренди належних їм земельних ділянок із відповідачем, що свідчить про те, що правочини вчинено всупереч частини 3 ст. 203 ЦК України, тобто вказане волевиявлення не відповідало їх внутрішній волі. Пунктами 1, 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9\~встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Земельним кодексом України,\~Сімейним кодексом України,\~Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»,\~Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі»\~та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно\~ст. 179 ЦПК України\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На переконання суду, позивачами та їх представником належними письмовими доказами доведено, що підписи в розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» договорів оренди укладених від імені позивачів з відповідачем та зареєстрованих у Держгеокадастрі 20 квітня 2007 року виконані не позивачами. Ця обставина дає підстави для висновку, що позивачі вільного волевиявлення на підписання договорів оренди землі з відповідачем та на передачу\~ належних їм земельних ділянок відповідачеві в оренду не мали. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як власники вищевказаних земельних ділянок, позивачі мають право та бажають самостійно вирішувати, як розпоряджатися належним їм на праві власності майном. Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд не знаходить підстав для його застосування, так як представником відповідача не доведено того, що позивачі знали про наявність договорів оренди землі, які укладено на 20 років, натомість, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження незнання останніми про існування цих договорів. Суд критично ставиться до позиції представника відповідача щодо підписання позивачами 20 квітня 2007 року актів про передачу та прийом земельної ділянки і посилання на те, що їм було відомо про існування оспорюваних договорів оренди. Так, акти про передачу та прийом земельної ділянки в судовому засіданні не досліджувались, клопотань про їх дослідження з боку представника відповідача не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України \~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на усе викладене, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що договори оренди землі між позивачами та відповідачем ПП «Агрофірма «Відродження» не укладались, права та охоронювані законом інтереси позивачів на вільне володіння та розпорядження\~ своїм майном (земельними ділянками), передбачені ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод \~ порушені відповідачем і підлягають судовому захисту, а позов задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача документально понесені судові витрати. Поряд з цим, представником позивачів на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі зроблено заяву, яка занесена до протоколу судового садіння, про подання ним доказів про судові витрати у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду, а тому вимога про стягнення судових витрат у цьому рішенні судом не вирішується.

Outcome: approved