Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

24 вересня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , зазначивши третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири, в якій на даний час зареєстрований відповідач. З 1992 року відповідач в належній позивачу квартири не проживає, ніяких прав неї не заявляє. Факт реєстрації в належній позивачу квартирі відповідача позбавляє його права вільного розпорядження своїм майном, крім того він змушений сплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не мешкає в квартирі, тому позивач просить в судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою [ADDRESS] , із зняттям його з реєстрації за цією адресою (а.с.\~а.с.\~1\~ 5). Після надходження з адресно-довідкового підрозділу відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] , ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі та відповідно до норм ст.ст. 11, 19, 274\~ЦПК\~України призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. а.с. 26 27).\~Одночасно було вирішено питання щодо третіх осіб, залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. (а.с.\~26) В підготовче засідання у справі, яке було призначене на 17 листопада 2020 року, з`явився лише позивач. Від третьої особи без самостійних вимог Департаменту адміністративних\~послуг та\~дозвільних процедур\~Дніпровської міської\~ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. а.с. 31 32, 33). У зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання було відкладене на 01 грудня 2020 року. В підготовче засідання 01 грудня 2020 року учасники справи не з`явились. Від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання за його відсутності (а.с.37). Відповідач та третя особа [PERSON] про причини неявки в підготовче судове засідання не повідомили, повідомлялись про час і місце проведення підготовчого засідання належним чином (а.с. а.с. 35 36). Оскільки всі\~дії з\~підготовки справи\~до розгляду\~в судовому\~засіданні були\~виконані 01 грудня 2020 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21\~грудня 2020 року (а.с.\~38). В судове засідання призначене на 21 грудня 2020 року сторони не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись шляхом направлення на їх адресу судових повісток, у зв`язку із цим, розгляд справи було перенесено на 13 січня 2021 року (а.с. 40). В судовому засіданні 13 січня 2021 року за участю позивача, справу було розглянуто по суті. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав, позов просив задовольнити, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток. Слід зазначити, що оскільки місцезнаходження відповідача наразі невідоме, його повідомлення про розгляд справи здійснювалось також шляхом офіційного Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження якої невідоме. (а.с.\~а.с.\~29, 36, 41, 48) Третя особа\~Департамент адміністративних\~послуг\~та\~дозвільних процедур\~Дніпровської\~міської\~ради в\~судове засідання\~для розгляду справи по суті не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. а.с. 31 32). Третя особа\~ [PERSON] \~в судове\~засідання для\~розгляду справи по суті не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений, що підтверджується його підписом на рекомендованому повідомленні про отримання судових документів (а.с.\~42). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.\~10). За вказаною адресою зареєстровані три особи [PERSON] власник квартири (позивач), [PERSON] (син позивача, третя особа), [PERSON] (син позивача, відповідач), що підтверджується довідкою № 7566 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 серпня 2020 року (а.с.\~9). Відповідач [PERSON] в належній позивачу квартирі з 1992 року не мешкає, спільне господарство як зазначає позивач з ним не веде, будь яких домовленостей у сторін з приводу наявності у відповідача права користування квартирою не має, відповідач в 1992 році виїхав та більше не повертався. Вказане також підтверджується актом від 22 серпня 2020 року, складеним головою ОСББ та членами комісії (а.с.\~8). Згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної\~особи є\~житловий будинок,\~квартира,\~інше жиле\~приміщення,\~призначені та\~придатні для\~постійного або\~тимчасового проживання\~в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України). Згідно ст.\~405 Цивільного кодексу України члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.\~156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч.\~2 ст.\~64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач є сином позивача та на даний час зареєстрований в належній позивачу квартирі, як було встановлено з 1992 року відповідач проживає окремо, спільне господарство із позивачем не веде. У суду відсутні докази, що відповідач продовжує на даний час користуватись належною позивачу квартирою, позивач вказані обставини заперечує. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідач не має правових підстав для збереження за ним права на користування спірним житловим приміщенням в силу приписів ст.\~405 Цивільного кодексу України, ст.\~156 Житлового кодексу Української РСР. Немає доказів існування будь-яких інших правовідносин, в силу яких відповідач має право на користування вказаним житловим приміщенням. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З огляду\~на викладене\~та приймаючи\~до уваги,\~що фактично\~відповідач не\~проживає в\~квартирі позивача,\~не вчиняє\~дії,\~необхідних для\~зняття з\~реєстрації за\~цією адресою,\~що порушує\~право позивача\~як власника,\~при цьому\~відсутні підстави\~вважати,\~що між\~сторонами є\~будь-які\~домовленості про\~продовження права\~відповідача на\~користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.\~1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved