Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

24 листопада 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало відповідачеві кредит в розмірі 1900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а останній був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 31 жовтня 2016 року складає 35 738 грн 57 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не зявився. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала факт існування кредитного договору між сторонами у розумінні ЦК України; крім цього, просила застосувати як загальну так і спеціальну позовну давність у цій справі та наголошувала, що у звязку із націоналізацією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» його взагалі не існує як юридичної особи. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладання кредитного договору від 03 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем підтверджується відповідною анкетою-заявою позичальника (а. с. 4). Вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/складає договір про надання банківських послуг, а тому між сторонами виникли договірні відносини, що походять з кредитного договору. Зазначене підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників. Відповідач звернувся до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком його потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України. Відповідно до спірного договору, позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 1900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із відсотковою ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом і був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. У випадку порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на тридцять днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову (п. 2.1.1.7.6. Умов). Цей договір містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов даного договору є чітким та зрозумілим для сторін, договір підписаний відповідачем та Банком. При цьому, відповідач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, вчинив підпис при укладанні договору власноручно, волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі. Про згоду [PERSON] з умовами договору свідчить також той факт, що він протягом певного часу користався кредитними коштами. Представником відповідача не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що спірний договір був укладений без вільного волевиявлення відповідача або що він був обмежений у праві вибору умов кредитування. Отже, умови, передбачені вказаним кредитним договором, не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють відповідача того, на що він розраховував при укладенні договору, оскільки, укладаючи кредитний договір, він зобовязувався повернути позивачеві кредит, сплатити останньому проценти та інші суми по кредиту. Посилання представника відповідача на пропущення позивачем загального та спеціального строків позовної давності для звернення до суду суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 \~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Разом із тим, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання строк позовної давності починається заново. Як вбачається з п. 1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг,\~строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) становить 50 років, а відтак доводи щодо пропуску строку позовної давності уваги не заслуговують. Також судом не беруться до уваги посилання представника відповідача в своїх запереченнях проти позову на те, що відповідач не є юридичною особою, адже у звязку із націоналізацією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було внесено зміни лише щодо права власності акцій банку. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконував своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Його заборгованість за зазначеним вище договором станом на 31 жовтня 2016 року складає 35 738 грн 57 коп., з яких: 1 918 грн 03 коп. заборгованість за кредитом; 27 742 грн 51 коп. заборгованість з процентів за користування кредитом, 3 900 грн заборгованість за пенею та комісією, а також суми штрафів 500 грн (фіксована частина) та 1 678 грн 03 коп. (процентна складова). Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором (а. с. 31). Крім того, із вказаного розрахунку вбачається, що з 01 вересня 2014 року позивачем було збільшено розмір ставки для нарахування процентів до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних. Разом із тим кредитним договором не передбачено збільшення процентної ставки до вказаних розмірів, і в матеріалах справи відсутні докази щодо погодження з відповідачем такого збільшення. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобовязання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобовязання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань, а тому у суду є підстави для задоволення позову. Разом з тим, суд вважає що позивачем було збільшено розмір процентів в односторонньому порядку з порушенням умов договору та вимог чинного законодавства, а тому проценти на прострочену заборгованість слід стягнути, виходячи з 30,00% річних, на суму заборгованості за кредитом 1 918 грн 03 коп. за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, тобто за 791 день, що складає 1 249 грн 78 коп. (1 918 грн 03 коп. х 30,00% : 365 х 791). Крім того, підлягають стягненню проценти, нараховані до 01 вересня 2014 року згідно з розрахунком у розмірі 1 722 грн 65 коп., а всього 2 972 грн 43 коп.. Відповідно й штраф (процентна складова) підлягає стягненню у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та заборгованості з комісії (1 918 грн 03 коп. + 2 972 грн 43 коп. + 3 900 грн), що становить 439 грн 52 коп. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 9 729 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом 1 918 грн 03 коп., заборгованість за відсотками 2 972 грн 43 коп., заборгованість з пені та комісії 3 900 грн, штрафи 500 грн (фіксована частина) та 439 грн 52 коп. (процентна складова). Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 378 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 375 грн 17 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial