Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до [PERSON], у якому зазначила, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, від шлюбу має спільну дитину [PERSON], [INFO], син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, а також розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, що вказані у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що розривати шлюб не бажає, оскільки дитині потрібні обидва батьки. Вимоги про стягнення аліментів визнав. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження серії 1-КГ №075508, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 19 лютого 2005 року, актовий запис №12 (а.с. 4). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом вже два роки, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сімї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, в даній ситуації буде недоцільним, оскільки сторони тривалий час не спілкуються, також суд враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно свідоцтва про народження серії 1-КГ №003334 сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виконкому Голопристанської міської ради (а.с. 9). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до частини 3 статті 88, пункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved