Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

26 липня 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON] з вказаним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01 грудня 2016 року [PERSON] взяв у нього у борг 12\~000 гривень, які зобов`язався повернути до 01 травня 2017 року, про що видав власноруч написану боргову розписку. У визначений в борговій розписці строк позичені кошти не повернув та відмовляється це робити. Оскільки відповідач у визначений строк борг не повернув, останній повинен йому сплатити суму боргу, проценти від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ, 3% річних за весь час прострочення боргу а також інфляційній втрати за весь час прострочення. За таких обставин, посилаючись на положення ст.ст. 526, 610, 612, 1049, 1048, 625 ЦК України просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 12000 гривень, проценти у сумі 1046,94 гривень, 3 % річних у сумі 234,00 гривень та інфляційні втрати у сумі 1070,34 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що [PERSON] кошти у позивача в борг не брав та жодних боргових розписок останньому не видавав, а отже позовні вимоги останнього є безпідставними. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 01 грудня 2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 12\~000 гривень, які зобов`язався повернути до 01 травня 2017 року. Вказане підтверджено наданою суду борговою розпискою від 01.12.2016 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві 01.12.2016 року у борг 12\~000 гривень. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до представленої боргової розписки від 01 грудня 2016 року [PERSON] зобовязався перед [PERSON] повернути останньому борг у сумі 12\~000 гривень до 01 травня 2017 року. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як встановлено в судовому засіданні у позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінал виданої [PERSON] боргової розписки від 01.12.2016 року, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позикодавцю свій борг. За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь процентів за користування коштами, а також 3% річних за час прострочення повернення боргу та інфляційні втрати суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Із змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) встановлено, що сторонами невизначено розмір процентів за користування грошима. За таких обставин розмір відсотків слід обраховувати виходячи із розміру облікової ставки НБУ. Розмір відсотків за користування грошима за договором позики від 01.12.2016 року в межах заявлених позовних вимог (із розрахунку за формулою: сума позики * облікову ставку НБУ *кількість днів прострочення/ 100% * 365 днів) становить: за період з 01.05.2017 по 25.05.2017 рік: (12 000*13*25) / (100 *365) =213,70 гривень; за період з 26.05.2017 по 06.07.2017 рік: (12000*12,5*42) / (100 * 365) = 345,21 гривень; за період з 07.07.2017 по 12.08.2013 рік: (12000 * 12,5 *19) / (100 * 365) = 156,16 гривень; а всього 715,07 гривень. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, 3% річних за весь час прострочення за період з 01 травня 2017 року по 26 липня 2017 рік становить 85 гривень (12\~000 гривень *3 *86/ 100 * 365) гривень. Інфляційні втрати за вказаний період становлять375,20 гривень із розрахунку: 12\~000 гривень * (1,013 * 101,6 * 1,002) 12\~000 гривень. Таким чином поданий позивачем позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на його користь слід стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 12\~000 гривень, нараховані відсотки у розмірі 715,07 гривень, три відсотки річних у розмірі 85 гривень та інфляційні втрати у розмірі 375,20 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640 гривень.

Outcome: partial