Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

26 жовтня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача [PERSON] за довіреністю, - [PERSON] (довіреність від 08 вересня 2016 року, термін дії, до 08 вересня 2019 року (а.с.13) із вищевказаним позовом, котрий вмотивовує тим, що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2006 року, по кримінальній справі №1-598/06, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. В ході виконання зазначеного вироку, 13 квітня 2007 року Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд.№48, кв.№5. У постанові зазначено, що дана квартира належить боржнику за виконавчим провадженням, тобто відповідачу [PERSON] На сьогоднішній день вказаний арешт чинний, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Вважає, що відділом Державної виконавчої служби було помилково накладено арешт на квартиру з огляду на наступне. Вказував на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 2005 року, зазначена квартира належить без виділення часток позивачеві [PERSON], [PERSON] та відповідачеві [PERSON] Отже, державний виконавець не мав правових підстав накладати арешт на всю квартиру, а міг накласти арешт лише на частку відповідача [PERSON], перед тим виділивши таку частку шляхом звернення до суду з відповідним поданням. Зазначав, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2007 року, визнано право власності по 1/3 частині зазначеної квартири за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто суд визначив частки кожного із співвласника квартири. Разом з тим суд зобовязав відповідача [PERSON] сплатити на користь державного бюджету вартість його частки у квартирі. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2007 року, припинено право власності відповідача [PERSON] на належну йому 1/3 частку квартири та визнано право власності на вказану частку за позивачем [PERSON] Тим самим рішенням встановлена та обставина, що зобовязання відповідача [PERSON] за попереднім рішенням суду виконала позивач, сплативши вартість його частки квартири до державного бюджету. У звязку із здійсненням зазначеної сплати за позивачем і було визнано право власності на 1/3 частину квартири, що належала відповідачу [PERSON] і підлягала конфіскації за вироком суду. Обидва зазначені рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідними відмітками на копіях рішень. Таким чином, позивач [PERSON] набула, та є власником 2/3 частин квартири, а [PERSON] є власником 1/3 частини квартири. Вимоги зазначеного вище вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про конфіскацію майна відповідача [PERSON] були виконані, так як позивач сплатила до державного бюджету вартість його частки квартири. Посилався на ті обставини, що однак, як зазначалось вище, на сьогоднішній день зберігає чинність арешт, накладений органами Державної виконавчої служби на квартиру, яка не належить боржнику, відповідачу [PERSON], при тому, що вирок про конфіскацію майна фактично виконаний. З листа начальника Дзержинського відділу Державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11 жовтня 2016 року вбачається, що матеріали виконавчого провадження по виконанню зазначеного вище вироку про конфіскацію майна знищено, що унеможливлює зняття арешту з майна органами Державної виконавчої служби без звернення до суду. На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим скасувати (зняти) арешт чотирикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частка), що був накладений на підставі постанови державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №943799 від 13 квітня 2007 року. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку ст.38 ЦПК України, скористалася правом представництва своїх інтересів у залі суду зі сторони представника. Представник позивача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 08 вересня 2016 року, термін дії, до 08 вересня 2019 року (а.с.13), до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві (а.с.28). Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.38 ЦПК України, скористався правом представництва своїх інтересів у залі суду зі сторони представника. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 08 вересня 2016 року, термін дії, до 08 вересня 2019 року (а.с.30), до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала (а.с.29). Представник відповідача, - Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, - Дзержинський відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2006 року, по кримінальній справі №1-598/06, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна (а.с.5-6). В ході виконання зазначеного вироку, 13 квітня 2007 року Дзержинським відділом Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника та оголення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на чотирикімнатну квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд.№48, кв.№5. У постанові зазначено, що дана квартира належить боржнику за виконавчим провадженням, тобто відповідачу [PERSON] (а.с.7). На сьогоднішній день вказаний арешт чинний, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.9). На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 2005 року, зазначена квартира належить без виділення часток позивачеві [PERSON], [PERSON] та відповідачеві [PERSON] (а.с.8). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2007 року, визнано право власності по 1/3 частині зазначеної квартири за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто суд визначив частки кожного із співвласника квартири. Разом з тим суд зобовязав відповідача [PERSON] сплатити на користь державного бюджету вартість його частки у квартирі (а.с.10). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2007 року, припинено право власності відповідача [PERSON] на належну йому 1/3 частку квартири та визнано право власності на вказану частку за позивачем [PERSON] (а.с.11). Тим самим рішенням встановлена та обставина, що зобовязання відповідача [PERSON] за попереднім рішенням суду виконала позивач, сплативши вартість його частки квартири до державного бюджету. У звязку із здійсненням зазначеної сплати за позивачем і було визнано право власності на 1/3 частину квартири, що належала відповідачу [PERSON] і підлягала конфіскації за вироком суду. Обидва зазначені рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідними відмітками на копіях рішень (а.с.10, 11). Таким чином, позивач [PERSON] набула, та є власником 2/3 частин квартири, а [PERSON] є власником 1/3 частини квартири. Вимоги зазначеного вище вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про конфіскацію майна відповідача [PERSON] були виконані, так як позивач сплатила до державного бюджету вартість його частки квартири. З листа начальника Дзержинського відділу Державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11 жовтня 2016 року вбачається, що матеріали виконавчого провадження по виконанню зазначеного вище вироку про конфіскацію майна знищено, що унеможливлює зняття арешту з майна органами Державної виконавчої служби без звернення до суду (а.с.12). Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Виходячи з наведеного суд вважає, що арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №943799 від 13 квітня 2007 року, підлягає скасуванню, оскільки позивач [PERSON] набула, та є власником 2/3 частин квартири, [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, а вимоги вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 грудня 2006 року, про конфіскацію майна відповідача [PERSON] були виконані, так як позивач сплатила до державного бюджету вартість його частки квартири. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved