Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 20 липня 2015 року цивільна справа за вищевказаним позовом надійшла із Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і ухвалою судді Колочко О.В. від 22 липня 2015 року була прийнята до провадження. 28 вересня 2016 року позивач змінив позовні вимоги і просив суд визнати як договір розписку від 07 березня 2013 року складену відповідачем, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 58052,90 грн. з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, моральну шкоду в розмірі 15\~000 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 07 березня 2013 року між сторонами була досягнута домовленість про найм жилого приміщення з наступним обміном. На підтвердження намірів відповідач склала відповідну розписку, відповідно до якої [PERSON] надавала позивачу право і можливість мешкати в її квартирі [ADDRESS] з виконанням позивачем капітального ремонту квартири, оскільки остання була в нежилому стані. Договір найму квартири офіційно не було укладено між сторонами, оскільки відповідач ухилялася від його оформлення з формальних причин. В період з 07 березня 2013 року до кінця літа 2013 року позивачем за власні кошти було зроблено капітальний ремонт вказаної квартири, гаража, туалету, на що було витрачено 29376 грн. Наприкінці літа 2013 року відповідач в категоричній формі відмовилася від попередніх домовленостей і вимагала звільнити її квартиру, відмовляючись відшкодувати позивачу грошові суми, витрачені на ремонт квартири. З цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів, і йому було рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час діями відповідача позивачу спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрачених коштів на капітальний ремонт квартири, проведення будівельної експертизи, сплату судових витрат, а також оскільки в період часу з листопада 2013 року по вересень 2016 року включно відповідачем не відшкодовані понесені позивачем збитки, то він вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , окрім основного боргу, інфляцію в сумі 26189,63 грн., 3% річних в сумі 2486,90 грн. Також, вважає, що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в у створенні складної життєвої ситуації не тільки йому особисто, а й для всієї його сім`ї, на даний час в нього немає свого житла, потрачено тривалий проміжок часу та зусиль для проведення ремонту, внаслідок усіх обставин у позивача погіршився стан здоров`я, ускладнилися стосунки в сім`ї, постійно знаходиться в нервовому стані. 04 листопада 2016року у даній справі ухвалено заочне рішення, яке 23 жовтня 2018 року ухвалою суду скасоване та у справі призначений судовий розгляд у загальному позовному провадженні із проведенням підготовчого засідання. На підстав розпорядження керівника апарату суду від 07.11.2018 №88 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, у зв`язку із закінченням повноважень у судді Колочко О.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана у провадження судді Козлова Ю.В., який 09 листопада 2018 року прийняв справу до свого провадження та призначив до підготовчого засідання. 07 листопада 2018 року відповідач скористалася своїм правом та подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що договір обміну не був укладений з вини позивача, а тому будь-яких підстав для задоволення матеріальної та моральної шкоди не має. Крім того, позивач звільняючи квартиру, яку він винаймав, залишив її у в край занедбаному стані, ремонту у квартирі не було. Будь-яких доказів, які б підтверджували дійсність проведення ним відповідних робіт чи понесених витрат позивач не надає. Висновок експерта носить вірогіднісний характер, так як не має стверджувальної відповіді на поставлене питання, в основу висновку експерт також поклав письмові пояснення позивача та фотокартки, у той час як сам об`єкт (квартира) ним досліджені не були. 12 грудня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач просив задовольнити позовні вимоги, які уточнені ним 28.09.2016 року в повному обсязі, за винятком вимоги про стягнення моральної шкоди. Також зазначив, що вважає, що він будучи фактичним володільцем провів ремонтні роботи у квартирі за адресою: [ADDRESS] та після якого відповідач відмовилася від укладення нотаріального договору та поставила питання про повернення їй квартири. Вважає, що до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем застосовуються норми закону ст. 390,397,399 ЦК України, які регулюють правовідносини стосовно права володіння чужим майном. Ухвалою суду від 12 лютого 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У зв`язку із закінченням повноважень судді Козлова Ю.В. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 24.09.2021 №196 у справі призначений повторний автоматизований розподіл. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2021 справа передана у провадження судді Борис О.Н. Ухвалою судді Борис О.Н. справа прийнята до свого провадження та у справі призначено судовий розгляд. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача, які долучені до матеріалів справи. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з підстав викладених в уточненому позові. Крім того, пояснив, що він та відповідач не фіксували в письмовому вигляді вартість ремонту квартири. При виїзді зі спірної квартири він забрав лише свої речі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх недоведеністю. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилався на обставини викладені у додаткових поясненнях. Допитана у судовому засіданні свідок сторони відповідача [PERSON] суду пояснила, що у 2013 році у відповідача померли батьки та залишили у спадок будинок. У травні-червні 2013 року їй стало відомо зі слів відповідача про домовленість з [PERSON] щодо обміну житла. В кінці липня на початку серпня 2013 року [PERSON] тимчасово мешкала з своєї сім`єю у неї за адресою [ADDRESS] , оскільки їм не було де жити. Вона неодноразово чула, як відповідач телефонувала [PERSON] з приводу квартири, але останній уникав, не дивлячись на її прохання. У вересні 2013 року [PERSON] приїхала до будинку, прибудинкова території була прибрана, але до будинку її не впустили. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , форма власності приватна (т. 1 а.с. 35-36). Відповідач не зареєстрована у спірному житлі (т.1 а.с. 55). Відповідно до розписки від 07.03.2013, складеної [PERSON] , остання надала квартиру [ADDRESS] і отримала від [PERSON] (орендатора) за оренду житла 1700 грн. за 3 з половиною місяці проживання наперед. Квартира потребує капітального ремонту, який буде здійснювати [PERSON] , сума оренди житла складає 500 гривень на місяць. Сума витрачених грошей за ремонт буде віднята з оплати за оренду житла за два місяці по 250 грн. В подальшому, в разі відмови з боку [PERSON] укласти нотаріально посвідчений договір про оренду житла з подальшим обміном квартири на квартиру, остання зобов`язалася відшкодувати усі витрати за ремонт та благоустрій квартири (т. 2 а.с. 113). Відповідно до розписки від 13 вересня 2013 року, складеної [PERSON] , остання передала в оренду належний їй гараж за адресою: [ADDRESS] [PERSON] з 27 листопада 2012 року і отримувала від нього без затримки щомісячну оплату в розмірі 200 грн. (т.1 а.с. 7). Як вбачається з розписок, виконаних [PERSON] , остання отримала від [PERSON] 750 гривень за вересень 2013 року (за квартиру 500 грн., за гараж 200 грн., комунальні послуги 50 грн.), за липень 2013 року 550 гривень за квартиру та гараж, 16 травня 2013 року відповідач отримала від позивача 500 гривень за проживання в квартирі і комунальні послуги (газ 228 грн., вода 40 грн., сміття 40 грн.), 02 липня 2013 року та 08 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] за комунальній послуги 100 грн. та 52 грн. відповідно (т.2 а.с. 110-112). Постановою слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20 вересня 2013 року кримінальне провадження № 12013040750004008 від 13.09.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, по факту заяви [PERSON] , було закрито в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (т.1 а.с. 9). Зі змісту вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що опитана 17.09.2013 [PERSON] показала, що вона дійсно в березні 2013 року уклала усний договір з [PERSON] про найм квартири за адресою [ADDRESS] , про що вони з [PERSON] склали розписку (т.1 а.с. 9). Відповідно до висновку № 26/16 судової будівельно-технічної експертизи вартість ремонтно-відновлюваних робіт, проведених [PERSON] в квартирі [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на листопад 2013 року могла складати 29376 грн. (т.1 а.с. 143-168). Стосовно позовних вимог з визнання в якості договору розписки від 07 березня 2013 року, суд зазначає наступне. Стаття 716 ЦК України передбачає, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до частин першої, другої статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частинами першою та третьою статті 571 ЦК України визначені правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком, відповідно до яких у випадку, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як встановлено судом, [PERSON] 7 березня 2013 року склала розписку, у якій було викладено її наміри стосовно подальшого укладення договору міни нерухомого майна між нею та [PERSON] . В той же час вказана розписка не містить волевиявлення [PERSON] стосовно укладення договору міни нерухомого майна, також розписка не містить визначення конкретних об`єктів нерухомого майна, які підлягають обміну між сторонами. За вказаних обставин вбачається, що у розписці від 7 березня 2013 року не визначено основних умов договору міни, а саме конкретних об`єктів нерухомого мана, які підлягають обміну, а також відсутнє безпосереднє волевиявлення [PERSON] стосовно обміну нерухомого майна. Також укладення в подальшому договору міни нерухомого майна, який згідно з положеннями частини першої статті 657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини першої статті 220 ЦК України. Вказані обставини вказують на нікчемність попереднього договору міни нерухомого майна, відповідно до розписки від 7 березня 2013 року, а тому суд приходить до висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин. Оскільки судом встановлена відсутність зобов`язань між сторонами за розпискою від 7 березня 2013 року, вказані обставини унеможливлюють стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на підставі статті 526 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання. До вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Разом з цим, вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів на підставі статті 1212 ЦК України [PERSON] не заявляв. Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~\~в редакції, чинній на час розгляду справи, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК\~України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин позивачем. В силу вимог цивільного процесуального законодавства України саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Водночас суд позбавлений можливості самостійно змінювати предмет та правові підстави позову. Вказані обставини свідчать про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, а відтак позовні вимоги з відшкодування матеріальної шкоди спричиненої порушенням зобов`язання не підлягають задоволенню, за їх недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позовні вимоги зі стягнення моральної шкоди є похідними вимогами від відшкодування матеріальної шкоди, а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed