Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

26 листопада 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 19.03.2013 року між банком та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строк дії картки. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 30.09.2018 р. має заборгованість 11596 грн. 13 коп. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 11596 грн. 13 коп. за кредитним договором №б/н від 19.03.2013 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. 06 грудня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.46). Представник позивача в позовній заяві в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 19.03.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була підписана заява №б/н, відповідно до умов якої останній отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карткою зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строк дії картки. (а.с.6-31). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак вказані зобов`язання та вимоги закону відповідачем не виконані. У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. З розрахунку заборгованості за заявою №б/н від 19.03.2013 року між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 30.09.2018 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 11596 грн. 13 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 2228 грн. 76 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 7538 грн. 98 коп., заборгованості за пенею та комісією 800 грн. 00 коп., штрафу (фіксована складова) 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 528 грн. 39 коп. (а.с.4-5). Враховуючи викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути тіло кредиту, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, штрафи та суму сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . \~Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією за несвоєчасне виконання зобов`язання, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позовних вимог. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Як встановлено судом, позивачем за період з 19.03.2013 року по 30.09.2018 року нарахована відповідачу пеня та комісія за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 800 грн. 00 коп. Проте наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як пеню і штрафи, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання пеня і штрафи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення свідчить про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності.\~\~\~\~\~\~ Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, оскільки відповідач не в повному обсязі виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають частковому задоволенню. Отже, з урахуванням того, що відповідачу [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання за заявою від 19.03.2013 року, було одночасно нараховано, як заборгованість за пенею та комісією в розмірі 800,00 грн., так і штрафи, які складаються зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 528,39 грн. розміру нарахованої пені, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 2228,76 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 7538,98 грн., штраф (фіксована частина) в розмірі 500,00грн., штраф (процентна складова) в розмірі 528,39 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Outcome: partial