Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

25 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28 вересня 2007 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя поступово погіршилося, у зв'язку з тим, що відповідач постійно провокує сварки у ході яких застосовує фізичне насилля щодо неї, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Примирення не можливе, оскільки сімейних відносин не має. Також, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина. Син знаходиться на її утриманні, мешкає з нею. В добровільному порядку сплачувати аліменти відповідач не бажає, що і слугує підставою для звернення позивача із позовом до суду. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути із нього аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. (а.с.2-4). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила, що відповідач про суд знає але не з'являється. Відповідач піднімає на неї руки, підтвердженням цього є висновок експерта та її звернення до міліції. Стосунки між нею та відповідачем вкрай погані. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 28 вересня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 28 вересня 2007 року, актовий запис 487 (а.с.7). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 червня 2008 року, актовий запис 328 (а.с.8). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком малолітнього [PERSON], вимоги позивача про стягнення із нього аліментів є повністю обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню малолітнього сина і вважає, що заявлена позивачем частка є обґрунтованою та відповідатиме матеріальному становищу сторін та інтересам малолітньої дитини. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. та на користь позивача 243,60грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved