Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

26.01.2021 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 47750 грн 19 коп за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 року та судові витрати у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що 28.11.2012 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання заяви-анкети, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до договору відповідачці відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт з наступним збільшенням такого, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовам кредитного договору. Згідно п. 2.1.1.2.12 «Умов та правил надання банківських послуг» сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, останній зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від сум неповернутого кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Відповідачкою умови договору не виконувались, внаслідок чого станом на 14.12.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 47750 грн 19 коп, яка складається з 43298 грн 10 коп - заборгованості за тілом кредита; в т.ч. 43298 грн 10 коп - заборгованості за простроченим тілом кредита; 4452 грн 09 коп - заборгованості за простроченими відсотками. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачки. Відтак, у відповідності до ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання щодо стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою судді від 03.02.2021 року у зазначеній справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.03.2021 року представником відповідачки: адвокатом Піньковським І.О. до суду подано відзив на позов, який містить заперечення на нього. У відзиві представник відповідачки наводить аргументи про те, що позивачем до суду подано «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які не містять підпису відповідачки, а тому не можуть бути допустимими доказами у справі. Крім того, доданий до позову «Паспорт споживчого кредиту» містить підпис, який не належить відповідачці. Зазначив, що між сторонами не погоджена процентна ставка, умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, укладений між сторонами договір б/н від 28.11.2012 року у вигляді заяви-анкети, не містить строку повернення кредиту. Відповідачка до 09.01.2019 року користувалася виключно власними коштами, які знаходились на відкритому позивачем банківському рахунку, та 09.01.2019 року зняла в банкоматі 3922 грн, що з урахуванням наявних в неї на цьому рахунку власних коштів у сумі 3818 грн призвело до утворення заборгованості за цими кредитними правовідносинами у розмірі 104 грн. Внаслідок користування коштами на рахунку та враховуючи різницю між отриманими та повернутими коштами, загальна сума заборгованості за тілом кредиту склала 5295 грн. Просить стягнути саме цю суму заборгованості, а не визначену позивачем. 29.04.2021 року від представника позивача: Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -Банк) надійшла до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що при укладенні договору між сторонами були обговорені всі істотні умови. Зазначив, що відповідачка, підписавши Анкету-Заяву, підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила своїм підписом. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. У Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що додана до позовної заяви, вказано, що відповідачці встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5 % (42,0% на рік), а також вказано розмір комісій та штрафів. Відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитним и коштами, а тому цим самим прийняла умови договору та погодилася з ними. Стосовно паспорту споживчого кредиту зазначив, що це лише інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а підписання вказаного паспорту відбувається шляхом проставляння цифрового власноручного підпису. Тому заперечення представника відповідача щодо відсутності підпису відповідачки на Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах та паспорту споживчого кредиту є необґрунтованими. Просив задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися. 11.08.2021 р. від представника відповідача - адвоката Піньковського І.О. надійшла заява, в якій просив розглядати справу без його участі та вказав, що у відзиві ним була допущена помилка в сумі заборгованості. Уточнив, що просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 28.11.2012 року у сумі 7028 грн 20 коп. Також зазначив, що позов визнає частково в межах вказаних у відзиві на позов та наданій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.11.2012 року відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовою анкетою-заявою (б/н) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно вказаної анкети-заяви, відповідачка надала згоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами становлять договір банківського обслуговування. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодилася з його умовами та зобов`ячалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Банку. Будь-які інші дані про вид кредитної картки, бажаний кредитний ліміт, розмір відсоткової ставки, умови нарахування пені, штрафів чи комісії відсутні. Згідно з довідки позивача відповідачці надано за вищевказаним кредитним договором кредитні картки із терміном дії останньої до 08/22. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача було встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 700 грн із наступним збільшенням до 50000,00 грн. станом на 01.03.2019 року. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідачки, то остання ухиляється від їх виконання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором станом на 14.12.2020 року становить 47750 грн 19 коп, що складає: 43298 грн 10 коп - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 43298 грн 10 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4452 грн 09 коп - заборгованість за простроченими відсотками. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд критично оцінює доказ доданий до матеріалів справи, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», виходячи з наступних мотивів. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить умови кредитування для різних кредитних продуктів Універсальна, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» по кредитним картках із зазначенням різних розмірів відсоткової ставки (3,0%, 2,5,%, 1,7% 2,5%). З 01 вересня 2014 року змінено процентну ставку по кредитним карткам «Універсальна» та «Універсальна Gold». В подальшому з 01 квітня 2015 року змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Gold». Таким чином, зазначена в цьому витязі інформація має тимчасовий характер та може змінюватись позивачем. Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що із поданого витягу із Тарифу обслуговування кредитних карт не встановлено який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації вищевказана анкета-заява з посилання на Тарифи , як складову договору. При цьому суд звертає увагу, що наданий на підтвердження умов кредитування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписано. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що аналізований доказ не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки, яка погоджена сторонами при укладенні договору та можливості її збільшення, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, а відтак суд не бере до уваги цей доказ. З цього питання суд бере до уваги заперечення представника відповідача викладені у відзиві на позов. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина перша статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 року, наданого представником відповідача, вбачається, що в період з 09.01.2019 року по 01.12.2020 року у відповідачки утворилася заборгованість за тілом кредита, яка внаслідок користування коштами на рахунку та враховуючи різницю між отриманими та повернутими коштами, склала 7028 грн 20 коп. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5)недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, враховуючи зазначене, суд прийшов висновку, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7028 грн 20 коп, Крім того, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за користування кредитом. У заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відсотків за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача вказаних відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, процентів від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Отже, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді проценти за користування кредитом, тому в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками слід відмовити. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

Outcome: partial