Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

25 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 23 червня 2011 року щодо нього було порушено кримінальну справу за ст. 364 ч.3 КК України, яка неодноразово була предметом розгляду судами різних інстанцій та у ній приймалися різні рішення: закриття за відсутності складу злочину, закриття внаслідок декриміналізації, направлення на додаткове розслідування. 10 липня 2017 року постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області справу було закрито за відсутності в діях позивача складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач відчував моральні страждання, що виразилися у відсутності можливості кар'єрного зросту протягом шести років, обмеження у вигляді підписки про невиїзд не давали можливості пересуватися по території України, не кажучи про виїзд за її межі до родичів. Моральні страждання спричинило порушення нормальних життєвих зв'язків, погіршення стосунків з оточуючими внаслідок тривалого перебування під слідством. Моральну шкоду оцінює в 350 000 гривень, які просив стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 26.01.2018 позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків позовної заяви. 07 лютого 2018 року надійшла позовна заява після усунення недоліків, яка ухвалою суду від 12.02.2018 була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 12 березня 2018 року під час проведення підготовчого провадження ухвалою суду було залучено для участі у справі як третю особу - Прокуратуру Дніпропетровської області, в зв'язку з чим відкладено підготовче засідання. 23 березня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки Казначейство жодних прав і інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним в правовідносини, жодної шкоди не завдавало. Крім того вважала значно завищеним розмір морального відшкодування 350 000 грн., так як, на думку відповідача, розраховувати моральну шкоду необхідно виходячи не з мінімальної заробітної плати, а з розрахункової величини 1600 грн. відповідно до ч.3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016. Також заперечила проти вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу з рахунків Казначейства. 10 квітня 2018 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника третьої особи про надання часу для подачі письмових заперечень. 16 травня 2018 року від представника третьої особи надійшло письмове пояснення, в якому він зазначив, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 350 000 грн. значно перевищений, і повинен бути розрахований із застосуванням розрахункової величини 1600 грн., і таким чином підлягає стягненню сума відшкодування шкоди за перебування під слідством протягом 72 місяців в розмірі 115 200 грн. 30 травня 2018 року підготовче засідання було закрито і призначено справу до розгляду по суті. 26 червня 2018 року, 23 липня 2018 року судовий розгляд було відкладено за клопотанням представника відповідача. 24 липня 2018 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача було витребувано докази, розгляд справи відкладений до 21 вересня 2018 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник третьої особи в судовому засіданні визнав частково позовні вимоги, не погодився із розміром морального відшкодування, вважав за необхідне задовольнити частково позовні вимоги в сумі 115 200 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, в наданій суду в письмовій заяві просила справу розглянути за її відсутності, проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 12 липня 2011 року постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу було порушено кримінальну справу у відношенні [PERSON] по факту вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, тобто зловживання владою, вчиненого працівником правоохоронного органу. 12 липня 2011 року старшим слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу винесено постанову про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного [PERSON] у виді підписки про невиїзд, про що останньому було оголошено під підпис. 14 липня 2011 року постановою старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу було притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого у кримінальній справі № 56119033 та пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст. 364 ч.3 КК України. 31 жовтня 2014 року постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ст. 364 ч. 3 КК України була закрита за відсутності в діянні складу злочину (а.с. 83). Вказана постанова суду була скасована ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2015, справу було повернуто на новий розгляд (а.с. 84-85). 21 липня 2015 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було задоволено клопотання підсудного [PERSON] та скасовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, застосований 12.07.2011 у відношенні підсудного. 20 лютого 2017 року постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] за ч. 3 ст. 364 КК України повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с. 5-7). 10 липня 2017 року постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області кримінальне провадження, яке було внесене до ЄРДР на підставі раніше порушеної кримінальної справи № 56119033 від 23.06.2011, за № 42017041750000054 від 12.05.2017 відносно дільничних інспекторів міліції сектору ДІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] та [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, закрито в зв'язку з відсутністю складу вказаного злочину (а.с. 62-70). В мотивувальній частині вказаної вище постанови зазначено, що в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні в діях дільничних інспекторів міліції сектору ДІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] та [PERSON] при вказаних обставинах не вбачається об'єктивної сторони злочину, передбаченої ч. 3 ст. 364 КК України, а саме відсутні ознаки використання ними влади всупереч інтересам служби, корисливі мотиви чи інші особисті інтереси або інтереси третіх осіб, а також відсутні ознаки заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян або державним інтересам. Отже, судом встановлено, що в період з 12.07.2011 по 10.07.2017 позивач перебував під слідством, що складає 6 років або 72 місяці, з яких 4 роки із застосуванням щодо нього запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд. Судом встановлено, що моральна шкода, завдана позивачу, полягає в тому, що внаслідок незаконних дій працівників міліції, прокуратури та суду їм були завдані страждання у вигляді душевних переживань, втраті авторитету, в необхідності на протязі шести років доводити свою невинуватість. Перебування під підпискою про невиїзд протягом чотирьох років призвело до порушення життєвого ритму, погіршення відносин з оточуючими, обмеження у пересуванні в межах та поза межами України. В зв'язку з тривалим перебуванням під слідством він не міг налаштувати звичайний для себе ритм життя. Отже суд дійшов висновку, що перебування позивача під слідством та судом, застосування щодо них запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, вочевидь мали негативні наслідки і пов'язані з цим душевні та моральні страждання і переживання, тому наявні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Крім того, п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Кримінальне провадження щодо позивача було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що надає право останньому на відшкодування шкоди. Відповідно до п. 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічні роз'яснення містяться в п.14 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, згідно яких: розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3723,00 грн. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди з врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого сума шкоди складає за період з 12.07.2011 по 10.07.2017 (6 років, тобто 72 місяці х 3723 грн. = 268 056 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в зазначеному вище розмірі морального відшкодування. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача було зроблено заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат протягом п'яти днів після ухвалення рішення по суті позовних вимог, в зв'язку з чим на підставі ст. 246 ЦПК України суд буде вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, для чого призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial