Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 1985 року, вони зареєстрували шлюб. Проте, з часом відносини себе вичерпали та вже півтора року вони не мешкають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Впевнений, що збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим та подальше перебування у зареєстрованому шлюбі суперечитиме їх інтересам. Він планує побудувати іншу сім'ю, проте змушений звернутися до суду з даною заявою. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності, позов задовольнити (а.с. 15 ). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №44 (5664) від 05 березня 2016 року) (а.с. 13) в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва, виданого міським Палацом одруження м.Горлівки, актовий запис № 2620, сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 1985 року (а.с.5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат. Згідно викладеного,

Outcome: approved