Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

26.05.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в землях колективної власності Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба», розташованої на території Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області в межах Облітківського старостинського округу та зобов`язати Потіївську сільську раду Радомишльського району Житомирської області виділити [PERSON] земельну частку (пай) із числа невитребуваних земельних часток (паїв), або земель резерву чи запасу Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області в межах Облітківського старостинського округу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 20.07.1991 по 18.12.2000 працювала дояркою в СТОВ «Дружба» с. Облітки, з якого була звільнена за власним бажанням. В період 1995-2008 року проводилось розпаювання земельних ділянок зазначеного сільськогосподарського товариства, а його працівники отримали сертифікати, що посвідчують право на земельну ділянку (пай), на підставі чого видавались державні акти. Однак позивача всупереч чинному законодавству не повідомляли про розпаювання земель СТОВ «Дружба», не запрошували на загальні збори товариства і жодного разу не запрошували на засідання земельної комісії, де вирішувалось питання про розпаювання земель, тому [PERSON] відсутня в списках пайовиків СТОВ «Дружба» с. Облітки. 29.11.2016 позивач звернулась з листом до СТОВ «Дружба» з проханням включити її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) і надати відповідну земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності СТОВ «Дружба» с. Облітки Радомишльського району Житомирської області, проте даний лист повернувся без вручення. До того ж позивач з вищевказаним проханням зверталась до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області та Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, останні у відповідь надали роз`яснення, що дане питання можливо вирішити у судовому порядку. Позивач вважає, що СТОВ «Дружба» порушені її права, а тому змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та пояснила суду, що була членом СТОВ «Дружба», тому мала право на земельну частку (пай), проте [PERSON] не була включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на земельну частку (пай). Окрім того [PERSON] зазначила, що звернулась до суду лише в 2020 році, тому що не знала про порушення своїх прав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. З Копії трудової книжки колгоспника [NUMBER] встановлено, що позивач прийнята в СТОВ «Дружба» 20.07.1991 дояркою та 18.12.2000 звільнена згідно поданої заяви (а.с.11-13,14-15). 29.11.2016 позивач звернулась до СТОВ «Дружба» із заявою в якій просила включити її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Дружба» с. Облітки Радомишльського району Житомирської області (а.с.16-17), однак заява не була вручена адресату та повернулася із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.19). 12.04.2019 позивач [PERSON] звернулась до голови Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області із заявою про включення її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СТОВ «Дружба» с. Облітки і наділити [PERSON] земельну частку (пай) із земель сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території Потіївської сільської ради Радомишльського району за межами населеного пункту в межах Облітківського старостинського округу (а.с.21). 10.05.2019 сільським головою Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області Майструком В.О. позивачу надано відповідь з якої вбачається, що згідно Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» проводилось розпаювання земельних ділянок СТОВ «Дружба» с. Облітки Радомишльського району Житомирської області, а його працівники та пенсіонери СТОВ «Дружба» отримали сертифікати, що посвідчують право на земельну частку (пай), на підставі яких виготовили державні акти та стали власниками відповідних земельних ділянок. Чому [PERSON] не має в списках розпаювання, через що не отримала сертифікат права власності на земельну частку (пай) у Потіївській сільській раді не має жодних документів, тому для вирішення даного питання необхідно звернутись до судових органів для відстоювання свого права та отримання земельної ділянки (паю) (а.с.22). Відповідно до копії довідки виданої 29.01.2020 виконавчим комітетом Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, на території Облітківського старостинського округу Потіївської сільської ради є вільні земельні ділянки з земель запасу, резерву витребуваних паїв, які в разі підтвердження законного права отримання земельної частки можуть бути передані у власність [PERSON] як земельна частка (пай) (а.с.23). Згідно повідомлення Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 15.02.2020, право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, рішення суду за вимогами Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує таке право. [PERSON] рекомендовано для відновлення свого права на земельну частку (пай) звернутись до суду (а.с.20). \~ \~ \~ \~На підставі рішення Облітківської сільської Ради народних депутатів від 25.10.1996 колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» передано у колективну власність 2267,5 гектарів землі в межах згідно з планом та видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЖТ № 000142 (а.с.66-67,68-69). З відповіді Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 03.11.2020 встановлено, що [PERSON] не була включена до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, який є додатком до Державного акту (а.с.65). Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 12 ЦПК). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК). Відповідно до\~статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої\~статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Згідно Листа ВСУ від 29.10.2008 р. N 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно\~перевіряти наявність підстав, передбачених\~Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП,\~СК\~чи АТ, а про наявність трудових відносин з ними. За змістом статей\~22,\~23 ЗК України\~(у редакції Закону України від 18 грудня 1990 року № 561-XII) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як встановлено судом [PERSON] на момент одержання КСП «Дружба» державного акта на право колективної власності на землю була членом КСП «Дружба», а тому мала право на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до\~статті 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме\~ЦК Української РСР. Згідно з\~статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до положень\~статті 76 ЦК Української РСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За змістом пункту 6 Прикінцевих і\~Перехідних положень ЦК України\~правила цього\~Кодексу\~щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені\~ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статей\~71,\~75 ЦК Української РСР\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР\~встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Наведене узгоджується\~з постановою\~Верховного Суду\~у складі колегії\~суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від\~09.09.2020 справа № 637/53/18. Судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізналася ще коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників, що є загальновідомим фактом та до\~того ж\~безпосередньо зазначає\~про це\~в позові (у період 1995-2008 року проводилось розпаювання земельних ділянок СТОВ «Дружба»), тому [PERSON] як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі СТОВ «Дружба» (1996 рік) акта на право колективної власності на землю. Прояв звичайної необачності позивачем, а також правова необізнаність не є поважними причинами пропуску строку позовної давності, оскільки на час розпаювання позивач була дієздатною і мала об`єктивну можливість вчасно отримати відповідну правову допомогу. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом. З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що позивач не довела наявність поважних причин пропуску позовної давності та звернулася до суду за спливом 24 років з моменту, коли вона набула право на земельну частку (пай), до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed