Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

24.11.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення аліментів на себе та дитину, посилаючись на те, що до 12.03.2016 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного життя мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач перестав виконувати свої обов'язки по відношенню до дитини. Ніякої участі у вихованні дитини не приймає, не спілкується з дитиною матеріальної допомоги на утримання не надає, не піклується про стан її здоров'я. Відповідачу байдуже як виховується його дитина, як вона розвивається, не піклується про її духовний та інтелектуальний розвиток, не намагається відвідати її, не приносить подарунки, не купляє одяг та інші речі необхідні для нормального розвитку та життя дитини, їй відомо, що відповідач має заробіток, та має можливість надавати матеріальну підтримку дитині, однак в добровільному порядку відповідач не надає ніякої матеріальної підтримки дитині, тому вона змушена звернутися до суду про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу). Крім того позивачка знаходиться у декретній відпусці до досягнення сином трирічного віку, тому просила стягнути з відповідача на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). 28.03.2017 року позивач [PERSON] від позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав відмовилась. 10 квітня 2017 року Волноваським районним судом Донецької області винесено заочне рішення яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача та на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку і інших доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму. 30 січня 2018 року заочне рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10.04.2017 року ухвалою цього ж суду скасовано та призначено до судового розгляду. Позивач до судового засідання не з'явилась, але 28.02.2018 року через канцелярію суду надала заяву з проханням слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає з тих саме підстав, що зазначені у позовній заяві (а.с.72) Відповідач та його представник адвокат [PERSON] до суду не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність вимоги позивача визнають частково, тільки в частині стягнення аліментів на дитину та в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) у зв'язку з тим, що має скрутне матеріальне положення. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про народження дитини відомо, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини і добровільно не виконує свої обов'язки щодо його утримання, доказів того що має скрутний матеріальний стан і не спроможній сплачувати аліменти на дитину в розмірі визначеному позивачкою, суду не надав, а тому є підстави стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO],- у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, як того вимагає закон на утримання однієї дитини. Що стосується позовних вимог, позивача в частині стягнення аліментів у розмірі 1\\4 частини заробітку (доходу) на її утримання до досягнення дитиною трьох років, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 84 цього Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, 31.05.2017 року дитина досягла трирічного віку, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні Аналізуюче викладене суд, прийшов до висновку, що з відповідача варто стягнути 1/4 частину заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] до досягнення дитиною повноляття, тобто до [INFO]. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання наказу у межах сплати платежу за один місяць. На підставі ст. 180-183 СК України, ст. ст. 5,7,12,81,89,141 ЦПК України, -

Outcome: partial