overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

25 вересня 2017 року від позивача поштою надійшов зазначений позов. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 05 лютого 1994 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від шлюбу вони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2000 року подружні відносини між ними припинені із-за постійних непорозумінь та з цього часу спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає, що збереження шлюбу не є можливим. На підставі викладеного просить суд розірвати зареєстрований шлюб між ним та відповідачем (а.с.2). Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання на слухання по справі не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Розглянувши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 05 лютого 1994 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб із відповідачем [PERSON] (до шлюбу Горбенко), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 20 січня 2011 року серії 1-ЖС № 091549, актовий запис 35 (а.с.6). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ЖС №161216 (а.с.5) Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

25 вересня 2017 року головний лікар 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні звернулась до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], проживаючого в с. Уланове Глухівського району. Заява мотивується тим, що 25 вересня 2017 року [PERSON] був доставлений в 3-ю обласну спеціалізовану психіатричну лікарню в супроводі опікуна. До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. В судовому засіданні представник 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні підтримав заяву у повному обсязі, бо вважає за необхідне помістити хворого до психіатричного закладу, оскільки той потребує невідкладного та негайного лікування. Прокурор вважає, що заява про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підлягає задоволенню, оскільки для цього наявні всі підстави. Допитана в судовому засіданні опікун [PERSON] не заперечує проти задоволення заяви головного лікаря 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні. Дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши пояснення представника психіатричного закладу, опікуна особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, з урахуванням думки прокурора, суд вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Судом встановлено, що [PERSON] поступив до 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 25 вересня 2017 року. Цього ж дня він був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хворий [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад з діагнозом «Важка розумова відсталість з частими судомними нападами», внаслідок чого неспроможний самостійно задовольняти свої життєві потреби та підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного стаціонару і лікуванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви головного лікаря 3-ї ОСПЛ про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. На підставі ст. ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

25 вересня 2017 року Екіз Хакан та Екіз Бушра звернулись до суду із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просять розірвати шлюб між ними, що був зареєстрований Реєстратором шлюбів Муніципалітету Малтепе, Турецької Республіки (Міжнародне свідоцтво про шлюб, серія 01 № 534604), посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через несумісність характерів, а збереження шлюбу є неможливим. В судовому засіданні Екіз Хакан просить заяву про розірвання шлюбу задовольнити та пояснив суду, що з жовтня 2016 року вони з Екіз Бушра проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що сімейні стосунки між ними відновлені бути не можуть, час на примирення їм не потрібен. Екіз Бушра повністю підтримала пояснення Екіз Хакан та просить в разі розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.12.2011 р. згідно Міжнародного свідоцтва про шлюб серія № 01 № 534604 року між Екіз Хакан, [INFO], та Озалп Бушра, [INFO], було укладено шлюб, який був зареєстрований Реєстратором шлюбів Муніципалітету Малтепе, Турецької Республіки (а.с. 7-14). Подружжя від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей Екіз Орхан, [INFO], і Екіз Есра, [INFO] В судовому засіданні достовірно встановлено, з жовтня 2016 року Екіз Хакан та Екіз Бушра проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сторони втратили почуття любові один до одного, у звязку із чим суд дійшов висновку, що їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Між подружжям досягнута домовленість щодо місця проживання дітей та їх утримання. Згідно ч.3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~\~\~ Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має вагоме значення. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

25 вересня 2017 року\~з Артемівського міськрайонного суду Донецької області до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом Бахмутського обєднаного УПФУ Донецької області до [PERSON], про стягнення надміру виплаченої пенсії. В обґрунтування позову зазначено, що відповідачка [PERSON] перебувала на обліку в Бахмутському обєднаному УПФУ Донецької області як отримувач пенсії за вислугу років працівникам охорони здоровя. Пенсії за вислугу років відповідно до Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV будуть виплачуватися згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До прийняття такого законодавчого акта зберігаються умови призначення пенсії за вислугу років, передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ. Відповідно до ст. 7 ЗУ Про пенсійне забезпечення , пенсія за вислугу років призначається при залишенні роботи, яка дає право на цей вид пенсії. 28 листопада 2014 року відповідачка звернулась до позивача для надання документів про взяття на облік пенсійної справи. При наданні документів пенсіонерка зазначила, що вона не працює і має право отримувати пенсію за вислугою років. Пенсія була призначена згідно із розпорядженням № 95093 від 28 листопада 2014 року та виплачувалась з 01 вересня 2014 року. 30 квітня 2015 року при наданні до відділу індивідуальних відомостей про застраховану особу було виявлено, що відповідачка [PERSON] працює в Міській психоневрологічній лікарні м. Горлівки. В телефонному режимі 15 травня 2015 року зясувалося, що пенсіонерка працює за спеціальністю яка дає право отримувати пенсію за вислугу років. У звязку із тим, що отримувач пенсії на час звернення до Бахмутського ОУ ПФУ не повідомила про факт роботи, виникла переплата пенсії за період з 01 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року в сумі 4 095,12 грн. 26 серпня 2015 року [PERSON] була запрошена листом до управління, але до теперішнього часу не зявилась. 18 лютого 2016 року на електронну адресу управління надійшла копія трудової книжки, згідно із якою було встановлено, що [PERSON] працює на посаді, яка не дає право на отримання пенсії за вислугою років. До теперішнього часу кошти на розрахунковий рахунок управління не надходили. Частиною 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера... можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

25 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 22.09.2017р. о 15 год. 40 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 22.09.2017р. о 15 год. 40 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КП «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора на запитання не відповідає. Активно відмовляється від їжі. До свого стану не критична. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з відмовою від їжі. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

25 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.09.2017 р. о 15 год. 18 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.09.2017 р. о 15 год. 18 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний, напружений, вдарив вітчима по голові палицею, з кимось розмовляв. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

25 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, Жовтневий р-н, пр. Гагаріна, 7/24. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.09.2017 р. о 17 год. 50 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.09.2017 р. о 17 год. 50 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий на місці не утримується. В розмову вступає охоче. На питання відповідає в плані заданого. Мова прискорена за темпом, за типом монологу. Орієнтування всіх видів збережене. Мислення паралогічне, непослідовне. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, афективно-маячний синдром, поточний процес. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

25 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2007 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07.07.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ №167991 від 21.09.2017 року, актовий запис №71. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з березня 2016 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодний, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам сторін та інтересам малолітнього сина, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі вище викладеного, проходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

25 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] 18 жовтня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 621. В обґрунтування позову зазначила, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, сумісного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо більше трьох років, тому вважає, що збереження їх шлюбу неможливе. Їх неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], залишилися проживати із нею. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про розгляд справи за її відсутності. У разі задоволення позову та розірвання шлюбу, просила залишити їй прізвище «Кольц». Відповідач [PERSON] до суду не прибув, судове доручення від 07 грудня 2017 року до Криворізького районного суду Дніпропетровської області про вручення відповідачу копій судових документів та допит останнього як відповідача по справі не виконане у звязку з неявкою відповідача на неодноразові виклики суду та 26.02.2018 року повернуто до Жовтневого районного суду Миколаївської області. За вказаного суд, на підставі ст.223 ЦПК України, вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про розгляд справи (дату, час та місце) за зареєстрованим місцем проживання. Зі змісту письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб І-ФП №046663, сторони зареєстрували шлюб 18 жовтня 2008 року. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Дітковська» на «Кольц» (а.с. 3). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 4-5). Проте шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, та вважають неможливими їх поновлення. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна чи місця проживання їх дітей на час розгляду справи не заявлено. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст. 24 СК України), що позивачка заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у звязку зі звільненням позивачки від сплати судового збору, судові витрати по справі стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави в сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved