Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

26.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою № 25 у житловому будинку № 2 по вул.П.Глазового (Леніна) у с.Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.03.1994 року вона є власницею квартири № 25 у житловому будинку № 2 по вулиці П.Глазового (Леніна) у с.Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. В належному їй будинку, крім неї зареєстрований відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбу протягом 8 років. Позивачка [PERSON] зазначила, що 12.04.2016 року вказаний шлюб з відповідачем [PERSON] розірвано рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області, і з того часу відповідач не проживає з нею однією сім'єю, а проживає в іншому місті, а саме в Тбілісі. Також позивачка вказала, що відповідач [PERSON] не підтримує з нею жодного зв'язку, тому рід його занять та фактичне місце його перебування їй невідоме. У зв'язку із вищезазначеним, позивачка [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог і про розгляд справи за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі, відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК України. Суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.04.2016 року розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.03.1994 року позивачці [PERSON] на праві власності належить квартира № 25 у житловому будинку № 2 по вулиці П.Глазового (Леніна) у с.Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. (а.с.6). Відповідно до довідки № 712 виконавчого комітету Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаїської області від 23.08.2016 року за цією ж адресою без родинних зв'язків зареєстрований та не проживає з січня 2015 року відповідач [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. З досліджених судом доказів не встановлено, що позивачка [PERSON] позбавляла відповідача [PERSON] від часу отримання права проживання в спірному житлі реалізувати таке право. В судовому засіданні також не виявлено визначених ч.3 ст.71 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в спірному жилому приміщенні більш ніж 6 місяців, то на підставі ст.ст.71.72 ЖК України його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved