Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

26 грудня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 9/100 часток квартири під [ADDRESS] , яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат та приміщень житловою площею 52,2 кв.м, загальною площею 68, 8 кв.м. Позивач посилається на те, що 27.08.1988 року він уклав шлюб з [PERSON] , яка 02.08.2015 року загибла. 28.08.2017 року державний нотаріус на підставі заповіту видала свідоцтво про право спадщини на ім`я відповідача - [PERSON] . Спадщина складається із 50/100 часток квартири під [ADDRESS] . При цьому у вказаному свідоцтві зазначено, що право власності на 9/100 часток зазначеної квартири не видано. Як убачається зі Свідоцтва про право власності на квартиру 59/100 часток квартири належало дружині позивача, а 41/100 в рівних частках позивачу та відповідачу. 18/100 часток квартири були набуті нині покійною [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири під час перебування у шлюбі з позивачем. Відтак, позивач має право власності на Ѕ частку в спільному сумісному майні подружжя на вищевказане майно, а саме: 9/100 часток квартири. З метою оформлення часток у квартирі, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя. Нотаріусом надано відповідь від 12.09.2019 року, у якій зазначено про необхідність надання оригіналів документів на квартиру для видачі Свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя. Оскільки оригінали документів на квартиру перебувають в розпорядженні відповідача, яка є громадянкою Канади та постійно проживає за кордоном, вказане робить неможливим оформлення позивачем права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, що обумовило позивача звернутись до суду із відповідним позовом. Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про витребування доказів. 11 січня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено проведення підготовчого судового засідання. 06 серпня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 01 вересня 2020 року до суду надійшли копії спадкової справи [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 17 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 24 листопада 2021 року сторони до суду не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справ. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за останньою відомою позивачу адресою, а саме: [ADDRESS] . Проте поштова кореспонденція поверталась до суду у зв`язку із спливом терміну зберігання. Відзив на позов до суду не надходив. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 27.08.1988 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 04 серпня 2015 року. 28.08.2017 року державний нотаріус Шостої державної нотаріальної контори на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Іллічовою Н.А. 01.06.2006 року, видала свідоцтво про право спадщини за заповітом на ім`я дочки покійної дружини позивача - [PERSON] . Спадщина складається із 50/100 часток квартири під [ADDRESS] (а.с. 134). При цьому у вказаному свідоцтві зазначено, що право власності на 9/100 часток зазначеної квартири не видано. Як убачається зі Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 26 серпня 2010 року, що видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, свідоцтво видане на підставі розпорядження Приморської РА ОМР від 29.10.2009 року №828 замість: договору купівлі-продажу квартири від 19.01.1996 року, посвідченого Федорченко Т.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у реєстрі за №198, зареєстрованого в БТІ; свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ міськвиконкому ОМР від 16.02.1996, зареєстрованого в БТІ; свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого Петрушенко Т.А., державним нотаріусом Шостої ОДНК у реєстрі за №2-2829, зареєстрованого в БТІ. (а.с. 15). Відповідно до вищевказаного свідоцтва за час життя 59/100 часток квартири належало дружині позивача, а 41/100 в рівних частках позивачу та відповідачу. 18/100 часток квартири були набуті нині покійною [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 19.01.1996 р., посвідченого Федорченко Т.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу у реєстрі за №198, зареєстрованого в БТІ, під час перебування у шлюбі з позивачем. (а.с. 24). Відтак, 18/100 часток квартири під [ADDRESS] були набуті [PERSON] в період знаходження з позивачем в зареєстрованому шлюбі на спільні кошти. З метою належного оформлення часток у квартирі, позивач 12.09.2019 року звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі із заявою про видачу Свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме частки квартири, що була набута за договором купівлі-продажу та оформлена на [PERSON] (а.с. 10). Нотаріусом надано відповідь від 12.09.2019 року у якій зазначено про необхідність надання оригіналів документів на квартиру для видачі Свідоцтва про право власності на Ѕ частку у спільному сумісному майні подружжя. (а.с. 12). Позивач стверджує, що оригінали документів на квартиру перебувають в розпорядженні відповідача. Як убачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.2017 року, виданого Шостою одеської державною нотаріальною конторою, відповідач є громадянкою Канади. Листом від 01.10.2019 №401-6/вих Юридичний департамент Одеської міської ради надав завірені копії документів, що стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру (а.с. 13). Крім того, зазначеним листом позивача було повідомлено, що для відновлення втраченого свідоцтва про право власності на дану квартиру необхідно звернення всіх співвласників чи уповноважених ними осіб. Між тим, як стверджує позивач з 2015 по 2017 роки відповідач періодично мешкала у квартирі близько 7 місяців з дітьми, опікувалася питаннями поховання та спадщини, однак після 2017 року вона до України не приїжджала. Відповідно позивач має право власності на Ѕ частку в спільному сумісному майні подружжя на вищевказане майно, а саме: 9/100 часток квартири під [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на -1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам ст. 328, ч. 3 ст. 368, ЦК України, ст. 60, 70 СК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Outcome: approved