Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

25.08.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області, Кир'яківської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області, третя особа- Реєстраційна служба Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 10.03.1999 року вона придбала на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, загальною площею 0,10 гектарів, надану для ведення садівництва, що знаходиться в садово-виноградарському товаристві Радуга-2 в селі Кир'яківка Миколаївського району Миколаївської області за №№ 108-109, за кадастровим номером 4824280900:10:000:0345. Вказаний договір вона уклала з [PERSON], якій земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю та рішення виконкому Кир'яківської сільської ради народних депутатів від 08.08.1995 року за № 55 . Договір було посвідчено державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори. Проте, переоформлення державного акту на право приватної власності на своє ім'я вона не здійснила. З огляду на викладене, позивачка просить суд задовольнити позов та визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,10 гектарів, надану для ведення садівництва, що знаходиться в садово-виноградарському товаристві Радуга-2 в селі Кир'яківка Миколаївського району Миколаївської області за №№ 108-109, за кадастровим номером 4824280900:10:000:0345. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що придбавши зазначену земельну ділянку, вона не звернулась до відповідних органів для отримання Державного акту на землю, а на сьогоднішній день отримання Державного акту законом не передбачено, і тому реєстраційна служба відмовила їй у реєстрації договору дарування, у зв`язку з ненаданням саме Державного акту. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином за місцем свого проживання, а також шляхом направлення оголошення в газету про виклик до суду. Представник Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду заяву про визнання позову та розгляду справи за його відсутності. Представник Кир'яківської сільської ради Миколаївського району, Миколаївської області в судове засідання не з'явився, проте також направив на адресу суду заяву про визнання позову та розгляду справи без його участі. Представник третьої особи- Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу 10.03.1999 року позивачка [PERSON] придбала земельну ділянку, загальною площею 0,10 гектарів, надану для ведення садівництва, що знаходиться в садово-виноградарському товаристві Радуга-2 в селі Кир'яківка Миколаївського району Миколаївської області за №№ 108-109, за кадастровим номером 4824280900:10:000:0345 (а.с.5-6). Вказаний договір вона уклала з [PERSON], якій земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю та рішення виконкому Кир'яківської сільської ради народних депутатів від 08.08.1995 року за № 55 (а.с.9). Договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 10 березня 2014 року. Відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу України (в редакції від 06.04.1999 року, яка діяла на час виникнення вказаних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно ст. 23 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення даних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується Державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до п.п.1,4 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» окрім іншого, державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках встановлених законом. Тобто, на час укладання договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, законодавством, який діяв на той час, момент виникнення права власності на земельну ділянку пов`язувався не з укладанням договору, а з отриманням Державного акту, який був належним правовстановлюючим документом, якій посвідчує право власності на земельну ділянку. Декретом Кабінету Міністрів України № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року було зупинено видачу Державних актів на земельні ділянки надані громадянам під будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель на період з 15.01.1993 року по 01.02.2002 року. З 01.05.2009 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`земельних ділянок» у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень було передбачено, що право власності на земельні ділянки, придбані за цивільно-правовими угодами, по яким не було видано Державних актів, посвідчуються цими угодами (тобто у даному випадку договором дарування) та долученими до них Державними актами попередніх власників, на яких здійснено відповідну позначку нотаріусом, який посвідчував перехід права власності. Таким чином, правовстановлюючим документом позивачки для реєстрації права власності її земельну ділянку може бути Державний акт на ім`я позивачки. Отже, з системного аналізу вищезазначених вимог Закону, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин, вбачається, що позивачці [PERSON] необхідно було своє право власності на земельну ділянку зареєструвати в Кир'яківській сільській раді Миколаївського району Миколаївської області та отримати Державний акт на право власності на землю. Згідно п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, ( в даному випадку ) є державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до листа Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області від 30.10.2015 року з 2013 року видача державних актів на право приватної власності на землю до повноважень Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області не відноситься. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області від 03 квітня 2015 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, надану для ведення садівництва, що знаходиться в садово-виноградарському товаристві Радуга-2 в селі Кир'яківка Миколаївського району Миколаївської області за №№ 108-109, за кадастровим номером 4824280900:10:000:0345 (а.с.15). Разом з цим, згідно вимог ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути також і визнання права. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на земельну ділянку шляхом її купівлі продажу, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved