Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

24 липня 2017 року позивач, [PERSON], звернулась в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Кирило-Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, про визнання права власності на житловий будинок. Позовні вимоги мотивовані тими обставинами, що вона залишилась єдиним власником житлового будинку по вулиці Миру, будинок номер 12 (дванадцять) (до зміни назви та нумерації вул.Леніна, 8), села Кирило-Ганнівка Зіньківського району Полтавської області, який відносився до типу домогосподарств колгоспний двір. Проте зареєструвати своє речове право на вказане нерухоме майно немає можливостей по причині, що після смерті її чоловіка, який був головою колгоспного двору, у відомостях з погосподарської книги зареєстровано місце проживання членів її сімї, які не були членами колгоспного двору. В судове засідання сторони не зявились. Від позивача, [PERSON], через представника [PERSON], надійшла заява в якій позивач позов підтримала в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач, Кирило-Ганнівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області, надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, проти позовних вимог не заперечує. Суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги письмові заяви сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. 26 листопада 1961 року [PERSON] одружилась з [PERSON] і після одруження їй присвоєне прізвище [PERSON]. Спільною працею, матеріальними ресурсами та коштами, ними у 1968 році в селі Кирило-Ганнівка Зіньківського району Полтавської області завершено будівництво жилого будинку на земельній ділянці відведеній для цих цілей. В послідуючих роках на цій земельній ділянці були зведені господарські будівлі, будівництво яких завершено станом на 1990 р. Жилому будинку було присвоєно номер 8 (вісім) на вулиці Леніна села Кирило-Ганнівка Зіньківського району Полтавської області. На підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок №18 від 22.05.1989 року право на цей будинок зареєстровано в Полтавському міжміському Бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером 18 за гр.. [PERSON] головою колгоспного двору. За записами особового рахунку №7 погосподарської книги №1 за 1991-1995 р.р. Кирило-Ганнівської сільської ради, будинковолодіння [PERSON], [INFO], станом на 15.04.1991 року відносилося до суспільної групи господарств майно колгоспного двору. Крім нього членами колгоспного двору були: [PERSON] дружина; [PERSON], [INFO] теща; [PERSON], [INFO] дочка; [PERSON], [INFO] зять; [PERSON], [INFO] внука; [PERSON], [INFO] син. [PERSON] померла 21.09.1998 року. Рішенням двадцять пятої сесії пятого скликання Кирило-Ганнівської сільської ради від 22.05.2009 року адреса будинку, який належав [PERSON], змінена з вулиці Леніна, буд. №8 на вулицю Миру, буд. №12, села Кирило-Ганнівка Зіньківського району Полтавської області. [PERSON] помер 03 квітня 2016 року у віці 78 років, про що 05.04.2016 р. у Виконавчому комітеті Кирило-Ганнівської сільської ради складено відповідний актовий запис за № 05 та видано свідоцтво про смерть серії I-КЕ № 318471. За останнім місцем його проживання: [INFO], відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] разом з ним постійно проживав його син, [PERSON], [INFO]. Як спадкоємець першої черги за законом, дружина померлого, [PERSON], спадщину після смерті чоловіка прийняла, подавши у Зіньківську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги - дитина спадкодавця, від прийняття спадщини відмовився. На підставі поданої заяви про прийняття спадщини, заведено спадкову справу на майно померлого [PERSON] за №313/2016. До позивача, [PERSON], як спадкоємця за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], кредиторських вимог не предявлено. У спадковій справі №313/2016 державний нотаріус [PERSON] Зіньківської державної нотаріальної контори видала [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 4,9598 га, площею 0.4352 га, площею 0.1969 га, зареєстровані в реєстрі нотаріуса відповідно за номерами 58, 274, 275. Крім майна на яке позивачу, [PERSON], видано свідоцтва про право на спадщину, до складу спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], також входить належне йому право у спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок, який розташований за адресою: вулиця Миру, будинок №12, (попередній адрес вул.. Леніна, б. 8), село Кирило-Ганнівка, Зіньківський район, Полтавська область і в цілому складається з будівель та споруд позначених в технічному паспорті на плані земельної ділянки наступними літерами: житловий будинок літ. А-1, літня кухня літ. Б, б, сарай літ. б 1, сарай літ. б 2 , сарай літ. Г, сарай літ. г, сарай літ. З, гараж літ. Д, вбиральня літ. Е, колодязь питний №1, трубопровід №4, ворота огорожі №5, огорожа №6, огорожа №7. Будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,1969 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 06.03.2017 р., зареєстрованого в реєстрі нотаріуса за №275. Речове право на земельну ділянку зареєстровано 06.03.2017 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності:19416851. Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 і №69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). На час введення в дію Закону України «Про власність» чинне законодавство не передбачало реєстрації прав власності на житлові будинки у сільській місцевості. З набранням чинності Закону України «Про власність» інститут суспільних груп за належністю до зайнятості власників перестав існувати. У 1968 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) (визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до ст. 125 Кодексу законів про сім'ю опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР 1926 року, затвердженого 3-ою сесією Центрального Виконавчого комітету Української РСР 31 травня 1926 року (в редакції Указу Президії Верховної Ради УРСР від 05.09.1945 року), норма якого діяла на час виникнення майнових відносин, майно, придбане подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається належним обом з подружжя на засадах спільної власності. Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР»( кодекс набрав чинності 1 січня 1970 року) правила ст. ст. 24,25,26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі набуте до 1 січня 1970 року. [PERSON], [PERSON], Боряк (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [PERSON] визнають, що житловий будинок за адресою вул.. Миру, 12 (до зміни назви вул.. Леніна, 8) село Кирило-Ганнівка Зіньківського району Полтавської області належав на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Свою реєстрацію місця проживання за вказаною адресою станом на 15.04.1991 року, вони не вважають підставою для виникнення у них прав на частку в житловому будинку, так як участі у його створенні не приймали. З цього приводу ними зроблено відповідні заяви, справжність підпису на яких посвідчені у встановленому законом порядку. Враховуючи презумпцію рівності часток подружжя в майні набутому в шлюбі, а також рівності часток у майні колгоспного двору, частки [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку становлять по ? кожного. З правового висновку зробленого Верховним Судом України у справі № 6-3095цс15 постанова від 6 липня 2016 року слідує, що особа яка вчасно прийняла спадщину у спосіб встановлений законом, є власником спадкового майна, має право володіти й користуватися ним, проте через відсутність реєстрації такого права обмежена у праві розпорядження належним їй майном. 07 липня 2017 року[PERSON] - державний нотаріус Зіньківської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав належності житлового будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір та відсутності у заявника правовстановлювального документа підтверджуючого право власності спадкодавця на нерухоме майно. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус винесла та вручила постанову №740/02-31. Постанову нотаріуса [PERSON] не оскаржила, так як вважає, що вона винесена відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» з підстав визначених ст.ст.120 - 123 Цивільного кодексу Української РСР, Законом України «Про власність», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, після реалізації своїх прав на оформлення спадщини в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат», у позивача не лишилося інших способів захисту невизнаного права, крім як судовий. Право [PERSON] на житловий будинок з урахуванням ? частки прийнятої у складі спадщини після смерті чоловіка, [PERSON], підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином завіреними копіями: паспорта громадянина України серії КН 109273, виданого [PERSON], [INFO], Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області 14 березня 1996 р., в якому на 10 сторінці проставлено штамп про одруження 26.11.1961 року з [PERSON], свідоцтва про одруження серії II-УР №065638 виданого 26 листопада 1961 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] одружились, після реєстрації одруження дружині присвоєне прізвище [PERSON]; довідки №6007 від 29.06.2017 р. ПП «Полтавське БТІ «Інвентиразитор» про реєстрацію станом на 31.12.2012 р. прав на житловий будинок за [PERSON]; довідки від 16.02.2017 р. Кирило-Ганнівської сільської ради №44/2-33 про зміну назви вулиці Леніна на вул.Миру та зміну номерації житлового будинку з 8 (вісім) на 12 (дванадцять); довідки від 16.03.2017 р. №№59/2-; 60/2-33 Кирило-Ганнівської сільської ради з погосподарської книги №1 про домоволодіння [PERSON], технічного паспорту на садибний (індивідупльний) житловий будинок станом на 20.06.2017р.; заяв [PERSON], [PERSON], Боряк (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], [PERSON]. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судовий збір покласти на позивача. Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст.120-126, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст.3,4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР», ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.16, ст. 328, ст.1217, 1218, 1223, 1225, 1261, ч.ч.1,5, ст.1268, ст.1269, 1273 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 3, ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved