Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

24 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 05 листопада 2005 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбу, в період якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, крім того, через зловживання відповідачем алкогольними напоями між ними постійно виникали суперечки та сварки. В зв`язку з цим позивачка вважає, що примирення та збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам Також позивачка зазначає, що їхні неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, а тому вона змушена звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів. Відповідач інших осіб на утриманні не має, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року за клопотання відповідача сторонам було надано строк для примирення - 1 місяць та зупинено провадження у справі. 10 березня 2021 року ухвалою суду провадження у справі поновлено. Позивачка у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 листопада 2005 року у виконкомі Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис № 4, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції Вінницької області 19 грудня 2005 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28 серпня 2006 року), та дочку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 2011 року). На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Стосовно вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей суд зважає на наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як встановлено судом, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання дітей. Враховуючи, що відповідач визнав даний позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб, тому в силу ст. ст. 180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дітей у межах заявлених позовних вимог, а саме в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки відповідач позов визнав, тому на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачці [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 % сплаченого нею судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу, що становить 420 грн. 40 коп., решта 420 грн. 40 коп. стягується з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] . Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги в частині стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка була звільнена при зверненні до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved