Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

25.10.2017 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 31.05.2008 р. вона з відповідачем уклала шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Останнім часом спільне сімейне життя між ними погіршилося із-за поведінки відповідача, оскільки такий почав зловживати алкоголем та нехтувати сімейними цінностями. У вересні 2017 року відповідач покинув сімю та перейшов проживати до будинку своїх батьків, вони не спілкуються, за таких обставин шлюб між ними існує тільки формально і примирення між ними не можу бути, тому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати аліменти на утримання дітей. Позивачка [PERSON] на розгляд справи не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити, за наданий строк на примирення вони з відповідачем не примирилися, наполягає на розірванні шлюбу. У разі повторної неявки відповідача просить справу розгляну без його участі в заочному провадженні. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча був належним чином повідомленим про розгляд справи, через опублікування оголошення в газету. Суд ухвалив, за згодою позивачки, яка зазначена у заяві поданої позивачкою, винести заочне рішення в справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 31.05.2008 р., на даний час сторони як одна сім'я спільно не проживають, не підтримують жодних стосунків, за наданий термін на примирення сторони не примирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач суду заперечення проти позову не надав. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила двох неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка [PERSON] утримує двох неповнолітніх дітей, є інваліди ІІІ групи, пенсію отримує у мінімальному розмірі, ніде не працює, враховуючи матеріальний стан відповідача, який ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років (з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1689 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1777 грн., з 01 грудня - 1860 грн.), встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та те, що обов'язок утримувати дітей покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved