Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

25 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що\~ вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 07 грудня 2017 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та втратою любові та поваги один до одного. Фактично сімейні стосунки припинено з липня 2019 року, з цього часу вони проживають окремо, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім`ї та примирення є неможливим, тому просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 07 грудня 2017 року. Крім того, зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З цього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому не має можливості працювати. Фактично для забезпечення потреб дитини вона вимушена постійно звертатися за допомогою до своїх батьків. Вважає, що відповідач навмисно ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини та своїми діями ставить її у скрутне матеріальне становище, у зв`язку з чим вона вимушена звертатись до\~ суду. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на\~ її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до досягнення дитиною повноліття.\~\~ Позивач [PERSON] \~ у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав у повному обсязі. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 07 грудня 2017 року сторони зареєстрували шлюб в Лівобережному відділі реєстрації актів цивільного стану в місті Маріуполі Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 424, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 238, в графі «батьки» зазначені: батько -\~ [PERSON] , та мати [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім`єю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу суд залишає прізвище дружині без змін на підставі її волевиявлення, викладеного в позовній заяві. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з акту про фактичне місце проживання від 18 листопада 2019 року, виданого головою ОСББ «Азовстальська 164», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] .\~ Разом з нею проживає малолітня донька, [PERSON] , [INFO] , яка за даною адресою не зареєстрована. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, відповідно до положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого останньою при подачі позову до суду за вимогу про розірвання шлюбу, в сумі 384,20 гривень, а 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.\~ Крім того, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 768, 40 гривень за заявлену позивачем [PERSON] вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, від сплати якого при зверненні до суду остання була звільнена.

Outcome: approved