Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

25 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Фонду державного майна про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги тим, вона працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 04 серпня 1989 року по 25 лютого 2003 року. З жовтня 1996 року ВАТ «Содовий завод» перестав виплачувати заробітну плату. На підставі рішення комісії з трудових спорів ВАТ «Содовий завод» № 25 від 17 серпня 2001 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 721 грн. 68 коп. На підставі рішення комісії з трудових спорів ВАТ «Содовий завод» № 126 від 25 березня 2003 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 2 692 грн. 87 коп. Однак до теперішнього часу рішення комісії не виконані. 24 січня 2013 року одержано листа № 11-05-00801 Фонду Державного майна України про те, що станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Словянського міськрайонного суду Донецької області. 18 жовтня 2013 року одержано лист Державної виконавчої служби України, про те, що Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35\~772 грн. 88 коп. 29 січня 2013 року отримано листа ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вих. 565, в якому йдеться про те, що грошових коштів, що надходять на розрахунковий рахунок у ліквідаційний період є не достатніми для погашення заборгованості у цілому, а відповідно, відсутня можливість виконання окремого рішення суду стосовно неї. До теперішнього часу, державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та вказаного рішення суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Оскільки ВАТ «Содовий завод» є державним підприємством та заборгованість по заробітній платі залишається непогашеною, тому просить суд стягнути з Фонду державного майна України заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 414 грн. 55 коп. на підставі п. 2 ст. 619 ЦК України, оскільки Фонд державного майна, як засновник ВАТ «Содовий завод» несе субсидіарну відповідальність за боргами ВАТ «Содовий Завод» перед нею. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволені позовних вимог\~ наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ВАТ «Содовий завод», будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд відмовляє у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], працювала у ВАТ «Содовий завод» у період з 04 серпня 1989 року по 25 лютого 2003 року. З жовтня 1996 року підприємство припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Згідно із посвідченням комісії від 20 серпня 2001 року [PERSON]І має право на отримання від ВАТ «Содовий завод» заборгованість із заробітної плати у розмірі 721 грн. 68 коп., оскільки на підставі рішення комісії з трудових спорів ВАТ «Содовий завод» №25 від 17 серпня 2001 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 721 грн. 68 коп. (а.с. 3). Згідно із посвідченням комісії від 25 березня 2003 року [PERSON]І має право на отримання від ВАТ «Содовий завод» заборгованість із заробітної плати у розмірі 2 692 грн. 87 коп., оскільки на підставі рішення комісії з трудових спорів ВАТ «Содовий завод» №126 від 25 березня 2003 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 2 692 грн. 87 коп.(а.с. 4). 24 січня 2013 року одержано листа № 11-05-00801 Фонду Державного майна України про те, що станом на 01 січня 2013 року в Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутному капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Словянського міськрайонного суду Донецької області. 18 жовтня 2013 року одержано лист Державної виконавчої служби України, про те, що Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 35\~772 грн. 88 коп. (а.с. 6, 6 з.б.). 29 січня 2013 року отримано листа ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вих. 565, в якому йдеться про те, що грошових коштів, що надходять на розрахунковий рахунок у ліквідаційний період є не достатніми для погашення заборгованості у цілому, а відповідно, відсутня можливість виконання окремого рішення суду стосовно [PERSON] (а.с. 5). Згідно із статутом ВАТ Содовий завод, підприємство засноване відповідно рішення Фонду державного майна України від 20 грудня 1995 року № 50-АТ шляхом перетворення ДП «Хімпром» у ВАТ Содзавод згідно із Указом Президента України від 26 листопада 1994 року № 699/94 Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційний майнових сертифікатів . ВАТ Содзавод є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства та статуту, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в банках, має право укладати угоди(контракти), набувати майнових та особистих прав, нести обовязки, виступати в суді, арбітражному або третейському суді. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Частиною 1 ст. 176 ЦК України передбачається розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, згідно якого Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, - передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України(п.1.1 Статуту). З врахуванням наведеного, можливо дійти висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст. 176 ЦК України, підтверджується статутом ВАТ «Содовий завод», згідно із яким підприємство є юридичною особою, створеною державою, яка не відповідає за зобовязаннями держави та акціонерів, а держава не відповідає за зобовязаннями Товариства, отже за своєю юридичною природою ВАТ «Содовий завод» не є казенним підприємством, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Фонд Держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж, не є правонаступником ВАТ «Содовий завод». Згідно із ст.ст. 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації. Відповідно ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України лише договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Згідно із ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Відповідно ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Згідно із ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування. Отже, незалежно від того, що засновником товариства є держава, здійснення діяльності через таку форму господарського товариства як акціонерне обмежує відповідальність учасників такого товариства за боргами самого товариства, на відміну від господарських товариств у формі повного, командитного товариства та товариства з додатковою відповідальністю, відповідальність у яких має субсидіарний характер. У звязку із викладеним, підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі на користь позивача у суду немає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed