Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

24 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивує тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач дружина позивача, зареєстрована у вказаній квартирі, однак з лютого 2018 року у них погіршились стосунки, дружина забрала свої речі та речі дітей і пішла проживати до своїх батьків. В квартирі фактично не проживає з лютого 2018 року, її особистих речей в квартирі немає, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири. На даний час в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідач відмовляється, однак не проживає у квартирі більше шести місяців. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у його квартирі тягне додаткові витрати на утримання житла, оплату комунальних послуг. Посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі, власником якої є позивач. Позивач та його представник в судове засідання не зявився, направивши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за фактичним місцем проживання, будь-яких заяв не подавала. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 7-13). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест» 12.09.2018 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] позивач, [PERSON] дружина, [PERSON] донька (а.с. 14). Тобто, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що в свою чергу підтверджується також довідкою ЦНАП Сумської міської ради від 30.10.2018 року (а.с.19). Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви, відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з лютого 2018 року, тобто станом на час розгляду справи - більше одного року, в квартирі відсутні її особисті речі, хоча перешкод щодо проживання в квартирі їй ніхто не чинив. Доказів щодо існування будь-якої домовленості між позивачем як власником квартири та відповідачем як членои сімї щодо подальшого проживання відповідача у квартирі та користування житловим приміщенням суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла та зайві комунальні витрати. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування квартирою як член сімї власника, в звязку з її відсутністю і не проживанням в даній квартирі більше одного року без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (а.с.2).

Outcome: approved