Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

24 квітня 2014 року позивач звернувся з вказаним позовом до Жовтневого районого суду м.Дніпропетровська, у якому просив звернути стягнення за іпотечним договором №28 від 22.01.2007 року на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, для повного задоволення вимог позивача, у зв'язку з тим, що відповідачем не виконані зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, внаслідок чого, станом на 27.03.2014 року відповідно до розрахунку, виникла заборгованість у розмірі 1869437 гривень 27 копійок. Представник позивача через кацелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Частин 1-3 ст.10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Позивачем надано у якості доказів ксерококопії наступних документів: копії кредитного договору, копію розрахунків заборгованості за кредитим договором, копію іпотечного договору з додатковою угодою та відповідними розрахунками, копії правовстановлюючих документів на квартиру та інші копії документів, жоден із яких не засвідчені належним чином. Вирішуючи по суті позовні вимоги позивача, суд приходить до висновку про їх недоведенність, оскільки надані позивачем ксерокопії доказів не є допустимими доказами у розумінні статті 59 ЦПК України, оскільки надано лише ксерокопії без надання їх оригіналів, або належним чином завірених копій. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем у даній справі не було виконано передбачених статтею 60 ЦПК України обов'язків доказування і надання доказів, в зв'язку з чим у задоволені позовних вимог слід відмовити за їх недоведенністю. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed