Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

24.07.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення. В обґрунтування позову вказала, що вона є власницею будинку, розташованому в м. Артемівськ, вул. Кооперативна, буд. 21 на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 1990 року. Зазначає, що в цьому будинку разом з нею зареєстрований її колишній чоловік - відповідач [PERSON] Після розірвання шлюбу, яке відбулося 31 липня 2001 року, відповідач з позивачем не спілкується, місце його фактичного проживання їй невідоме, звязок з відповідачем у неї відсутній. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2001 року по теперішній час. У звязку з підвищенням тарифів на сплату комунальних послуг позивач не має можливості сплачувати комунальні платежі і за не проживаючого колишнього чоловіка, оскільки участі в утриманні будинку він не приймає, а також гостро постає питання отримання субсидії. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Кооперативна, будинок № 21. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 4027), належить жилий будинок з надвірними спорудами за адресою: Донецька область, м. Артемівськ (нині Бахмут), вул. Кооперативна, № 21 (а. с. 6-7). З довідки голови квартального комітету № 1 від 23.07.2018 року вбачається, що за адресою: м. Бахмут, вул. Кооперативна, 21 зареєстровано 3 особи: власник - [PERSON], її колишній чоловік [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а. с. 10). Відомості про реєстрацію відповідача за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою Бахмутської міської ради від 10.08.2018 року, яка надійшла на запит суду 13.08.2018 року (а. с. 22). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 280858, дійсно 31 липня 2001 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний (а. с. 12). Відповідно до акту, складеного головою квартального комітету № 1 від 23.07.2018 року, колишній чоловік власника [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але з 31 липня 2001 року, тобто після розірвання шлюбу, за вказаною адресою фактично не проживає (а. с. 11). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~ст.\~319\~ЦК України\~передбачено,\~що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. \~ \~ \~ \~ \~Таким чином,\~сукупність наданих\~позивачем та\~досліджених судом\~доказів у\~достатній мірі\~підтверджують той\~факт,\~що вимоги\~позивача обґрунтовані, підтверджені матеріалами\~справи,\~а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved