Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

24 січня 2019 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування її житловим будинком за адресою: Миколаївська область, Вітовський (Жовтневий) район, с. Шевченкове, вул. Поперечна, 20. В обґрунтування своїх вимог вказувала наступне. У її власності знаходиться зазначений житловий будинок, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 21 лютого 2011 року. В цьому будинку зареєстровані, хоча ніколи не проживали [PERSON], та [PERSON], які не є членами сім`ї позивачки. Дана обставина заважає їй в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не знялися з реєстрації, хоча в будинку з 2012 року не мешкають, просила позбавити їх права користування цим будинком. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяву в якій просили справу розглядати без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі до суду не зявились, про час та місце слухання справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Будинок № 20 по вул. Поперечній в с.Шевченкове Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 21 лютого 2011 року, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 2011 року. Відповідачі зареєстровані в будинку з 2012 року, хоча і не проживали в ньому ніколи, що підтверджено актом комісії Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 30 листопада 2018 року. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власницю будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають, не є членами сім`ї позивачки, тому позовні вимоги [PERSON], законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved