Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

24 березня 2014 року заявника [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із заявою з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа, а саме: договору дарування від 17 березня 2001 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 597, вказавши, що на підставі вищезазначеного договору їй належить квартира [ADDRESS]. Цей договір було втрачено. 12 березня 2014 року їй було видано дублікат договору. При зверненні до реєстраційної служби Запорізької міського управління юстиції Запорізької області з вимогою видати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно їй було відмовлено, оскільки у її паспорті громадянина України, прізвище українською мовою вказана як «[PERSON]», однак в договорі дарування прізвище українською мовою вказано як «[PERSON]». У зв'язку з чим просить суд задовольнити заяву, встановивши факт належності їй вказаного договору. До судового засідання заявник не з'явилася надавши заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає. Представник зацікавленої особи Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, що згідно паспорту серія [NUMBER], виданому 30 листопада 2001 року Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, вказаний документ був виданий на ім'я [PERSON], [INFO]. Згідно договору дарування від 17 березня 2001 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 597, вбачається що [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 та п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення факту, що мають юридичне значення» (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом Постанова), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (зокрема факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті), якщо згідно із законом такі факти погоджують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, якій посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд вважає, що сукупність зібраних у справах доказів, дає підстави прийти до висновку, що заявнику [PERSON] дійсно належить договір дарування від 17 березня 2001 року посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 597. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про задоволення заяви [PERSON].

Outcome: approved