Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

25 квітня 2014 року померла мати позивача [PERSON], яка на день смерті була постійним жителем [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно до складу якої, серед іншого, входить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Львівка, вул. Гагаріна, 53, яку позивач належним чином прийняв, оскільки є неповнолітнім. Проте [PERSON] не може оформити своє право на вказаний будинок, так як відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, і за цих підстав нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач за згодою свого опікуна був змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Представник відповідача Скориківської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 122 від 27.03.2017 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 132915 від 08.12.2009 року) [PERSON] помер 08 грудня 2009 року (актовий запис № 18). Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії І-СР № 230932 від 25.04.2014 року) [PERSON] померла 25 квітня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 7. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із свідоцтва про народженя (серії І-СР № 087420 від 06.11.2001 року) вбачається, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що помер 08.12.2009 року, та [PERSON], померлої 25 квітня 2014 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Скориківської сільської ради за вих. № 138 від 21.03.2017 року, згідно із записом у погосподарській книзі №10, особовий рахунок №401-1 за [PERSON] Васильоввичем, [INFO], який помер 08.12.2009 року, числиться житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Львівка, вул. Гагаріна, 53. На день смерті власника будинку були зареєстровані і постійно проживали: дружина [PERSON], [INFO], померла 25.04.2014 року, син [PERSON], [INFO], дочка бружини [PERSON], [INFO], онук дружини [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] на день своєї смерті були постійними житеоями с. Львівка Золотоніського району Черкаської області. Будинок побудований у 1994 році на земельній ділянці площею 0,4541 га, наданій для особистого селянського господарства, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 грудня 2017 року Золотоніською районною державною нотаріальною конторою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Львівка, вул. Гагаріна, у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. Розглядаючи даний позов суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Оскільки сам будинок був побудований в 1994 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Львівка, вул. Гагаріна, 53, хоча за життя він і не отримав відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину... Таким чином, враховуючи, що на час смерті [PERSON], який помер 08.12.2009 року, разом з ним були зареєстровані і постійно проживали: дружина [PERSON], [INFO], померла 25.04.2014 року, син [PERSON], [INFO], то вони після смерті чоловіка та батька прийняли спадщину. Як вбачається із повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори № 271/01-16 від 10.03.2017 року після смерті [PERSON], померлої 25 квітня 2014 року, заведена спадкова справа 07 жовтня 2014 року за № 423/2014. Підставою для її заведення була подана заява про відмову від прийняття спадщини від дочки померлої [PERSON], жительки с. Львівка Золотоніського району Черкаської області, вул. Гагаріна, 53. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви Скориківського сільського голови за вих. № 122 від 27.03.2017 року відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], і так як правовстановлюючий документ на майно відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому враховуючи, що існують законні підстави для задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі зазначеного та

Outcome: approved