Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

25.11.2015 [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її двоюрідна сестра [PERSON]. Померлій на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Інших спадкоємців, крім позивача, після смерті [PERSON] немає. У встановлений законом строк позивач не мала можливості звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки хворіла та перебувала на лікуванні. Із відповідною заявою звернулась лише 14.10.2011 року після закінчення лікування. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Позивач та представник позивача в судовому засіданні зазначені в позовній заяві обставини підтвердили, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач не надала належних доказів звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та поважності причин пропуску встановленого законом строку, просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. У листопаді 2013 року до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до Миколаївської міської ради звернулась [PERSON] про встановлення факту проживання із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю. Рішенням суду від 08.07.2014 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.08.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.11.2014 року вказане рішення залишено без змін. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2015 року квартира [ADDRESS] визнана відумерлою спадщиною. Дане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20.10.2015 року. Таким чином, квартира, яку позивач бажає прийняти у спадщину, визнана рішенням суду відумерлою спадщиною. Як вбачається зі ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно з пунктом 24 вказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. На думку суду, позивачкою взагалі не надано належних та допустимих доказів того, що встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини було пропущено з поважних причин. Сама же по собі хвороба позивача не може, на думку суду, виступати підставою для задоволення позову без надання доказів існування об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Так, із наданого на запит суду повідомлення головного лікаря КЗ ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4», вбачається, що у період 10.02.2011 року по 10.09.2011 року за медичною допомогою [PERSON] не зверталась, на амбулаторному лікуванні не перебувала. Таким чином, на думку суду, позивачем не надано належних доказів, які можуть свідчити про поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки нею не надано жодних доказів хвороби, яка створила непереборні істотні труднощі у поданні відповідної заяви в строк визначений законом. На підтвердження поважності пропуску строку, позивачем також надано медичну документацію. Дані докази суд до уваги не бере, оскільки з даних документів не вбачається, що позивач з лютого 2011 року по жовтень 2011 року перебувала на постійному безперервному лікуванні, не могла пересуватись, писати тощо, а тому була позбавлена можливості подати відповідну заяву до нотаріальної контори. Інших доказів суду не надано. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed