Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

25 грудня 2015 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Матійко»), [INFO], зареєстрований 25 грудня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 691, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 163822 від 25.12.2015. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.02.2017 серії І-ЖС № 329367. Згідно з довідкою про склад сімї від 13.03.2017 № 124, виданою Самійлівською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області, дитина проживає з матірю за адресою: вул. Степна, 6, с. Світла Долина Новомиколаївського району Запорізької області, та перебуває на її утриманні. Відповідно до характеристики відповідача від 30.03.2017 № 323, виданої Терсянською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області, відповідач офіційно не працює, займається підробітками, в побуті характеризується позитивно. Згідно з довідкою Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 19.04.2017 № 374 відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO]. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частці від доходу її батька. За правилом частини другої статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу (визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, суд виходить з наступного. За змістом ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2), право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4). Отже, на відміну від обовязку з утримання дитини, обовязок чоловіка батька дитини утримувати дружину, з якою проживає дитина, залежить від наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами частин 2 та 4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, необхідною умовою для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, є доведення позивачем тієї обставини, що чоловік батько дитини може надавати утримання. Проте, таких доказів позивач суду не надав, а припущення позивача щодо наявності у відповідача неофіційних заробітків не може бути доказом наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, а також беручи до уваги пріоритетність обовязку позивача з утримання дитини по відношенню до обовязку з утримання дружини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині. За правилом частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору. При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить: 1600,00 грн.*0,4 = 640,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial