Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

26.04.2016 року ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомими майном шляхом виселення відповідача із квартири № 25, що в будинку № 344 по вул. Шевченка в м. Львові, яка належить товариству на праві приватної власності. Свої вимоги мотивує тим, що 18.04.08р. між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТзОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1301/0408/71-054. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, того ж дня, між Банком та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON]В, передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема неповерненням кредиту та несплатою процентів і комісій за користування таким, ТзОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки. А саме 11.09.15р. набуло право власності на вищевказану квартиру в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Проте, на сьогоднішній день відповідач продовжує мешкати у вказаній квартирі, у добровільному порядку відмовляється залишити спірне приміщення, внаслідок чого змушене звернутись до суду для захисту своїх законних прав. В процесі розгляду справи позовні вимоги були доповнені та позивач просив виселити також із спірного житла неповнолітнього сина відповідача [PERSON], [INFO], який згідно довідки ЛКП» Рясне -402» з 09.10.09 року зареєстрований та проживає за адресою [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи - Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради повторно не зявились в засідання, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, 18.04.08р. між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТзОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1301/0408/71-054. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між Банком та відповідачем 18.04.08р. укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON]В, передано в іпотеку квартиру [ADDRESS]. За положеннями, ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, зокрема неповерненням кредиту, несплатою процентів та комісій за користування таким, ТзОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» в позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки. А саме 11.09.15р. набуло право власності на вищевказану квартиру в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Даний факт стверджується витягом про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11). З довідки ЛКП» Рясне-402» від 30.05.16 р. вбачається, що за адресою спірного житла з 09.10.09 року зареєстровані та проживають відповідач та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO]. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В розпорядження суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що квартира [ADDRESS], що була предметом іпотеки, набута [PERSON] за рахунок коштів, які вона отримала за кредитним договором. Крім того, зі змісту долученої до справи копії письмової вимоги про виселення (а.с.-17) видно, що така направлялась [PERSON], та була залишена нею без реагування. Проте, у матеріалах справи відсутні відомості щодо вручення письмової вимоги про виселення відповідача. Наявність відомостей про відправлення зазначених вимог не може свідчити про їх вручення. Також вказана вимога стосується лише виселення [PERSON] та в ній жодним чином не обумовлено питання виселення неповнолітньої дитини відповідачки , між тим позивач доповнив вимоги щодо виселення і [PERSON], [INFO], що суперечить вимогам Закону України « Про охорону дитинства «. Зокрема, ст. 18 Закону гарантує право дитини на житло та передбачає, що Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилихприміщень та купівлі нового житла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Outcome: dismissed