Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

26 жовтня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 35424,85 грн., станом на 21.09.2020 року, що складається з: 23896,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 20,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 23876,83 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1943,35 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, 9584,67 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нарахованої комісії, та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, позов підтримує повністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 27.03.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які розміщені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.5.5 Договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. 26 листопада 2020 року Київським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу, якою вказану цивільну справу, у зв`язку із тим, що даний спір не підсудний Київському районному суду м. Одеси, надіслано за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.02.2021 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03.03.2021 року. У судове засідання 03.03.2021 відповідач не з`явився, повідомлень про його сповіщення про день, час і місце розгляду справи до суду не надходило, хоча він сповіщався за адресою, зазначеною у відповіді на запит відділу адресної довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у зв`язку з чим розгляд справи був відкладений на 01.04.2021 об 11:30. У судове засідання 01.04.2021 відповідач знов не з`явився, але до суду повернувся поштовий конверт з довідкою про те, що адресат відмовився від отримання поштового відправлення- судової повістки про розгляд справи 01.04.2021 року, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу за його відсутності. Оцінюючи наведені у справі матеріали, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказах, наявних у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що 27.03.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладено кредитний договір, без номера, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки, що вбачається з відповідної довідки банку. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, не виконує. Доказом отримання грошових коштів, користування відповідачем кредитними коштами є Виписка про рух коштів на картковому рахунку, з якої вбачається, що за час дії договору, відповідач користувався банківським продуктом - карткою із встановленим кредитним лімітом, знімаючи готівку. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за зазначеним Договором станом на 21.09.2020 становить 35424,85 грн, з яких 23896,83 грн - за тілом кредиту, в т.ч. 20,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 23876,83 грн - за простроченим тілом кредиту, 1943,35 грн -заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, 9584,67 грн - нарахована пеня. Відтак, на переконання суду, укладений між сторонами Договір від 27.03.2012 є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин - 27.03.2012 до моменту звернення до суду із вказаним позовом - 06.10.2020, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В анкеті-заяві від 27.03.2012, підписаній позичальником, не зазначено розмір відсотків, що будуть нараховуватися на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, а позивач у позові вказує, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно п.п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84% - «Універсальна голд», однак наведене відповідачем підписане не було. Також, в анкеті-заяві від 27.03.2012, підписаній позичальником, не зазначено розміру нарахування пені. Отже, судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені, відсотків, нарахованих на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та відсотків, нарахованих на прострочений кредит, згідно зі ст. 625 ЦК України, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, відобразивши її у постанові у справі №342/180/17 від 03.07.2019. Однак, будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність укладеного між сторонами правочину, матеріали справи не містять і відповідач не надав їх суду та не звернувся з вимогами про визнання його недійсним. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів на спростування заборгованості щодо суми кредиту за цим правочином. Таким чином, на переконання суду, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги обґрунтовані в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23896,83 грн, в т.ч. 20,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 23876,83 грн - за простроченим тілом кредиту. При цьому, щодо стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 1943,35 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заважаючи на те, що відсутні підстави для застосування встановленого договором кредиту іншого розміру відсотків, що мають сплачуватись, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, ніж це передбачено вимогами ст. 625 ЦК України, в цьому випадку має застосовуватися відповідний розмір відсотків, встановлений законом, який дорівнює трьом процентам річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 19.04.2018 (початок несплати за кредитом відповідно до розрахунків) до 21.09.2020 (886 дні) в розмірі 1740,21 (23896,83 х 886 х 3 : 365 : 100) грн від заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23896,83 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23896,83 грн, в т.ч. 20,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 23876,83 грн - за простроченим тілом кредиту, та 3% річних за період з 19.04.2018 по 21.09.2020 в розмірі 1740,21 грн.

Outcome: partial