Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

25.05.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просила розірвати договір від 15.02.2015 року, укладений між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» та стягнути з відповідача на свою користь матеріальної шкоди в розмірі 13150,00 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язання по договору в розмірі 867,90 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2015 року між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» було укладено договір індивідуального номеру замовлення №87, згідно з умовами якого [PERSON] поручає, а ФОП «[PERSON]» зобов'язаний організувати роботи по виготовленню й передачі у власність ПВХ конструкції загальною площею 10,9 м2 на загальну суму 13350,00 грн., протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору. Зазначає, що одночасно з укладанням договору позивачем було сплачено кошти відповідачу в повному обсязі в розмірі 13150,00 грн., оскільки [PERSON] отримала знижку в розмірі 200,00 грн. Позивач посилається, що в порушення умов договору, позивачу вироби відповідачем передані в строк не були. Враховуючи вищевикладене, а також п.4.2. Договору, яким передбачено, що в разі невиконання виконавцем п.3.1 за його провини він зобов'язується сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості договору за кожен день прострочки, позивач просила позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.02.2015 року між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» було укладено договір BQ - №360 L індивідуальний номер замовлення №87, згідно з умовами якого [PERSON] поручає, а ФОП «[PERSON]» зобов'язується організувати роботи по виготовленню й передачі у власність ПВХ конструкції загальною площею 10,9 м2 на загальну суму 13350,00 грн. (а.с.3-4). Судом також встановлено, що оплата по договору BQ - №360 L була проведена позивачем в повному обсязі в день його укладання в розмірі 12150,00 грн., що підтверджується розпискою уповноваженої особи відповідача, яка міститься на договорі. Згідно п.3.2. Договору, після виконання пункту 3.1. виконавець зобов'язаний передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору. Так, ФОП «[PERSON]» свої зобов'язання за договором неналежним чином не виконала та зазначені в договорі вироби в строк, відповідачем позивачу передані не були. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а відповідач, всупереч умовам договору, не передав вироби в строк, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не передавши у вказаний в договорі строк вироби, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 15.02.2015 року між [PERSON] та ФОП «[PERSON]» було укладено договір BQ - №360 L індивідуальний номер замовлення №87, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Частиною 4 ст. 60 ЦПК визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано доказів того, що ФОП «[PERSON]» передала у власність позивача виготовлені вироби згідно умов договору. З огляду на наведене, позов в частин розірвання договору та стягнення з відповідача на користь позивача суми сплачених коштів за договором в розмірі 13150,00 грн. підлягає задоволенню. Також, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, що передбачено п.4.2. договору за період з 31.03.2015 р. по 22.05.2015 р. Як вбачається з п. 3.2. Договору, відповідач зобов»язяний був передати позивачу товар протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору, тобто до 30.03.2015 року. Разом з тим, свої зобов»язання не виконав. Відповідно до п.4.2 Договору, за невиконання п.3.2 Договору, виконавець зобов»язаний виплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного Договору за кожен робочий день прострочення. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в розмірі 460,25 грн.,виходячи з розрахунку: 13150,00 грн. х 0,1 х 35 робочих днів / 100 = 460,25 грн. При цьому, суд звертає увагу позивача, що ним помилково визначено розмір пені, виходячи з календарних днів, а не робочих, як передбачено умовами Договору, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial