Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

24 листопада 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1400,00 грн. від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є батьком її дітей, які проживають разом з нею, утримань по виконавчим листам не має, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, зазначила, що відповідач проживає також разом із нею і з дітьми, іноді допомагає дітям. Позов подано тому, що позивач в майбутньому бажає переїхати до іншого місця проживання, забравши з собою дітей. Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що проживає разом із дітьми також, надає допомогу дітям, купуючи речі, їжу. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі /а.с. 6/, від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с. 4, 5/. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні сторони визнали, що на момент розгляду справи проживають разом, відповідач купує дітям речі та їжу. Діти фізично та психічно здорові, відповідач має нерегулярний дохід, який складає в середньому 3 тисячі гривень. Як відповідач так і позивач нерухомого майна у власності не мають. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Місцем проживання фізичної особи згідно із ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Щодо фізичної особи - підприємця ця норма конкретизується у ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (із змінами), де зазначено, що місце проживання фізичної особи - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем. В судовому засіданні не заперечувалось, що відповідач проживає разом із дітьми та надає матеріальну допомогу дітям. Доказів неналежного утримання відповідачем дітей матеріали справи не містять. За таких обставин, оскільки матеріалами справи не підтверджується факт невиконання як позивачем, так і відповідачем обов`язків щодо утримання дітей, підтверджено проживання дитини за адресою спільної реєстрації позивача та відповідача, підстав для зобов`язання одного з подружжя сплачувати аліменти на користь іншого на утримання дітей суд не вбачає, що, з урахуванням положення ст192 СК України, не позбавляє позивача права на звернення до суду в наступному. При вирішенні питання щодо стягнення судових суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed