Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

25.10.2018 року представник позивача [PERSON] адвокат Немченко М.В. звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим номером 2663 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Орендним підприємством бюро технічної інвентаризації за № 4319483 від 02.08.20004 року [PERSON] є власником квартири за номером [ADDRESS] . [PERSON] є її донькою та з 2010 року не проживає за адресою місця реєстрації, а саме [ADDRESS] у зв`язку з постійним проживанням в іншій країні. Відповідно до статті 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.» Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року за реєстр. № №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Протоколів № 2, № 4, №7 та №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу). Згідно змісту статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 2 статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу відповідач, яка не проживає за адресою: [ADDRESS] , втратила право на користування квартирою внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з сплатою надмірної вартості комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим, об`єктивно порушуються її права, у зв`язку з чим вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. На підставі вищевикладеного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 31.01.2019 року на 15 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 14.05.2019 року на 15 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заяву та просила суд її задовольнити, та винести заочне рішення. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши думку представника позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим номером 2663 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Орендним підприємством бюро технічної інвентаризації за № 4319483 від 02.08.20004 року [PERSON] є власником квартири за номером [ADDRESS] .(а.с. 16, 19-22). Також у квартирі зареєстрована, але не мешкає з 2010 року [PERSON] , яка є донькою позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] будучи зареєстрованою у вищевказаній квартирі не здійснює сплату комунальних послуг, тим самим створюючи позивачу [PERSON] додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи у 2010 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, та з того часу у квартирі вона не з`являлась, не мешкала, її особистих речей в ній немає, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за місцем її реєстрації від 12.03.2019 року. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] більше одного року знайшло своє підтвердження в ході допиту свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше одного року без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved