Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

25.09.2014 року, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] та просить: -« Вселити мене [PERSON] та двох дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS];» (а.с.1а-3) Свою вимогу мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем, має сина - [PERSON],[INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з нею. Вона та діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], але в якій вони не проживають, оскільки відповідач чинить у цьому перешкоди, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх та дітей прав. В судовому засіданні позивачка вимогу підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав та пояснив, що позивачка та діти у належній йому квартирі не проживають. Позивачка звільнила квартиру в добровільному порядку, а тому підстав для її вселення не вбачає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.64 ч.2 ЖК України, яка передбачає, що до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки та ст.156 ч.1,2,4 ЖК України, яка передбачає, що члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), ящо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Так, як вбачається з дубліката свідоцтва про право власності від 27.02.1998 року, [PERSON] та [PERSON], є власниками кв.[ADDRESS], в рівних долях.(а.с.66) Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.12.2005 року, після смерті [PERSON], [PERSON] успадкував належну їх долю у вищевказаній квартирі.(а.с.67) З викладеного вбачається, що лише відповідач є власником кв.[ADDRESS]. Згідно з довідкою КП»Введенське» за №712 від 11.06.2014 року (а.с.4) та довідок адресно- довідкового підрозділу ГУДМС України в м.Києві від 08.10.2014 року (а.с.а.с.23,24), у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх діти - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Згідно з рішенням Апеляційного суду м.Києва від 27.08.2015 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання її втратившою право користування кв.[ADDRESS], відмовлено.(а.с.129-131) З викладеного вбачається, що позивачка має право користування вищевказаною квартирою, а тому позов підлягає задоволенню, в тому числі, в частині вселення неповнолітніх дітей, оскільки згідно зі ст.156 ч.2 ЖК України, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. З урахуванням зробленого висновку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 243,60 грн, у вигляді сплаченого судового збору за звернення до суду, що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Такого висновку суд дійшов на підставі ст.88 ч.1 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з урахуванням вимог ст.4 ч.2 п.1 п.п.2 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час звернення до суду та передбачала, що за звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру, сплачується судовий збір - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Так, як вбачається з квитанції від 25.09.2014 року, за звернення до суду сплачено судовий збір в сумі 244,00 грн..(а.с.1). На підставі викладеного, -ст.ст.64,156 ЖК України, -ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved