Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

26.12.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, визначивши третьою особою Управління-службу у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради (а.с. 1-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.01.2020р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, зобов`язано Управління-службу у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 64-35). Ухвалою суду від 28.07.2020р. до участі у справі у якості третьої особи залучено Управління-службу у справах дітей Індустріальної районної в місті Дніпрі ради, оскільки, як з`ясувалося, діти - [PERSON] , 2015 року народження, і [PERSON] , 2013 року народження, на території Соборного району м. Дніпра не проживають. Зобов`язано Управління-службу у справах дітей Індустріальної районної в місті Дніпрі ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 86). Ухвалою суду від 28.07.2020р. (постановленою без виходу до нарадчої кімнати) виключено зі складу третіх осіб Управління-службу у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради (а.с. 87). Ухвалою суду від 12.08.2020р. (постановленою без виходу до нарадчої кімнати) задоволене клопотання представника позивачки про виклик і допит свідків (а.с. 92). Підготовче засідання у справи закрите 15.09.2020р. і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 102). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 19.01.2013р. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2017р., позивачка змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , і доньку [PERSON] , [INFO] . У листопаді місяці 2017 року позивачка зверталася із заявою до Соборного ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що [PERSON] забрав дітей без її відома, з відповідачем працівниками поліції проводилася профілактична бесіда. Відповідач ухиляється від утримання дітей. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р. по справі № 201/5843/17 з [PERSON] стягнуто аліменти, Соборним ВДВС міста Дніпра відкрито виконавче провадження ВП № 5428560, державний виконавцем 23.03.2018р. винесена постанова про арешт майна боржника. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2018р. по справі № 201/520/18 визначене місце проживання дітей [PERSON] і [PERSON] з матір`ю, встановлений порядок спілкування батька зі своїми дітьми. Однак, відповідач від моменту отримання рішення суду втратив інтерес до дітей, від їх виховання і утримання ухиляється, на зв`язок не виходить, не інтересується станом їх здоров`я, розвитком, соціально-побутовими умовами, не сплачує аліменти. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, що встановлено у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2017р. по справі № 201/5842/17 про стягнення аліментів. Тому цей факт не потребує доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Оскільки відповідач чинить негативний вплив своєю соціальною поведінкою на виховування дітей, з метою повного і гармонійного розвитку дітей, вважала, що його слід позбавити відповідача батьківських прав. Також зазначила, що 20.07.2019р. вона уклала шлюб з іншим чоловіком - [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Враховуючи викладене, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , компенсувати судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнав. Однак правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні проти їх задоволення заперечував, просив не позбавляти його батьківських прав. Сторони у наданих суду 09.10.2020р. заявах просили завершити розгляд справи без їх участі і без фіксації технічними засобами (а.с. 169-170). Представник третьої особи - Управління-служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради - в.о. начальника служби Петльована Я.Ю. у наданій суду 22.09.2020р. заяві просила справу розглядати без участі представника Управління-служби (а.с. 106). Суд, вислухававши в судовому засіданні сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.01.2013р., рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2017р. по справі № 201/5842/17 шлюб між ними розірвано (а.с. 4-12). Від шлюбу сторони мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] , і доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Діти проживають з матір`ю, що сторонами не заперечувалося. Як видно зі змісту рішення про розірвання шлюбу, позивачка у своєму позові вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок безпідставного ставлення відповідача до сім`ї та батьківських обов`язків, зловживання алкогольними напоями. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо з серпня 2016 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2017р. по справі № 201/5843/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі - 750 грн. щомісяця і [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття в твердій грошовій сумі - 750грн. щомісяця, починаючи стягнення на кожну дитину з дня пред`явлення позову, а саме з 21.04.2017р., стягуючи аліменти на користь матері дітей [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2018р. по справі № 201/520/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] визначене місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . Визначено графік спілкування батька [PERSON] з обома дітьми - кожної суботи з 11 год. 00 хв. до 17 год 00 хв. у місцях дозвілля у присутності матері [PERSON] (а.с. 13-15). З висновку органу опіки і піклування - Управління-служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради від 17.09.2020р. за № 18/5-331 (а.с. 107 - 110), вбачається, що 20.07.2019р. мати дітей [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від цього другого шлюбу в сім`ї народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Проживає родина [PERSON] у трикімнатній квартирі в новобудові за адресою: [ADDRESS] . Згідно акта обстеження умов проживання від 12.08.2020р. складеним службою у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради умови для проживання та всебічного розвитку дітей створені добрі. Для дітей відокремлена кімната обладнана сучасними меблями, окремими спальними місцями, є стіл для занять, багато іграшок в тому числі розвиваючих, багато місця для проведення дозвілля. Зі слів [PERSON] з`ясовано, що батько дітей [PERSON] тривалий час не цікавиться долею дітей, не сплачує аліменти та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей [PERSON] та [PERSON] , не бере участі у житті дітей взагалі, не цікавиться станом здоров`я, не приймає участі у вихованні та підготовці до самостійного життя, всі питання стосовно життя дітей матір вирішує разом з чоловіком [PERSON] . З інформації, наданої КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 9» від 11.08.2020р. з`ясовано, що діти не перебувають на диспансерному обліку. Сімейного лікаря разом з дітьми відвідує виключно мати [PERSON] . З характеристики на дитину [PERSON] . [INFO] , наданої КЗО «Середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня № 147 імені В`ячеслава Чорновола» ДМР з`ясовано, що про дитину піклуються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , допомагають [PERSON] у навчанні та створюють усі необхідні умови. За рік навчання [PERSON] у навчальному закладі рідний батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не підтримував зв`язок з навчальним закладом. [PERSON] з`явився до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 19.08.2020р. і надав письмове пояснення, в якому зазначив, що він має бажання приймати участь у вихованні своїх дітей та вільно спілкуватись з ними. Те, що рік не бачив своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , пояснив тим, що колишня дружина чинила перешкоди йому в побаченнях з дітьми. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2018р. визначений спосіб його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Однак він нікуди не звертався, сподіваючись, що колишня дружина надасть можливість бачитись з дітьми. На теперішній час [PERSON] має намір встановити контакт зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] , а також зобов`язався сплатити заборгованість по аліментам. Батько дітей [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно акта обстеження умов проживання від 28.08.2020р. складеним Управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради санітарний та житловий стан квартири задовільний. В квартирі в наявності одне ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу, газова колонка, побутова техніка. З огляду на вимоги ст.ст. 1, 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 152, 155, 164, 166 СК України, орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи позивачка надала пояснення про те, що відповідач [PERSON] з 2016 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків, має заборгованість по аліментам в сумі 50 000,00 грн., яку не сплачує. Перешкод з її боку у спілкуванні з дітьми немає. Два роки тому вона сама привозила дітей до батьків відповідача, одна відповідач на зустріч з ними не прийшов. Діти свого батька не впізнають. Також пояснила, що дійсно три роки тому (у 2017 році) вона переїхала мешкати з адреси: [ADDRESS] , на адресу: [ADDRESS] . Відповідач під час розгляду справи надав пояснення про те, що він неофіційно працює у федерації спорту Дніпропетровської області коментатором спортивних матчів, отримує по 8000 - 9000 грн. на місяць. Спиртними напоями зараз не зловживає. Іншої родини не має, проживає один. Визнав, що у нього дійсно є заборгованість по аліментам, але він її сплачував, перераховуючи кошти на банківську картку позивачки і буде сплачувати в подальшому. Він бажає бачитися з дітьми, але йому чиняться перешкоди з боку позивачки, яка з дітьми переїхала з їх колишнього місця мешкання, на телефонні дзвінки не відповідає. Де вона проживала з дітьми він не знав, лише після звернення позивачки до суду з судової справи він дізнався про місце проживання дітей. Після надання органом опіки висновку він не міг бачитися з дітьми, оскільки позивачка з ним не бажає спілкуватися, не телефонні дзвінки не відповідає. У матеріалах справи є пояснення відповідача [PERSON] , які він давав начальнику органу опіки 15.06.2020р., у яких вказав, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Аліменти не платив у зв`язку зі складним становищем з роботою та станом здоров`я. Він не виконував рішення суду про побачення з дітьми, оскільки на телефонні дзвінки колишня дружина не відповідала, розмовляти з дітьми не давала. Він навіть не знає, яку школу відвідує син, у який дитсадок ходить донька. За місцем прописки вони не проживають. Йому відомо лише, що вони живуть на лівому березі м. Дніпра (а.с. 81). В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивачки, хрещеною матір`ю її доньки [PERSON] . Відповідача [PERSON] вона знає з 2017 року, після народження сина [PERSON] . Їй відомо, що [PERSON] не сплачує аліменти, з дітьми не спілкується. Коли сину [PERSON] було 2 роки, [PERSON] грав в автомати, зловживав спиртними напоями, сім`ї не допомагав. Коли [PERSON] було 8 місяців, позивачка вийшла на роботу. Вона (свідок) бачила, як [PERSON] гуляв з позивачкою і дитиною у нетверезому вигляді. Зазначила, що не розуміє, навіщо [PERSON] прийшов до суду, його ставлення до дітей не зміниться. Діти взагалі не розуміють, що в них є батько [PERSON] . За батька вважають теперішнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] , який повністю утримує всіх трьох дітей, вони називають його батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивачки з 2013 року. Особисто з [PERSON] не знайома, жодного разу його не бачила, бачила лише його батьків, коли забирали малолітнього [PERSON] в них. Пояснила, що [PERSON] розповідала їй про те, що відповідач не сплачує аліменти, про його алкогольні сп`яніння. Вважала, що поведінка [PERSON] не зміниться. Як видно з наданої позивачкою виписки з банківського рахунку по картці [PERSON] [NUMBER] за період з 20.02.2018р. по 26.02.2019р. (а.с. 139 - 167) відповідачем сплачено на дану картку кошти: 17.02.2018р. - в сумі 1 005,00 грн., 04.02.2018р. - 395,00 грн., 30.04.2018р. - 393,02 грн. 30.08.2018р. - 1 206,03 грн., 31.12.2018р. - 1 499,49 грн., 30.01.2019р. - 1 489,51 грн. Також відповідачем наданий чек про сплату на вказану картку 06.05.2019р. коштів в сумі 1 500,00 грн. (а.с. 171). Всього 7 488,05 грн. Згідно із розрахунком державного виконавця заборгованості із сплати аліментів, з дати відкриття виконавчого провадження, у т.ч. з боргом станом на 31.12.2017р. по грудень 2019 року, становить 38 103,39 грн., наявні сплати лише в лютому 2018 року в сумі 1 392,99 грн. і в березні 2018 року в сумі 1 585,03 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. № 780-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особистості відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно з п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, орган опіки вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. ЄСПЛ наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). А у справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини в рішенні зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивачки про наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки факт стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, не може свідчити про свідоме ухилення ним від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Аналізуючи показання свідків, суд вважає, що показання свідка [PERSON] про те, що відповідач грав в автомати, зловживав спиртними напоями, а також показання свідка [PERSON] (надані зі слів позивачки), яка особисто відповідача ніколи не бачила, про те, що відповідач аліменти не сплачує, має проблеми з алкоголем, не є достатніми доказами того, що відповідач умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків. Доводи представника позивача про те, що позивачка зверталася до органів поліції у листопаді 2017 року щодо поведінки відповідача, який забрав дітей без її відома у стані алкогольного сп`яніння, про те, що він вчиняв насильство в сім`ї, жодними належними і допустимими доказами не підтверджені. Суд не приймає доводи представника позивачки про те, що факт зловживання відповідачем спиртними напоями встановлено у рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2017р. по справі № 201/5842/17 про стягнення аліментів, а тому не потребує доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки, як видно зі змісту рішення суду (а.с. 10) такий факт судом не встановлювався (у мотивувальній частині рішення відомості про те, що це встановлено судом - відсутні). Про це позивачка вказувала лише у своїх позовних вимогах. Крім того, предметом спору у справ був захист прав дітей шляхом стягнення аліментів і факт зловживання алкогольними напоями на спірні правовідносини не впливає жодним чином. Разом із тим, варто відзначити, що суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що для нього зараз наявні перешкоди для участі у вихованні дітей і утриманні дітей, оскільки він знає, де мешкають його діти і має можливість сплачувати не лише аліменти на їх утримання, а й нести додаткові витрати на дітей. Позивачкою хоч і доведено нехтування відповідачем певними обов`язками щодо участі в утриманні дітей, проте не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дітей в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов`язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачеві необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дітей. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи з того, у задоволенні позовних відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (а.с. 4) і витрат на правову допомогу (а.с. 20 - 23) з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed