Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

24 вересня 2019 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю адвокат Гесня Наталія Томашівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про звернення стягнення на заставне майно, в якому просила: звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, що буде встановлена під час виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження»; виселити з предмета іпотеки [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 12 листопада 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче засідання. 14 січня 2020 року представник відповідача [PERSON] адвокат Ніконенко І.С. надала відзив на позовну заяву, в якій заперечувала проти задоволення позову. Також у відзиві заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 12 березня 2020 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю адвокат Гесня Н.Т. надала уточнену позовну заяву, в якій доповнено коло процесуальних учасників, в якості співвідповідача вказаний неповнолітній [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] , в якості третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. Ухвалою судді від 16 березня 2020 року продовжено розгляд цивільної справи після усунення недоліків позивачем. Ухвалою суду від 15 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Про місце, дату й час розгляду справи сторони повідомлені рекомендованою кореспонденцією відповідно до\~вимог ст.\~128\~ЦПК Українита відповідним повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. До судового засідання представник позивача повторно не з`явився, однак в позовній заяві, уточненій позовній заяві та окремих клопотаннях представник позивача за довіреністю адвокат Гесня Н.Т. просила розглянути справу за її відсутності. До судового засідання представник [PERSON] адвокат Ніконенко І.С. надала заяву про розгляд справу за її відсутності і відмову в задоволенні позову, а також заяву про застосуванні строків позовної давності. Представник третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району за довіреністю Дитяткова А.Г. також надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. 06 квітня 2006 року укладено кредитний договір №CLN-200/294/2006 (а.с.5, 6-9), за яким Акціонерний комерційний банк «РАЙФФАЙЗЕНБАНК Україна» (правонаступником якого став ПАТ «ОТП Банк») надав [PERSON] кредит на споживчі цілі в сумі 190000 гривень з плаваючою процентною ставкою: фіксований відсоток 5,5% + FIDR, на строк до 06 квітня 2016 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 06 квітня 2006 року укладено договір іпотеки №РCLN-200/294/2006 (а.с.10-12), за яким [PERSON] поручилась перед Акціонерним комерційним банком «РАЙФФАЙЗЕНБАНК Україна» належною їй квартирою [ADDRESS] щодо сплати боржником [PERSON] всіх платіжних зобов`язань за кредитним договором №CLN-200/294/2006. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 Цивільного кодексу України). [PERSON] належним чином свої кредитні зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим 20 квітня 2007 року ПАТ «ОТП\~Банк»(як правонаступник всіх прав Акціонерного комерційного банку «РАЙФФАЙЗЕНБАНК Україна») звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Задачиної Н.В. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.69) за договором іпотеки №РCLN-200/294/2006. За виконавчим написом тривали виконавчі дії до 10.03.2010 року, коли виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання (а.с.70-73). 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.23-25) та договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с.15-21) за яким до позивача перейшли права кредитора щодо [PERSON] за кредитним договором №CLN-200/294/2006 (а.с.22). При цьому заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2010 року у справі №2-2334/2010р., яке набрало законної сили\~19.12.2010\~року (а.с.13) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» по кредитній угоді №CLN-200/294/2006 суму боргу по кредиту, відсоткам, пені на загальну суму 186851,67 гривень, витрати по сплаті судового збору 1700 грн., та витрати ІТЗ 120 грн. Рішення звернуто до примусового виконання (а.с.74). На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Такими є висновки Верховного суду, які викладені у Постанові від 04.07.2018 року по справі №761/4494/13-ц. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-990 цс15. У відповідності до положень договору іпотеки №РCLN-200/294/2006, Банк та [PERSON] не передбачили умов про збільшення строку позовної давності, таким чином підлягає до застосування загальний строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.п.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, позовна давність може бути збільшена лише щодо конкретної вимоги, яка випливає із договору, між сторонами такого договору шляхом викладення у тексті договору згоди сторін на збільшення строку позовної давності. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у 2010 році Банк змінив строк виконання основного зобов`язання та був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) [PERSON] протягом трьох років від дати порушення [PERSON] встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Отже, з огляду на вищезазначене право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: належну [PERSON] квартиру, у позивача виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконанням основного зобов`язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме: з кінця 2010 року. Приписами статті 589 ЦК України, встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Якщо предметом застави є нерухоме майно, то спірні правовідносини регулюються Законом України « Про іпотеку», де у ст. 33 містяться аналогічні приписи та зокрема зазначено, що: «У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону». Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Зважаючи на те, що відповідно до вимог до Договору іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг на кінець 2013 року. Враховуючи зазначені обставини та приписи чинного законодавства, є підстави стверджувати про сплив строку позовної давності до вимоги позивача про звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру. Окрім відзиву на позовну заяву, представником відповідача [PERSON] адвокатом Ніконенко І.С. двічі подано заяви про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Представником позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає. Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається. Таким чином, оскільки представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed