Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

26.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 401 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через проблеми особистого характеру: часті сварки та скандали з питань побуту та фінансів, несумісність характерів та поглядів на сімейне життя. Постійні конфлікти призвели до взаємного непорозуміння, в результаті чого сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного. Тимчасовий розлад в родині переріс в тяжку конфліктну обстановку у зв'язку із чим сімейно-шлюбні відносини припинені, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарства разом не ведуть. У зв'язку із цим, позивач звернулась із вказаним позовом до суду, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення судового збору визнав, але не заперечував щодо стягнення витрат, що пов'язані з надання правової допомоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне. 20 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 401 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (арк.с.8). Від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO] (арк.с.9). Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, спільного домашнього господарства разом не ведуть. Позивач зазначила, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї не можливе та є таким, що суперечить її інтересам та інтересах їх дитини. Відповідач на розірвання шлюбу з позивачем згоден. У позовній заяві позивач зазначає, що спорів майнового характеру між подружжям не виникало. Частиною 2 статті 106 Сімейного кодексу України (надалі СК України) визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. У відповідності до частини 1 статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У відповідності з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоч одного із них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили подружні відносини, подальше сумісне життя і збереження сім'ї сторони вважають неможливим, та таким що суперечать їх інтересам. Отже, аналізуючи всі обставини справи, судом встановлено, що дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. А також враховуючи наявність стійкого волевиявлення сторін, яке спрямоване на припинення сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується стягнення витрат на оплату правової допомоги, то вказана позовна вимога не підлягає задоволеною виходячи з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем надано суду довідку, видану адвокатом Коломієць О.В. про те, що позивачу була надана правова допомога (консультація, складення запиту та позовної заяви), за що [PERSON] внесла оплату у розмірі 500 грн. (арк.с.10). Відшкодування таких витрат передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», згідно з яким розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Як вбачається із матеріалів справи позивач не надав суду доказів на підтвердження цих своїх вимог, а саме оформленого в установленому порядку документу про сплату витрат на правову допомогу. До того ж з довідки юридичної консультації від 20.11.2015 року № 7 незрозуміло який запит та до якої установи здійснював адвокат, за що отримав 100 грн., з огляду на що в задоволенні стягнення з відповідача суми 500 грн. витрат, пов'язаних з підготовкою позову до суду, - слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 487,20 грн. на користь позивача, сплачений ним при подачі позову.

Outcome: partial