Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

26.11.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №598, виданого 13.05.2019 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] на ім`я [PERSON] та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1827869246106 (номер об`єкта в РПВН:23020779), здійсненої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого за № 598, виданого 13.05.2019. В обґрунтування позову посилається на те, що 29.04.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» (поточне найменування Акціонерне товариство «Укрсиббанк») та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту №11338587000, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 53000.00 дол. США з цільовим призначенням купівля квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором. ( п.1.1, 1.2 кредитного договору). 29.04.2008 АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , уклали договір іпотеки, на умовах якого [PERSON] передала Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, посвідченого Спариняк Л.В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстром №1345, зареєстрованого 29.04.2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2870281. В цей же день щодо вказаної нерухомості були зареєстровані обтяження іпотекою у Державному реєстрі іпотек (номер запису про іпотеку 21659437) та заборона відчуження у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна (номер запису про обтяження 21647163). У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами Банк звернувся із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. 13.01.2015 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду (справа №442/4990/14-ц) позов Банку до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитними договорами №11322342001 та №11338587001 задоволено. У 2016 році були видані виконавчі листи та відкрито виконавче провадження АСВП ЗВП №50805355. 08.02.2019 року винесено ухвалу Дрогобицьким міськрайонним судом від 08.02.2019 р., якою задоволено подання державного виконавця у виконавчому провадженні про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008, щодо якої право власності не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на 19.11.2020 рішення суду не виконане, заборгованість за кредитним договором залишається не погашеною та становить: по кредиту та процентам у розмірі 18363,20 дол. США. АТ «Укрсиббанк» мав легетимні очікування, що рішення суду про стягнення боргу буде виконано, у тому числі і за рахунок реалізації вказаної вище квартири в процесі виконавчого провадження. Оскільки, отримавши рішення суду, у кредитора є всі підстави розраховувати на його виконання, що виходить з принципу обов`язковості судових рішень. У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (колишнє прізвище - [PERSON] ), в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд: розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який було укладено 29 квітня 2008 року між [PERSON] і [PERSON] ( як продавцями квартири) та [PERSON] (покупець); визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної сумісної власності на спірну квартиру; визнати договір іпотеки спірної квартири від 29 квітня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за №1347 - недійсним; зняти заборону відчуження спірної квартири, зареєстровану в реєстрі за № 1348. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року ( з урахуванням додаткового рішення від 13 вересня 2017 року) позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2008 року укладений між [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON]. Визнано договір іпотеки (квартири) від 29 квітня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 1347, недійсним і знято заборону відчуження вищезазначеної квартири, зареєстровану у реєстрі за № 1348. В решті позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27.03.2020 року по справі №442/2496/17 касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] були відхилені, а рішення Львівського апеляційного суду від 10.12.2018 р. залишено без змін. В процесі апеляційного розгляду справи позивач у даній справі №442/2496/17 [PERSON] померла [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року до участі у справі в якості її правонаступника було залучено [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] . Вважають, що право власності [PERSON] та право власності [PERSON] на вказану квартиру припинилося 29.04.2008 року в зв`язку з відчуженням вказаної квартири на користь [PERSON] , та після смерті [PERSON] та [PERSON] не входить до складу спадщини. Єдиним законним власником квартири з 29.04.2008 року є [PERSON] ( [PERSON] ), право власності на квартиру зареєстровано відповідно до діючого на момент укладення договору 29.04.2008 року законодавства. Спадкоємець [PERSON] , користуючись тим, що запис про право власності [PERSON] та [PERSON] не був припинений, а запис про право власності [PERSON] не був внесений до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, надав нотаріусу не чинні документи та 13.05.2019 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 598, видане 13.05.2019 року [PERSON] , приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та в подальшому зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Від його представника - адвоката Подоляк Р.Б. неодноразово (03.02.2021, 26.03.2021, 22.04.2021 та 26.05.2021) надходили клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із встановленням карантинних обмежень та зайнятістю у іншому судовому засіданні, однак суд визнав його неявку неповажною та розглянув справу у відсутності відповідача та його представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомленою про час та місце судового засідання. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.04.2008 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та [PERSON] , уклали договір про надання споживчого кредиту №11338587000, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 53000.00 дол. США з цільовим призначенням купівля квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором. ( п.1.1, 1.2 кредитного договору). 29.04.2008 АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , уклали договір іпотеки, на умовах якого [PERSON] передала Банку в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, посвідченого Спариняк Л.В., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу за реєстром №1345, зареєстрованого 29.04.2008 року в Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 2870281. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 13.01.2015 (справа №442/4990/14-ц) стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11322342000 у розмірі 88 876,75 доларів США, що еквівалентно 1 051 198,29 гривень та заборгованість за кредитним договором № 11338587000 у розмірі 9676,20 доларів США, що еквівалентно 114555,73 гривень. Згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2019, звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , боржника [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованої за адресою - [ADDRESS] , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, при примусовому виконанні виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 14.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1051198,29 грн. та виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 114555,73 грн. по зведеному виконавчому провадженню АСВП ЗВП №50805355. Згідно розрахунку за кредитом [PERSON] на 19.11.2020 за кредитним договором № 11338587001 від 10.05.2011 загальний залишок заборгованості складає 516556,81 грн. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.06.2017 року та Постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року по справі №442/2496/17 встановлені наступні обставини: -оскаржений договір купівлі-продажу квартири від 29.04.2008 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець), нотаріально посвідчений та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів; -відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів власником квартири є [PERSON] ; -щодо вказаної квартири 29.04.2008 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, у п.1.1. якого вказано, що квартира належить іпотекодавцю на праві власності. Вказаними рішенням судів також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] ( продавці квартири). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішеннями суду, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином, право власності [PERSON] та право власності [PERSON] на вказану квартиру припинилося 29.04.2008 року в зв`язку з відчуженням вказаної квартири на користь [PERSON] , та після смерті [PERSON] та [PERSON] не входить до складу спадщини. Єдиним законним власником квартири з 29.04.2008 року є [PERSON] ( [PERSON] ), право власності на квартиру зареєстровано відповідно до діючого на момент укладення договору 29.04.2008 року законодавства. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у випадку відчуження власником свого майна. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки запис про право власності [PERSON] та [PERSON] не був припинений, а запис про право власності [PERSON] не був внесений до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] , отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонене законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності набувача виникає з моменту такої реєстрації. Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна (п.1 ч.1 ст.346 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В свою чергу, особа, яка має речові права на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника цього майна відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (захист права власності). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України). Згідно з ч.2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦП К України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605 цс 16.: «оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійнсим ( ч.3 ст.215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтерсованоїосби полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.» У постанові від 24.01.2020 року по справі №910/10987/18 ВС дійшов до висновку « Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Дослідивши підстави набуття права власності відповідачем на спірну квартиру, суд вважає, що сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. Відповідно до частини другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України) На недопустимість порушення принципу добросовісності та недопустимість зловживання цивільними правами неодноразово звертав увагу Верховний Суд (у постанові від 03.07.2019 року по справі №369/11268/16-ц , від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-й (провадження № 61-28761св18)). Зважаючи на вище вказане суд вважає, що [PERSON] не мав достатніх правових підстав для прийняття спадщини та реєстрації за собою прва власності на вказану квартиру, так як право власності у спадкодавців на вказану квартиру припинилось внаслідок її відчуженя 29.04.2008, а наявність у державному реєстрі речових прав реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] перешкоджає здійсненню продажу квартири в процесі примусового виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.01.2015 та ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2019 про звернення стягнення на спірну квартиру та порушує права АТ «Укрсиббанк», як іпотеко держателя. Звідси позов є підставним та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь АТ «Укрсиббанк» слід стягнути 4204 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved