Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

25 травня 2020 року на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в травні 2013 року до нього звернулася [PERSON] з проханням під розписку дати в борг грошову суму на лікування, яку обіцяла повернути на протязі 6 місяців. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написала йому розписку і отримала гроші. На протязі з 2013 року по 2018 рік відповідач зверталася неодноразово до нього з проханням дати в борг певні суми коштів при цьому кожного разу писала розписку та обіцяла повернути кошти. 07 червня 2017 року при черговому звернення відповідача до нього з проханням дати в борг 1000 грн., дала обіцянку повернути борг до 23 червня 2017 року, проте до вказаної дати борг повернутий не був. 29 листопада 2017 року відповідач, не повернувши борг, дала обіцянку, що в грудні поверне 4000 грн. та буде кожного місяця повертати борг, що накопився, про що в розписці письмово зобов`язалася та підтвердила своїм підписом. Так, станом на жовтень 2019 року сума боргу становила 50000 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно домовленості та вказані в борговій розписці строки не виконала. Він неодноразово звертався з вимогою повернути йому борг, однак відповідач гроші йому не повертала. Згодом відповідач припинила виходити на зв`язок, зустрічі уникає. 23 жовтня 2019 року ним було подано до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення за ст.191 КК України. У січня 2020 року отримав відповідь від Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що даний акт містить цивільно-правові відносини та повинен вирішуватись у суді. Також, у січні 2020 року він відправив відповідачу досудову вимогу рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення. Працівником пошти було залишено повідомлення за адресою проживання відповідача про необхідність отримання листа у поштовому відділенні, але відповідач лист так і не отримала, лист було повернуто йому у зв`язку із закінченням строку зберігання. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 50000 грн. та судовий збір в сумі 840,80 грн. Від позивача [PERSON] до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики. За даними договорами, 24 жовтня 2014 року, 22 жовтня 2015 року, 07 червня 2017 року, 29 листопада 2017 року та 26 травня 2018 року,\~\~ [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 50000,00 грн. у борг, які зобов`язувалася повернути. На підтвердження укладання договорів позики, а також засвідчення отримання грошових коштів, позивач надав суду розписки про отримання вказаних грошових коштів від 24 жовтня 2014 року, 22 жовтня 2015 року, 07 червня 2017 року, 29 листопада 2017 року та 26 травня 2018 року (а.с.10-15). Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Згідно ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на положення ч.ч.1,2\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Закон не вимагає наявності підтвердження про вручення вимоги для настання строку повернення позики, а лише пов`язує строк повернення позики із моментом пред`явлення вимоги. Договором позики не передбачено кінцевого терміну повернення грошових коштів, однак позивачем 17 січня 2020 року, було пред`явлено відповідачу вимогу щодо виконання зобов`язання (а.с19). Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено факти укладання між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів у сумі 50000,00 грн. При цьому судом виявлено справжню правову природу розписок, складених відповідачем, як боргових документів на підтвердження укладання договорів та реального отримання грошових коштів. Судом також встановлено, жодні істотні умови договорів позики відповідачем не оспорювалися та станом на час звернення до суду із вказаним позовом відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд також враховує той факт, що укладання спірних договорів позики та їх виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved