Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

25 січня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] . Свої вимоги заявники обґрунтовували тим, що [PERSON] є дружиною заявника [PERSON] та матір`ю малолітнього [PERSON] .. Протягом останнього року вони потерпають від домашнього насильства зі сторони заінтересованої особи. Остання постійно погрожує їм фізичною розправою, розповсюджує брудні плітки, записує разом зі своєю донькою від першого шлюбу телефонні розмови. При цьому остання вчиняє щодо малолітнього [PERSON] дії сексуального характеру, розповсюджує серед малолітніх дітей відео порнографічного характеру, що повністю ігнорується матір`ю. Численні звернення до правоохоронних органів та служби у справах дітей результатів не дали. Посилаючись на те, що [PERSON] систематично вчиняє психологічне насильство відносно них, що може привести до тяжких наслідків, заявники просили видати обмежувальний припис [PERSON] строком на шість місяців із забороною перебування в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , забороною наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, лікування, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] : дитячого садку № 3 за адресою: [ADDRESS] , місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , місця реєстрації та проживання батьків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , обмежити спілкування [PERSON] з постраждалою дитиною [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним, заборони ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборони ведення листування, телефонних переговорів з батьками [PERSON] [PERSON] та [PERSON] або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. [PERSON] в якості заявника та в якості представника малолітнього [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви підтримав у повному обсязі. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі, в яких зазначили, що повністю підтримують вимоги, про що наголошували й в минулих судових засіданнях. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні, як і сама заінтересована особа [PERSON] в минулих судових засіданнях, просили відмовити у видачі обмежувального припису, пояснивши суду, що жодних насильницьких дій щодо заявників не вчиняла. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 вказаного Закону визначено значення термінів, які вживаються в ньому, зокрема: домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного вище Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника, а саме: встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, яка являє собою оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 16 березня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти учасниками справи не оспорюються, а тому суд вважає їх встановленим. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявники обґрунтовували свої вимоги тим, що остання застосовує до них насильницькі дії психологічного характеру. На підтвердження фактів, викладених у заяві, заявники посилаються на численні звернення до правоохоронних органів та служби у справах дітей з вимогою вжити заходів щодо неправомірної поведінки [PERSON] (т. 1 а.с. 10, 64-67, 144) та витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій вносились відомості за заявами заявників (т.1 а.с. 12, 63, 142, 143). Суд констатує, що самі по собі ці документи не можуть слугувати доказами неправомірної поведінки заінтересованої особи [PERSON] . Натомість, згідно з копією відповіді на заяву [PERSON] від 09 листопада 2020 року за підписом т.в.о. начальника Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області заявникові повідомляється, що при відпрацюванні його повідомлення інформація щодо погрози з боку [PERSON] фізичною розправою його батькам об`єктивно не підтвердилась (т.1 а.с. 11). Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків співробітники поліції [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що дійсно, декілька разів за викликами виїжджали за адресою: [ADDRESS] , але жодного разу ними не було зафіксовано проявів неправомірної поведінки [PERSON] , натомість за заявою останньої складалися протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно заявника [PERSON] . Показання ж свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних за клопотанням заявників, носять загальний характер або показання з чужих слів і не містять жодного конкретного факту на підтвердження неправомірних дій заінтересованої особи [PERSON] , а тому й не можуть бути покладені в основу рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що заявниками не надано жодного доказу на підтвердження ризиків не тільки продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , а й самого факту домашнього насильства щодо заявників. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає з двома малолітніми дітьми в найманій квартирі, в якій створені всі належні умови для проживання дітей та їх гармонійного розвитку, є офіційно працевлаштованою, отримує стабільний дохід, за місцем роботи характеризується виключно позитивно (т. 1 а.с. 75-77, 87, 88,90). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Суд, оцінивши усі наявні в справі докази, встановив, що сам факт постійного звернення заявників до різних органів з приводу застосування до них домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявниками та заінтересованою особою [PERSON] , але не підтверджує факт того, що остання вчинила стосовно заявників домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявників, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити. Також з заявників на користь заінтересованої особи [PERSON] підлягають стягненню належним чином підтвердженні витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн. (т.2 а.с. 9-27). На підставі викладеного,

Outcome: approved