Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

26.02.2020 року позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Шаркевич В.Т. звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Карналіївська сільська рада про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Позов мотивовано тим, що з 2000 року селянські (фермерські) господарства «Славутич», «Победа» і «Оріон» в с. Карналїівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області працювали разом. Ніяких юридичних документів про спільну працю на землі не складали. Коли постало питання про в цілому із будівлі заготівельного пункту літ. «А», загальною оформлення будівлі заготівельного пункту, розташованого в с. Карналіївка, Білгород-Дністровського району Одеської області, то вирішили оформити його договором купівлі-продажу на [PERSON] , батько якого працював разом з позивачкою. 30.10.2001 року [PERSON] розписався в договорі купівлі-продажу, а всі витрати по складанню на оформлення договору оплатила позивачка. 13.10.2001 року по договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у Райкоопзатпрому білгород-Дністровського районного споживчого товариства будівлю заготівельного пункту, розташованого в [ADDRESS] , що складається в цілому із будівлі заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв.м., і сараю - складу літ. «Б ». Продаж вчинено за 3360 гривень, які позивачка [PERSON] передала [PERSON] до підписання договору згідно прибуткового касового ордеру від 27.02.2001 року. Позивачка [PERSON] , вважає, що фактичним покупцем будівлі заготівельного пункту літ «А» загальною площею 94,0 кв.м. і сараю-складу літ. «Б» являється вона, як керівник селянського (фермерського) господарства «Славутич», володіє, користується та розпоряджається будівлею заготівельного пункту літ. «А» загальною площею 94,0 кв.м. і сараю-складу літ. «Б». в складі зберігається зерно і запчастини до тракторів, комбайнів, машин СФГ «Славутич». За власні кошти вона проводить поточний ремонт та охороняє його. В 2018 році позивачка [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з проханням повернути належну їй будівлю заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв.м., і сараю-складу літ. «Б» шляхом нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Пояснила суду, що відповідач [PERSON] погодився оформити нотаріально договір - купівлі продажу на неї, але вимагав від неї сплатити йому 50 000 гривень. 03.07.2018 року відповідач [PERSON] запросив її до свого адвоката, де вона мала передати йому 50 000 гривень. Після чого, адвокат оформила даний факт письмово договором завдатку від 03.07.2018 року. В п.2-3 письмового договору вказано, що відповідач [PERSON] , як продавець отримав від позивачки [PERSON] , як покупця, завдаток в розмірі 50 000 гривень. Відповідач [PERSON] , як продавець зобов`язався заключити до 03.10.2018 року договір купівлі-продажу з покупцем [PERSON] запропонував остаточно визначитися з ціною об`єкту після оцінки майна. У зв`язку з цим, відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «Естейт-Експерт», однак йому було надано звіт про оцінку майна вартість об`єкту склала 51 137,33 гривень. Але й після виконання всіх письмових домовленостей відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору. На думку позивачки, з метою захисту її порушених прав вона звернулась до суду в порядку ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 328, 655, 662 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду 27.02.2020 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. 30.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням від відповідача [PERSON] про розгляд справи за його відсутністю, позов не визнає. У відзиві на позовну заяву зазначив, що ніякого договору купівлі-продажу він не складав та не підписував, будівля заготівельного пункту, що розташована в [ADDRESS] , та належить йому на праві особистої власності (копія витягу 18794554 з державного реєстру речових прав). Земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості для обслуговування будівлі заготівельного пункту розташованого в [ADDRESS] а кадастровий номер 5120883200:02:001:0348, площею 0,2500 га (копія витягу ВН-5106951012018 з земельного Державного кадастру), яка передана йому в оренду на підставі рішення Карналіївської сільської ради № 254-VII від 22.11.2018 року строком на 10 років. У зв`язку із чим суд в задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи Холостенко С .Г. (голова Карналіївської сільської ради), пояснив в судовому засіданні, що з 2000 року селянські (фермерські) господарства «Славутич», «Победа» і «Оріон» в с. Карналіївка Білгород-Дністровського району Одеської області працювали разом. У батька відповідача [PERSON] не було своїх паїв та він судився з колгоспом. У цьому заготівельному пункті зараз працює [PERSON] , та там перебуває техніка її господарства. Не заперечував проти задоволення позову. Свідок [PERSON]. та свідок [PERSON] пояснили суду наступне, що вони не були присутні при укладанні договору купівлі-продажу між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , але їм відомо, що вони домовлялися про укладання такого договору купівлі-продажу. Також зі слів позивачки [PERSON] їм відомо, що вона віддала відповідачу [PERSON] 50000грн. за покупку заготівельної будівлі. Крім того, зі слів позивачки їм відомо, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення відповідача (відзив), об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив. Згідно ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно із змістом ст.ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та додані до неї документи вважає, що позовні вимоги позивачки такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається, з матеріалів справи 03.07.2018 року між позивачкою [PERSON] з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір завдатку, згідно якого продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити будівлю заготівельного пункту літ. «А», загальною площею 94,0 кв.м., і сарай - склад літ. «Б», розташованого в [ADDRESS] , другим пунктом цього договору продавець зобов`язується заключити в майбутньому договір купівлі-продажу до 03.10.2018 року вищезазначеного нерухомого майна. У липні 2018 року відповідачем [PERSON] був виготовлений технічний паспорт на будівлю заготівельного пункту, що розташована в [ADDRESS] інвентарна справа № 1697, відповідно до якого [PERSON] також являється власником зазначеної будівлі заготівельного пункту. На сьогоднішній день [PERSON] має намір розпорядитися належною їй на підставі вказаного правочину будівлі заготівельного пункту, однак як її стало відомо, в силу положень ст.ст. 203, 657 Цивільного кодексу України такий вид договір має бути посвідчений нотаріально, недодержання нотаріальної форми такого договору у відповідності до ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В зв`язку з цим, згідно ч.2 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Крім того, ч.1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також, як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається, з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що станом на 19.03.2020 року власником будівлі заготівельного пункту, що розташована в [ADDRESS] являється [PERSON] . Також комунальне підприємство «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» не проводило державну реєстрацію права власності на будівлю заготівельного пункту, що розташована в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Стаття 220 ЦК України передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як було встановлено у судовому засіданні договір купівлі-продажу між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не укладався, а укладався лише договір завдатку, що було підтверджено позивачкою та її представником. З наведеного вище, суд вважає, позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки суд не може визнавати дійсним договір, якого не існує взагалі. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду даної справи і фактичним обставинам по справи, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки ,які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed