Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

25 червня 2020 року КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління» (надалі КП «МТТУ») звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальних збитків за договором. Позов вмотивовано тим, що 29.12.2017 між КП «МТТУ» та [PERSON] було укладено договір № 267 на професійно-технічне навчання останнього за професією «водій тролейбуса». За умовами договору позивач зобов`язався за власний рахунок здійснити професійну підготовку відповідача, а відповідач у свою чергу зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати на посаді водія трамваю не менше 3 років. 07.06.2018 відповідача було відраховано з курсів на підставі його особистої заяви. Відповідно до розрахунку фактичних витрат на професійно-технічне навчання [PERSON] у період з 02.01.2018 по 07.06.2018 становлять 34808,79 гривень. 07.06.2018 між КП «МТТУ» та [PERSON] також було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого відповідач зобов`язався здійснити погашення вказаної суми рівними частинами, проте відповідач ухиляється від його виконання у добровільному порядку. Просив стягнути з відповідача витрати на навчання у сумі 34808,79 гривень, пеню у сумі 1296,04 гривень, а також суму судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Відповідно до ухвали суду від 09 липня 2020 року справа розглядається\~ спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 13 жовтня 2020 року від представник позивача [PERSON] надійшла заява, якою позовні вимоги підтримано, а також зазначено про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, відзиву на пред`явлений позов, а також будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав з невідомих причин. З урахуванням наведених обставин, зважаючи на наявність згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення по суті справи на підставі наявних доказів, що відповідатиме положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 14 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до керівництва КП «МТТУ» про зарахування його на курси підготовки водіїв трамваю із відривом від виробництва. Наказом КП «МТТУ» від 26.12.2017 за № 100 [PERSON] було зараховано до учбової групи № 1 з курсового професійно-технічного навчання професії «Водій тролейбусу». 29 грудня 2017 року між КП «МТТУ», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, було укладено договір № 267 на професійно технічне навчання останнього за професією «Водій тролейбуса». Згідно із п. 3.1 вказаного Договору КП «МТТУ» зобов`язалося за рахунок власних коштів здійснити навчання відповідача [PERSON] за професією «Водій тролейбуса», видати відповідне свідоцтво державного зразка, а також після закінчення курсів та здачі екзамену у МРЕВ ДАІ забезпечити відповідача роботою за спеціальністю. Згідно із п. 3.3 Договору відповідач [PERSON] зобов`язався успішно пройти курс теоретичної підготовки, стажування, здати екзамени та заліки, а також після закінчення навчання відпрацювати за отриманою професією на підприємстві на посаді водія тролейбуса 3 роки. Крім того, відповідно до п. 4.1 Договору у випадку відрахування з курсів відповідач зобов`язався відшкодувати підприємству у день відрахування суму, витрачену на навчання у відповідності зі кошторисом витрат на професійно-технічне навчання, у розмірі пропорційно часу навчання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов укладеного договору ат вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що 07 червня 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до керівництва КП «МТТУ» із заявою про відрахування з курсів підготовки водіїв тролейбуса за власним бажанням, якою також зобов`язався відшкодувати підприємству витрати на його навчання у сумі 34808,79 гривень. Наказом КП «МТТУ» від 07.06.2018 за № 535 [PERSON] було відраховано з курсів професійно-технічного навчання професії «Водій тролейбуса» за власним бажанням. Згідно із кошторисом фактичних витрат на професійно-технічне навчання [PERSON] , складеним бухгалтерією КП «МТТУ», на навчання відповідача за період з 02.01.2018 по 07.06.2018 було витрачено 34808,79 гривень. Разом із тим, 07 червня 2018 року КП «МТТУ», з одного боку, та [PERSON] , з іншого, було укладено договір № 293 про реструктуризацію заборгованості за навчання. Згідно із п. 1 зазначеного Договору КП «МТТУ» надало [PERSON] розстрочку у погашенні заборгованості за навчання за спеціальністю водій тролейбуса у загальній сумі 34808,79 гривень рівними платежами по 1450,37 гривень щомісячно, строком до травня 2020 року включно. Пунктом 5.1 Договору відповідач [PERSON] у випадку несвоєчасного внесення плати за договором зобов`язався сплатити пеню у розмірі 0,01% за кожний день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на день звернення із позовом до суду загальний борг [PERSON] перед підприємством за фактично понесеними витратами на її навчання становить 34808,79 гривень. При цьому відповідачеві нарахована пеня за прострочення внесення платежів за договором у загальній сумі 1296,04 гривень. Відповідач [PERSON] , не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним умов укладених договорів про навчання і реструктуризацію боргу, а отже не оспорює розміру наявної заборгованості та підстав для її стягнення. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 34808,79 гривень та суму пені 1296,04 гривень, тим самим по суті задовольнивши пред`явлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 2102,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved