Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

24 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 13804 грн. 55 коп. В позовній заяві зазначав, що 18 квітня 2006 року між сторонами був укладений договір кредиту, за яким відповідач одержав від позивача, що май на той час статус закритого акціонерного товариства, кредит в сумі 4375,80 грн. зі сплатою 25,08 % річних. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови належним чином та не сплачував кредитні платежі як то передбачено договором, через що станом на 03.02.2016 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 13804грн. 55коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 28). Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що 18 квітня 2006 року між позивачем, що май на той час статус закритого акціонерного товариства, та відповідачем був укладений в письмовій формі кредитний договір (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови (а.с. 8). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит в сумі 4375,80 грн. строком до 16.10.2009 року. За користування кредитними коштами відповідач зобовязався сплачувати відсотки в розмірі 2,09 % на місяць. Період оплати визначений з 21 по 28 число кожного місяця. Щомісячний платіж складав 158,37 грн., до складу якого входила оплата суми кредиту та відсотків. Згідно вказаної заяви, позичальник ознайомлений та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Також цією заявою позичальник виразив згоду про те, що вищевказана заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 8 зворотній бік). Пунктом 2.4.5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору, в тому числі відповідальність позичальника за порушення строків по сплаті платежів за договором у виді пені в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. Згідно п. 2.4.5.5 Умов, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 90 днів, Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобовязання, а позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасної сплати суми процентів, в звязку з чим станом на 03 лютого 2016 року має заборгованість по процентам в розмірі 3378,17 грн., що підлягає стягненню в повному обсязі. Окрім цього, Банком нараховані пеня в розмірі 9292,83 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що розмір нарахованої пені в багато разів перевищує розмір боргу по процентам. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За правилами\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати\~\~кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто\~\~пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.\~\~\~\~ Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч.ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. За такого, а також критеріїв справедливості та добросовісності в межах дії свободи договору (ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 627 ЦК України) суд вважає за необхідне розмір пені, нарахованої Банком в сумі 9292,83 грн., що значно перевищує розмір боргу по відсоткам, зменшити до 3000 грн. Окрім того, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, Банком нараховано штраф 500 грн. (фіксована складова) та 633,55 грн. (5 % від суми заборгованості). Разом з тим, з урахуванням заборгованості зі сплати процентів 3378,17грн., розмір штрафу, який визначається як 5 % від суми заборгованості, становить 168,90 грн. Нарахування штрафу на суму пені не відповідає правовій природі підстав стягнення штрафу, адже за положеннями\~\~ч.2\~ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідачки на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 7 047 грн. 07 коп., з яких: заборгованість по процентам 3378,17 грн., пеня 3000 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф - 168,90 грн. (5% від суми заборгованості). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 702,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial