Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

25.04.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.05.1992 року між ним та відповідачем Печерським ЗАГС м.Києва був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №316. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ним та відповідачем поступово погіршувались, після досягнення дітьми повноліття вони зовсім перестали спілкуватись. З початку 2015 року разом вони не проживають, спільне господарсто не ведуть і не спілкуються. Збереження шлюбу суперечить його інтересам, на примирення він не згоден У зв'язку з цим позивач просить розірвати укладений між ним та відповідачем шлюб. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач надав письмове клопотання, згідно якого просив справу розглянути без його участі. Відповідач про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 26.05.2017 р., на 02.06.2017 р., на 23.06.2017 р., а також шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Луганщини». Причину неявки суду не повідомила. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 26.05.1992 року між позивачем та відповідачем Печерським ЗАГС м. Києва був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 316, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є погіршення взаємовідносин між сторонами, втрата спільних інтересів. З початку 2015 року вони разом не проживають, спільне господарство, спільний бюджет не ведуть і не спілкуються. На примирення позивач не згоден, оскільки вважає його недоцільним, так як подальше збереження шлюбу буде носити виключно формальний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч.2 ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя вважає, що збереження шлюбу в подальшому суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Спір щодо спільного майна подружжя в рамках цієї справи заявлений не був. Відповідно до ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн, що підтверджується квитанцією №017557494 від 19.04.2017 року (а.с.4). Однак, як було встановлено судом, винними у розпаді сім'ї рівною мірою є як позивач, так і відповідач, а тому судовий збір повинен бути розподілений на двох. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір , що дорівнює 320 гривень 00 копійок. На підставі ст.104,105, 110, 112,114 СК України,

Outcome: approved