Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 09 грудня 2009 року, вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільну неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року, шлюб між ними був розірваний. Дитина залишилася проживати із позивачкою за домовленістю сторін. Однак через деякий час відповідач почав без попередження позивачки забирати дитину з дитячого садка, невідомо куди і наскільки часу. Потім взагалі без попередження позивачки забрав дитину до свого місця проживання та перестав надавати можливість спілкуватися дитині із позивачкою. При цьому всі речі дитини залишилися за місцем проживання позивачки. Одного разу відповідач увірвався до квартири позивачки та влаштував сварку на очах дитини, після чого забрав речі позивачки та дитину та пішов. Позивачка змушена потайки приходити до дитини навідувати її до дитячого садка. Після того, як дитина стала проживати із відповідачем, її поведінка змінилася. Хлопчик став більш агресивним, збудженим, на що неодноразово звертали увагу вихователі. Батько приводить дитину до дитячого садка із запізненням, що перешкоджає та негативно впливає на виховний і навчальний процеси. Переконана, що у сина повинен бути режим, згідно із яким він повинен проживати, робити уроки та відпочивати в одному місці. Позивачка офіційно працевлаштована та має стабільний дохід. Окрім дитячого садка, [PERSON] займається у лінгвістичному центрі « Prime Time», відвідує підготовчі курси першокласників. У добровільному порядку, сторони не можуть дійти згоди про належне виховання дитини, оскільки відповідач не йде на контакт із позивачкою. У зв'язку із викладеним, позивач вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав як матері, та просити суд винести рішення яким визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], уродженця м. Словянська Донецької області, з нею - [PERSON], [INFO]. 25 лютого 2016 року, позивачка подала позовну заяву, в якій збільшила позовні вимоги та просила суд вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. В обгрунтування позову зазначила, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоч спроможний її надавати, оскільки офіційно працевлаштований, а також зазначила, що вони із відповідачем не дійшли добровільної зоди щодо розміру аліментів. В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, не з'явилась, надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності за участю свого представника [PERSON] На задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 33). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04 березня 2016 року (а.с. 29), у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у позовної заяві. Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Таким чином законодавець, окрім надіслання судової повістки поштою або через кур'єрів, визначив три способи повідомлення осіб, які беруть участь у справі про час та дату розгляду справи: телеграмою; факсом; іншими засобами, які забезпечують фіксацію виклику. Зі змісту позовної заяви видно, що позивачем окрім адреси місця проживання у м. Словянськ Донецької області, зазначений також номер мобільного зв'язку відповідача, інших відомостей суду надано не було. З огляду на викладене, в даному випадку, були наявні два способи повідомлення відповідача про час та дату розгляду справи: за допомогою поштового відправлення судової повістки або передання телефонограми. Судова кореспонденція, у тому числі судові повістки, направлені на адресу місця проживання відповідача, були повернуті до суду із позначкою ДП «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 41-46). У зв'язку із чим, з метою оперативності розгляду справи, Слов'янським міськрайонним судом, засобами електронної пошти, за місцем роботи відповідача були направлені численні листи про сприяння керівництва Краматорської місцевої прокуратури і прокуратури Донецької області у повідомленні відповідача - прокурора [PERSON], про необхідність його явки у судові засідання (а.с. 38,53,59,65). В матеріалах справи містяться відомості про те, що вказані листи суду разом із доданими матеріалами, засобами електронної пошти, того ж дня були отримані за місцем роботи відповідача (а.с. 39,54-55,58, 65 з.б.). За приписами ч. 7 ст. 74 ЦПК України, якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. На телефонні дзвінки суду, відповідач за зазначеним у позовній заяві номером телефону жодного разу так і не відповів. Таким чином, під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача, справа неодноразово відкладалась та призначалась до розгляду, однак в жодне із судових засідань, відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи так і не з'явився, відомостей про причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Представник Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Тютюник О.О., яка діє на підставі довіреності № 29/01-330 від 28 березня 2016 року (а.с. 47), у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює вихователем у дитячому садку, де виховується [PERSON]. Може ствердити, що після того, як батьки дитини розлучилися, це відбулося на початку 2016 року, [PERSON] став агресивним, особливо по відношенню до дівчат. Така поведінка дитини особливо проявилася після того, як батько у лютому 2016 року прийшов у садок, забрав дитину,[PERSON] сказав, що дитина буде проживати із ним. Крім того вказала, що у період, коли дитина проживала разом із батьком, останній контролював, щоб мати дитини щонайменш бачилася із сином, коли дізнавався, що вона приходила до садка, то був невдоволений. Потім з якихось причин відповідач повернув дитину матері. І після цього хлопчик став спокійніший, поведінка повернулася до норми, якось неадекватних проявів, які були раніше немає, режим у дитини налагоджений. Зі свого боку вона вела бесіди с батьками щодо того, що конфлікт між ними впливає на дитину. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника органу опіки та піклування, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так у судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно, з 09 грудня 2009 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року, шлюб між ними був розірваний. Наведене підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] Серія: [NUMBER] (а.с. 7) та рішеннями Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2016 року та 12 лютого 2016 року (а.с. 15, 15з.б., 16, 16 з.б.). Після розірвання шлюбу, позивачу було змінено прізвище на «[PERSON]» (а.с. 16,16 з.б.). Відповідно довідки ДНЗ №55 «Лелека» від 01 лютого 2016 року за №5, дитина - [PERSON], [INFO] відвідує дитячий садок №55 «Лелека» з 28 липня 2014 року по теперішній час. Батьківська плата за місяць складає 166 грн. 32 коп. (а.с. 10). Згідно із педагогічною характеристикою практичного психолога ДНЗ №55 «Лелека», [PERSON] відвідує садочок з 4-х років. Антропометричні дані в нормі. На заняттях активний, але непосидючий. Увага нестійка, йому важко дотримуватися правил поведінки, особливо на заняттях. Знання про оточуючий світ, розвиток елементарних математичних здібностей розвинені на достатньому рівні. Дитина завжди була імпульсивною, але в останній час, часто поводить себе агресивно по відношенню до інших дітей, у зв'язку із чим, взаємовідносини у групі складаються погано. Саме в останній час, протягом місяця, у [PERSON] спостерігаються різкі перепади настрою, поява агресії по відношенню до дівчат (душив дівчину), раніше подібних проявів не було. На зауваження дорослих в дитячому садку став реагувати неадекватно (використовує нецензурну лексику, кричить, б'ється). Особливо, у хлопчика проявляється агресія після вихідних, йому важко увійти в нормальний ритм та режим дитячого закладу. Арсеній потребує постійної допомоги та уваги. Мама проявляє інтерес та піклування до розвитку дитини, приймає активну участь у житті [PERSON] в дитячому садку: відвідує батьківські збори, заняття для дітей, консультується з психологом (а.с. 11). Відповідно довідки ПП «Лінгвістичний центр», [PERSON], [INFO], дійсно навчається у ПП «Лінгвістичний центр» у м. Слов'янськ Донецької області. Вартість навчання складає - 280 грн. 00 коп. на місяць. Оплату вносить щомісячно [PERSON] (а.с. 9). Згідно із довідкою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2016 року, позивач [PERSON] з 12 березня 2007 року працює у Слов'янському міськрайонному суді Донецької області. З 29 квітня 2015 року і по теперішній час - на посаді помічника судді (а.с. 13). Відповідно довідки про доходи, від 05 лютого 2016 року № 08-148-16, загальна сума доходу [PERSON], за період з 01 липня 2015 року по 31 січня 2016 року, за винятком утримань склала 38 263 грн. 11 коп. (а.с. 8). Відповідно характеристики помічника судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON], [PERSON] з 12 березня 2007 року працює у Слов'янському міськрайонному суді Донецької області. З 29 квітня 2015 року і по теперішній час обіймає посаду помічника судді. За час роботи у суді зарекомендувала себе позитивно, якісно виконує службові обов'язки, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася. Вільно володіє українською мовою. Дотримується правил поведінки державного службовця, поважно ставиться до громадян, керівників та співробітників, додержує високу культуру спілкування, не допускає дій і вчинків, які можуть ушкодити інтересам державної служби або негативно вплинути на репутацію державного службовця, користується повагою та авторитетом у колективі. Має хорошу професійну підготовку, достатню для виконання обов'язків. Систематично працює над поглибленням своїх знань. Роботу виконує ефективно, старанно, звертає увагу на деталі, вміє акумулювати необхідну інформацію та виділяти найголовніше. Здатна вирішувати завдання, які потребують організаторських здібностей. Уміє проявити ініціативу, коли це потребує обстановка, комунікабельна, вміє встановлювати взаємовідносини з колегами, самокритична. Наполеглива, відповідальна, ввічлива, справедлива, об'єктивно та неупереджено оцінює інших. Своїми діловими та моральними якостями привертає до себе людей та позитивно впливає на їх поведінку. Постійно працює над підвищенням кваліфікації та професійного рівня, вивчає нове законодавство та вдало застосовує його в роботі (а.с. 12). Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визначення місця проживання дитини, від 19 квітня 2016 року № 29/01-450, органом опіки та піклування Слов'янської міської ради було вивчено надані документи, а також ставлення батьків, [PERSON] та [PERSON] до виховання та утримання сина, [PERSON], [INFO], та встановлено, що з 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та проживали разом, однією сім'єю. За час перебування у шлюбі у них народилась дитина - [PERSON]. У січні 2016 року шлюб було розірвано. Дитина залишилася проживати з мамою. За спільною домовленістю батько забирав на вихідні дні дитину до себе. [PERSON] не чинила перешкод та не заперечувала зустрічам батька із сином. Але батько став забирати дитину без попередження та повертати несвоєчасно, порушуючи режимні моменти дитини, що негативно вплинуло на поведінку хлопчика. На сьогоднішній день, [PERSON], проживає разом з мамою, за адресою: [ADDRESS]. Житлово-побутові та санітарно - гігієнічні умови проживання гарні. В квартирі чисто, охайно, кімнати повністю мебльовані, є побутова техніка, мати створила всі належні умови для проживання та розвитку дитини. У [PERSON] є місце для навчання та відпочинку, а також місце для зберігання особистих речей. Дитина забезпечена належним одягом, взуттям, відповідно до віку та сезону, повноцінним харчуванням, предметами особистої гігієни, навчальним приладдям та іграшками. Мікроклімат в родині сприятливий для проживання та розвитку дитини. [PERSON] займається у лінгвістичному центрі «Prime Time», а також відвідує підготовчі курси майбутніх першокласників у ЗОНІ № 15. Мати займається вихованням та навчанням сина, піклується про його фізичний, духовний розвиток та стан здоров'я. [PERSON], офіційно працевлаштована, має постійний заробіток та позитивно характеризується за місцем роботи. Батько, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. На контакт з органом опіки та піклування служби у справах дітей Слов'янської міської ради не виходить, на комісію з питань захисту прав дитини, яка відбулася 14 квітня 2016 року, не з'явився. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, а також наявні матеріали в справі, вислухавши доводи позивача та виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає, що місце проживання дитини, [PERSON], [INFO], необхідно визначити разом з матір'ю - [PERSON]. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батьків із дитиною. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Частиною 2 статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'я. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Суд приймає до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 12 Конвенції, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз зазначених вище норм законодавства України та змісту Конвенції про права дитини, дозволяє дійти висновку, що при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, участі у її вихованні, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При вирішенні спору про місце проживання [PERSON], суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймає до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що умови проживання дитини разом із матір'ю є задовільними та відповідають встановленим нормам. Мати створила всі належні побутові умови для проживання та нормального розвитку дитини, займається її духовним та культурним розвитком. З наявних в матеріалах справи письмових доказів, а також показань свідка, безпосередньо досліджених у судовому засіданні, видно, що малолітній [PERSON], який проживає разом із матір'ю доглянутий, позивачка піклується про нього, проявляє материнську турботу, переймається вихованням та розвитком хлопчика, має стабільний дохід і матеріально забезпечує дитину, створила всі умови для проживання дитини, для її належного виховання, фізичного та духовного розвитку. Крім того, судом враховується та обставина, що до розлучення батьків, сторони разом із дитиною проживали за місцем мешкання позивачки, де на час розгляду справи продовжує проживати позивачка разом із дитиною. На думку суду ця обставина має суттєве значення при врахуванні інтересів дитини. Крім того, суд приймає показання свідка [PERSON], яка у судовому засіданні ствердила, що саме стабільна обстановка за місцем мешкання дитини, проживання разом із матір'ю вплинуло на дитину таким чином, що хлопчик став спокійним, пройшли прояви агресії. Суд зазначає також, що з огляду малолітній вік [PERSON], йому необхідно мати постійний тісний зв'язок із матір'ю, саме матір і саме у такому віці формує майбутню особистість дитини, відчуття захищеності, впевненості та довіри до світу та вважає неможливим розлучення дитини та матері, оскільки це може спричинити у дитини важкі порушення у виді розладів поведінки та емоцій. Вирішуючи спір, суд керується інтересами дитини, бере до уваги, рівні права та обов'язки матері і батька щодо дитини, враховує особливості конкретно даної справи, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, інші обставини, що мають істотне значення. Із врахуванням встановлених конкретних обставин, доказів, які не містять внутрішніх протиріч, та узгоджуються між собою, малолітнього віку дитини, його потреб, режиму дня дитини, суд знаходить всі правові підстави для задоволення позову, щодо визначення проживання малолітньої дитини із позивачем, насамперед приймаючи рішення безпосередньо виходячи з інтересів дитини. Задовольняючи вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходив з того, що як було встановлено у судовому засіданні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також, у постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації, що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Приписи ст. 183 СК України встановлюють, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом достовірно встановлено, що дитина дійсно проживає з позивачем, має задовільний стан здоров'я, власних доходів немає, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним, утриманців не має, аліментів більше нікому не сплачує. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено, домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно із вимогами ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що судом позов задоволено, суд стягує з відповідача в дохід держави 551 грн. 20 коп. У зв'язку із наведеним, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений за вимогу щодо визначення місця проживання дитини, а 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved