Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

25.11.2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні. Аліментів, які відповідач добровільно сплачує позивачеві у розмірі 1/4 частини його доходу, не вистачає для забезпечення усіх потреб дитини. Сторони не дійшли згоди щодо розміру аліментів у 1/3 частині від доходу відповідача, хоча відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі, оскільки має постійне місце роботи та стабільну заробітну плату в розмірі 13000 грн. щомісячно. Крім цього, позивач зазначає, що зазнає великих матеріальних затрат на утримання дитини, оскільки дитина часто хворіє та відвідує додаткові заняття з шкільних предметів, позивач також вказує на те, що оплачує комунальні послуги та протягом цього року хворіла і нею було витрачено значну сума грошей на своє лікування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.Згідно поданих заперечень відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , з серпня 2014 року в розмірі 1/4\~ частини\~ усіх видів його заробітку (доходу). Відповідач вважає, що позивач витрачає аліменти на власне лікування та відпочинок. Відповідачем на підтвердження нецільового витрачання аліментів до письмових заперечень додано фото позивача під час її перебування на відпочинку. Відповідач вказує, що будь-яких доказів того, що дитина має хронічне захворювання і позивач витрачає кошти на лікування дитини, позивачем не надано, як не надано доказів і того, що додаткові заняття з шкільних предметів є оплатними і позивачем було понесено такі витрати. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вакуленчуківською селищною радою Чуднівського району Житомирської області (а.с.4). Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 02.02.2015 року, яке набрало законної сили 13.02.2015 року, шлюб, зареєстрований міським відділом РАЦС Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 10.02.2007 року між сторонами, розірвано (а.с.5). Відповідно до копії довідки №489 від 05.10.2016 року, виданої виконавчим комітетом Вакуленчуківської селищної ради Чуднівського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с. 6). Згідно витягу з історії хвороби №7994 від 25.06.2016 року, [PERSON] , 31.08.2007 року, в період часу з 22.06.2016 року по 25.06.2016 року перебувала на лікуванні у хірургічному відділенні №2 Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні з діагнозом двобічна пахова грижа (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року отримував щомісячно грошове забезпечення у розмірі 11226,00 грн., отримав винагороду за участь в антитерористичній операції в розмірі 3135,48 грн. З грошового забезпечення відповідача проводиться утримання аліментів у розмірі 25% його доходу на утримання дочки [PERSON] . За період часу з серпня 2014 року по березень 2015 року відповідач отримав грошове забезпечення в розмірі 39536,04 грн., стягнуто аліментів в розмірі 9884,01 грн.; за період часу з січня 2016 року по грудень 2016 року з відповідача утримано аліменти у розмірі 33507,96 грн., що підтверджується довідками №177 від 03.11.2016 року, №241 від 09.12.2016 року, №219 від 14.12.2016 року (а.с.34-35,38). Судом встановлено, що відповідач має захворювання - хронічний псоріаз, що підтверджується річним епікризом за 2014 рік (а.с.43). Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2016 року позивачу встановлено діагноз ерозія шийки матки, 01.04.2016 року позивачу було здійснено лазерну деструкцію ерозії шийки матки, 14.06.2016 року позивачу встановлено діагноз менометроррагія та здійснена операція, в період часу з 17.10.2016 року по 31.10.2016 року позивач перебувала на лікуванні, їй встановлено діагноз хронічний двобічний аднексит стадії загострення, [PERSON] було придбано медикаменти, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.8-14). Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд не розглядає надані позивачем докази щодо її захворювань та лікування, оскільки згідно вимог ст.182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів не враховує ці обставини. Будь-яких доказів розміру понесених позивачем витрат на лікування дитини та на оплату додаткових занять дитини з шкільних предметів, позивачем суду надано не було. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Суд відхиляє докази відповідача щодо нецільового, на його думку, використання аліментів позивачем, а саме: фото, на яких зображена позивач, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що органом опіки та піклування проведено перевірку з цього приводу та встановлено факт нецільового використання аліментів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наявність у відповідача обов`язку матеріально утримувати свою неповнолітню дитину, суд вважає можливим та справедливим стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 29 % усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі наведеного вище обгрунтування та

Outcome: partial