Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

25.07.2017 року з позовом про визнання недійсними договорів про відчуження та виділу часток нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, до суду звернувся ПАТ «ОТП Банк», в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 256,6 кв.м, житловою площею 109,8 кв.м, укладений 14.01.2016 року між [PERSON] й [PERSON], з одного боку, та [PERSON] й [PERSON], з іншого боку, та який посвідчено 14.01.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим № 148; визнати недійсним договір про виділення часток нерухомого майна в натурі ( поділ) квартири [ADDRESS], укладений 08.02.2016 року між [PERSON] й [PERSON], посвідчений 08.02.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим №148; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 28.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. за реєстровим №907; визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS], укладений 16.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 16.08.2016 року за реєстровим №1153, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира [ADDRESS], що є предметом іпотеки, на момент укладання договорів іпотеки належала на праві власності [PERSON] та [PERSON]: 1/2 частина - [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2005 по справі № 2-712/2005, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у книзі 169 доп. на стор.30 номер запису №3359, реєстраційний № 6957829; 1/2 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого ВК Одеської міської ради 10.11.2003, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у книзі 160 доп. на стор. 12 номер запису №3359. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 по справі №2-1300/11 задоволений позов АТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-500/029/2007 від 22.03.2007 у розмірі 104399 доларів 98 центів США та 175 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом 90 992,79 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом 11 962,85 доларів США; суму пені за прострочення виконання зобов'язань 1 444,34 доларів США, штрафні санкції 175 грн. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи 120 грн. Також заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі №2-1968/11 задоволений позов АТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № МL-500/099/2005 від 21.10.2005 у розмірі 310 542,39 доларів США, що за курсом НБУ на 30.08.2011 становить 2 475 240, 23 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом 272 636,46 доларів США (2 173 103,43 грн.); сума відсотків несплачені відсотки за користування кредитом 35 290,27 доларів США (281 288, 16 грн.); сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 23.12.2009 року по 28.10.2010 року-2615,66 доларів США (20848,64 грн.); загальна заборгованість 310 542,39 доларів США (2 475 240,23 грн.). Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № МL-500/113/2007 від 03.08.2007 у розмірі 102 840,22 доларів США та 175.00 грн., що за курсом НБУ на 30.08.2011 становить 819 883,54 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом 89 744,80 доларів США (715 328,88 грн.); сума відсотків несплачені відсотки за користування кредитом 11 295,55 доларів США (90 033,44 грн.); сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 22.07.2009 року по 28.10.2010 1799,87 доларів США (14346,22 грн.); штрафні санкції 175.00 грн.; загальна сума простроченої заборгованості 102 840,22 доларів США (819 708,54 грн.) та 175.00 грн. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 по справі №2-1300/11 та заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі №2-1968/11 встановлено факт невиконання взятих на себе [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами №МL500/099/2005 від 21.10.2005, №МL- 500/029/2007 від 22.03.2007 та №МL-500/113/2007 від 03.08.2007, а також обставини наявності заборгованості за даними кредитними договорами. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013 у справі №6-73цс13). Під час судового розгляду в Апеляційному суді Одеської області справи №520/8088/15- ц за позовом АТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]; та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання договорів іпотеки недійсними, стало відомо про те, що предмет іпотеки Іпотекодавці перепродали третім особам без погодження із Іпотекодержателям АТ «ОТП Банк». Так, 14.01.2016 між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON] й [PERSON], з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 109,8 кв.м., який посвідчено 14.01.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим №148. Надалі, 08.02.2016 між [PERSON] й [PERSON] було укладено договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим №148, відповідно до якого предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] - поділено між її співвласниками наступним чином: у власність [PERSON] перейшла квартира загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 64,6 кв.м., яка в цілому складається з: літ.1 - коридор площею 39,4 кв.м., літ.2 - житлова кімната площею 21,2 кв.м., літ.З - санвузол площею 6,5 кв.м., літ.4 - житлова кімната площею 17,2 кв.м., літ.5 - кухня площею 19,2 кв.м., літ.6 - житлова кімната площею 26,2 кв.м., лоджія (X поверх) площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; у власність [PERSON] перейшла квартира загальною площею 118,1 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., яка в цілому складається з: літ.7 - коридор площею 37,2 кв.м., літ.8 - комора площею 3,5 кв.м., літ.9 - санвузол площею 11,8 кв.м., літ.10 - житлова кімната площею 18,8 кв.м., літ.11 - житлова кімната площею 26,4 кв.м., літ. І - тераса площею 6,4 кв.м., літ. II - тераса площею 5,2 кв.м., лоджія (IX поверх) площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.07.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений 28.07.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. за реєстровим №907. 16.08.2016 [PERSON] дану квартиру передано в іпотеку [PERSON] про що, між ними укладено відповідний договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 16.08.2016 за реєстровим №1153. Таким чином, у судовому засіданні під час розгляду судом апеляційної інстанції справи №520/8088/15-ц встановлено, що предмет іпотеки поділений і зареєстрований як два окремих об'єкти нерухомого майна, усі дії були проведені без відповідної згоди Іпотекодержателя АТ «ОТП Банк». Договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири [ADDRESS], укладений 08.02.2016 між [PERSON] й [PERSON]; договір дарування квартири [ADDRESS] укладений 28.07.2016 між [PERSON] та [PERSON]; укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладання зазначених договорів, порушує права та інтереси Банку як іпотекодержателя та вони набули квартиру у власність всупереч вимогам закону, отже не мали права ділити квартиру та її відчужувати, оскільки у відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України таким правом володіє власник, а тому вищезазначені договори мають бути визнані судом недійсними. З цієї ж підстави договір іпотеки квартири [ADDRESS] укладений 16.08.2016 між [PERSON] та [PERSON], як зазначає позивач, підлягає визнанню недійсним оскільки [PERSON] не мала права передавати квартиру в іпотеку [PERSON] Оспорювані банком договори суттєво порушують та обмежують права позивача у праві задоволення своїх кредиторських вимог за рішенням суду та звернути стягнення на предмет іпотеки, що зумовило звернення банку до суду з дійсним позовом та за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ОТП Банк» позовні вимог підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив, що підстав для його задоволення не має, підтримуючи наданий суду відзив на позов, просить у позові відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 21.10.2005 року між АКБ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та громадянином Російської Федерації [PERSON] укладений Кредитний договір №МL-500/099/2005 відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти сумою 300000,00 дол. США на відповідних мовах та з відповідним графіком їх повернення. Виконання умов дійсного кредитного договору було забезпечено договором іпотеки № РМL-500/099/2005 від 24.10.2005 за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно,а саме квартиру [ADDRESS]. Також 22.03.2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №МL-500/029/2007 відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти сумою 100000,00 дол. США на відповідних мовах та з відповідним графіком їх повернення. Виконання умов дійсного кредитного договору було забезпечено договором іпотеки № РМL-500/029/2007 від 22.03.2007 за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно,а саме квартиру [ADDRESS]. Надалі між 03.08.2007 року між тими самими особами знову укладено кредитний договір №МL-500/113/2007 відповідно до умов якого банк надав останньому кредитні кошти сумою 100000,00 дол. США на відповідних мовах та з відповідним графіком їх повернення. Виконання умов дійсного кредитного договору було забезпечено договором іпотеки № РМL-500/113/2007 від 03.08.2007 за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Тобто з наведеного вбачається, що квартира [ADDRESS], є предметом іпотеки, на момент укладання договорів іпотеки належала на праві власності [PERSON] та [PERSON]: ? частина - [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2005 по справі № 2-712/2005, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у книзі 169 доп. на стор.30 номер запису №3359, реєстраційний № 6957829 та 1/2 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], виданого ВК Одеської міської ради 10.11.2003, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» у книзі 160 доп. на стор. 12 номер запису №3359. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON], взятих на себе зобов'язань з повернення позичених коштів за кредитними договорами №МL-500/099/2005 від 21.10.2005 року, № МL-500/029/2007 від 22.03.2007, № МL-500/113/2007 від 03.08.2007, банк звертався до суду з відповідними позовними вимогами. Так заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 по справі №2-1300/11 задоволений позов АТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №МL-500/029/2007 від 22.03.2007 у розмірі 104399 доларів 98 центів США та 175 грн., що складається з: залишку заборгованості за кредитом 90 992,79 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом 11 962,85 доларів США; суму пені за прострочення виконання зобов'язань 1 444,34 доларів США, штрафні санкції 175 грн. Стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи 120 грн. Також заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі №2-1968/11 задоволений позов АТ «ОТП Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № МL-500/099/2005 від 21.10.2005 у розмірі 310 542,39 доларів США, що за курсом НБУ на 30.08.2011 становить 2 475 240, 23 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом 272 636,46 доларів США (2 173 103,43 грн.); сума відсотків несплачені відсотки за користування кредитом 35 290,27 доларів США (281 288, 16 грн.); сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 23.12.2009 року по 28.10.2010 року-2615,66 доларів США (20848,64 грн.); загальна заборгованість 310 542,39 доларів США (2 475 240,23 грн.). Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором № МL-500/113/2007 від 03.08.2007 у розмірі 102 840,22 доларів США та 175.00 грн., що за курсом НБУ на 30.08.2011 становить 819 883,54 грн., а саме: залишок заборгованості за кредитом 89 744,80 доларів США (715 328,88 грн.); сума відсотків несплачені відсотки за користування кредитом 11 295,55 доларів США (90 033,44 грн.); сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 22.07.2009 року по 28.10.2010 1799,87 доларів США (14346,22 грн.); штрафні санкції 175.00 грн.; загальна сума простроченої заборгованості 102 840,22 доларів США (819 708,54 грн.) та 175.00 грн. Зазначеним рішеннями Біляївського районного суду Одеської області від 23.12.2011 по справі №2-1300/11, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09.01.2013 по справі №2-1968/11 встановлено факт невиконання взятих на себе [PERSON] зобов'язань за кредитними договорами №МL500/099/2005 від 21.10.2005, №МL- 500/029/2007 від 22.03.2007 та №МL-500/113/2007 від 03.08.2007, а також обставини наявності заборгованості за даними кредитними договорами. Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013 у справі №6-73цс13). Тому банк, скориставшись своїм правом звернувся до суду з відповідним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.12.2015 року за №520/8088/15-ц у задоволенні позовних вимог банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, натомість визнано недійсними договори іпотеки №РМL-500/099/2005 від 24.10.2005, №РМL-500/029/2007 від 22.03.2007, №РМL-500/113/2007 від 03.08.2007 та виключено з реєстру заборони відомості щодо заборони відчуження вказаного майна. Однак рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.02.2017 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 11.12.2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову банку до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, а також і відмолено у зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів іпотеки №РМL-500/099/2005 від 24.10.2005, №РМL-500/029/2007 від 22.03.2007, №РМL-500/113/2007 від 03.08.2007 та зняття заборони відчуження, вилучення записів з Державного реєстру іпотек- відмовлено. Під час судового розгляду в Апеляційному суді Одеської області справи №520/8088/15- ц за позовом АТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS]; та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання договорів іпотеки недійсними, стало відомо про те, що предмет іпотеки Іпотекодавці перепродали третім особам без погодження із Іпотекодержателям АТ «ОТП Банк». Так, 14.01.2016 між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON] й [PERSON], з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 109,8 кв.м., який посвідчено 14.01.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим №148. Надалі, 08.02.2016 між [PERSON] й [PERSON] було укладено договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ), який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим №148, відповідно до якого предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] - поділено між її співвласниками наступним чином: у власність [PERSON] перейшла квартира загальною площею 138,5 кв.м., житловою площею 64,6 кв.м., яка в цілому складається з: літ.1 - коридор площею 39,4 кв.м., літ.2 - житлова кімната площею 21,2 кв.м., літ.З - санвузол площею 6,5 кв.м., літ.4 - житлова кімната площею 17,2 кв.м., літ.5 - кухня площею 19,2 кв.м., літ.6 - житлова кімната площею 26,2 кв.м., лоджія (X поверх) площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; у власність [PERSON] перейшла квартира загальною площею 118,1 кв.м., житловою площею 45,2 кв.м., яка в цілому складається з: літ.7 - коридор площею 37,2 кв.м., літ.8 - комора площею 3,5 кв.м., літ.9 - санвузол площею 11,8 кв.м., літ.10 - житлова кімната площею 18,8 кв.м., літ.11 - житлова кімната площею 26,4 кв.м., літ. І - тераса площею 6,4 кв.м., літ. II - тераса площею 5,2 кв.м., лоджія (IX поверх) площею 8,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 28.07.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений 28.07.2016 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А. за реєстровим №907. 16.08.2016 [PERSON] дану квартиру передано в іпотеку [PERSON] про що, між ними укладено відповідний договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В. 16.08.2016 за реєстровим №1153. Таким чином, у судовому засіданні під час розгляду судом апеляційної інстанції справи №520/8088/15-ц встановлено, що предмет іпотеки поділений і зареєстрований як два окремих об'єкти нерухомого майна, усі дії були проведені без відповідної згоди Іпотекодержателя АТ «ОТП Банк». Відповідно до вимог ст. 81 ч.4 ЦПК країни, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири [ADDRESS], укладений 08.02.2016 між [PERSON] й [PERSON]; договір дарування квартири [ADDRESS] укладений 28.07.2016 між [PERSON] та [PERSON]; укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладання зазначених договорів, порушує права та інтереси Банку як іпотекодержателя та вони набули квартиру у власність всупереч вимогам закону, отже не мали права ділити квартиру та її відчужувати, оскільки у відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України таким правом володіє власник, а тому вищезазначені договори мають бути визнані судом недійсними. З цієї ж підстави договір іпотеки квартири [ADDRESS] укладений 16.08.2016 між [PERSON] та [PERSON], як зазначає позивач, підлягає визнанню недійсним оскільки [PERSON] не мала права передавати квартиру в іпотеку [PERSON] На момент укладання договору купівлі- продажу від 14.01.2016 року, договори іпотеки були визнані недійними рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2015 по справі №520/8088/15-ц та записи про іпотеку були вилучені із відповідних реєстрів, однак вищезазначене рішення було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 22.02.2017, яким у задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» та зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] відмовлено. Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного в його постанові від 26.10.2016 по справі №6-1382цс16, пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про скасування обтяження іпотекою нерухомого майна, на підставі якого з Єдиного реєстру заборон виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Єдиному реєстрі заборон, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Єдиний реєстр заборон. Іпотека з урахуванням вищезазначеної позиції ВСУ діяла на момент укладання спірного договору купівлі-продажу 14.01.2016. Відповідно до ч. З ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. За таких обставин, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 256,6 кв.м., житловою площею 109,8 кв.м., укладений 14.01.2016 між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON] й [PERSON], з іншого боку, та який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим №148, підлягає визнанню недійсним, оскільки дане нерухоме майно було відчужено особами, які не мали права ним розпоряджатися, зокрема без згоди іпотекодержателя. Щодо визнання договору дарування про виділення часток нерухомого майна (поділ) від 08.02.2016 (реєстровий №148), договору дарування від 28.07.2016 (реєстровий №148), договору іпотеки від 16.08.2016 (реєстровий №1153), варто зазначити, що згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, розпоряджатися майном мають право лише його законні власники. З врахуванням вимог цивільного законодавства, договір про виділення часток нерухомого майна в натурі (поділ) квартири [ADDRESS], укладений 08.02.2016 між [PERSON] й [PERSON]; договір дарування квартири [ADDRESS] укладений 28.07.2016 між [PERSON] та [PERSON]; укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладання зазначених договорів, порушує права та інтереси Банку як іпотекодержателя та відповідачі набули квартиру у власність всупереч вимогам закону, отже не мали права ділити квартиру та її відчужувати, оскільки у відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України таким правом володіє власник, а тому вищезазначені договори мають бути визнані судом недійсними. З цієї ж підстави договір іпотеки квартири [ADDRESS] укладений 16.08.2016 між [PERSON] та [PERSON], також підлягає визнанню недійсним так, як [PERSON] не мала права передавати квартиру в іпотеку [PERSON] Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України). Оспорювані банком договори суттєво порушують та обмежують права позивача у праві задоволення своїх кредиторських вимог за рішенням суду та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки дійсне право банку є пріоритетним. Відповідно до статті 16 Цивільного Кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з частинами першою - п'ятою статті 203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ст.655 ЦК України договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225ЦК України тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперчує його дійсність на підставах встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсними ( оспорюваний правочин) Так банк оспорює правочини: договір купівлі- продажу нерухомого майна від 14.01.2016 року ( реєстровий №148), договір про виділення часток нерухомого майна натурі від 08.02.2016 року ( реєстровий номер 148),договір дарування квартири від 28.07.2016 року ( реєстровий номер 907), договір іпотеки від 16.08.2016 року ( реєстровий номер 1153). Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, у разі застосування реституції за недійсними договорами одержувач майна за договором купівлі- продажу, визнаним недійсним,зобов'язаний повернути власнику майно. При розгляді даної справи суд враховує баланс інтересів Банка - як іпотекодержателя, на майно, яке є предметом забезпечення договірних зобов'язань, та власників майна, які отримали його у відповідності до вимог Цивільного кодексу Укаїни, та приходить до висновку, що скасування рішення суду яким було визнані недійсними договри іпотеки, повернуло правовідносини між іпотекодержателем та іпотекодателем у первинне праове становище - наявність договорних зобов'язань яки забезпечені іпотечним майном, а тому будь яки подальші дії із зазначеним майном відбувались без достатніх правових підстав, а значить саме порушні права Банку як іпотеко держателя підлягають належному захисту у спосіб визначений у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача та про задоволення останніх в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках на користь банку судові витрати, у вигляді судового збору у загальному розмірі 6400 грн., тобто по 1066,66 грн., з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved