Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

26.05.2016 року [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося, та 21.02.2014 року рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 23.04.2014 року рішенням суду з відповідача було вирішено стягувати аліменти на малолітніх синів [PERSON] та [PERSON]. Після початку подій на сході України позивач з дітьми вимушені систематично виїжджати на території проведення антитерористичної операції (далі АТО), але без дозволу батька дітей позивач не може їх вивозити, оскільки на межі з територією проведення АТО на всіх блокпостах вимагають такий самий дозвіл від батька як і для виїзду дитини за кордон. Окрім того, позивач має родичів за кордоном та бажає періодично їх відвідувати, а також має можливість щорічно відпочивати на морі та оздоровлювати дітей. Оскільки відповідач, ігноруючи інтереси синів, не дає добровільної згоди на їх виїзд за кордон, позивач вимушена звертатися до суду. Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 Цивільного кодексу України, Конвенцію про права дитини, Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, позивач просить суд: 1) надати їй без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька [PERSON] дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дітей, з малолітніми синами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], строком до 26 травня 2019 року; 2) надати дозвіл на виготовлення малолітнім синам [PERSON] та [PERSON] проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO], серії І-НО № 255798, виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 27.03.2009 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9) Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO], серії І-НО № 255797, виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 27.03.2009 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а. с.10) Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.02.2014 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. (а. с. 11) Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 23.04.2014 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 12-14) Згідно з довідкою про склад родини, виданою 31.08.2015 року, позивач [PERSON] разом з дітьми мешкають окремо від відповідача [ADDRESS]. (а. с. 15) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя родини [PERSON], В.Л., В.Л. від 02.09.2015 року, складеного комісією у складі головного інженера ПП «Шепелєва - Плюс» та старшого майстра, в квартирі [ADDRESS] на теперішній час зареєстровані чотири особи, а саме наймач квартири [PERSON], онука наймача [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON]. Мешкають в квартирі [PERSON] з дітьми. Квартира в гарному стані. (а. с. 16) У відповідності до характеристики на малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 28.08.2015 року, виданої завідуючою та вихователем дитячого садочку «Райдужний», хлопчики виховуються в неповній родині, їх виховує матір, яка приділяє багато уваги вихованню дітей, виконує всі рекомендації вихователів з колекційної роботи, приймає активну участь в житті групи та дитячого садка. Хлопчики завжди охайні, доглянуті, на зайняттях достатньо активні, виявляють велику зацікавленість в отриманні знань. (а. с. 17) Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, а саме довідкою про склад родини від 31.08.2015 року (а. с. 15), актом обстеження матеріально-побутових умов життя родини [PERSON], В.Л., В.Л. від 02.09.2015 року, складеним комісією у складі головного інженера ПП «Шепелєва - Плюс» та старшого майстра (а. с. 16), а також характеристикою на малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 28.08.2015 року, виданою завідуючою та вихователем дитячого садочку «Райдужний», в якому займаються хлопчики (а. с. 17). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України) Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, вїзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом з достовірністю встановлено, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 21.02.2014 року. Діти мешкають разом з матірю окремо від відповідача та знаходяться на її утриманні, за рішенням суду з [PERSON] мають стягуватися аліменти на користь позивач на утримання малолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її малолітніх синів [PERSON] та [PERSON], оскільки діти мають бути забезпечені належними умовами виховання, розвитку, відпочинку та медичного обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не дає [PERSON] згоду на вїзд синів в район проведення антитерористичної операції та їх виїзд звідти, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги та надати позивачу [PERSON] дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дітей, з малолітніми синами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], строком до 26 травня 2019 року, без згоди та без супроводу батька дітей [PERSON], а також надати [PERSON] дозвіл на виготовлення малолітнім синам [PERSON] та [PERSON] проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved