Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON], які діють в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідно, звернулися до суду з позовом до Білопільської міської ради Сумської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] року помер батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], а [INFO] року помер дід дітей по лінії батька - [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З метою прийняття спадщини після діда, вони звернулися до державного нотаріуса Білопільської районної державної нотаріальної контори. Однак, останній відмовив їм у вчиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану вище нерухомість. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. 1266 ЦК України позивачі просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування після діда, [PERSON], який помер [INFO] року. У судове засідання [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] не з'явилися, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують (а. с. 48, 52). Представник відповідача - Білопільської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився. Міський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 46). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 44). Представник третьої особи: органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації Сумської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 51). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентарної справи на домоволодіння, яке є предметом позову, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1216, ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частинами 1 та 5 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. (ч. 1, ч. 5 ст. 1266 ЦК України). В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом і за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлено, що батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а. с. 17, 19). Рішенням Білопільського районного суду від 19 листопада 2008 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2008 року, останніх батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 15). На підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 26 грудня 2008 року №1008 неповнолітньому [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. 16). Відповідно до розпорядження голови Охтирської районної державної адміністрації від 23 січня 2009 року №39 «Про створення прийомної сім'ї та влаштування малолітніх дітей на виховання та спільне проживання» [PERSON], [INFO], який перебуває на обліку дітей, які можуть бути усиновленими в Роменському районі Сумської області, з 02 лютого 2009 року влаштовано на виховання та спільне проживання у прийомну сім'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають за адресою: [ADDRESS] Судом також встановлено, що батько неповнолітніх дітей, [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 21). Дід неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по лінії батька - [PERSON] помер [INFO] року, про що також об'єктивно свідчать матеріали справи (а. с. 18, 20). Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05 травня 2017 року вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] не заведена (а. с. 45). Згідно з довідкою Білопільської міської ради від 28 березня 2017 року та копією будинкової книги на день смерті [PERSON] був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] разом із невісткою - матір'ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO] (а. с. 34). Таким чином, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями померлого діда по лінії батька, [PERSON], за правом представлення. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок під [ADDRESS] З довідок Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 30 січня 2017 року та матеріалів інвентарної справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Білопільської міської ради від 22 червня 1967 року №145 [PERSON] відведена земельна ділянка для індивідуального будівництва за адресою [ADDRESS] надано дозвіл на виконання будівельних робіт та затверджено генеральний план забудови. У подальшому, 24 червня 1967 року, між [PERSON] та відділом комунального господарства виконкому Білопільської міської ради було укладено договір від 24 червня 1967 року, посвідчений Білопільською держнотконторою 20 серпня 1967 року за реєстровим №1876, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. На даний час право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]), ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано. Первинна інвентаризація житлового будинку проведена 17 листопада 1981 року, а поточна - 14 листопада 1988 року на замовлення [PERSON] (а. с. 28- 29). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 09 лютого 2017 року житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за вищевказаною адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 30). У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 14 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. Викладені вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Таким чином, спадкодавець [PERSON] набув право на збудований ним у 1967 році житловий будинок, розташований у [ADDRESS] В силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України неповнолітні [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого діда по лінії батька, [PERSON], але отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом вони не можуть, так як за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, яке є об'єктом спадщини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], які діють в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідно у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved