Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

24 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де просить розірвати договір довічного утримання від 31 липня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом четвертої. Харківської нотаріальної контори Козелько Т.М. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за вищевказаним договором він передав у власність відповідача [PERSON] 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. А відповідач [PERSON], зобов'язалася довічно утримувати позивача, забезпечувати його доглядом, необхідною допомогою, та залишити в його довічному безкоштовному користуванні вищевказаний будинок, забезпечувати його харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, доглядом, необхідною допомогою та необхідною медичною допомогою, наданням побутових послуг Відповідач після підписання даного договору свої обов'язки за ним не виконувала. Тому позивач [PERSON] просить суд розірвати договір довічного утримання, складений між сторонами. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали та надали пояснення, що позивач при підписанні зазначеного договору вважав, що право власності на частину будинку переходить до його дружини [PERSON], яка померла в [INFO]. З моменту підписання договору між сторонами за позивачем здійснювали догляд його дружина [PERSON], а також, його син [PERSON] та невістка [PERSON] Відповідач [PERSON], яка є онукою позивача, проживала окремо від нього зі своєю сім'єю, відповідач має маленьку дитину, тому не мала можливості здійснювати догляд за позивачем. У січні 2014 року після смерті дружини позивача, [PERSON] зі своєю сім'єю стала мешкати у спірному будинку. З цього часу між сторонами почалися сварки, відповідач погано до нього ставилася, поміняла замки у домі, забрала його документи, перешкоджала спілкуванню з сином позивача та іншими родичами, позивач вимушений був сам про себе турбуватися. У зв'язку за зазначеними обставинами у позивача погіршився стан здоров'я та позивач [PERSON] не бажає проживати разом з відповідачем [PERSON] Він вимушений внаслідок зазначених обставин покинути свій будинок та в теперішній час проживає зі своїм сином та невісткою. Відповідач [PERSON] та її представник позов визнали частково та надали пояснення, що відповідач після підписання договору довічного утримання, не зважаючи на те, що проживала окремо від позивача, здійснювала за ним догляд, два рази на тиждень приходила до нього, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала в будинку. При необхідності викликала лікаря, купувала ліки, сплачувала за комунальні послуги а коли померла дружина позивача, то оплатила її поховання, в січня 2014 року переїхала в будинок позивача, де проживала разом зі своєю сім'єю та продовжувала доглядати за позивачем. Але 28 березня 2014 року син позивача без згоди позивача забрав його зі спірного будинку та з цього часу вона ([PERSON].) не може виконувати вимоги за договором довічного утримання, складеного між сторонами, оскільки син позивача перешкоджає спілкуванню з позивачем. Тому, вважає, що договір довічного утримання від 31.07.2009 року підлягає розірванню у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем, та з урахуванням тривалості часу протягом якого відповідач належно виконувала зазначений договір, залишити за нею право власності на 18/100 частини спірного будинку. Суд заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: 31 липня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем та [PERSON]було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом четвертої. Харківської нотаріальної контори Козелько Т.М. зареєстрований в реєстрі за №3 - 2556, зареєстрований в реєстрації заборон за № З 2557, 31.07.2009 року. На час укладення цього договору позивач перебував у шлюбі з [PERSON]. За вказаним договором позивач передав у власність відповідача [PERSON] 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS]. А відповідач [PERSON], зобов'язується довічно утримувати позивача та [PERSON], забезпечувати їх доглядом, необхідною допомогою, та залишити в його довічному безкоштовному користуванні вищевказаний будинок, забезпечувати його харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, доглядом, необхідною допомогою та необхідною медичною допомогою, наданням побутових послуг .(а.с.13-14). В [INFO] [PERSON] померла. 64/100 ч. житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за вищенаведеною адресою належить позивачу [PERSON] (а.с11). Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Таким чином, підставою для розірвання договору утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Пункт 7 укладеного між сторонами договору довічного утримання, також, передбачає, що у випадку невиконання його умов чи відмови від добровільного розірвання однією із сторін договір може бути розірваний у судовому порядку. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] з часу підписання договору неналежно виконувала його умови, не в повній мірі надавала допомогу позивачу [PERSON] що до придбання продуктів харчування, допомогу у приготуванні їжі, в забезпечені необхідним одягом. Ці обставини підтвердив в суді сам позивач [PERSON], який вказав, що його онука відповідач [PERSON] не піклувалася про нього належним чином, не готувала йому їжу, між ними виникали сварки, відповідач погано до нього ставилася, поміняла замки у домі, забрала його документи, перешкоджала спілкуванню з сином позивача та іншими родичами, позивач вимушений був сам про себе турбуватися. У зв'язку за зазначеними обставинами у позивача погіршився стан здоров'я та він не бажає проживати разом з відповідачем [PERSON] Він вимушений внаслідок зазначених обставин покинути свій будинок та в теперішній час проживає зі своїм сином та невісткою. Свідки [PERSON], [PERSON] надали пояснення, що саме вони здійснювали догляд за позивачем, купували продукти харчування, одяг, готували їжу, прибирали в будинку, робили його ремонт. Вони оплачували лікування позивача, зокрема операції на очах. Позивач скаржився їм на погане ставлення до нього з боку відповідача [PERSON] та попросив, щоб вони прийняли його до себе жити. Свідки [PERSON], який є сусідом позивача та свідок [PERSON], який тривалий час знайомий з позивачем та постійно з ним спілкується, підтвердили пояснення позивача [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що піклування про позивача було з боку його сина та невістки, які займалися його лікуванням, ремонтом будинку та ін., позивач скаржився на погане до нього відношення з боку відповідача. Свідок [PERSON], який є чоловіком відповідача, та свідок [PERSON], який є свекром відповідача, надали пояснення, що відповідач надавала допомогу позивачу, купувала продукти харчування, прибирала в будинку, оплачувала комунальні послуги. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, надали пояснення, що відповідач є онукою позивача та проживала до заміжжя в будинку позивача до 2004 року, після цього проживала у свого чоловіка. В спірному домоволодінні, а саме, у флігелі проживає мати відповідача. Вони часто бачили, як відповідач приходила до спірного домоволодіння в період з 2009 - 2014 роки. Зі слів відповідача їм відомо, що вона піклується за позивачем. Відповідачем [PERSON] надано до суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг в спірному будинку в 2012-2013 році, копії товарних чеків на купівлю ліків, квитанцію на оплату ритуальних послуг поховання, на підтвердження того факту, що вона сплачувала за комунальні послуги в спірному будинку та купувала ліки для позивача, за її кошти було поховано дружину позивача. Позивач [PERSON] не заперечував, що надав відповідачу гроші зі своє пенсії на сплату комунальних послуг та купівлю ліків, а також, на поховання його дружини. Зазначені вище докази підтвердили факт піклування відповідача про позивача за договором довічного утримання, але аналіз наданих сторонами доказів дає суду підстави, прийти до висновку, що відповідач [PERSON] виконувала умови договору довічного утримання, складеного між сторонами, неналежним чином. Тому зазначений договір підлягає розірванню. Суд вважає, що позивачем не пропущено трьох річний строк позовної давності, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права. Як зазначив позивач [PERSON] він дізнався про порушення свого права в березні 2014 року. Ствердження відповідача [PERSON] в запереченнях на позов про необхідність розірвання договіру довічного утримання від 31.07.2009 року у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем, та з урахуванням тривалості часу протягом якого відповідач належно виконувала зазначений договір, залишити за нею право власності на 18/100 частини спірного будинку, суд не може прийняти до уваги та вирішити це питання. Оскільки, відповідно до цивільно-процесуального закону суд розглядає цивільну справу у рамках позовних вимог. З подібними позовними вимогами ні позивач [PERSON], а ні відповідач [PERSON] до суду не зверталися. На підставі викладеного,

Outcome: approved