Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

26 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Кіровський відділ державної виконавчої служби ДМУЮ про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 15.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження ВП №45758533 та звернено стягнення на заробітну плату позивача в розмірі суми боргу та поточних аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку. З вересня 2015 року відповідач покинула дітей, її постійне місце проживання позивачу не відомо, діти проживають разом з ним, знаходяться на повному його утриманні, але відповідач продовжує отримувати аліменти на їх утримання і витрачати їх на власні потреби у звязку з тим, що відкрито виконавче провадження. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей не приймає участі у їх вихованні, витратах на фізичний та моральний розвиток. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку та зупинити стягнення аліментів на користь відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти зупинення виплати аліментів позивачем, але заперечувала проти стягнення аліментів з неї. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3-4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.0092014 року та до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 07.10.2015 року (а.с. 6). Відповідно до постанови державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ м. Дніпропетровська від 10.12.2014 року на заробітну плату [PERSON] звернено стягнення у розмірі суми боргу та поточних аліментів у розмірі 1/3 частини від його заробітку (а.с. 7-8). Як вбачається з копії Акту обстеження умов проживання від 05.11.2015 року та характеристик з місця навчання дітей, неповнолітні діти сторін по справі з вересня 2015 року постійно проживають з позивачем за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. 20-річчя Перемоги, 25/9. (а.с.9, 11-14). Відповідач в судовому засіданні також не оспорювала факт проживання дітей з позивачем. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно розяснень, викладених у п.п. 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3, відповідно до ст.180 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з вересня 2015 року постійно проживають разом з позивачем і він несе витрати щодо їх утримання, у звязку з чим продовження стягнення з нього аліментів на користь відповідача є безпідставним. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання дітей, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Як встановлено в судовому наразі між позивачем та відповідачем існує не врегульований спір щодо місця подальшого проживання їх неповнолітніх дітей. Оскільки відповідно до положень діючого законодавства аліменти на утримання неповнолітніх дітей стягуються на користь особи, з якої вони постійно проживають, а наразі між сторонами по справі не досягнуто домовленості про подальше місце проживання дітей, у звязку з чим суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей передчасними. Також суд вважає, що витрати пов'язані з розглядом справи необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial