Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

26.05.2015 року [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулися до суду з позовом та просили вселити з правом користування житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] до спірної квартири [ADDRESS] та зобовязати відповідача не перешкоджати в користуванні квартирою №74 по проспекту Перемоги, будинок 187 в м. Чернігові. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та просив задовольнити. Законний представник [PERSON] неповнолітнього [PERSON] наполягала на задоволенні позову та вселенні її сина до квартири [ADDRESS]. Представник [PERSON] просив задовольнити позов, оскільки позивачі є зареєстрованими у вказаній квартирі, тому мають право на проживання. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи просила постановити рішення з врахуванням інтересів дитини. Заслухавши пояснення, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.03.1969 року виконкомом Чернігівської міської ради видано ордер № 11565 на право зайняття жилого приміщення за адресою: квартира [ADDRESS], на трьох осіб [PERSON], який помер у 2001 році, його дружину [PERSON], яка померла у 2013 році та їхню доньку [PERSON] Квартира №74 за адресою: м. Чернігів, проспект Перемоги, буд.187 відноситься до державного житлового фонду, не приватизована, має дві кімнати, загальною площею квартири 44,5 м.кв, житловою 27 м2. [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON] Ухвалою Апеляційного суду Чнернігівської області від 13 жовтня 2015 року встановлено, що [PERSON] також проживав і постійно зареєстрований за спірною адресою з народження 1977 року ( крім періоду строкової військової служби. Станом на 1998 рік у спірній квартирі проживали та були зареєстрованими пять осіб : квартиронаймач [PERSON], його дружина [PERSON], їх діти [PERSON]М та [PERSON], та онук [PERSON]. Після смерті [PERSON] з 2001 року та до 27.06.2013 року у квартирі в якості мешканців даної квартири були зареєстровані проживаючими: квартиронаймач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На даний час у квартирі зареєстровані чотири\~\~ особи - [PERSON] , її син [PERSON], а також [PERSON] та його син [PERSON], [INFO]. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.10.2015 року залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2014 року, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 08.04.2015 року скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.02.2015 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.03.2015 року також скасовано. У задоволенні позову [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON] є зареєстрованими у [INFO], а тому мають право на проживання в даному житлі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 2 ст. 29 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідачем не надано суду беззаперечних доказів не можливості спільного проживання з [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON], тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги щодо їх вселення в квартиру [ADDRESS]. Оскільки на час звернення [PERSON] до суду з позовом 26.05.1015 року, останній був визнаний за рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 26.12.2014 року втратившим право на користування спірною квартирою, тому відповідачем не здійснювались перешкоди в користування квартирою, а лише виконувалися вимоги вказаного рішення, яке в подальшому 13 жовтня 2015 року було переглянуто судом та постановлено про відхилення апеляційної скарги [PERSON] та залишення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.11.2014 року без змін. Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо зобов»язання відповідача не перешкоджати в користуванні квартирою, є фактично вимогою заявленою на майбутнє. Оскільки рішення не може існувати на майбутнє, тому в задоволенні вимоги щодо зобов»язання [PERSON] не перешкоджати в користуванні квартирою слід відмовити.

Outcome: partial