Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

26 грудня 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він був членом колгоспу «імені ХХІІ з`їзду КПРС», який було перейменовано у колгосп «Межиріч» 15 лютого 1992 року і в подальшому реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Межиріч». 20 січня 1994 року було видано державний акт на право колективної власності на землю колгоспу «Межиріч», згідно рішення Межиріцької сільської ради від 24 березня 2000 року №11 державний акт вважається виданим КСП «Межиріч». На момент видачі КСП «Межиріч» державного акту на право колективної власності на землю він був включений у список, що додається до державного акту, під порядковим номером 533, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначивши, що позивач дізнався про наявність у нього права на земельну частку (пай) у травні 2019 року, коли отримав відповідь з Держгеокадастру про те, що він є у списках громадян, що додаються до Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Межиріч». Право позивача на земельний пай не посвідчено відповідним сертифікатом, на даний час отримання цього сертифікату неможливо. Тому представник позивача просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай), судові витрати по справі покласти на позивача. Представники відповідачів - Межиріцької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Межиріч» у судове засідання не з`явились. Від представника Межиріцької сільської ради надійшов лист № 245 від 12 лютого 2020 року про те, що Межиріцька сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області просить розглянути справу без участі її представника. Представник Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надав письмове клопотання, у якому зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у справі, до нього не заявлено матеріально-правових вимог з боку позивача, рішення у справі не буде впливати на права та обов`язки органу Держгеокадастру. З матеріалів цивільної справи видно, що [PERSON] з 1982 по 1995 рік був членом колгоспу «імені ХХІІ з`їзду КПРС», який було згодом перейменовано у колгосп «Межиріч» 15 лютого 1992 року і в подальшому реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Межиріч». За даними Відділу у Павлоградському районі міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та у м.Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, [PERSON] значиться під порядковим номером 533 у списку громадян, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого 20 січня 1994 року колгоспу «Межиріч», який згідно рішення Межиріцької сільської ради від 20 березня 2000 року №11 вважається виданим КСП «Межиріч» (а.с.8). 06 грудня 2019 року [PERSON] звернувся з заявою до Межиріцької сільської ради про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посилаючись на те, що він значиться у списках, доданих до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого КСП «Межиріч» (а.с.9). На цю заяву Межиріцькою сільською радою було надано відповідь, за змістом якої у [PERSON] відсутній документ, що посвідчує його право на земельну частку (пай) (а.с.10). У судовому засіданні встановлено з пояснень представника позивача, які нічим не спростовані, що позивач не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п.2-4 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. За даними відділу у Павлоградському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропертровській області, розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП «Межиріч» складає 5,29 умовних кадастрових гектарів. Таким чином позивачу належить право на земельну частку (пай) розміром 5,29 умовних кадастрових гектарів із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому КСП «Межиріч», розташованих на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Зазначене право не було підтверджене отриманням відповідного сертифікату, відсутність правовстановлюючого документу, що посвідчує право на земельну частку (пай), перешкоджає позивачу у реалізації його права на виділення йому земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай). Судові витрати по справі слід покласти на позивача за його згодою.

Outcome: approved