Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

25 травня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, що уточнювався 18.11.2015р., 20.01.2016р., у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з [PERSON], 15.09.1989 р.н, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON], 02.08.1991 р.н, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], витрати на ремонт квартири за адресою: [ADDRESS], що перебуває у спільній частковій власності, у розмірі 94400,69грн., стягнути з [PERSON], 15.09.1989 р.н, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], кошти за оплачені житлово-комунальні послуги по квартирі №35 за адресою: м. Дніпропетровськ проспект Калініна, будинок 19 у розмірі 1112,20грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 березня 2013 року померла мати позивача - [PERSON], [INFO] Після її смерті відкрилася спадщина у виді 1/3 частки квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр-т Калініна, буд.19, яка належала спадкодавцю, а також позивачу у розмірі 1/3 частки квартири та відповідачу у розмірі 1/3 частки квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 10.07.2007 року. 09.10.2013р. позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у розмірі 1/2 частки вищезазначеного спадкового майна, посвідчене державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 4-1625. Відповідач теж прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у розмірі 1/2 частки вищезазначеного спадкового майна, посвідчене державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 4-1628. Таким чином, на сьогоднішній день, позивач та відповідач володіють вищезазначеним спадковим майном в рівних частинах - по 1/2. Після прийняття спадщини, у зв'язку з тим що позивач не мав іншого житла, а також у зв'язку з відсутністю можливості винаймати інше житло, він був змушений переїхати в успадковану квартиру. Однак, квартира знаходилась у стані не придатному для проживання та потребувала термінового капітального ремонту. Отримавши висновок експерта, позивач повідомив відповідачу про необхідність здійснення термінового капітального ремонту квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, але відповідач відмов у наданні допомоги здійснення ремонту квартири, як фізично так і матеріально, аргументуючи це тим, що вона не вважає це за необхідне та взагалі не збирається проживати у цій квартирі. Отримавши відмову від сестри у здійсненні спільного ремонту позивач запропонував їй викупити половину її квартири, за ринковою ціною, розмір якої було визначено згідно оцінки незалежної уповноваженої на вказані дії організації, але на це вона теж не погодилась, пояснивши, що її така ціна не влаштовує. Оскільки відповідач не проживає в квартирі та ухиляється від здійснення ремонту, зокрема, від належного утримання спільного майна, позивач провів ремонтні роботи, беручи до уваги крайню необхідність в здійсненні капітального ремонту квартири, з метою збереження спільної сумісної власності та забезпечення свого проживання в належних умовах. Таким чином, позивачем були проведені мінімальні, обов'язкові ремонтні роботи. Загальна вартість виконаних ремонтних робіт складає: 90325,97грн. Також, свідченням про халатне та безвідповідальне ставлення відповідача до виконання обов'язків щодо утримання майна є те, що протягом всього строку володіння вказаним майном, ані за життя матері, ані після її смерті, відповідач жодного разу не сплачувала комунальні послуги. В той же час позивачем виконувались вказані вимоги, постійно сплачувались усі необхідні комунальні послуги, на загальну суму 1250грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач та відповідач є сином та дочкою [PERSON], яка померла 02.03.2013р., що визнано сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді 1/3 частки квартири № 35, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр-т Калініна, буд.19. 09.10.2013р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом у розмірі 1/2 частки спадкового майна за адресою: [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 4-1625 (а.с. 8). 09.10.2013р. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у розмірі 1/2 частки спадкового майна за адресою: [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 4-1628 (а.с. 9). Отже, сторони прийняли спадщину та отримали відповідні свідоцтва. У матеріалах справи наявні докази того, що позивач та відповідач прийняли спадщину і отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частини на квартиру [ADDRESS] в рівних частинах, однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони зареєстрували свої спадкові права відповідно до чинного законодавства. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. Учасники спільної часткової власності повинні погоджувати одне з одним дії по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю. Учасники спільної часткової власності використовують свої права по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. У разі розбіжностей щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном або непогодження із питаннями щодо здійснення повноважень у розпорядженні спільним майном, спір може бути вирішено судом. По відношенню одне до одного співвласники зобов'язані погоджувати свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю й у зв'язку з цим утримуватися від дій, що можуть перешкоджати реалізації іншими співвласниками їх повноважень. Обов'язки співвласників можуть бути як активні так і пасивні. Угода співвласників є двостороннім чи багатостороннім правочином, у якому визначається порядок і способи здійснення повноважень співвласниками. Для таких договорів законом не передбачена обов'язкова форма, тому вони можуть бути укладені як в усній, так і у письмовій, чи нотаріально посвідчуватися. Отже, зі змісту цієї статті випливає, що дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємоузгодженими, як наслідок вчинення одним співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. З урахуванням викладеного, суд вважає, що усі витрати, понесені позивачем на ремонт спільного майна, здійснені ним із власної ініціативи, отже, відшкодуванню не підлягають.\~\~ Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов'язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).\~\~ Як випливає із матеріалів справи, й не заперечується сторонами, позивач проживає у спірній квартирі й користується комунальними послугами, тоді як відповідач не проживає у спірній квартирі й не користувалась ними, а саме: водою, електроенергією, газом. Позивач просить стягнути із відповідача частину сплачених коштів за комунальні послуги, але не надає доказів на підтвердження того, яка саме сума на оплату комунальних послуг була необхідна для утримання частки нерухомого майна, яке належить відповідачу, а яка сума на оплату комунальних послуг була необхідна позивачеві при їх використанні для власних потреб. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної сумісної власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном. Суду не надано доказів щодо того, що співвласники досягли згоди про порядок управління, збереження та утримання спільного майна, ремонту даху, ремонту водопроводу, а саме, доказів об'єктивної необхідності цих витрат, які не були узгоджені з відповідачем. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Нормами чинного законодавства не передбачено захисту порушеного права позивача саме в межах заявлених вимог. Ним не було надано доказів того, яким саме чином було порушено його право відповідачем. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст. 60 ЦПК\~\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,\~46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні не були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість представником відповідача викладені обставини були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed