Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

25.03.2020 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Хомич І.О., звернувся до суду з позовом про визнання договору припиненим, дій протиправними, скасування заборгованості та стягнення моральної шкоди, яким позивався до ТОВ «Ліко-Житосервіс». В обґрунтування заявлених вимог представником позивача зазначено, що [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу машиномісця від 08.02.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. 01.02.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Ліко-житлосервіс» укладено договір № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки. Відповідно до п.п. 3.1., 5.1. зазначеного вище договору: щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення договору становить 495, 00 грн.; строк його дії до 31.12.2019 року. Якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії цього договору не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, то договір вважається щороку продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. 19.11.2019 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «Ліко-Житлосервіс» заяву про свій намір припинити дію договору з 01.01.2020 року, виконавши умови п. 5.1. договору. Відповіді на зазначений вище лист не отримав. Однак, починаючи з 01.01.2020 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» продовжує виставляти на ім`я [PERSON] рахунки про сплату витрат на утримання підземної автостоянки, а на дошці оголошень міститься об`ява про те, що за ним рахується заборгованість у розмірі 2 064, 00 грн. Просив визнати договір № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки від 01.02.2019 року, укладений між ним та ТОВ «Ліко-житлосервіс» припиненим з 01.01.2020 року; визнати протиправними дії ТОВ «Ліко-житлосервіс» щодо виставлення на його ім`я рахунків на оплату та нарахування заборгованості за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року, починаючи з 01.01.2020 року; скасувати заборгованість, яка утворилася та обліковується ТОВ «Ліко-житлосервіс» за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року за період з 01.01.2020 року; стягнути 25 000, 00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. 01.04.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 10.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач ТОВ «Ліко-Житлосервіс» заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі. 25.08.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. 22.09.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Голиця Т.І., будучи присутньою у судовому засіданні, підтримала заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Ліко-Житосервіс» - адвокат Жидченко К.П. заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Ліко-Житлосервіс» з огляду на наступне.. Судом встановлено, що [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу машиномісця від 08.02.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М. 01.02.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Ліко-житлосервіс» укладено договір № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки. Відповідно до п.п. 3.1., 5.1. зазначеного вище договору: щомісячний розмір відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення договору становить 495, 00 грн.; строк його дії до 31.12.2019 року, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії цього договору не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, то договір вважається щороку продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим же договором. 19.11.2019 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «Ліко-Житлосервіс» заяву про свій намір припинити дію договору з 01.01.2020 року, виконавши умови п. 5.1. договору. Відповіді на зазначений вище лист не отримав. Звертаючись до суду з позовом, представник позивача [PERSON] - адвокат Хомич І.О., зазначив, що починаючи з 01.01.2020 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» продовжує виставляти на ім`я [PERSON] рахунки про сплату витрат на утримання підземної автостоянки, а на дошці оголошень міститься об`ява про те, що за ним рахується заборгованість у розмірі 2 064, 00 грн. Просив суд, визнати договір № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки від 01.02.2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Ліко-житлосервіс» припиненим з 01.01.2020 року; визнати протиправними дії ТОВ «Ліко-житлосервіс» щодо виставлення на його ім`я рахунків на оплату та нарахування заборгованості за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року, починаючи з 01.01.2020 року; скасувати заборгованість, яка утворилася та обліковується ТОВ «Ліко-житлосервіс» за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року за період з 01.01.2020 року; стягнути 25 000, 00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000, 00 грн. За правилами ст. ст. 901, ч. 2 ст. 598, 599, 651, ч. ч. 2-4 ст. 653 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом ; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом ; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору ; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим; у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються ; у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили ; сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, представники позивача [PERSON] стверджують, що строк дії договору № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки закінчився 31.12.2019 року, оскільки [PERSON] у встановленому договором порядку попередив іншу сторону про його припинення. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження, оскільки позивач надав суду докази щодо виконання ним вимог п. 5.1. договору. Крім того, судом встановлено, що після 31.12.2019 року позивач [PERSON] припинив виконання своїх зобов`язань за договором № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки. Договір є добровільним правочином і має укладатися та існувати за згодою обох сторін, відтак заперечення відповідача про неможливість його розірвання не приймаються судом до уваги, а договір № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки від 01.02.2019 року, укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Ліко-житлосервіс» є припиненим з 01.01.2020 року. Вимоги ж про визнання протиправними дії ТОВ «Ліко-житлосервіс» щодо виставлення на ім`я [PERSON] рахунків на оплату та нарахування заборгованості за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року, починаючи з 01.01.2020 року, а також скасування заборгованості, яка утворилася та обліковується ТОВ «Ліко-житлосервіс» за обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року за період з 01.01.2020 року не підлягають задоволенню судом, оскільки є неналежним способом захисту прав позивача. За наявності спорів, питання щодо зобов`язання позивача [PERSON] оплатити виставлені ТОВ «Ліко-житлосервіс» рахунки на оплату послуг з обслуговування паркінгу за договором № В3/7-69 від 01.02.2019 року, з приводу якого заявлено спір, можуть мати місце тільки за ініціативи ТОВ «Ліко-житлосервіс». Представники сторін у справі визнали, що такий предмет спору заявлено ТОВ «Ліко-житлосервіс» і він є предметом вирішення в іншому судовому провадженні. Що ж стосується, заявлених позовних вимоги про стягнення з ТОВ «Ліко-житлосервіс» на користь [PERSON] моральної шкоди з тих підстав, що відповідачем розміщуються оголошення про наявність у позивача боргу за послуги з утримання належного йому машиномісця в підземній автостоянці також не підлягають задоволенню судом з огляду на наступне. В обгрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування відповідачем ТОВ «Ліко-житлосервіс» позивачу [PERSON] моральної шкоди, представник останнього посилається на те, що на [PERSON] негативно впливають оприлюднені відповідачем відомості про існування за ним заборгованості за договором з приводу якого заявлено спір. Крім того, судом встановлено, що такі оголошення відповідач розміщує тільки на території підземної автостоянки, такі оголошення стосуються не тільки позивача [PERSON] , а й ряду інших осіб, яким адміністрація ТОВ «Ліко-житлосервіс» звертається увага останніх на наявність боргу та попереджає про необхідність у подальшому звернення до суду з позовом про стягнення боргу і застосування наслідків порушення строків оплати отриманих послуг. У той же час, представник позивача не надав суду доказів на підтвердження того, що оприлюднені відповідачем відомості, виключно на теритоії підземної автостоянки, щодо наявності у власників макшиномісць боргу за надані послуги з утримання машиномісць мали негативний вплив на позивача [PERSON] та які наслідки настали. З огляду на викладене вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог лише у частині припинення договору № В3/7-69 про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки з 01.01.2020 року. У задоволенні іншої частини заявлених вимог, слід відмовити. За правилами ст. 141 ЦПК України та з огляду на висновки суду щодо вирішення заявлених позховних вимог, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат сторін у справі на правничу допомогу. Судовий збір, щодо частини позовних вимог [PERSON] , які визнані судом обгрунтованими підлягають стягненню з відповідача на користь державни, оскільки позивач був звільнений від обов`язку сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: partial