Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

26.12.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на гараж, розташований за адресою: м. Біляївка, Одеська область, вул. Спортивна, 5г/4, загальною площею 39,7 кв.м. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради №35 від 02 липня 1998 рок «Про дозвіл будівництва надвірних споруд жителям м. Біляївка» йому, було дозволено будівництво гаражу за адресою вул. Дзержинського, буд.5 (після перейменування вул. Спортивна). В 1998 році на узгодженій із іншими жителями даного багатоквартирного житлової будинку частині прибудинкової території, позивачем самочинно було побудовано нерухоме майно - гараж загальною площею 39,7 кв.м. Під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурі, санітарні та екологічні норми. Після завершення будівництва гаражу, рішенням Біляївської міської ради від 31 серпня 2017 р. «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій передачу земельних ділянок», позивачу було передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,0048 га для будівництва індивідуального гаражу (кадастровий номер 5121010100:02:004:0649) за адресою: м. Біляївка, вул. Спортивна, 5г/4, на якій розміщені самочинний збудований гараж. Також, Комунальним підприємством «Одеське обласне архітектурно-планувальне бюро» 25 жовтня 2017 р. був виготовлений технічний паспорт на вказану нежитлову будівлю. З отриманим технічним паспортом позивач звернувся із заявою до Біляївської міської ради з клопотанням про оформлення права власності на вказану нежитлову будівлю гаражу, однак листом Біляївської міської ради позивачу було повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення його вимог, у відповідності до п.3 ст. 376 Цивільного кодексу України, запропоновано для вирішення питання права власності на самочинне будівництво звернутись до суду. До судового засідання позивач не з`явився, але надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити у повному обсязі та слухати справу у його відсутність (а.с.22). Представник відповідача у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просив справу слухати у його відсутність (а.с.18). Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У такому разі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно виписки з рішенням виконавчого комітету Біляївської міської ради №35 від 02 липня 1998 рок «Про дозвіл будівництва надвірних споруд жителям м. Біляївка» [PERSON], було дозволено будівництво гаражу за адресою вул. Дзержинського, буд.5 (після перейменування вул. Спортивна) (а.с.13). В 1998 році на узгодженій із іншими жителями даного багатоквартирного житлового будинку позивачем було самочинно побудовано нерухоме майно - гараж загальною площею 39,7 кв.м. Рішенням Біляївської міської ради №425-25/VII від 31 серпня 2017 р. «Про затвердження проектів землеустрою, технічних документацій передачу земельних ділянок», позивачу було передано безоплатно у власність земельну ділянку: загальною площею 0,0048 га для будівництва індивідуального гаражу (кадастровий номер 5121010100:02:004:0649) за адресою: м. Біляївка, вул. Спортивна, 5г/4, (а.с.12). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2017 року, позивач право приватної власності на вказану земельну ділянку зареєстрував у встановленому законодавством порядку (а.с.11). Крім того, комунальним підприємством «Одеське обласне архітектурно-планувальне бюро» 25 жовтня 2017 р. на замовлення позивача був виготовлений технічний паспорт на гараж, згідно з яким інвентаризаційна вартість вказаної нежитлової будівлі гаражу становить 1 980 грн. (а.с.4-8). Позивач звернувся до Біляївської міської ради з клопотанням про оформлення права власності на гараж, однак листом №790 від 14.11.2017 року йому було відмовлено у оформленні права власності на гараж та рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). Відповідно до ч. 2\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»\~при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України\~, особа, яка здійснила або здійснює самочинне\~будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, ст. 376 ЦК України\~передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України\~, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Судом встановлено, що позивачу виділена земельна ділянка та наданий дозвіл на будівництво гаражу. Проте, після завершення будівництва гаража позивач не ввів його в експлуатацію. Також встановлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Управління містобудування, землевпорядкування та комунального майна, але йому\~\~було відмовлено у проведенні такого узаконення та рекомендовано звернутись до суду. Тим чином окрім судового порядку позивач позбавлений можливості захистити свої права та оформити право власності на майно. Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані\~\~суду докази\~\~в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на гараж, що знаходиться за адресою: м. Біляївка, Одеська область, вул. Спортивна, 5г/4, загальною площею 39,7 кв.м. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved