Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

24.09.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 10900 гривень; пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 1489,57 гривень; інфляційні нарахування у розмірі 1281,62 гривень; 3% річних у розмірі 129 гривень, всього 13800,19 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4100 гривень та суму сплачено судового збору у розмірі 768,40 гривень. Позов обґрунтований тим, що 29.03.2019р. позивач дав у борг відповідачу гроші в сумі 10900 гривень, які він зобов`язався повернути до 20.04.2019р.Так як добровільно кошти не були повернуті, позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Позивач просив розглянути справу за його відсутності, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с. 29). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 21, 22), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позову з доданими до нього документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 26, 27, 33, 34), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 29 березня 2019 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній взяв в борг у позивача 10900 гривень, які зобов`язався повернути до 20 квітня 2019 року. Вказаний договір сторонами був оформлений письмово у вигляді розписки відповідача, в яких зазначені сума грошових коштів, взятих ним у борг у позивача, та строк, в який він зобов`язався повернути позику (а.с. 5). Відповідно правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц за позовом про стягнення боргу за договором позики встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов'язання повернути ці кошти. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оригінал боргової розписки перебуває у позивача, розписок про повернення позивачу боргу відповідачем суду не надано, що в розумінні ст.ст. 76-78 ЦПК України було б допустимими та належними доказами виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України, розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики. Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Власник, за встановленим законом виключеннями, не може бути позбавлений права власності, змістом якого є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-317, 319, 321 ЦК України). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач у тому числі порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту не повернув. Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені у ст. 611 ЦК України, зокрема, до них відноситься сплата неустойки, відшкодування збитків. Отже у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань, чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені, 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, інфляційні втрати, 3 % річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Порушення зобов`язання почалося з 21 квітня 2019 року, а позовні вимоги обмежуються 16 вересня 2019 року включно. Розрахунок пені 2019 рік ПеріодКількість днів прострочкиСума заборгованостіОблікова ставка НБУРозрахункова ставка на рікпеня 21.04.2019 25.04.2019 5 10900 18 36 53,75 26.04.2019 18.07.2019 84 10900 17,535 877,97 19.07.2019 05.09.201949 10900 1734 497,52 06.09.2019 16.09.2019111090016,5033108,40 Разом 149 1537,64 За порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок річної процентної ставки 2019 рік МісяцьКількість днів прострочкиСума заборгованостіВідсоток річнихСума річних квітень 10 10900 38,96 травень 31 10900 3 27,77 червень30 10900 3 26,88 липень3110900327,77 серпень3110900327,77 вересень1610900314,33 Разом 149 133,48 Інфляційні нарахування за період прострочення з 01.04.2019 рік по 31.08.2019 рік становлять 31,56 грн. Таким чином, внаслідок порушення зобов`язання за договором позики у відповідача виникла заборгованість в сумі 12602,68 гривень, що складається з: заборгованості за договором позики 10900 гривень, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 1537,64 гривень, встановленого індексу інфляції в сумі 31,56 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми 133,48 гривень, що дещо менше вимог позивача, а приведений ним розрахунок не є коректним. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тому відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість в сумі 12550,13 гривень, що складається з заборгованості за договором позики 10900 гривень, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 1489,57 гривень, встановленого індексу інфляції в сумі 31,56 гривень та трьох відсотків річних від простроченої суми 129 гривень. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем разом з позовною заявою до суду було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, на загальну суму 4100грн., який складається з витрат на професійну правничу допомогу: вартість усної консультації з вивченням документів та правовий аналіз правочину (розписки), вартість підготовки позовної заяви та представництва інтересів в суді на суму 4100грн., які обґрунтовані та підтверджені договором про надання правової допомоги від 03 липня 2019р., укладеного між [PERSON] та адвокатом Сівак В.Д. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 471 від 15 березня 1994 року) (а.с. 6, 7), та копією квитанції про сплату витрат за ведення цивільної справи про стягнення боргу (а.с. 9). Внаслідок часткового задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial