Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

26 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в квітні 2017 року, маючи намір придбати житловий будинок, він домовився з [PERSON] про купівлю в неї житлового будинку за 20 000 гривень, який розташований по [ADDRESS]. При цьому вони домовились, що позивач відразу сплатить відповідачці частину грошей, а після підготовлення нею всіх необхідних документів та внесення позивачем всієї суми, вони звернуться до нотаріуса та нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу житлового будинку. На підтвердження своїх намірів придбати житловий будинок та укласти в подальшому договір купівлі-продажу він передав [PERSON] у рахунок сплати вартості житлового будинку грошові кошти в сумі 5 000 гривень, а відповідачка прийняла ці кошти, що підтверджується розпискою від 13 квітня 2017 року. Кошти відповідачу були передані в пристуності свідка [PERSON]. Оскільки укладення договору купівлі-продажу не відбулось, він на вимогу відповідача у жовтні 2017 року виселився з житлового будинку, а відповідач у добровільному порядку отримані від нього кошти не повертає, то він вважає, що передані ним кошти в рахунок оплати неукладеного договору купівлі-продажу будинку отримані відповідачкою безпідставно, а тому просить стягнути з відповідачки на свою користь кошти в сумі 5 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що в квітні 2017 року домовився з відповідачем [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS] за 20 000 грн. На підтвердження своїх намірів придбати житловий будинок та укласти в подальшому договір купівлі-продажу 13 квітня 2017 року він передав [PERSON] 5000,00 грн., про що ним та відповідачкою була написана розписка. Однак, укладення договору не відбулося, в жовтні 2017 року він на вимогу відповідача виселився з будинку. Відповідачка на його прохання повернути кошти відмовляється, а тому він просить задовольнити його позовні вимоги, стягнути з відповідачки на його користь 5000,00 грн., понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 гривень та по оплаті правничої допомоги в сумі 1 200 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. При цьому зазначив, що не дивлячись на посилання в позові на ст.1212 ЦК України як на підставу позову, позов підлягає задоволенню з огляду на встановлені судом обставини. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку в [ADDRESS] в передбаченій законом формі сторонами не був укладений, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана позивачем [PERSON] грошова сума в розмірі 5000,00 грн. є авансом, а не завдатком, яка підлягає поверненню позивачеві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, суду пояснила, що дійсно домовилась з позивачем [PERSON] продати йому житловий будинок за 20 000 гривень, який розташований по [ADDRESS]. При цьому вони домовились, що позивач відразу сплатить відповідачці частину грошей, а після підготовлення нею всіх необхідних документів та внесення позивачем всієї суми, вони звернуться до нотаріуса та нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу житлового будинку. Проте, конкретної дати звернення до нотаріуса вони не обумовлювали. Після того, як позивач передав їй 5 000 гривень, вона почала виготовляти технічну документацію на земельну ділянку. Після виготовлення технічної документації на земельну ділянку вона зателефонувала дружині позивача та сказала, що можливо оформити договір купівлі-продажу в нотаріуса, однак позивачеві необхідно сплатити решту обумовленої суми за будинок. Оскільки у позивача не було достатньо коштів для сплати за будинок, то вона сказала позивачеві звільнити житловий будинок. Передану їй позивачем грошову суму в розмірі 5 000 гривень вважає завдатком, який не підлягає поверненню. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні висловив думку про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами 13 квітня 2017 року був укладений попередній договір, за умовами якого вони домовилися після виготовлення технічної документації відповідачем та внесення повної оплати позивачем за житловий будинок укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. З метою виконання зобов'язання позивач передав відповідачеві 5000,00 грн. Вказує, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15, у разі виникнення спору стосовно майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Оскільки позивач посилається в позові на ст.1212 ЦК України, яка не підлягає застосуванню до указаних правовідносин, а передані позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. є завдатком, який не підлягає поверненню, то просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 04.11.2011 року виконавчим комітетом Зеленівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] У квітні 2017 року позивач [PERSON] домовився з відповідачем [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку в [ADDRESS] за 20 000 грн. На підтвердження своїх намірів придбати житловий будинок та укласти в подальшому договір купівлі-продажу 13 квітня 2017 року позивач передав відповідачеві 5000,00 грн., про що ним та відповідачкою була написана розписка. Однак, укладення договору не відбулося, і в жовтні 2017 року він на вимогу відповідача виселився з будинку. Відповідачка на його прохання повернути кошти відмовляється, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь 5000,00 грн. В позовній заяві позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, вказує, що відповідачка набула грошові кошти в сумі 5 000 гривень без достатньої правової підстави та зобов'язана повернути їх йому. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15. Разом з тим, підставами позову є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тому суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повинен встановити які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин й застосовує норму закону, яка їм відповідає. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення переданих відповідачеві коштів позивач та його представник послалися на те, що договір купівлі-продажу, на підтвердження зобов'язання якого та в рахунок належних з нього платежів були передані кошти [PERSON], не укладений в установленому законом порядку, а тому 5000,00 грн. є авансом. Згідно зі ст. 657 ЦК Україн договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. З огляду на встановлені судом обставини в судовому засіданні, суд вважає, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, який у передбаченій законом формі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Оскільки сторонами договір купівлі - продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем [PERSON] грошова сума в розмірі 5 000 гривень відповідачеві [PERSON] є авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачеві. Зважаючи на докази, що підтверджують отримання відповідачем спірних коштів в розмірі 5000,00 грн., та відсутність доказів повернення коштів позивачу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів в сумі 5 000 гривень. Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Виходячи зі змісту даної статті, суд важжає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. судового збору. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу підтверджується даними договору № 20/17ц від 24.10.2017 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №2 від 26.10.2017 року, розрахунком вартості наданих послуг від 24.10.2017 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 24.10.2017 року. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial