Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

25 січня 2021 року позивач звернувся в суд з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у власності позивача перебувають три земельні ділянки на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області. Він дізнався, що на вказані земельні ділянки зареєстроване право оренди з відповідачем ТОВ «Кріс-Віт Україна», однак в межах цивільної справи №161/7562/19 встановлено, що позивач не підписував договори оренди з цим підприємством, а підписи від його імені виконані не ним, а іншою особою. З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди землі товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» за договором оренди землі №37 від 30 травня 2011 року і угодою про внесення змін до вказаного договору оренди землі від 25 серпня 2015 року, укладеного щодо земельної ділянки, площею 3,5853 га. (кадастровий номер 0722884300:04:000:0007), котра знаходиться на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області; за договором оренди землі №44 від 30 травня 2011 року і угодою про внесення змін до вказаного договору оренди землі від 25 серпня 2015 року, укладеного щодо земельної ділянки, площею 0,6902 га. (кадастровий номер 0722884300:04:000:1576) та щодо земельної ділянки, площею 2,5240 га. (кадастровий номер 0722884300:04:000:1577), котрі знаходяться на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області; 2) припинити право оренди відповідача ТОВ «Кріс-Віт Україна» на ці земельні ділянки. Позивач у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві його представник просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач ТОВ «Кріс-Віт Україна» у письмовій заяві позов визнав. Відповідач приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяна Олексіївна у письмовій заяві позов заперечила. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником наступних земельних ділянок на території Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області: 1) площею 3,5853 га., кадастровий номер 0722884300:04:000:0007; 2) площею 2,5240 га, кадастровий номер 0722884300:04:000:1577; 3) площею 0,6902 га., кадастровий номер 0722884300:04:000:1576. З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що на вказані земельні ділянки зареєстроване речове право у вигляді права оренди за орендодавцем ТОВ «Кріс-Віт Україна», підставами для чого були: 1) договір оренди №44 від 30 травня 2011 року з додатковою угодою від 25 серпня 2015 року; 2) договір оренди №37 від 30 травня 2011 року з додатковою угодою від 25 серпня 2015 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2020 року у цивільній справі №161/7562/19 в задоволенні позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт-Україна» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками - відмовлено. При цьому в межах цієї цивільної справи було встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи № 8046 від 27.02.2020 року підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі № 37 від 31 травня 2011 року, зареєстрованому в Управлінні Держкомзему у Луцькому районі Волинської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.01.2012 року № 072280004000572, та у договорі оренди землі № 44 від 30.05.2011 року, зареєстрованому в Управлінні Держкомзему у Луцькому районі Волинської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.02.2012 року № 72280004000674 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із зазначеної норми матеріального права можливо зробити висновок, що судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право позивача. При цьому відповідачем у такому разі має бути саме особа, яка безпосередньо порушила, не визнала або оспорює цивільні права позивача. У розглядуваному випадку, заявляючи даний позов в порядку цивільного судочинства, позивач посилається на порушення його права власності на спірне нерухоме майно, що спричинено незаконною реєстрацією права оренди відповідача ТОВ «Кріс-Віт України». Отже, у розглядуваному цивільну спорі, належним відповідачем може бути саме орендар ТОВ «Кріс-Віт України», а не державний реєстратор. Аналогічна правова\~позиція викладена\~у постанові\~Верховного Суду\~від 02\~вересня 2020\~року у\~справі № 161/12379/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18). З наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позову до державного реєстратора - приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяни Олексіївни, оскільки вона не є належним відповідачем у цьому спорі. Що стосується вимог до належного відповідача ТОВ «Кріс-Віт Україна», суд зазначає таке. У пунктах 7.26, 7.34-7.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено правовий висновок, про те, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. В розглядуваному судом випадку, як було підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи в іншій цивільній справі, за участю цих самих сторін, та підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, позивач не підписував з відповідачем ТОВ «Кріс-Віт Україна» договори оренди земельних ділянок від 30 травня 2011 року №№44, 37, а отже, в силу положень ст.638 ЦК України, такі договори вважаються неукладеними та такими, що не несуть жодних юридичних наслідків, про що констатує суд у цьому судовому рішенні. В такому випадку підлягають до задоволення вимоги позивача про скасування рішень державного реєстратора та про припинення права оренди, адже такі рішення прийняті, а право оренди виникло, на підставі неукладених договорів, тобто незаконно. З наведених мотивів суд задовольняє повністю позов до відповідача ТОВ «Кріс-Віт Україна». Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов частково лише до одного з двох відповідачів, він вирішує питання про розподіл лише половини судових витрат (908,00 грн.), адже інша половина покладається на позивача через необґрунтоване залучення як відповідачем особу, яка не мала відповідати за позовом, у зв`язку з чим судом було відмовлено у позові у відповідній частині. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач ТОВ «Кріс-Віт Україна» визнав позов до початку розгляду справи по суті, у зв`язку з чим рішенням було ухвалено в межах підготовчого провадження, стягує з відповідача ТОВ «Кріс-Віт Україна» на користь позивача 50 % судового збору, що становить 454,00 грн. Інші 50% судового збору суд повертає позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: approved