Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

25 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 23 жовтня 2007 року укладено договір без номеру (далі - Договір), згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. з подальшим його збільшенням до 6400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] порушив умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 30 вересня 2019 року сума заборгованості складає 11957 грн. 25 коп., де заборгованість за кредитом - 6149 грн. 48 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4362 грн. 19 коп., заборгованість з пені - 400 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), а саме, штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 545 грн. 58 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, тому АТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 1921 грн. 00 коп.. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року за клопотанням повноважного представника позивача вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін (а.с.7,85,87). Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.96), у письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, представник позивача на підставі довіреності [PERSON] вказала, що позивач позов підтримує у повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві. Разом з тим, представник позивача клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не подала, справу прохала розглянути без її участіта не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.8,84). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.97), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не подав, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 23 жовтня 2007 року склалися кредитні правовідносини, а саме, відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. з подальшим його збільшенням до 6400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.18-19,20-21,53,54,56,57). При цьому, в матеріалах справи наявна Заява [PERSON] про приєднання до Умов, яку останній підписав та за змістом якої він погодився, що вказана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 18-19,53). Таким чином, Договір підписаний сторонами: від імені банку - уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON] .. При цьому, своїм підписом [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з Умовами, а також Тарифами банку, які були надані останньому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума заборгованості за Договором станом на 30 вересня 2019 року складає 11957 грн. 25 коп., де заборгованість за кредитом - 6149 грн. 48 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4362 грн. 19 коп., заборгованість з пені - 400 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов, а саме, штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 545 грн. 58 коп. (а.с.48-52,72-81). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо, зокрема, позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Із виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] активував кредитну картку та активно користувався кредитними грошовими коштами, в тому числі, здійснював платежі на повернення кредитних коштів. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, ураховуючи наявність у матеріалах справи виписки про рух коштів (а.с.72-81), яка є належним підтвердженням отримання [PERSON] кредитних коштів, користування ними та часткової сплати грошей в рахунок погашення заборгованості, позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту в АТ КБ «ПриватБанк» та факт наявності заборгованості за кредитом. Так, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, заборгованість за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) складає 6149 грн. 48 коп.. Разом з тим, позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, прохає крім заборгованості за кредитом (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4362 грн. 19 коп., заборгованість з пені в розмірі 400 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов, а саме штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) в розмірі 545 грн. 58 коп.. В Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі - Довідка), яка 23 жовтня 2007 року підписана [PERSON] , зазначена базова процентна ставка, яка складає 3% на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), а також передбачено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості та у вигляді штрафу при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більше ніж на 120 днів, у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.20-21,54). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23 жовтня 2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови, як невід`ємні частини спірного договору. У Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та (або) процентів, штраф за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 23 жовтня 2007 року містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, відповідно до п.8.6 вищевказаних Умов при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого з грошових зобов`язань, передбачених дійсним договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, що не співпадає з умовами, погодженими з [PERSON] та зазначеними у Довідці від 23 жовтня 2007 року, відповідно до якої передбачено стягнення штрафу у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (23 жовтня 2007 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної Умови та правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин на відповідача не може бути покладений обов`язок по сплаті штрафу саме у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, а саме штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) в розмірі 545 грн. 58 коп.. Разом з тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами, зазначеними в Довідці, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, а також передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.20-21,54). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку штраф і пеня, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до умов відповідно до умов, зазначених в Довідці, а саме штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) в розмірі 545 грн. 58 коп., не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України). За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON] , а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом за Договором від 23 жовтня 2007 року станом на 30вересня 2019 року в сумі 10911 грн. 67 коп., у тому числі заборгованість за кредитом - 6149 грн. 48 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4362 грн. 19 коп., заборгованість з пені - 400 грн. 00 коп.. В іншій частині позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно положень ст.141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] в сумі 1753 грн. 02 коп., виходячи з розрахунку: (10911 грн. 67 коп. (розмір задоволених позовних вимог) * 1921 грн. 00 коп. (сума сплаченого судового збору) / 11957 грн. 25 коп. (розмір заявлених позовних вимог) = 1753 грн. 02 коп..

Outcome: partial