Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

24 грудня 2014 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується наданими йому житлово-комунальними послугами. [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги у зв'язку з чим, починаючи з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 12902 гривні 27 копійок, інфляційні втрати - 1233 гривні 47 копійок, три проценти річних - 865 гривень 26 копійок. 22 серпня 2013 року позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. 02 червня 2014 року за заявою [PERSON] судовий наказ було скасовано, оскільки співвласниця квартири та боржниця [PERSON] - померла. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами за період з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року в розмірі 12902 гривні 27 копійок, інфляційні втрати - 1233 гривні 47 копійок, три проценти річних - 865 гривень 26 копійок та судові витрати в справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та просили суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Сторона відповідача погоджується на стягнення з [PERSON] 1/2 частини заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з серпня 2010 року по листопад 2012 року, просить відстрочити виконання рішення суду та розстрочити виплату суми боргу рівними частинами щомісячно протягом двох років - з вересня 2015 року по вересень 2017 року з урахуванням поточних платежів. До суду [PERSON] подав свої заперечення, у яких посилався на те, що позивачем не надано детального розрахунку, які саме житлово-комунальні послуги надавались за спірний період і на яку суму. Також відсутній обґрунтований розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних, а суми, наведені в розрахунку обчислені невірно. Квартира належала на праві власності йому та його покійній дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1996 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва. З 29 червня 2001 року його дружиною [PERSON] чинилися перешкоди для його проживання в спільній квартирі. Надалі він в період часу з серпня 2001 року по січень 2014 року в квартирі не проживав, оскільки здійснював догляд за своєю мамою - [PERSON], яка за віком та станом здоров'я потребувала систематичного догляду. Про свою відсутність з поважних причин за місцем реєстрації він повідомив Комунальне підприємство (на той час це був ЖЕК № 501) листом з клопотанням від 28 листопада 2001 pоку і одержав позитивну відповідь. Крім цього, його проживання з 22 серпня 2001 pоку по 19 січня 2014 року за адресою: [ADDRESS], підтверджується іншими доказами. Його дружина, яка була співвласницею квартири померла [INFO] року. Він [INFO] року повідомив відповідальних працівників позивача (начальника Центру Обслуговування Споживачів (ЦОС № 1) [PERSON], бухгалтера ЦОС № 1 [PERSON] та паспортиста ЦОС №1 [PERSON]) при отриманні в ЦОС № 1 довідок на запит нотаріуса для оформлення спадщини. 11 березня 2014 pоку листом нарочно (вх. № 44/Д-158 від 11 березня 2014 року) та поштою цінним листом (№ 0308703052147 від 11 березня 2014 року) він повідомив позивача як кредитора про відкриття [INFO] року спадщини після смерті [PERSON] Позивач в порушення строків визначених частинами 2, 3 ст. 1281 ЦК України не пред'явив до нього вимог як до спадкоємця [PERSON] та, крім того, позивач звернувся до суду з заявою про стягнення боргу за межами трирічного строку позовної давності, що слідує з розрахунку заборгованості, доданого до заяви про видачу судового наказу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1996 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. за реєстровим № 435 (т. 1, а.с. 7, 9). Позивач посилається на те, що з лютого 2010 року по жовтень 2012 року внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань зі сплати експлуатаційних витрат та житлово-комунальних послуг утворилась заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції і трьох процентів річних складає 15001 гривню. 22 серпня 2013 року позивач подав до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача та [PERSON] (співвласниці квартири) заборгованості (т. 1, а.с. 83-84). 26 серпня 2013 року Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2010 року по 01 листопада 2012 року в розмірі 12902 гривні 27 копійок основного боргу, 1233 гривні 47 копійок індексу інфляції, 865 гривень 26 копійок - три проценти річних та 114 гривень 70 копійок судового збору (т. 1, а.с. 82). 12 червня 2014 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва за заявою [PERSON] зазначений наказ скасовано. Підставою для скасування судового наказу була смерть боржника - [PERSON] (т. 1, а.с. 12). З позовом у порядку позовного провадження в суд КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації звернулось 24 грудня 2014 року. Під час розгляду справи відповідач подав заяву про застосування троку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України частиною четвертою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. З заявою про видачу судового наказу позивач звернувся 22 серпня 2013 року, а заборгованість заявлена ним до стягнення за період з 01 лютого 2010 року, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість починаючи з 22 серпня 2010 року по 01 листопада 2012 року. Аналогічний правовий висновок щодо застосування ч. 2 ст. 264 ЦК України міститься у постановах Верховного Суду України в справі № 6-931цс15. Також відповідач посилається на те, що позивач пропустив строки пред'явлення вимог про стягнення заборгованості як зі спадкоємця боржника [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 11269 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Частиною 3 цієї статті визначено якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року співвласниця 1/2 частини квартири - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1, а.с. 61). 11 березня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою, в якій повідомив про смерть [PERSON] (т. 1, а.с.49-58). Крім того, 05 лютого 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. надіслала запити, зокрема, позивачу в справі, з повідомленням про смерть [PERSON] (т. 1., а.с. 201). У свою чергу позивач у справі, виконуючи запит нотаріуса, надіслав за його вимогою відповідні документи. Таким чином, оскільки позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] як до спадкоємця боржника [PERSON] лише 24 грудня 2014 року, то заборгованість [PERSON] як колишньої власниці 1/2 частини квартири не може бути стягнута з відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивач протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, не пред'явив свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. За статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За таких обставин, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 статті 901 ЦК України, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. За таких обставин, правовідносини, що виникли між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України - вимагати сплату грошей за надані послуги. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Крім того, обов'язком сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110 цс12. Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відповідач не сплачує за користування наданими йому комунальними послугами, заборгованість по яких підлягає стягненню в судовому порядку. Правовідносини між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплене в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» положення щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій ст. 625 ЦК України. За таких обставин з відповідача, з урахуванням застосування строку позовної давності, підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 6526,39 грн. (заборгованість за період з серпня 2010 року по жовтень 2012 року = 13052,78 / 2 =6526,39). Зазначена сума складається з 5592 гривень 33 копійок заборгованості, інфляційних втрат в розмірі 543 гривень 76 копійок, трьох процентів річних у розмірі 390 гривень 29 копійок. Зазначаючи в запереченні на позовну заяву про невірність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] не спростував надані позивачем докази та розрахунок належними доказами. Крім того, п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого Київською міською радою 28 березня 2002 року за № 409/1843, перерахунок за фактично надані житлово-комунальні послуги здійснюється за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім'ї. Разом з тим, [PERSON] з вимогою здійснити перерахунок плати за житлово-комунальні послуги безпосередньо до позивача не звертався, а тому його твердження про те, що з 2001 року він житлово-комунальними послугами не користувалася є безпідставними. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у листопаді 2001 року звертався до ЖЕК № 501, але не з заявою про його відсутність та перерахунок комунальних послуг а з повідомленням про те, що у зв'язку із Всеукраїнським переписом населення з 05 грудня 2001 року по 14 грудня 2001 року йому потрібно було зареєструватися як тимчасово відсутнім за адресою його реєстрації (т. 1, а.с. 69, 73.) Відповідач порушує питання про відстрочку виконання рішення та розстрочку виплати суми боргу, проте вирішення зазначених питань можливе лише після набрання рішенням суду законної сили та пред'явлення його до виконання (ст. 373 ЦПК України). З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial