Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

25 серпня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.12.2016 у розмірі 34227,74 грн. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2020 цивільну справу № 303/4669/20 передано за підсудністю до Козельщинського районного суду Полтавської області. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовна заява АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що 19.12.2016 між АТ КБ «ПриватБанк» та\~\~ [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих карток зазначено у довідці про отримання картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором\~\~\~\~\~ не виконував, унаслідок чого станом\~\~\~на 15.07.2020 утворилась заборгованість у розмірі 34227,74 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25997,90 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 8229,84 грн. Ураховуючи викладене , АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені банком судові витрати. Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання явку представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, у клопотанні просив про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, заяв та клопотань, заяв до суду не подавала. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29.12.2020 постановлено проводити заочний розгляд зазначеної справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах\~та на\~умовах,\~встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 19.12.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 23). Розмір кредитного ліміту, процентної ставки за користування кредитними коштами, неустойки за порушення договірних зобов`язань тощо підписана відповідачем анкета-заява не містить. Згідно довідки позивача без вихідних даних (номеру та дати) між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було видано кредитну картку: [NUMBER] , дата відкриття 19.12.2016, термін дії 07/20. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 15.07.2020 складає: - 25997,90 грн - заборгованість за тілом кредиту; - 8229,84 грн заборгованість за простроченими відсотками. Згідно наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), кредитний ліміт, встановлений 19.12.2016 (0,00) декілька разів змінювався, а саме: 15.09.2017 кредитний ліміт збільшено до 500,00 грн, 22.02.2018 кредитний ліміт\~збільшено до\~25000,00\~грн, 24.03.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. Отже найбільший кредитний ліміт, який був встановлений позивачем на картковий рахунок відповідача, за весь період кредитування складав 25000,00 грн., та який остаточно було зменшено до 0,00 грн 24.03.2020. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 15.07.2020 утворилася заборгованість в сумі 34227,74 грн., яка складається у тому числі з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25997,90 грн. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором б/н станом на 17.07.2020 за період з 19.12.2016 по 01.07.2020. Виписка банку згідно Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Разом з тим матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження збільшення (встановлення) кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача до 25997,90 грн. Отже пред`явлена позивачем до стягнення заборгованість за тілом кредиту (25997,90 грн) перевищує кредитний ліміт (25000,00), який був встановлений на картковий рахунок відповідача, та в межах якого відповідач мав право та можливість використовувати кредитні кошти. Доказів несанкціонованого перевищення відповідачем ліміту кредитування позивач до суду також не надав. Крім того, з розрахунку позивача (а.с. 6-11) та з виписки за договором (а.с. 12-20), наданих позивачем на обґрунтування власних позовних вимог щодо наявності заборгованості у відповідача, вбачається, що позивач на суму нарахованих щомісяця процентів за користування кредитними коштами, що не були погашені відповідачем, збільшував заборгованість за тілом кредиту, тобто фактично штучно збільшував кредитну заборгованість відповідача за рахунок нарахованих процентів у попередніх періодах. Так, розрахунок заборгованості за договором містить графу «відсотки погашені за рахунок кредиту», а з виписки за договором вбачається, що позивач неодноразово здійснював «списання відсотків\~за використання\~кредитного ліміту,\~за ставкою\~3.6\~відсотка…» та на суму списання автоматично збільшував від`ємний «залишок після операції», що свідчить про те, що заборгованість за тілом кредиту, яку позивач пред`явив до стягнення, складається не тільки з коштів, які безпосередньо відповідач отримав у кредит шляхом витрачання коштів у межах встановленого йому кредитного ліміту, а й за рахунок самостійного збільшення заборгованості за кредитом позивачем за рахунок погашення процентів за користування кредитом за рахунок кредитних коштів. Цим позивач самостійно на власний розсуд допустив штучне збільшення заборгованості за кредитом поза межами кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок позичальника. Разом з тим з виписки з особового рахунку позичальника та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач систематично користувався кредитною карткою та здійснював платежі на погашення заборгованості. У той же час, заборгованість за тілом кредиту не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів. Такий висновок викладено в постанові Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 у справі № 544/1257/19. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним позивачем розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів у межах кредитного ліміту, встановленого на його банківську картку, що підтверджується банківською випискою за договором та довідкою про зміну умов кредитування. Позивачем же не доведено правомірність та підставність вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з перевищенням встановленого кредитного ліміту. Отже вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає частковому задоволенню у межах встановленого позивачем кредитного ліміту 25000,00 грн. Вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 997,90 грн (25997,90 25000,00 = 997,90) є необґрунтованою позивачем, не підтвердженою належними доказами, оскільки утворилися не за рахунок прямого кредитування позичальника (відповідача), а за рахунок збільшення заборгованості за кредитом за рахунок нарахованих та списаних позивачем процентів за користування кредитом, тому суд у цій частині вимог позивачеві відмовляє за безпідставністю. Оцінюючи розрахунок заборгованості за простроченими процентами за користування кредитними коштами суд зазначає таке. З тексту позовної заяви та з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував відповідачеві проценти за користування кредитним коштам, застосовуючи такі процентні ставки: 3,6 % щомісяця (43,2 % річних); 84 % річних, 86,4 % річних. Позивач,\~обґрунтовуючи свої\~позовні вимоги,\~ посилався\~на \~витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~(а.с.\~25-81)\~ та\~витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Універсальна» (а.с.\~24), на яких не міститься підпис відповідача. Отже суд вважає, що доводи позивача про погодження відповідачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у письмовій формі не підтверджені позивачем належними доказами та є безпідставними. Суд також не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року), № 188/1815/17(постанова від 27.08.2020), № 378/305/18 (постанова від 23.07.2020), відповідно до яких витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Будь-яких інших доказів на підтвердження існування письмових домовленостей сторін саме про такі умови кредитування позивач до суду не подав. Отже суд вважає нарахування процентів за користування кредитом за застосованими позивачем процентними ставками неправомірним, оскільки розмір таких процентів не був встановлений договором та законом. Вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до ст. 1048 ЦКУ позивач не заявляв, розрахунок заборгованості за процентною ставкою, прямо передбаченою законом, позивач до суду не подав.

Outcome: partial