Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 червня 2002 року вони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з [PERSON] не склалось через відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені з лютого 2015 року. Спір про поділ спільного майна відсутній Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін та стягнути витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в своїх позовних вимогах зазначила, що просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.14). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом судових повісток (а.с.16; 18) та розміщення оголошення на Інтернет сайті «Офіційна влада України» (а.с.21), в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 29 червня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №256, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО №165016 (а.с.4). Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст.112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини з лютого 2015 року, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 551,20 грн. Згідно викладеного,

Outcome: approved