Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

25.09.2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог, зазначає, що 21.07.2014 року надала [PERSON] грошові кошти у розмірі 10000 грн., які згідно розписки вона повинна була повернути не пізніше 21.01.2015 року, а також 10% від суми боргу кожного місяця до закінчення виплати боргу. В добровільному порядку [PERSON] відмовляється повертати борг, тому позивачка була вимушена звернутися до суду, за захистом своїх прав, та просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за борговою розпискою у сумі 10\~000 грн., також стягнути відсотки за користування кредитними коштами - 13 000 грн., через неповернення грошей вона відчуває переживання та порушення нормальних життєвих звязків, та просить, також, стягнути моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. а також судові витрати, які повязані із розглядом справи. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час та місце розгляд справи була повідомлена у встановленому порядку, про причину неявки суду не повідомила. Представник позивача у судове засідання не зявився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи була повідомлена за допомогою публікації оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 96(1691), дата виходу газети 03.12.2015 року. На підставі ст.\~169 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній даних та доказів, з урахуванням думки позивача за відсутності відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами\~Цивільного кодексу України. Так, згідно розписки, 21.07.2014 року [PERSON] взяла у борг у позивача 10\~000 грн. зі щомісячною сплатою процентів - 10% від вказаної суми за користування коштами. Зобовязалася повернути борг у строк до 21.01.2015 року (а.с.12). Суд, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. У відповідності до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з частиною 2\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини 1\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525,526,530,629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України, встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач своїх зобов'язань за розпискою не виконав, грошових коштів, отриманих у борг за розпискою, у строк та в порядку, що в ній встановлені позивачу не повернув, тому позовні вимоги в частині стягнення коштів в рахунок погашення боргу за борговою розпискою підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи, що в розписці було передбачено сплату процентів за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору позики. Однак, укладений між сторонами договір позики у разі порушення зобов'язань не передбачає право на відшкодування моральної шкоди, як це і не передбачено вищевказаними приписами ЦК України. Крім того, згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у\~постанові від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та\~\~вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим\~\~підтверджується\~\~факт\~\~заподіяння\~\~позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними, та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial