Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

26 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 22 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №123. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. З 01 вересня 2014 року сторони припинили подружні стосунки. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через непорозуміння, відсутність підтримки з боку відповідача, а також через його зраду та застосування фізичного насилля. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними є неможливим та суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.42), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Разом з тим, позивач заперечувала проти надання судом строку для їх примирення та не виявила бажання зберегти шлюб. Крім того, позивач прохала справу розглянути без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (а.с.43-45), причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у письмовій заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 травня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №123 (а.с.3,29). Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.4,5,30,31). З матеріалів справи вбачається, що з 01 вересня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та з вказаного часу проживають окремо. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося та виявилося невдалим через непорозуміння, відсутність підтримки з боку відповідача, а також через його зраду та застосування фізичного насилля. За таких обставин позивач вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливим. Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] не виявила бажання зберегти подружні відносини, у відповідній письмовій заяві заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с.46). Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову з посиланням на відповідні докази не надав, клопотань про надання судом строку сторонам для примирення не заявляв. Відповідач [PERSON] із заявою про надання подружжю строку для примирення не звертався. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у своєму \~позові просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Дмитренко». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «Дмитренко». Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved