Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача. [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою. Посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.09.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. Квартира двокімнатна , житловою площею 28.5 кв.м. загальною площею 42.9 кв.м. 16.01.2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, який за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2014 року розірваний. [INFO] у них народилась донька [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з відповідачем. У 2013 році стосунки між ним та відповідачем погіршились, у листопаді 2013 року вони припинили сіменйі та подружні стосунки, бо відповідач знайшла іншого чоловіка. У травні 2014 року відповідач забрала із квартири усі свої особисті речі, а також речі , які придбані ними у період шлюбу. З листопада 2013 року відповідач у квартирі не проживає, квартирою не користується, не сплачує комунальні послуги. Позивач проживала у його квартирі після реєстрації шлюбу, але зареєструвала своє проживання у належній йому квартирі тільки у вересні 2013 року. Зазначав, що реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає йому у повній мірі користуватись власністю, він вимушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідача, які з кожним місяцем збільшуються, що завдає йому матеріальних збитків. Також зазначав, що разом з відповідачем у квартирі зареєстрована його дочка, [PERSON] [INFO]., яка хоч і проживає з відповідачем, однак він не бажає, щоб його дочка була знята з реєстрації у належній йому квартирі, вважає, що його дочка повинна бути забезпечена житлом і він зберігає за нею право на житло у спірній квартирі та згоден сплачувати за дочку комунальні послуги. Просив усунути йому перешкоди у користуванні належною йому квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач [PERSON]пояснив, що з листопада 2013 року вони не підтримують сімейні та подружні стосунки, так як відповідач зраджувала його, він неодноразово заставав позивача з іншим чоловіком у спірній квартирі. Він не міг терпіти такої поведінки відповідача, пішов із квартири. 30 квітня 2014 року він повернувся до квартири , відповідач влаштувала сварку, а 1 травня 2014 року пішла із квартири, забравши усі свої особисті речі. З 1 травня 2014 року в квартирі не проживає, її речей в квартирі немає. Відповідач проживає на зйомній квартирі і до 10 липня 2015 року до квартири не приходила. Замки у квартирі не змінювались. Третя особа, Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, свого представника у судове засідання не направила. Відповідач позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що вона не проживає в квартирі з поважних причин. Не заперечувала тієї обставини, що з листопада 2013 року вона припинила з позивачем сімейні стосунки, позивач пішов із квартири, а вона проживала в квартирі з дочкою. 30 квітня 2014 року позивач повернувся до квартири , між ними виник конфлікт, позивач побив її, вона 1 травня 2014 року вимушена була покинути квартиру. З 1 травня 2014 року у квартирі не проживає. Ту обставину, що вона не сплачує за комунальні послуги пояснила тим, що квартира обладнана засобами обліку електропостачання, водопостачання та газопостачання, а тому вона не сплачує за ці послуги, оскільки ними не користується. Щодо інших обґрунтувань позивача в частині того, що реєстрація її у квартирі порушує його право власності на квартиру , то він не надав суду таких доказів. Вона має намір повернутись в квартиру та проживати у квартирі. Заслухавши позивача, його представника, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали перевірки, які проводились Київським РВ ПМУ УМВС України у Полтавській області по заяві відповідача від 10.07.2015 року та 19.07. 2015 року суд дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що позивач на підставі на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 14.09.2007 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. є власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Квартира двокімнатна , житловою площею 28.5 кв.м. загальною площею 42.9 кв.м з усіма комунальними зручностями. ( а.с. 12-15) В квартирі зареєстровані позивач, як власник квартири, колишня дружина [PERSON], відповідач по справі, дочка [PERSON] [INFO], а також за заявою власника в квартирі зареєстрована [PERSON].( а.с. 16). Шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 травня 2014 року( а.с. 17). Ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою з тих підстав, що позивач не надала доказів того, що [PERSON] перешкоджав їй у користуванні та проживання у спірній квартирі. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.03.2015 року в цій частині залишене без змін. Як убачається із вказаних рішень предметом розгляду в цій частині позовних вимог була саме квартира [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року установлено, що [PERSON] не спростувала пояснень [PERSON], що вона разом із дочкою добровільно залишила спірну квартиру восени 2013 року. Отже вказаними рішеннями не було установлено, що [PERSON] перешкоджав відповідачеві у користуванні спірною квартирою, а фактично установлено, що [PERSON] добровільно залишила спірну квартиру. Із акту про не проживання від 19 червня 2015 року убачається, що відповідач, [PERSON] раніше проживала в квартирі [ADDRESS] , а з весни 2014 року в квартирі не проживає. ( а.с. 42-48). Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили у судовому засіданні, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше року, з весни 2014 року. [PERSON] не надала суду будь-яких доказів, які б спростували показання вказаних свідків та акт про її не проживання у спірній квартирі. Окрім того звертаючись до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 10 липня 2015 року та 19 липня 2015 року з заявами про те, що позивач не пускає її до спірної квартири, змінив замки [PERSON] зазначає в поясненнях та заявах що вона не проживає у спірній квартирі з 30.04.2014 року, бо 30.04.2014 року [PERSON] вигнав її з квартири, змінив замок у квартирі та вона з цього часу у квартирі не проживає. Однак зазначені в заявах обставини спростовуються вищезазначеними рішеннями судів, якими встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції, 18.03.2015 року, та судом апеляційної інстанції від 26 травня 2015 року не підтверджена обставина на яку посилалась [PERSON], а саме те, що [PERSON] перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою з 30 квітня 2014 року. [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом 25.06.2015 року. 06.07.2015 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі. Отже [PERSON] тільки після відкриття провадження у справі звернулась до Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області із вказаними вище заявами, пояснивши у судовому засіданні це тим, що вона мала на меті зафіксувати те, що [PERSON] не пускає її до квартири. Суд не приймає звернення [PERSON] до міліції із заявами про перешкоджання їй у проживанні у спірній квартирі 10 липня 2015 року та 19 липня 2015 року , як доказ того, що позивач перешкоджав та перешкоджає її проживанню у спірній квартирі з 30 квітня 2014 року, оскільки вони були подані після відкриття провадження у вказаній цивільній справі та після закінчення визначеного ст. 405 ЦК України однорічного строку збереження за колишнім членом сім»ї права на користування житлом. Більш того [PERSON] не надала суду доказів того, що [PERSON] змінив замки у спірній квіартирі та саме з цих причин вона немає доступу до квартири. [PERSON] заперечував ту обставину, що замки в квартирі змінені, напоялгав на тому, що [PERSON] забрала із квартири усі свої особисті речі , а також речі, які вони придлбавала у період шлюбу та проживає на зйомній квартирі. [PERSON] не заперечувала того, що вона забрала із квратири усі свої речі та проживає на зйомній квартирі. Із матеріалів перевірки по заявам [PERSON], яку проводив Київський РВ ПМУ УМВС України не вбачається того, що замки у спірній кваротирі змінені, а та обставина, що [PERSON] в присутності сторонніх осіб спробувала відкрити двері квартири, а ключ до замка не підійшов не є доказом того, що відповідач змінив замки до квартири. Як убачається із пояснень вказаних осіб ( [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]) вони у спірній квартирі не проживають , а отже не знають та не могли знати якими ключами відкриваються двері у спірній квартирі, а отже та осбтавина, що [PERSON] намагалась відкрити двері до квартири саме ключами від спірної квартири їхніми поясненнями не підтверджується. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших про розподіл майна подружжя , встановлення факту проживання однією сім»єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, вселення у квартиру, [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та її вселення до квартири. Судовими рішеннями у вказаній справі встановлено , що [PERSON] не надала доказів того , що [PERSON] перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою , що вона не спростувала тієї обстиавини, що добровільно пішла із спірної квартири. Отже враховуючи пояснення [PERSON], що вона в спірній квартирі не проживає із 1 травня 2014 року , а до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною квартирою [PERSON] . звернувся 25 червня 2015 року, тобто після закінчення однорічного строку не проживання [PERSON] у спірній квартирі, а саме з 1 травня 2014 року та те, що [PERSON] на надала суду жодного доказу у підтвердження того, що вона була відсутня у спірній квартирі більше одного року з поважних причин , суд дійшов до висновку що прозовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] не користується та не проживає у квартирі, що належить позивачеві, понад рік , позивач не чинив їй перешкод для проживання у квартирі , а отже слід дійти до висновку про те, що [PERSON] не користується квартирою та не проживає у ній без поважних причин понад рік та відповідно до вимог ч. 2 ст.. 405 ЦК України підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житлом у спірній квартирі. Пунктом 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів затвердженого Наказом МВС України 21.11.2012 року № 1077 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.20122 року за № 2109/22421 передбачено, що відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Позивач є батьком [PERSON], [INFO] , а отже має право на залишення реєстрації своє доньки за місцем свого проживання. Визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною квартирою автоматично не потягне за собою зняття з реєстраційного обліку малолітньої дочки сторін, а отже рішення суду в частині визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою жодним чином не порушить права та інтереси малолітньої дочки сторін по справі.

Outcome: approved