Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

25.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про звільнення від сплати аліментів, посилаючись на те, що згідно виконавчого листа Харцизького міського суду Донецької області з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів доходу, починаючи з 04.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На момент ухвалення рішення про стягнення аліментів донька проживала разом з матірю. Однак, починаючи з червня 2014 року [PERSON] проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Тому, вважає, що стягнення з нього аліментів на користь відповідача є безпідставним. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, при розгляді справи судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 339832 виданим Відділом РАГС Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 140. Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 01.11.2011 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який предявлено до примусового виконання до Фастівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним Кодексом України. [PERSON], звернувся до суду з даним позовом та просить звільнити його від сплати аліментів так, як його донька зареєстрована за місцем його проживання і фактично з ним проживає. [PERSON] з єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [INFO] з 05.07.2018 року. Власником житлового будинку по провулку Озерний, 23 в м. Фастів Київської області є позивач, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11.09.2015 року приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2011, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.09.2015 року. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 324 від 29.08.2018 року за підписом голови вуличного комітету м. Фастів, за адресою провулок Озерний, 23 в м. Фастів Київської області, зареєстрована та проживає на даний час [PERSON], [INFO] Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 18.04.2018 року № [NUMBER], [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], м/р Металургів, 12, кв. 10, фактично проживає (перебуває), за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] ч.2,3 ст.160 СК України, місце проживання дитини яка досягла десять років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батькі проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцять років, визначається нею самою. 31.03.2017 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини [PERSON] та просив визначити місце проживання дитини за його місцем проживання: [INFO]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 27.09.2017 року, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2017 року залишено без змін. На даний час [PERSON] виповнилося п»ятнадцять років. Статтею 51 Конституції Українитастаттею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічна норма міститься і в ст.180 СК України, де передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. [PERSON] частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитинивід 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 статті 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім»я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. В судовому засіданні з пояснень відповідача встановлено, що сторони є особами зі статусом внутрішньо переміщеної особи, позивачем було придбано у власність житловий будинок, відповідач у місті Фастові житла яке належало б їй на праві власності немає, донька [PERSON] була зареєстрована в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. Разом з тим, [PERSON] проживає, як і в батька [PERSON], так і в матері [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідач, як мати приймає участь у вихованні та утриманні своєї дитини. Позивач в судовому засіданні не заперечував дані факти. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. [PERSON] ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed