Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

25.08.2015\~р.\~ [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна, набутого за час шлюбу. 25.01.2019 р. вказану справу передано на розгляд судді Косенко А.В. В обгрунтування\~позовних вимогпозивач вказала, що 05.11.1988 року між нею, позивачкою за даним позовом та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Макарівського району Київської області від 04.03.2013 року було розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано приміщення магазину, що розташоване по [ADDRESS] . В подальшому відповідно до вимог законодавства договір купівлі-продажу 01.03.2002 року було зареєстровано в Макарівському бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 12 було зроблено запис за №1. Придбаний магазин розташований на земельній ділянці загальною площею 0,026 га. Рішенням Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області від 29 жовтня 2003 року №28-08-XXIV, було надано дозвіл на розробку технічної документації на 5 років земельної ділянки СПД [PERSON] для обслуговування магазину в [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення сільської ради відповідачем було розроблено технічну документацію із землеустрою, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для комерційного використання. Рішенням Маковищанської сільської ради від 29 січня 2004 року було затверджено вищезазначену технічну документацію із землеустрою та передано в оренду терміном на 5 років СПД [PERSON] земельну ділянку площею 0.026 га, з них: під будівлями - 0.004 га; під проїздами, проходами та площадками - 0.022 га для комерційного використання (обслуговування магазину) в [ADDRESS] в межах Маковищанської сільської ради. Отже, виходячи із вищевикладеного позивач вважає, що оскільки магазин було придбано за час перебування у шлюбі з відповідачем та за спільно зароблені кошти, тому він вважається спільним майном подружжя. Угоди про добровільний поділ майна, що є об`єктами спільної сумісної власності між ними не досягнуто, тому за захистом своїх прав вона звернулася до суду. Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить: визнати магазин, що розташований по [ADDRESS] , який позначений на плані літерою «А», цегляний, площею 26.8 кв.м. є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину магазину, що розташований по [ADDRESS] , який позначений на плані літерою «А», цегляний, площею 26.8 кв.м. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.01.2019 р. позов [PERSON] прийнято до свого провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.03.2019 р., яке неодноразово відкладалось.\~ Ухвалою суду від 05.09.2019 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Черговий розгляд справи призначено на 16.01.2020 р. У судовому засіданні 16.01.2020 р. позивач [PERSON] та її представник - адвокат Левочко Я.А. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 16.01.2020 р. позовні вимоги визнав. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.1988 року, який рішенням Макарівського району Київської області від 04.03.2013 року розірвано (а.с. 6 том.1). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За час перебування у шлюбі [PERSON] було придбано приміщення магазину, що розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. Договір зареєстровано в реєстрі за №516. Відповідно до даного договору магазин має площу 26.8 кв.м. Вказаний договір 01.03.2002 року було зареєстровано в Макарівському бюро технічної інвентаризації, про що в реєстрову книгу № 12 було зроблено запис за №1 (а.с. 7-11). Придбаний магазин розташований на земельній ділянці загальною площею 0,026 га. Рішенням Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області від 29.10.2003 року №28-08-XXIV, СПД [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі в оренду строком на 5 років земельної ділянки для обслуговування магазину в [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення сільської ради відповідачем було розроблено технічну документацію із землеустрою, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для комерційного використання (а.с. 12-13). Рішенням Маковищанської сільської ради від 29.01.2004 року було затверджено вищезазначену технічну документацію із землеустрою та передано в оренду терміном на 5 років СПД [PERSON] земельну ділянку площею 0.026 га, з них: під будівлями - 0.004 га; під проїздами, проходами та площадками - 0.022 га для комерційного використання (обслуговування магазину) в [ADDRESS] в межах Маковищанської сільської ради (а.с. 14, 15). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить також з наступного. Вимогами\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. А згідно ч. 3 ст. 61 цього кодексу якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. В ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю або шлюбним договором. А відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 369, 370, 372 цього Кодексу, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України). Співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 1,2 ст. 370 ЦК України), майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 1,3 ст. 372 ЦК України). Отже, виходячи із вищевикладеного оскільки вказаний магазин було придбано відповідачем за час перебування у шлюбі з позивачем, тому він вважається спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача підлягають стягненню з відповідача у сумі сплаченого судового збору, що складає 487,60 грн.

Outcome: approved