Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

26.02.2019 р. [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 35 років 10 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійну хворобу, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. Актом розслідування від 24.03.2016 р. причиною виникнення професійного захворювання визнано перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 13.10.2016 р. йому первинно з 26.09.2016 р. встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, яке зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений його звичайний спосіб життя, у зв`язку з обмеженням фізичних навантажень він не має змоги виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, тому відчуває постійний дискомфорт. Просить стягнути на його користь з відповідача 83 460 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також відшкодувати судові витрати. Ухвалою від 04.03.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 20.03.2019 р.. Ухвалою від 20.03.2019 р. в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання та відсутністю відомостей про належне їх повідомлення про дату, час і місце судового засідання розгляд справи було відкладено на 24.04.2019 р.. Ухвалами від 24.04.2019 р. та від 24.05.2019 р. розгляд справи було відкладено на 24.05.2019 р. та на 16.07.2019 р. відповідно в зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на недоведеність фізичних і моральних страждань\~позивача.\~Крім того,\~зазначає про\~відсутність будь-яких\~незаконних дій\~чи бездіяльності\~відповідача,\~які могли\~бути причиною\~професійного захворювання,\~оскільки Актом\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~не встановлено\~винних осіб,\~які порушили\~норми охорони\~праці.\~ Також тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого і лише він несе відповідальність за наслідки свого вибору. Укладаючи з відповідачем трудовий договір та після проведення атестації робочих місць, останній кожен раз повідомляв позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, за яку між іншим отримував пільги та компенсації. Представник відповідача вказує, що позивачем взагалі не доведена наявність моральної шкоди як і заявлений до стягнення її розмір, який не відповідає критеріям розумності і справедливості, в зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Сторони у судове засідання 16.07.2019 р. не з`явились. Представник позивача подала суду заяву від 16.07.2019 р. про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог (вх.№13201 від 16.07.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву від 16.07.2019 р. про розгляд справи без її участі, при цьому просить у позові відмовити повністю, врахувавши заперечення, викладені у відзиві (вх.№13200 від 16.07.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці з 02.04.1980 р. по 09.09.2016 р. працював у ПрАТ «ЦГЗК» електрослюсарем черговим та з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі 4-6 розряду, електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування шахти ім. Орджонікідзе ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 16-17). Відповідно до висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Криворізьким міським\~управлінням Головного\~управління Держсанепідслужби\~у Дніпропетровській\~області вих.\~№2/2-11-3-885\~від 20.03.2013\~р.\~про умови\~праці працівника\~відповідно до\~гігієнічної класифікації\~праці за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування на шахті імені Орджонікідзе ЦГЗК відносяться до ІІІ класу І ступеня шкідливості, електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування в кар`єрі, електрослюсаря з ремонту гірничого устаткування в Глеюватському кар`єрі ЦГЗК відносяться до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості (а.с.11-12). У висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/4918 від 12.11.2015 р. про умови праці працівника\~відповідно до\~гігієнічної класифікації\~праці за концентрацією пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони з урахуванням застосування засобів індивідуального захисту органів дихання умови праці [PERSON] за період роботи з 02.04.1980 по даний час електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на шахті імені Орджонікідзе ПАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (правонаступник ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Центральний гірничо-збагачувальний комбінат) відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості, раніше працював електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі, електрослюсарем з ремонту гірничого устаткування в Глеюватському кар`єрі Центрального гірничо-збагачувального комбінату, відносяться до 3 класу 1-3 ступеня шкідливості. За важкістю праці умови праці [PERSON] за період роботи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на шахті імені Орджонікідзе ПАТ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (правонаступник ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», Центральний гірничо-збагачувальний комбінат) відносяться до 2 класу допустимого, у т.ч. за незручною робочою позою до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.15-16). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу про наявність професійного характеру захворювання №292 від 18.02.2016 р. [PERSON] встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першого ступеня (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого-другого ступеня. Захворювання професійне (а.с.22). Згідно з висновком про наявність шкідливих умов праці, зазначених у п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 24.03.2016 р. аерозоль фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі (а.с.18). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.03.2016 р. причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2014 році). Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/мз: з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SіО2) у пилу від 10% до 70% - 2,48 при гранично допустимій до 2,0 (а.с.19). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №043220 від 13.10.2016 р. позивачу первинно встановлено 15% втрати працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ з 26 вересня 2016 безстроково по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 21). З дослідженого судом п.16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.03.2016 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування на шахті імені Орджонікідзе, виконував роботи з монтажу, демонтажу, ремонту, випробуванню, технічного обслуговування електричної частини гірничозбагачувального устаткування. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 18). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 24.03.2016 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він пропрацювавши на підприємстві відповідача більше 35 років у шкідливих умовах втратив професійну працездатність первинно у розмірі 15% з 26.09.2016 р., безстроково. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється кашлем, больовими синдромами та обмеженістю рухів, необхідністю проходити лікування (про що свідчать виписні епікризи, а.с.23-40), вимушеним прийманням ліків; у нього виникають труднощі з виконанням домашньої роботи, він змушений зменшити свою соціальну активність та спілкування, що призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для організації його життя. За отриманих професійних захворювань повне одужання позивачки не можливе, що свідчить про наявність значних і постійних моральних страждань. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача більше 35 років у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 15% втрати працездатності з 26.09.2016 р. безстроково, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 83460 грн. посилався на розрахунки, здійснені виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року (4 173 грн. х 20 = 83 460 грн.). Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину її фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін її життєвих зв`язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 23 000 грн. за встановлені первинно 15% втрати професійної працездатності з 26.09.2016 р. безстроково. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно з квитанцією від 08.02.2019 р. до [PERSON] отримала від [PERSON] 3\~000 грн. за договором про надання правничої допомоги від 08.02.2019 р. (а.с. 41), що узгоджується з актом наданих послуг від 18.02.2019 р. (а.с.42). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] 3\~000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial