Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

24.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 410,22 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачкою 24.09.2009 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В результаті невиконання відповідачкою умов кредитного договору, згідно наданого розрахунку, станом на 31.10.2014 року заборгованість складає 15 410,22 грн., із них: 7 671,25 грн. - заборгованість за кредитом; 5 598,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 168,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00грн. штрафу (фіксована частина) та 721,92 грн. штраф (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Представник позивача підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що відповідачка частково погашала заборгованість та на прострочення кредиту виходила декілька раз, але в останнє було прострочення 28.10.2013 року, а після цієї дати погашення заборгованості по кредиту не відбувалось. Договір було укладено між сторонами 24.09.2009 року терміном на 12 місяців, після чого він був пролонгований, так як ні одна зі сторін не заявляла про його розірвання. Відповідачка позов визнала в повному обсязі, пов'язує виникнення заборгованості з тяжким матеріальним станом, так як вона одна виховує дитину, а тому їй були потрібні кошти на утримання та навчання дитини. З сумою заборгованості згодна, не оспорює її. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 24.09.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачці кредит у сумі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9). Суд вважає, що між відповідачкою і банком було укладено договір приєднання. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України). Своїм підписом у заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач погодився з тим, що у разі прийняття банком позитивного рішення про надання йому кредиту Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифи банку та анкета-заява позичальника будуть складати кредитний договір між ним та банком (а.с. 9 - 15). Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Позичальник зобов'язувався повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви та Умов. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідачка - свої зобов'язання належним чином не виконує, оскільки почала допускати прострочення по платежам (а.с. 6 -8 ). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору кредиту сторони досягли згоди щодо його умов у відповідності зі ст.638 ЦК України, які є обов'язковими до виконання ними. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до наданих позивачем розрахунків, через невиконання відповідачкою своїх зобов'язань перед позивачем, станом на 31.10.2014 року заборгованість складає 15 410,22 грн., із них: 7 671.25 грн. - заборгованість за кредитом; 5 598,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 168,90 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00грн. штрафу (фіксована частина) та 721,92 грн. штраф (процентна складова). Оскільки відповідачка не виконує свої зобов'язання належним чином, то банк-кредитор має право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У п.8.6 Умов зазначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості. Сплата пені умовами кредитного договору не передбачена, тому вона позивачем взагалі не була нарахована. Згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Верховний Суд України у правовій позиції викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору. До суду не надано даних про те, що від [PERSON] надходила заява про закриття відкритого банком на її ім'я картрахунку, в останнє погашення по кредитному договору відбулось 28.10.2013 року, а тому укладений між сторонами договір не припинив свою дію, є чинним, і заяв від позивачки про застосування строку позовної давності не надходило. Як підтверджено матеріалами справи, банком вчинено всі дії, передбачені законом та умовами договору кредиту, а оскільки відповідач умов договору не виконувала, то банк-кредитор мав право вимагати виконання зобов'язання від боржника, відповідно до зазначеного договору. Розрахунки по заборгованості, не викликають у відповідачки сумнівів у їх вірності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що загалом вимоги банку задоволені на суму в повному обсязі, відповідача має відшкодувати банку судові витрати в розмірі 243,60 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved