Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

25.01.2018 року Позивач звернулась до суду із позовом у якому просить встановити факт належності квартири [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON] на праві особистої приватної власності. Визнати за [PERSON] право власності за правом спадкування за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] являється її батьком. [INFO] у зв`язку зі смертю батька [PERSON] відкрилась спадщина. Спадковим майном є квартира [ADDRESS] , де позивач зареєстрована та проживає зі своїм малолітнім сином 11 років з 15.08.2006 року. 18 липня 2017 року позивач звернулась до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із чим була заведена спадкова справа № 154/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Заповіту на випадок своєї смерті батько не складав. 22.12.2017 року позивач звернулась із заявою до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області із проханням повідомити перелік спадкового майна спадкодавця, та про її частку спадкового майна. У відповіді Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського нотаріального округу Київської області № 2685/02-14 від 29 грудня 2017 року зазначено, що Ѕ частка спірної квартири належить вдові померлого - [PERSON] , як частка спільного майна подружжя, а інша Ѕ частки квартири [ADDRESS] спадкує вдова померлого [PERSON] та позивач, як дочка померлого, відповідно по ј частці квартири кожна. Позивач зазначає, що хоча означена квартира і була придбана її батьком у період шлюбу із відповідачем, проте за кошти, які були надані йому його матір`ю - бабусею позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки в один день - 20.06.2006 року була продана квартира [ADDRESS] і придбана квартира [ADDRESS] . Більше того, спірна квартира [ADDRESS] придбавалась саме з метою набуття окремого житла для позивача і з того часу вона там зареєстрована та проживає з сином. Таким чином, позивач вважає, що дружина її батька - відповідач [PERSON] не може претендувати на спірну квартиру, як на об`єкт спільної сумісної власності подружжя, а має право на спадкування цієї квартири як спадкоємець першої черги разом із позивачем. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 січня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Узинська міська державна нотаріальна контора Білоцерківського нотаріального округу Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. (Т. 1 а.с.57). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Узинська міська державна нотаріальна контора Білоцерківського нотаріального округу Київської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву у строк, який не може перевищувати 15 днів з дня вручення даної ухвали, а третій особі - право на подання пояснень. (Т. 1 а.с.62). 19.04.2018 року та 06 липня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позову заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач заперечує проти позову в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи тим, що квартира [ADDRESS] була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2006 року [PERSON] , у період їхнього перебування у зареєстрованому з 25.07.1993 року шлюбі. У зв`язку із тим, що позивач [PERSON] повідомила батьку, що їй не має де жити, він дозволив їй проживати у спірній квартирі. У 2017 році [PERSON] просив [PERSON] звільнити квартиру, оскільки за своїм станом здоров`я він потребував операції, і подружжям було прийнято рішення продати будинок в якому вони проживали у м. Узин і переїхати до квартири [ADDRESS] . Проте, позивач всілякими способами не висилялась з квартири. Відповідач вважає, що позивач безпідставно намагається заволодіти чужим майном, [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що квартира [ADDRESS] являється особистою власністю [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні позову. (Т.1 а.с. 82-84). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року витребувано за клопотанням представника позивача з Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського нотаріального округу Київської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (Т. 1 а.с.85). На виконання вимог ухвали суду про забезпечення доказів Узинською міською державною нотаріальною конторою Білоцерківського нотаріального округу Київської області надано витребувані матеріали (Т. 1 а.с. 200-238). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано у нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицької С.А. (01121, м. Київ, вул. Інститутська, 13-А) копію витягу від 20.06.2006 року з державного реєстру правочинів про реєстрацію договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 5-3167 . (Т. 2 а.с.32). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду ( Т. 2 а.с. 29-31). У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, просили позов задовольнити. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] суду показала, що з батьком - [PERSON] у неї були напружені відносини. З 1994 року позивач проживала з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З 2004 року позивач переїхала до квартири за місцем проживання її матері по [ADDRESS] , де вони мешкали разом із її майбутнім чоловіком, братом та його дівчиною. У 2006 році позивач народила дитину і мати попросила її виїхати з квартири, а тому вона залишила дане помешкання. З бабусею у [PERSON] були дуже гарні відносини. З огляду на те, що позивач не мала власного житла, бабусею було прийнято рішення продати належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] в якій вона проживала та придбати за кошти від продажу дві квартири для себе - [PERSON] та [PERSON] В один день 20.06.2006 року було продано квартиру за адресою: [ADDRESS] та придбано квартиру [ADDRESS] для проживання позивача та квартиру для проживання бабусі. Враховуючи, що батько хотів від свого імені зробити позивачу подарунок у вигляді квартири, то спірна квартира за договором купівлі-продажу від 20.06.2006 року була зареєстрована на праві власності за батьком. Проте за домовленістю із бабусею він мав її подарувати позивачу, чого за життя не встиг зробити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Вважали позов безпідставним, недоведеним та необгрунтованим. З огляду на означене у задоволенні позову просили відмовити. Від третьої особи Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського нотаріального округу Київської області надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність їхнього представника. Суд, заслухавши вступне слово позивача, представників позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2006 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2340 була придбана [PERSON] ( Т . 1 а.с.16). [PERSON] перебував у зареєстрованому відділом ЗАГСУ Печерського району м. Києва з відповідачем [PERSON] шлюбі з 25 серпня 1993 року. (Т. 1 а.с. 173). Позивач [PERSON] , являється дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 23.12.1976 року Печерським ЗАГС м. Києва та свідоцтвом про одруження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва 29.10.2004 року, за яким прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (Т. 1 а.с. 232). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. Серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Оскільки дана квартира була придбана [PERSON] у період зареєстрованого з відповідачем шлюбу. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1271 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] за життя не складав. Позивач і відповідач в силу ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги та звернулись із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Позивач - дочка померлого [PERSON] звернулась 18.07.2017 року та 09.08.2017 звернулась дружина - відповідач [PERSON] (Т. 1 а.с. 201, 207) Нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Білоцерківського нотаріального округу Київської області на звернення [PERSON] було роз`яснено позивачу листом № 2685/02-14 від 29.12.2017 року в яких частках відповідно до закону може бути видано свідоцтво про право на спадщину на вищевказану квартиру. (Т. 1 а.с. 226). Не погоджуючись із визначеними частками, позивач звернулась до нотаріуса про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та просить суд встановити факт належності квартири [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON] на праві особистої приватної власності. Визнати за позивачем право власності за правом спадкування за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. 3,4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 94 ЦПК України). Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (ст. 100 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Позивач доводить право особистої власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , тим що вона була придбана за особисті кошти останнього з огляду на продаж 20.06.2006 року квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності його матері - [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] для придбання ним спірної квартири, яка була придбана [PERSON] того ж дня - 20.06.2006 року. Також, того ж дня 20.06.2006 року було придбано квартиру [ADDRESS] для проживання бабусі. Відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що за період її спільного проживання з [PERSON] ними було придбано декілька об`єктів нерухомості: квартири, земельні ділянки, будинок, зокрема і спірна квартира [ADDRESS] , які вони купували дешевше а продавали дорожче. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. За наведених обставин, подаючи відповідний позов про визнання спірної квартири особистою власністю [PERSON] , померлого [INFO] , позивач повинна була довести на підставі належних та допустимих доказів той факт, що спірна квартира купувалася виключно на особисті кошти батька, надавши на підтвердження вказаних обставин письмові докази про наявність у нього таких коштів, їх рух під час купівлі спірної квартири в Банківських установах тощо. Разом з тим, суд вважає, що таких достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, які зазначені в позові, позивач не надала. Суд не погоджується з твердженнями позивача щодо підстав набуття батьком на праві власності спірної квартири від грошей отриманих ним від продажу квартири, що належала на праві власності його матері та подарованих йому матір`ю. Матеріали справи свідчать, що за період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, 20.06.2006 року ними було придбано квартиру [ADDRESS] загальною площею 34,70 кв. м, у т.ч. житлової площі 16,50 кв. м., за ціною 10 000,00 (десять тисяч) грн. за договором купівлі-продажу квартири посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 2340 (а. с. 16). Також 20.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстровано в реєстрі за № 5-3167 продавець [PERSON] - бабуся позивача продала квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності за 25000,00 грн. (а.с.14). Також 20.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстровано в реєстрі за № 5-3166 продавці [PERSON] , [PERSON] продали, а покупець [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 20000,00 грн. (а.с.18). Позивач зазначає, що від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] було придбано спірну квартру батьком та сестрою батька [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, як убачається із договорів ціна продажу квартири за адресою: [ADDRESS] склала 25 000,00 грн., ціна купівлі квартири [ADDRESS] - 20 000,00 грн., а ціна купівлі спірної квартири - 10000,00 грн. Таким чином, позивачем не було надано до суду достатніх і переконливих доказів (письмових) на підтвердження того, що саме за реалізацію квартири, яка належала бабусі, її батько отримав саме 10 000,00 грн., які передала йому його мати та що саме за ці кошти була придбана спірна квартира. До аналогічного висновку, суд приходить надаючи оцінку звітам про проведення незалежної оцінки квартир за адресою: [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Оцінюючи витяг з розпорядження від 29.05.2017 року № 277 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, яким [PERSON] було надано дозвіл на дарування спірної квартири на ім`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , та надання права представляти його інтереси позивачу і її чоловіку - [PERSON] , то даний доказ не доводить належність спірної квартири на праві особистої власності [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він був Головою ЖБК, у будинку за адресою: [ADDRESS] та добре знав [PERSON] . Йому було відомо зі слів [PERSON] , що метою продажу належної їй квартири [ADDRESS] є забезпечення житлом позивача. Передачі грошових коштів від продажу квартири він не бачив, чому реєстрація права власності на спірну квартиру не була оформлена на позивача, йому також не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що померлий [INFO] [PERSON] та [PERSON] являються дітьми [PERSON] . Метою продажу квартири [ADDRESS] було забезпечити позивача житлом. Чи передавала грошові кошти [PERSON] від продажу належної їй квартири своєму сину - [PERSON] , вона не знає. Чому спірна квартира [ADDRESS] не була придбана [PERSON] їй також невідомо. Покази свідка [PERSON] грунтувалися на особистих відносинах членів родини. Передачі грошових коштів від [PERSON] - померлому [INFO] [PERSON] вона не бачила. Свідок [PERSON] суду показав, що йому було відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] , що метою продажу належної їй квартири [ADDRESS] є забезпечення житлом позивача. При цьому було вирішено в родинному колі, що право власності на спірну квартиру буде оформлено на [PERSON] , щоб в подальшому він подарував спірну квартиру дочці, чого не сталося. Передачі грошових коштів [PERSON] - [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] свідок не бачив. Свідок [PERSON] , являється дочкою відповідача, суду показала, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були напруженими. Грошові кошти на квартиру [ADDRESS] її мати та [PERSON] збирали самостійно. Свідок [PERSON] показала, що являється донькою відповідача у 1993 році мати - відповідач у справі та [PERSON] уклали шлюб. До укладання шлюбу у відповідача була квартира у Печерському районі м. Києва а у [PERSON] в Деснянському районі м. Києва. Вказану нерухомість вони продали і придбали спільне житло. На протязі подружнього життя ними було придбано сім квартир, в тому числі і спірна квартир та земельна ділянка на якій в м. Узин збудований будинок, де вони і проживали. [PERSON] та [PERSON] частину житла продавали, інше купували, частину здавали в найм, що було додатковим джерелом їхнього доходу, окрім основного місця роботи. Виходячи з того, що [PERSON] міг періодично зловживати спиртними напоями, грошові кошти від продажу нерухомості знаходились у неї, де за потреби на вимогу вона їх надавала. На передодні укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , [PERSON] звернулась до неї надати їй якусь частину грошових коштів, що нею і було передано. Свідок [PERSON] суду показала що відносини між батьком і [PERSON] були складними, позивач вимагала переєструвати право власності на спірну квартиру на неї. Чи передавались грошові кошти [PERSON] його матір`ю для придбання спірної квартири вона особисто не бачила. Таким чином, жоден із допитаних судом свідків не підтвердив обставину того, що від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , останньою були передані [PERSON] грошові кошти для придбання квартири [ADDRESS] . В зв`язку з чим, на думку суду, покази свідків не можуть свідчити про обставини, на яких наполягає сторона позивача з приводу придбання спірної квартири. Згідно ч.ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обставин того, що від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] були передані [PERSON] грошові кошти для придбання квартири [ADDRESS] судом не встановлено. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Презумпція спільності майна подружжя поширюється у тому числі і на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстроване на ім`я одного з подружжя. Установивши правову природу набуття у спільну сумісну власність спірної квартири, та недоведення позивачем факту набуття спірної квартири за особисті кошти [PERSON] , суд прийшов до висновку, що частки дружини та чоловіка в ній є рівними. Таким чином, суд оцінюючи докази в їх сукупності приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed