Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

24.07.2019 [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» (далі - відповідач) про зміну формулювання причини звільнення зі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) - на частину третю статті 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю), а також стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 39834 грн 61 коп. і вихідної допомоги при звільненні в сумі 19224 грн 63 коп. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач систематично порушував законодавство про оплату праці, внаслідок чого утворилася заборгованість, що стало причиною її звернення до відповідача із заявою про звільнення за частиною третьою статті 38 КЗпП України і тягне за собою обов`язкову виплату вихідної допомоги при звільненні в розмірі тримісячного середнього заробітку. Втім, усупереч поданій заяві, відповідач видав наказ про звільнення за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням), чим фактично позбавив її права на отримання вихідної допомоги при звільненні. У судовому засіданні позивачка пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, при цьому надіслала заперечення проти позову, в яких зазначила, що 19.08.2019 відповідач видав наказ про зміну формулювання причини звільнення позивачки - за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та про виплату допомоги при звільненні в розмірі тримісячної заробітної плати; крім того, представник відповідача надала довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачкою у сумі 35156 грн 05 коп. (в т.ч. вихідна допомога 12137 грн 79 коп.). Представник відповідача вказує на те, що позивачку письмово повідомлено про необхідність з`явитися до кадрової служби підприємства для внесення зміни до трудової книжки через зміну формулювання причини її звільнення, проте до цього часу позивачка трудову книжку не надала, що унеможливлює внесення до неї необхідних виправлень. Причину виникнення заборгованості по заробітній платі представник відповідача пояснює складним матеріальним становищем підприємства та арештом рахунків державною виконавчою службою. За викладених у сукупності обставин, представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка працювала у відповідача на посаді інспектора загону ВОХОР управління безпеки та режиму (а.с. 10-12). Через систематичну затримку у виплаті заробітної платі та виникнення значної суми заборгованості 25.06.2019 позивачка подала відповідачу заяву про звільнення з роботи за власним бажанням згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України (а.с. 13, 14, 27). Наказом відповідача від 25.06.2019 № 104/к позивачку звільнено з роботи за власним бажанням, але згідно зі статтею 38 КЗпП України (далі - Кодекс). Відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Оскільки порушення відповідачем законодавства про оплату працю підтверджується матеріалами справи, вказане дає суду підстави для висновку, що у позивачки були законні підстави для звернення із заявою про звільнення з роботи саме за частиною третьою статті 38 Кодексу, що за приписом статті 44 Кодексу надає їй право на отримання вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Водночас, як випливає з матеріалів справи, вже після звернення позивачки до суду з цим позовом і відкриття провадження в справі, відповідач у добровільному порядку видав наказ № 117/к, яким змінив формулювання причини звільнення позивачки на частину третю статті 38 Кодексу та призначив вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, яку фактично не виплатив. Виходячи з цього, позов у частині зміни формулювання причини звільнення не підлягає задоволенню. Суд констатує, що за приписом статті 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Оскільки відповідачем вказане положення Кодексу не виконано і при звільненні позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу, а всього 35156 грн 05 коп., що підтверджується довідкою відповідача, з якою позивачка погодилася, наявна заборгованість підлягає стягненню. Таким чином, пред`явлений позов належить до часткового задоволення.

Outcome: partial