Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON]звернулося до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що10 травня 2013 року між ним та [PERSON]було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 282 000 гривень, а [PERSON] зобов'язався повернути позивачу 82 000 гривень в строк до 16 травня 2013 року, а решту суми - 200 000 гривень, зобов'язався повернути в строк до 1 листопада 2013 року або до 1 січня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою, написаною власноруч [PERSON] 10 травня 2013 року. Позивач умови договору виконав належним чином шляхом передання грошових коштів у визначеній сумі, відповідач прийняв кошти та написав боргову розписку. [PERSON] умови договору не виконав і 16 травня 2013 року частину грошей в розмірі 82 000 гривень не повернув. У строк до 1 січня 2014 року гроші також повернуті не були. [PERSON] просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] грошові кошти на його користь в рахунок погашення боргу за договором позики в сумі 282 000 гривень. Позивач та його представник. Адвокат [PERSON], в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. [PERSON] в своїх поясненнях повідомив, що він очолює селянське фермерське господарство. [PERSON] він знає з дитинства, так як його батьки проживають на одній вулиці з ним. В 10 травня 2013 року до нього звернувся [PERSON] з проханням допомогти в скрутному становищі та позичити кошти в сумі 282 000 грн. Після тривалих вмовлянь [PERSON] погодився і у власному офісі в присутності двох свідків передав відповідачу кошти в сумі 282 000 грн., в свою чергу [PERSON] написав власноручно розписку в якій підтвердив факт отримання коштів та вказав дати коли зобов'язується їх повернути. На запитання суду про наявність спільних підприємницьких проектів та спільної діяльності [PERSON] повідомив, що ніякої спільної діяльності з відповідачем не вів та не веде. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився та надав суду клопотання про розгляд справи без його особистої участі в присутності його представника, адвоката [PERSON] Представник відповідача заперечила позовні вимоги та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що відповідач не отримував від [PERSON] коштів в сумі 282 000 грн. і розписка яка представлена позивачем не підтверджує даного факту. Зобов'язання [PERSON] щодо повернення [PERSON] 282 000 грн. являється формою повернення дивідендів від їх спільної діяльності. Якої саме діяльності представник пояснити не могла. Суду представник надала письмові заперечення в яких викладено прохання застосувати до позовних вимог в частині повернення коштів позовну давність відповідно до положень ст. 267 ЦК України. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного договору позики від 10.05.2013 року [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 282 000 гривень, останній отримав кошти та згідно боргової розписки (а.с.4) зобов'язувався повернути 82 000 гривень в строк до 16.05.2013 року, а решту суми-200 000 гривень в строк до 01.11.2013 року або до 01.01.2014 року. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання, в результаті чого позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статей 625, 629 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищевикладеного з відповідача, [PERSON], необхідно стягнути на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 200 000 гривень. В частині стягнення 82 000 грн. суд відмовляє у задоволенні у зв'язку із пропуском строку позовної давності з наступних підстав. Як видно з розписки [PERSON] (а.с.4) він зобов'язується повертати суму коштів отриману в позику частинами (почергово), а саме 82 000 зобов'язується віддати 16 травня 2013 року, а 200 000 грн. до 01.01.2014 року. На переконання суду перебіг строку позовної давності в три роки до позовних вимог щодо повернення 82 000 грн. розпочався з 17 травня 2013 року та закінчився 17 травня 2016 року. Позовна заява [PERSON] до [PERSON] подана до суду 25 травня 2016 року. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом чергові платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі чергових платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за договором позики позовна давність за вимогами позикодавця про повернення коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). Заперечення [PERSON], що розписка яку він видав [PERSON] про отримання 282 000 грн. не являється борговою розпискою, а лише є формою його зобов'язання по виплаті позивачу дивідендів від подальшої спільної діяльності не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та суперечить змісту розписки (а.с. 4), в якій чітко вказано, що він взяв певну суму коштів, які зобов'язується повернути у визначені строки. Написання розписки відповідачем не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем понесені судові витрати в розмірі 2 820.00 гривень., відповідачем - 290 грн. (а.с 38). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та зарахуванням зустрічних вимог по судовим витратам, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1915.60 грн

Outcome: partial