Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

26 вересня 2014 року завідуюча 9-м відділенням 1-ї ОСЛ м. Ромни Барановська С.М. звернулася до суду з вказаною заявою, яку мотивувала тим, що пацієнтка [PERSON] 25 вересня 2014 року була оглянута дільничним лікарем-психіатром [PERSON] за заявою її матері і сусідів в зв'язку з її агресивними і неадекватними діями, погрозами в сторону матері фізичною розправою. Після огляду лікар-психіатр [PERSON] встановив, що хвора у стані афективного мовно-рухового збудження. Вкрай багатослівна, погрожує фізичною розправою матері, сусідам, ідеї величі. На звернення реагує негативно: афектується, починає битись, кусатись, дряпатись. В цей же день [PERSON] оглядалася і на сан. пропускнику 1-ї ОСЛ черговим лікарем [PERSON], який, в зв'язку з наявністю у пацієнтки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона виявляє наміри вчинити дії, небезпечні для себе та оточуючих, госпіталізував її в примусовому порядку в 9 відділення 1-ї ОСЛ. При поступленні [PERSON] до лікарні черговий лікар відмітив наявність у неї афективно-звуженої свідомості, агресивних тенденцій до оточуючих. 26 вересня 2014 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів на предмет госпіталізації у психіатричний заклад у примусовому порядку згідно з п. 1 ст. 14, ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] виявляє ознаки психічного захворювання у вигляді «Біполярного афективного розладу, поточний епізод манії з психопатичними симптомами, періодами агресивної поведінки F. 31.2», внаслідок якого вона вчиняє та виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, просила прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник спецлікарні лікар-психіатр Барановська С.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти її госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, пояснивши що до 1-ї ОСЛ м. Ромни її помістили з застосуванням фізичної сили за необґрунтованою заявою її матері [PERSON] Госпіталізацію проводили лікар 1-ї ОСЛ [PERSON], який приїхав на власному автомобілі до її місця проживання, з двома працівниками міліції. Їй зв'язали руки, насильно посадили до автомобіля та відвезли до 9-го відділення 1-ї ОСЛ. Раніше в 2006 році її також госпіталізовували поза її волею за такою ж заявою матері в зв'язку з конфліктами між ними на сімейно-побутовому грунті, і тримали її в лікарні обманним шляхом три тижні, поставивши необґрунтований діагноз. Щоб її виписали їй довелося тоді написати заяву, що вона проходила лікування добровільно. Мати з метою психологічного впливу на [PERSON] неодноразово шантажувала її тим, що помістить її знову до психлікарні. Сама ж [PERSON] не вважає себе психічно хворою людиною, вона працює, отримує дохід, виховує неповнолітню дитину. Попри всі намагання матері позбавити її батьківських прав на дитину, служби не дали висновків про доцільність такого позбавлення. [PERSON] вважає, що її мати навмисно намагається помістити її до психіатричної лікарні в зв'язку з частими сварками, які виникають між ними, зокрема сварками, що стосуються права власності на спільну приватну квартиру та виховання дитини. Таким чином мати намагається її позбавитися і це їй вдавалося неодноразово. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є колегою [PERSON] Разом вони працюють з квітня 2014 року. Вважає [PERSON] позитивною, працелюбною людиною. Вона підтвердила, що між [PERSON] і її матір'ю [PERSON] виникли неприязні стосунки. 25 вересня 2014 року близько 18 год. [PERSON] зателефонувала їй і повідомила, що її насильно за заявою матері помістили в 9-те відділення 1-ї ОСЛ м. Ромни, коли та поїхала додому забрати дитячі речі, так як проживала на орендованій квартирі. Ввечері [PERSON] відвідала [PERSON] в лікарні, де остання розповіла їй як її сюди доставили і під яким приводом. [PERSON] не помічала за [PERSON] неадекватної поведінки, вона себе поводить як нормальна людина, добре відноситься до сторонніх та до своєї дочки, алкоголю не вживає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] Підставою для її звернення в психіатричну лікарню з приводу госпіталізації її дочки стало те, що вона веде аморальний спосіб життя, не доглядає за дитиною, погрожує їй, вживає спиртне. Влітку між ними виник конфлікт, під час якого її дочка застосовувала до неї фізичне насильство. Дочка раніше вже лікувалася в 1-й ОСЛ м. Ромни від алкоголізму. З 18.08.2014 року дочка почала худнути, а це на її думку перша ознака загострення психічної хвороби. 24.09.2014 року [PERSON] зверталася до головного лікаря 1-ї ОСЛ м. Ромни зі скаргами на поведінку дочки, яка б'є посуд, меблі, намагається забрати з квартири речі. Це і змусило її 25 вересня 2014 року написати заяву до спецлікарні про агресивну поведінку [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила, що з травня 2014 року в неї з дочкою виникли неприязні стосунки на побутовому і майновому грунті. Дочка є суспільно-небезпечною для неї і сусідів, оскільки погрожує вбивством. Вона вважає, що поведінка дочки є неадекватною і її необхідно лікувати примусово в спецлікарні. Суд, заслухавши пояснення представника спец лікарні Барановської С.М., пацієнтки [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Отже, підставою для застосування примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу є сукупність медичного і юридичного критеріїв - це: встановлення наявності у особи хвороби та істотні відхилення від норми в її поведінці, що становлять небезпеку для неї та оточуючих. В порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником спецлікарні в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, що становило б реальну небезпеку для неї самої та оточуючих. Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» до заяви про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації. Але, незважаючи на вимоги Закону, висновок комісії лікарів-психіатрів 1-ї ОСЛ, який мається в матеріалах справи, є датованим 29 вересня 2014 року, в той час, коли справа надійшла до розгляду в суд і розглядається 26 вересня 2014 року. Тобто сам висновок про наявність у [PERSON] психічного захворювання, яке на думку заявника має всі ознаки, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», і на підставі якого заявник звернувся до суду, датований наперед і не може вважатися належним доказом по даній справі. Дати пояснення суду чому у висновку проставлена дата 29.09.2014 року, а також дата огляду психологом 25.09.2014 року замість фактичного огляду 26.09.2014 року, та на інші суттєві питання учасників процесу, представник спецлікарні Барановська С.М. так і не змогла. Норма процесуального закону - ч. 2 ст. 280 ЦПК України вимагає додавання до заяви про примусову госпіталізацію, крім висновку комісії лікарів, й інших відповідних матеріалів для підтвердження наявності підстав для примусового лікування особи, зокрема, і відомостей про поведінку пацієнта. І таких відомостей заявником надано не було, а навпаки, з пояснень самої [PERSON] та свідка [PERSON] вбачається, що поведінка [PERSON] не виходить за межі загальноприйнятої в суспільстві. До пояснень свідка [PERSON], за заявою якої [PERSON] було поміщено до 1-ї ОСЛ м. Ромни, про неадекватність дій її дочки, суд відноситься критично, оскільки як пояснила сама свідок, у неї з дочкою виникли неприязні стосунки на сімейно-побутовому грунті.

Outcome: dismissed