Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

25 жовтня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про визначення місця проживання дитини. При цьому позивач вказує, що він та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO] (далі дитина), дитина проживала разом з ним, він матеріально забезпечував дитину, створював умови для її розвитку. Відповідач створила нову сім'ю, не приділяла уваги дитині, не виконувала свої батьківські обов'язки та 10 жовтня 2016 року без погодження з відповідачем забрала дитину, яка на теперішній час проживає з нею. За таких обставин між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини. Позивач та його представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник у судовому засідання заперечували проти задоволення позову, виходячи з позиції зазначеної у запереченні й зазначила, що дитину забрала після постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2016 року (далі ухвала від 07 вересня 2016 року), а виняткових обставин, які б вказували на необхідність розлучення дитини з нею не має (а.с. 96-102). Сторонам в ухвалі про прийняття справи до провадження від 26 грудня 2016 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с. 73-74). Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 28 січня 2014 року за позовною заявою відповідача по цій справі, шлюб між сторонами було розірвано, та визначено місце проживання дитини з батьком (далі - рішення від 28 січня 2014 року, а.с. 6). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2016 року рішення від 28 січня 2014 року змінено, та виключено з резолютивної частини висновок щодо визначення місця проживання дитини, так як відповідач взагалі не заявляла такі вимоги, а позивач за цим позовом зустрічних вимог з такого предмету спору також не заявляв (а.с.7-8). Сторони являються батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). За довідкою про заробітну плату позивач працює на посаді майстра в Іванівському управлінні експлуатації газового господарства з 20 жовтня 2005 року, а його заробітна плата в період з січня 2016 року по серпень 2016 року склала 32486 гривень 52 копійки (а.с. 14) З характеристики виданої виконавчим комітетом Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області 18 жовтня 2016 року вбачається, що позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. Скарги на позивача щодо недотримання позитивної сторони співжиття, добросусідських відносин не надходили (а.с. 15). Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності (недоцільності) визначення місця проживання малолітньої дитини від 17 січня 2017 року № 601/02-52/117 (далі висновок від 17 січня 2017 року) комісія з питань захисту прав дитини Іванівської районної державної адміністрації Одеської області вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком (а.с. 86 - 87). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16 січня 2017 року вбачається, що відповідач належно виконує свої батьківські обовязки, має усі необхідні умови для створення сприятливих умов для проживання та розвитку дитини (а.с. 94). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 16 січня 2017 року вбачається, що позивач має усі необхідні умови для створення сприятливих умов для проживання та розвитку дитини (а.с. 95). Відповідно до довідки від 23 листопада 2016 року №2404 виданої Іванівським управлінням соціального захисту населення Одеської область, відповідач отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. За період з січня 2016 року по листопада 2016 року отримала допомогу у загальному розмірі 9460 гривень 00 копійок (а.с. 103). З довідки виданої 05 грудня 2016 року №223 виданої відділом освіти Іванівської районної державної адміністрації вбачається, що мати відповідача [PERSON], працює вчителем в Знамянській «[PERSON] ст.», та її заробітна плата за період з червня 2016 року по листопад 2016 року складає 27503 гривні 90 копійок (а.с. 104). З довідки про доходи виданої Комунальним закладом охорони здоровя «Іванівський районний ЦПМСД», батько відповідача [PERSON], працює на посаді сімейного лікаря та в період з травня 2016 року по жовтень 2016 року отримав заробітну плату у загальному розмірі 24169 гривень 60 копійок (а.с. 105). Відповідно до довідки від 30 листопада 2016 року №3688 виданої Знамянською сільською радою Іванівського району Одеської області дитина відвідує Знамянський ДНЗ «Сонечко» з 14 листопада 2016 року (а.с. 111). З характеристики виданої виконавчим комітетом Іванівської Знамянською сільською радою Іванівського району Одеської області 30 листопада 2016 року вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає у будинку батьків. Скарги на відповідача не надходили (а.с. 112). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст. 141 СК України). Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.1, 2 ст. 151 СК України). Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч.1 ст. 152 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ч.1 ст. 153 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст. 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 161 СК України). Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги докази в їх сукупності та кожен окремо, суд виходить з таких мотивів. Суд констатує, що даних про наявність виняткових обставин, які б вказували на необхідність розлучення дитини з відповідачем, виходячи з пояснень сторін та їх представників, показань допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], письмових доказів, під час судового розгляду встановлено не було. Відповідач має постійне місце проживання, джерело існування, тимчасово не працює перебуваючи у відпустці по догляду за другою дитиною, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Фактичні дані відсутності у відповідача постійного заробітку у звязку з доглядом за другою дитиною до трьох років не можуть вказувати на наявність виняткових обставин. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд оцінюючи висновок від 17 січня 2017 року виходить з того, що такий висновок не є належним, так як не містить будь-яких обґрунтувань щодо обставин за яких служба прийшла до такого висновку. З огляду на зазначені обставини, суд наголошує, що у висновку від 17 січня 2017 року не вказано виняткових обставин, які б давали підстави для розлучення дитини з матірю відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що дитина є особою жіночої статі, мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку дитини, в тому числі у майбутньому виходячи з її статевих ознак, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матірю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання дитини з позивачем. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2445цс16. Вирішуючи справу

Outcome: dismissed