Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

26.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про зняття арешту з майна. Вказавши, що у вересні 2020 року під час підготовки документів для продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належить позивачу. Було з`ясовано, що на зазначену квартиру Ізюмським міськрайонним ВДВС ГТУЮ в Харківській області було накладено арешт. Так, у проваджені Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебувала справа № 2-Н-1278/2008 за заявою представника ЗАТ «Українській мобільний зв`язок» Кучми В. Ю. про стягнення заборгованості за договором № 1.11527470/3137812 від 25 жовтня 2006 року про надання послуг мобільного зв`язку та додатковою угодою до нього до боржника [PERSON] . На виконанні у Ізюмському міськрайонному ВДВС ГТУЮ в Харківській області перебував наказ № 2-Н-1278 виданий 11.08.2008, що підтверджується листом Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм від 11.09.2020 року № 52992. Копію даного судового наказу [PERSON] не отримував. Згідно листа Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм від 11.09.2020 року № 52992, матеріали виконавчого провадження були знищені. Відповідно Інформації на майно позивача було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 8172257 дата реєстрації від 11.11. 2008 року. ЗАТ «УМЗ» на даний час не існує, його правонаступником є ПрАТ «ВФ Україна». Грошові зобов`язання перед ЗАТ «УМЗ» правонаступник ПрАТ «ВФ «Україна» [PERSON] виконав у повному обсязі і на день звернення в суд заборгованості не має, що підтверджується квитанцією. Просить суд зняти арешт з усього майна [PERSON] , який було накладене ВДВС Ізюмського міськрайонного управління юстиції на підставі судового наказу 2-Н-1278 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УМЗ» боргу у розмірі 861,59 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лісникова В. в судове засідання не з`явилася надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду та просила розглянути справу без їх участі. Представник відповідача ПАТ «ВФ Україна» будучи належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідач ПАТ «ВФ Україна» повідомлені про дату судового засідання, до суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, зазначене свідчить, що відповідач ПАТ «ВФ Україна» не бажає з`являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що в Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 9902235 щодо примусового виконання судового наказу Орджонікідзевським районним судом м. Харків № 2-н-1278 від 11.08.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УМЗ» заборгованості у розмірі 861,59 гривень. (а.с. 18) Відповідно Інформації на майно позивача було накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна за № 8172257 дата реєстрації від 11.11. 2008 року, підстава судовий наказ Орджонікідзевського районного суду м. Харків № 2-н-1278 від 11.08.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «УМЗ» заборгованості у розмірі 861,59 гривень. (а.с. 20) Відповідно квитанції № 9_5 від 15.10.2020 року [PERSON] сплатив на користь ПРАТ ВФ Україна 846,60 гривень. (а.с. 19) Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. Оскільки, постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) накладено арешт на все майно у межах суми стягнення, що фактично позбавило позивача гідно розпоряджатися майном та унеможливлює позивача розпоряджатися майном , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved