Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

25.09.2018 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку, посилаючись на те, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] У даному будинку також проживає її колишній чоловік - [PERSON]. Їх шлюб було розірвано 27.07.2017 13.01.2017 відповідач знявся з реєстрації за вказаною адресою, однак залишився проживати в її будинку. Останні два місяці він проживав у своєї племінниці, але на даний час знову виявив бажання проживати у її будинку. [PERSON] жодним чином не бере участі в утриманні будинку, на прохання переїхати проживати в інше житло відмовляється, на зауваження не реагує. У зв'язку з цим, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком, шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивачка з'явилась, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила виселити [PERSON] з належного їй будинку, оскільки з ним часто виникають конфлікти, через борги [PERSON] до неї приходять люди і вимагають повернути гроші. Відповідач у судове засідання з'явився, проти позову заперечував, посилаючись на те, що він з 1984 року проживає у будинку, що за адресою: [ADDRESS], який належить позивачу. Поселився в будинок як чоловік позивачки. Під час проживання брав участь у суттєвому поліпшенні цього будинку, сплачував необхідні платежі за будинок. З позивачкою намагається не конфліктувати. На її вимогу знявся з реєстрації, проте і надалі планує проживати у цьому будинку. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне. Як вбачається з копії рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 16.06.2009 сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям, шлюб між якими було розірвано. Позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2003 №736377 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.1980 (а.с.10) Згідно з довідкою Тростянецької міської ради від 20.09.2018 №8053, а також відповідно до даних будинкової книги, на час розгляду справи судом у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані позивачка разом з її дітьми та онуком.(а.с.11) Також, згідно з будинковою книгою відповідач був зареєстрований у вказаному будинку, але з 13.01.2017 його було знято з реєстрації. Із пояснень сторін судом встановлено, що відповідач після розірвання шлюбу продовжив проживати у спірному будинку і до цього часу бажає у ньому проживати. Статтею 47 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку та колишнім членом його сім'ї про безплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила щодо платного користування таким приміщенням та комунальними послугами. Відповідно до положень ст. 157 Житлового кодексу України члена сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, а сааме: якщо дана особа систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним положенням законодавства позивачкою до суду не надано будь-яких доказів, які б свідчили про випадки порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в спірному будинку. Наведені позивачкою у позові підстави для виселення суд вважає необґрунтованими, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості виселення особи з жилого приміщення з підстав не надання коштів на утримання будинку, оскільки такий спір може бути вирішено шляхом пред'явлення позову про стягнення грошової компенсації по оплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги. Крім того, за змістом частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З урахуванням наведеної норми безпідставними є посилання позивачки у позові на те, що зняття [PERSON] з реєстрації за адресою спірного будинку свідчить про втрату ним права користування житлом, і є підставою для виселення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 750/59/16-ц, провадження № 61-14044св18. За таких обставин, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для виселення відповідача в судовому порядку зі жилого приміщення, належного позивачу, без надання іншого житлового приміщення, а тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed