Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони знаходяться у шлюбі з 03 березня 2012 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Їх сім'я розпалася близько року назад та з того часу припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення домашнього господарства. Між ними виникали постійні сварки та взаємне непорозуміння, все це призвело до розпаду сім'ї, у зв'язку з чим строк для примирення їм не потрібен та їх сім'ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб зареєстрований між ним та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в своїх позовних вимогах зазначив, що просить розгляд справи провести за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 13). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом судових повісток, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог (а.с.14). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 03 березня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Калінінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 42, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00016930225 від 28 липня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 березня 2012 року у Калінінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 42. Відмітка про розірвання шлюбу між ними відсутня (а.с.26-27). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. Згідно викладеного,

Outcome: approved