Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

26.01. 2017 р. до Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просила встановити нікчемність правочину, застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 13 143 доларів США за курсом до відповідної іноземної валюти, установленим НБУ на день ухвалення рішення, а також покласти на відповідача судові витрати, понесені позивачем. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 12 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За умовами даного договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк не пізніше 31 грудня 2013 року, укласти основний договір купівлі-продажу квартири у нотаріальній формі та на умовах, визначених цим договором. На виконання умов попереднього договору позивачка сплатила відповідачу 13143 долари США. Вказала, що оскільки основний договір купівлі-продажу повинен бути посвідченим нотаріально, то і попередній договір від 12 квітня 2013 року, укладений між сторонами, теж підлягав нотаріальному посвідченню. Оскільки сторонами не дотримано обов`язкової нотаріальної форми посвідчення договору, даний правочин є нікчемним, а все одержане на підставі цього правочину підлягає поверненню. До суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокатом Оніщенком П.В., в якому останній зазначає, що позовна заява була подана [PERSON] з пропущенням процесуальних строків на подачу такої заяви. Також не погоджується з позовними вимогами в частині розміру грошових коштів, які були передані позивачем відповідачеві на виконання умов Договору, оскільки вважає, що розрахунки між сторонами проводилися у національній грошовій одиниці - гривні. Також зазначив, що з 25.06.2014 року позивач перестала виконувати умови Попереднього договору. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В. від 24.02.2017 р. було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків його недійсності. Ухвалами судді Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В. від 26.06.2018 р. та 16.08.2019 р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, а саме інформації з АТ «ПриватБанк» щодо зняття з банківського рахунку [PERSON] суми 20000,0 доларів США згідно квитанції № 2552860979 від 12.04.2013 о 16:20:32.345. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 23.03.2020 р. дану справу було прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Шестопалової Я.В. від 03.02.2021 р. підготовче судове засідання по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, застосування наслідків його недійсності, було закрито, справу призначено до судового розгляду. Також було задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання та допит у якості свідка гр. [PERSON] . Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, хоча у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України були належним чином повідомлені про час та місце розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Григоренко С.А. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Сакалош С.В. просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона приїхала в місто Ірпінь купити квартири під ключ для себе та дочки [PERSON] . Спочатку її відвезли на один об`єкт, [PERSON] сказав що він майже готовий та вмовив її інвестувати в цей варіант. 12.04.20213 року підписали два попередніх договори. В день укладання договору передала відповідачу в приміщенні «Акрополь Груп» 12 143 долара США. Потім відповідно до умов Додаткової угоди було передано ще 1000 доларів США. Об`єкт не був готовий і тому написала вимогу повернути гроші, також в інтересах дочки, оскільки [PERSON] в 2016 році виїхала в ОАЕ на роботу. Про те, що договір не в тій формі не знала, оскільки юридично необізнана. Укласти договір нотаріально їм не пропонували. Не визнає, що вчасно не сплачувала, так як об`єкт не вчасно був зданий. Відповідач затягнув будівництво. В 2015 році в інтересах дочки направила лист просила повернути кошти. Відповіді не отримала, грошей також не повернули. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору [PERSON] та [PERSON] зобов`язуються в майбутньому, в строк не пізніше кінця IV кварталу 2013 року (але не пізніше 31 грудня 2013 року) укласти договір купівлі-продажу (Основний договір) квартири (в подальшому - Об`єкт) розташованого на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] у нотаріальній формі та на умовах визначених цим договором. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору в підтвердження наміру придбати об`єкт та з метою забезпечення оформлення договору купівлі-продажу (Основного договору). Покупець передав, а продавець прийняв до підписання цього договору кошти в сумі 98 722 грн., що є еквівалентом суми 12 143 долари США. До 05 травня 2014 року покупець зобов`язується сплатити грошові кошти, що є еквівалентом 13 102 долари США. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 01 липня 2013 року частинами щоквартально з 01 по 05 число поточного місяця розрахунку сумами не менш, ніж еквівалент 3275 долари США. Відповідно до п. 2.2 вказаного договору суму в еквіваленті 2 805 доларів США покупець сплачує у день підписання Договору купівлі-продажу (Основного договору). Згідно зі статтями 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 635 Цивільного кодексу України зазначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» додатково роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, а також сторонами не заперечується, що Попередній договір, укладений сторонами 12.04.2013 року не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вирішуючи даний спір, суд вважає доведеним факт передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] на виконання умов попереднього договору від 12.04.2013 року. При цьому, суд відхиляє доводи відзиву в частині не доведення позивачем факту передачі позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США, оскільки як вбачається з Додаткової угоди до Попереднього Договору від 24.06.2014 року, грошові кошти передавались позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] . Крім того, суд відхиляє також доводи відзиву щодо сплати [PERSON] грошових коштів у гривні, а не в доларах США, оскільки зазначене спростовується змістом Додаткової угоди, наявних в матеріалах справи, відповідно до яких сплата відбувалась в у.о. (умовних одиницях), які у сукупності з умовами Попереднього договору від 12.04.2013 року, де вартість об`єкта визначена в доларах США, свідчать про сплату коштів саме в доларах США, а не в іншій валюті. В той же час, суд вважає обґрунтованими доводи сторони відповідача в частині клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності. Так, згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 253 , ч. 3 ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Тобто для вимог про застосування наслідків нікчемного правочину перебіг строку позовної давності починається від дня, коли почалося виконання даного правочину. З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що на виконання попереднього договору від 12.04.2013 року [PERSON] передала [PERSON] 98 722 гривень (що є еквівалентом суми 12 143 долари США) до підписання цього договору. Таким чином, строк позовної давності розпочався з 13 квітня 2013 року і закінчився 13 квітня 2016 року, в той час як позивачка звернулась до суду з даним позовом лише в січні 2017 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку позовної давності. При цьому, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо переривання вказаного строку у зв`язку з направленням [PERSON] на адресу позивачки у 2015 році листа з пропозицією укласти основний договір. Так, відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В той же час, слід взяти до уваги, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його укладення, не створює ніяких правових наслідків, крім наслідків, пов`язаних з його недійсністю. Отже, відсутні підстави вважати, що відповідачем вчинялись дії, що свідчили про визнання ним свого обов`язку, оскільки нікчемний правочин такого обов`язку не породжує. Також суд відхиляє доводи сторони позивача щодо поважності пропуску строку позовної давності у зв`язку із перебування позивачки з 2015 року в ОАЕ (м. Дубай), оскільки як вбачається з матеріалів справи (т. 1 а.с. 13) та підтверджується показами свідка [PERSON] видала довіреність з правом передоручення своїй матері [PERSON] , посвідченої 24.03.2016р. [PERSON] , Консулом-Керівником Консульства України в місті Дубай за реєстровим №570/339-16, а отже, мала можливість подати позовну заяву у строк, визначений законом. Крім того, судом враховано, що на підставі даної довіренності була видана довіренність на [PERSON] від 08.04.2016р., якою останнього уповноважено бути представником позивачки в судових органах України будь-якої ланки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed