Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

25 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому зазначала, що 12 листопада 1999 року між її батьком [PERSON] та відповідачем [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах своєї дружини [PERSON], а також в інтересах свого сина [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого батько придбав квартиру № [ADDRESS]. Того ж року право власності на вказаний будинок було зареєстровано за його батьком в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. [INFO] року [PERSON] помер, та після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на вказану квартиру, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено через невиконання вимог закону щодо нотаріального посвідчення вказаного договору. Посилаючись на те, що між її батьком та відповідачем були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, просила визнати договір купівлі-продажу дійсним, та визнати право власності на вказану квартиру за померлим. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду із заявою, в якій просила позовні вимоги задовольнити та справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 12 листопада 1999 року, [PERSON] придбав у відповідача [PERSON], який діяв в своїх інтересах, в інтересах своєї дружини [PERSON], а також в інтересах свого сина [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира належала попередньому власнику на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло від 21 квітня 1998 року. Згідно п. 4 Договору, кошти продавцю за вказану квартиру передані до посвідчення цієї угоди. Договір в подальшому нотаріально не посвідчувався. На підставі вказаного договору, право власності на квартиру було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON]. Так, статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу квартири укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON], проте його укладення в нотаріальній формі на даний час неможливе у зв'язку зі смертю останнього, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання вказаного договору дійсним. Однак суд не вбачає підстав для визнання права власності на вказану квартиру, оскільки право власності належно було зареєстровано в КП ММБТІ і ніким не оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial