Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

24 червня 2020 року [PERSON] вернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане 12 квітня 2000 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 16 серпня 1999 року за № 521, зареєстроване 12 квітня 2000 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 934-7. За життя, 27 червня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. за реєстровим № 801, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . У встановлений\~ст. 1270 ЦК України\~строк вона звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , проте листом державного нотаріуса Крутько Л.П. від 15 липня 2019 року за вих. № 1036/02-14 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з розбіжностями в прізвищі спадкодавця та власника спадкового майна, а саме у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено [PERSON] , в той час як у свідоцтві про право власності на спадковий будинок прізвище власника вказане як [PERSON] . В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач [PERSON] просила суд: -встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 12 квітня 2000 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 16 серпня 1999 року за № 521, зареєстроване 12 квітня 2000 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 934-7 на ім`я [PERSON] , фактично було видане Конаровському [PERSON] , померлому [INFO] ; - визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку Г, загальною площею 107,1кв.м., житловою площею 40,4кв.м., допоміжною площею 66,7 кв.м; прибудови літ.г; навісу літ.г1; літньої кухні літ.А; прибудови літ.а; вбиральні літ.В; сараю літ.Д; літнього душу літ.Е; вбиральні літ.Ж, огорожі № 1-3, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 26 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення її недоліків шляхом долучення документів, що підтверджуються сплату судового збору на суму 3 079,60 грн.. 02 липня 2020 року [PERSON] на виконання даної ухвали звернулася до суду з заявою, згідно якої усунула недоліки позову, долучивши квитанцію про сплату судового збору в зазначеному вище розмірі. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляд по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги. Представник відповідача Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області. Її батьком є [PERSON] , актовий запис № 03 від 04 січня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 січня 1986 року. 01 березня 2003 року [PERSON] , [INFO] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 10. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується відміткою в паспорті про сімейний стан. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 03 березня 2017 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 35, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 березня 2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , що належав йому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане 12 квітня 2000 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 16 серпня 1999 року за № 521, зареєстроване 12 квітня 2000 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 934-7. За життя, 27 червня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. за реєстровим № 801, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 47080815 від 15 березня 2017 року. Встановлено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , проте листом державного нотаріуса Крутько Л.П. від 15 липня 2019 року за вих. № 1036/02-14 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з розбіжностями в прізвищі спадкодавця та власника спадкового майна, а саме у свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця зазначено [PERSON] , в той час як у свідоцтві про право власності на спадковий будинок прізвище власника вказане як [PERSON] . В той же час, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 лютого 1957 року, прізвище спадкодавця [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області зазначене [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що при оформленні Свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок було допущено помилку в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] оровський, замість вірного [PERSON] . Вирішуючи питання по суті в частині позовних про встановлення факту, що має юридичне значення, суд застосовує наступні норми права. У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається позивач, в зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного. Як вже встановлено, [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] . Як зазначалося вище, [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] , що належав йому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане 12 квітня 2000 року Новомосковською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 16 серпня 1999 року за № 521, зареєстроване 12 квітня 2000 року в Новомосковському БТІ за реєстровим № 934-7 Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 15 липня 2019 року, житловий будинок [ADDRESS] , складається з: житлового будинку Г, загальною площею 107,1кв.м., житловою площею 40,4кв.м., допоміжною площею 66,7 кв.м; прибудови літ.г; навісу літ.г1; літньої кухні літ.А; прибудови літ.а; вбиральні літ.В; сараю літ.Д; літнього душу літ.Е; вбиральні літ.Ж, огорожі № 1-3. Роки побудови 1947-1998. Спадковий житловий будинок за вказаною адресою розташований на земельній ділянці площею 0,4330 га, яка не приватизована, що підтверджується довідкою Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року за вих. № 1011. Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена 15 березня 2017 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою, номер у спадковому реєстрі 60378108, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 623336997 від 04 листопада 2020 року. Так, згідно матеріалів спадкової справи № 78/2017 вбачається, що у встановлений\~ст. 1270 ЦК України\~строк із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] звернулася донька спадкодавця - позивач [PERSON] . Інші спадкоємці судом не встановлені. Встановлено, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 412-д, виданою 21 травня 2019 року Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог в цій частині, суд застосовує наступні норми права. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.\~1216,\~1222,\~1223 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст.3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно\~ст.16 ЦК України\~він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. Враховуючи те, що право власності спадкодавця доведено наведеними вище обставинами та доказами, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , відповідно до приписів ст. 1270 ЦК України фактично прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через наявність розбіжностей у прізвищі спадкодавця та власника спадкового майна, у зв`язку з чим суд вважає за нею належить визнати право власності на спадковий житловий будинок, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1.\~Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved