Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

24 квітня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього батьком дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Южноукраїнську Миколаївської області та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Свою позицію обґрунтовує тим, що у 2015 році познайомилась з відповідачем, тривалий час вони зустрічались, а у квітні 2016 року почали проживати разом у батьків відповідача, вели спільне господарство та планували одружитись. Влітку того ж року вона дізналась, що вагітна, в зв`язку з чим, для забезпечення сім`ї восени 2016 року відповідач поїхав працювати до Литви, а вона переїхала до своєї матері. У березні 2017 року відповідач повернувся, однак через погіршення стосунків між ними вони продовжували проживати окремо один від одного. [INFO] вона народила доньку [PERSON] , проте, оскільки на момент народження дитини сторони не перебували в шлюбі між собою та не подали заяву про визнання батьківства, запис про батька в актовому записі про народження дитини було внесено за її заявою. На даний час [PERSON] життям та здоров`ям дитини не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на її тримання не надає. Мати відповідача щовихідних брала дівчинку до себе, однак, після того, як вона запропонувала [PERSON] визнати своє батьківство припинила це робити. Зазначає, що визнання батьківства відповідача відповідатиме інтересам їх малолітньої дитини. Також бажає стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки, оскільки інших доходів окрім соціальної допомоги не має. 06 травня 2019 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Южноукраїнський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, не заперечувала проти розгляду справи в підготовчому судовому засіданні, пояснила, що доказів працевлаштування відповідача в неї немає, а також їй невідомо, чи працює відповідач, чи ні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти розгляду справи в підготовчому судовому засіданні. Позов визнала, але вважає, що у зв`язку з відсутністю у [PERSON] офіційного та постійно місця роботи стягнення аліментів можливе в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Третя особа Южноукраїнський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, надала до суду заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи без участі представника. Заперечень по суті позову не має. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведену вимогу закону, справа може бути розглянута в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] . Батьком дівчинки в свідоцтві про її народження вказано [PERSON] /а.с. 6/. Як вбачається з копії актового запису про народження № 77 від 30 березня 2017 року, складеного Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані на підставі заяви матері про державну реєстрацію народження відповідно до частини першої статті 135 СК України /а.с. 7, 21/. Висновком експерта № 937 від 16 грудня 2019 року Миколаївського науко-дослідного експертно-криміналістичного центру встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Южноукраїнська, може бути біологічним батьком [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,9999896964092% /а.с. 101-115/. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] /а.с. 8/. Відповідно до довідки ДСП та ОЗ Южноукраїнської МР Миколаївської області [PERSON] отримує допомогу одиноким матерям, щомісячну одноразову допомогу при народженні та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. Сукупний розмір допомоги з жовтня 2018 року по березень 2019 року складає 17170, 30 грн. /а.с. 9/. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3). Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це (п. 9). Згідно вимог ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В судовому засіданні сторонами визнавалося, а також висновком експерта повністю та достеменно підтверджено той факт, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В позовній заяві позивач вказує, що також підтверджується письмовими матеріалами справи, що донька проживає з нею та вона її повністю утримує, а відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, чим порушує свій обов`язок визначений вимогами ст. 180 СК України, по утриманню неповнолітньої дитини, тому, з урахуванням визнання відповідачем позову, та того, що позивачем та представником відповідача не надано доказів працевлаштування [PERSON] , суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2200 гривень до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць. Частиною 2 статті 133 ЦПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. При зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір, згідно квитанції № 23 від 24 квітня 2019 року, в сумі 768 грн. 40 коп. за немайнову вимогу про визнання батьківства. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 384,20 грн. з відповідача, а 384,20 грн. - поверненню з державного бюджету. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з вимогою про стягнення аліментів, а також визнання відповідачем позову, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України судовий збір у розмірі 420,40 грн. (840,80 грн.:2) на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial