Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

25 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та її чоловік [PERSON] є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка є власником сусіднього житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В липні 2014 року остання, самовільно захопивши частину земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, збудувала капітальну огорожу, внаслідок чого всі дощові стоки йдуть під належний позивачці та її чоловікові будинок, який почав осідати, стіни потріскалися, огорожа перешкоджає під'їзду до їх земельної ділянки та порушує поверхневе водовідведення в провулку. Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить зобов'язати відповідачку знести самочинне будівництво - капітальну огорожу, виготовлену з бетонних конструкцій з двох сторін з боку [ADDRESS] та провулку. В судовому засіданні позивачка та її представник, які діяли також в інтересах третьої особи [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснили, що позивачка є дружиною [PERSON], а тому житловий будинок та земельна ділянка по [ADDRESS] перебувають у їхній спільній сумісній власності подружжя і побудова відповідачкою паркану створює перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою для обох з подружжя. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала. Не заперечуючи факт спорудження відповідачкою паркану на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, пояснила, що на теперішній час в судовому порядку вирішується питання щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність відповідачки. Також зазначила, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що спорудженням паркану їй створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком та вважає останню неналежним позивачем у справі, оскільки вона не є власником вказаного нерухомого майна. Представник третьої особи - Очаківської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу від 18 грудня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Очаківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 2211, [PERSON] придбав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] Також на ім'я [PERSON] 04 грудня 2009 року видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, розташовану за цією адресою, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту (а.с. 119, 165). Вищевказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Також останній належить на праві власності житловий будинок, розташований за цією адресою. Вказані обставини підтверджуються копіями договорів дарування від 03 грудня 2011 року, посвідчених приватним нотаріусом Очаківського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрованими в реєстрі за № 1021, № 1023, витягом з Державного земельного кадастру від 05 грудня 2014 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 квітня 2017 року № 84199698 (а.с. 41, 44, 45, 141-143, 160, 161). У 2014 році відповідачкою поза межами належної їй земельної ділянки з боку [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS]), на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, було збудовано паркан з бетонних конструкцій. Вказана обставина не заперечувалася представником відповідачки в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 08 серпня 2014 року, складеного комісією Очаківської міської ради, виявлено факт будівництва без належного дозволу огорожі за межами земельної ділянки, переданої у власність [PERSON] відхилення від колишньої огорожі по ширині приблизно 4 метри, по довжині - 30 метрів, тобто встановленою огорожею захоплено 120м2 землі комунальної власності. В захоплену територію потрапило ливневе водовідведення провулка та встановлена огорожа перешкоджає власнику будинку по [ADDRESS] користуватися в'їздом на свою територію та створює незручності у користуванні земельною ділянкою(а.с. 5). Аналогічний акт було складено комісією Очаківської міської ради 13 квітня 2017 року (а.с. 157). З листа за підписом міського голови [PERSON] від 16 жовтня 2014 року № Ж-74-14 вбачається, що Очаківська міська рада доручила Очаківській комунальній службі благоустрою притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності, як таку, що винна в порушенні законодавства у сфері благоустрою з відшкодуванням збитків, заподіяних внаслідок порушення Правил благоустрою в місті Очаків та примусового знесення огорожі (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Очаківської міської ради Миколаївської області від 18 грудня 2014 року № 4, [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безплатно у власність орієнтовною площею 0,0063 га, яка межує з її житловим будинком по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться за межами кварталу забудови та не підлягає передачі у власність або користування, та зобов'язано [PERSON] звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленого паркану у термін до 01 січня 2015 року (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 90,91 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь - яких перешкод та порушень його прав на землю та відшкодування завданих збитків, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, щоб не створювати незручності сусідам. Згідно ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право самостійного господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, саме позивачка має довести, що спорудженням паркану порушуються її права на користування житловим будинком та земельною ділянкою. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на акти обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] від 08 серпня 2014 року та від 13 квітня 2017 року, складені комісією Очаківської міської ради Миколаївської області та на фотознімки із зображенням збудованого відповідачкою паркану. З вищевказаних письмових доказів вбачається, що на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності, відповідачкою дійсно самовільно побудовано спірний паркан, що свідчить про те, що вказаний паркан є самочинною спорудою. Проте, позивачкою будь-яких доказів на підтвердження того, що внаслідок спорудження вказаного паркану створено перешкоди у під'їзді до їх земельної ділянки та руйнування житлового будинку, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, суду не надано. Судом роз'яснено право заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для з'ясування наявності вищевказаних обставин, однак від проведення такої експертизи позивачка та її представник відмовилися. Суд враховує, що судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов'язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивача по справі). За такого, враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення спорудженням спірного паркану її права користування земельною ділянкою та житловим будинком, що є її обов'язком відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України. Крім того, відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 118). Хоча в силу ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, однак позивачкою не надано суду доказів реалізації цього права, а тому суд вважає що [PERSON] є неналежним позивачем у справі. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed