Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

26 жовтня 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява [PERSON] обґрунтована тим, що вона є громадянкою України, народилась у місті Достоєвка Яковлєвського району Приморського краю на території колишнього СРСР. Батько заявниці - [PERSON] народився [INFO] у селищі Вічині Рожищенського району Волинської області, Республіки УССР, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У графі «батько» вказаного свідоцтва зазначено прізвище діда заявниці - [PERSON] . В той же час, згідно архівної довідки Державного архіву Волинської області №79/01.27 від 16 січня 2021 року прізвище та ім`я батька заявниці вказані як [PERSON] . Згідно цієї ж довідки прізвище та ім`я діда заявниці вказано як [PERSON] . 02 квітня 1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , уродженцем Азербайджанської ССР. Заявниця вказує, що її чоловік є військовослужбовцем Азербайджанської Армії та деякий час проходив військову службу у Турецькій Республіці. [INFO] у Турецькій Республіці, у місті Стамбул у заявниці [PERSON] та її чоловіка [PERSON] народився син - [PERSON] . Свідоцтво про народження сина отримано у Генеральному консульстві Азербайджанської Республіки. Заявниця [PERSON] вказує, що вона та її чоловік [PERSON] проживають на території України. Спільний син - [PERSON] є громадянином Азербайджану. Звернувшись до підрозділу ДМС України з заявою про оформлення набуття громадянства України, за територіальним походженням син отримав відмову у зв`язку з розбіжністю імені діда заявниці у наданих документах. Зазначені заявником обставини підтверджують наступні документи: документи, що підтверджують народження [PERSON] ; свідоцтво про народження батька - [PERSON] ; архівною довідкою Державного архіву Волинської області №79/01.27 від 16 січня 2021 року; висновок лінгвістичної експертизи, проведеної за вищевказаними документами в якому зазначено, що особові імена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON], [PERSON] є ідентичними, а розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовних варіантів особових імен. Таким чином на території України, у заявника виникають суперечки щодо підтвердження її родинних стосунків а саме у тому, що її батьком є [PERSON] а її дідом є [PERSON] . Необхідність встановлення родинних відносин заявникові обумовлена відмовою представниками ЦМУ УДМС у м. Києві та Київській області у прийнятті заяви для проведення процедури набуття громадянства за територіальним походженням оскільки існують розбіжності у написанні прізвища та ім`я її батька та діда. Таким чином особисті немайнові права та інтереси заявника не визнані органом державної влади. У зв`язку зі смертю батька та діда вирішення цього питання не можливе у поза судовому порядку. Єдиною можливістю встановлення факту родинних зв`язків є звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявниця відзначає, що розгляд цього питання не пов`язаний зі спором про право. На підставі вище наведеного заявниця просила суд ухвалити рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту родинних відносин між фізичними особами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] на рівні рідних доньки та батька; факту родинних відносин між фізичними особами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1919 року народження, на рівні рідних онуки та діда. Ухвалою Києво-Свяошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Заявниця через канцелярію суду подала заяву в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, вказувала, що подану нею заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримує у повному обсязі, просила суд задовольнити. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи Мамедова Ельшад Юніс огли, через канцелярію суду подала заяву в якій просила суд розглядати справу за її та заінтересованої особи відсутності, вказувала, що заяву підтримує у повному обсязі, просила суд задовольнити Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд, з-поміж іншого, розглядає справи в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що Батько заявниці - [PERSON] народився [INFO] у селищі Вічині Рожищенського району Волинської області, Республіки УССР, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . У графі «батько» вказаного свідоцтва зазначено прізвище діда заявниці - [PERSON] . В той же час, згідно архівної довідки Державного архіву Волинської області №79/01.27 від 16 січня 2021 року прізвище та ім`я батька заявниці вказані як [PERSON] . Згідно цієї ж довідки прізвище та ім`я діда заявниці вказано як [PERSON] . 02 квітня 1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , уродженцем Азербайджанської ССР. Суд також дослідив докази, надані заявницею документи: свідоцтво про народження [PERSON] ; свідоцтво про народження батька - [PERSON] ; архівну довідкою Державного архіву Волинської області №79/01.27 від 16 січня 2021 року; висновок лінгвістичної експертизи, проведеної за вищевказаними документами в якому зазначено, що особові імена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON], [PERSON] є ідентичними, а розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовних варіантів особових імен. Мета встановлення факту родинних відносин обумовлена відмовою представниками ЦМУ УДМС у м. Києві та Київській області у прийнятті заяви для проведення процедури набуття громадянства за територіальним походженням оскільки існують розбіжності у написанні прізвища та ім`я її батька та діда. Отже дослідивши та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд доходить висновку, про наявність родинних відносин між фізичними особами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] на рівні рідних доньки та батька; факту родинних відносин між фізичними особами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1919 року народження, на рівні рідних онуки та діда. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За правилами ст. ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. У правовій державі одним з найбільш ефективних і поширених засобів захисту прав і свобод є судовий захист. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. На підставі викладеного, суд вважає, що заявник довів ті обставини на які він посилалась як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved