Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

25 червня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі з 17.12.2010 р. по 25.11.2013р. Шлюб був розірваний рішенням Шевченківського районного суду від 13.11.2013р. Після розірвання шлюбу, вони в подальшому помирилися та вирішили поновити подружні стосунки, стали знову проживати разом та спільно вести господарство. Від цивільного шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO] Відповідач вже шість місяців з ними не проживає та ні в якій формі не опікується неповнолітнім сином, не надає зовсім ніяку матеріальну допомогу, син знаходяться на її повному утриманні. Син проживає разом з нею. Інших дітей у відповідача не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Їй відомо, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, але неофіційно. На його утриманні ніхто не перебуває, а тому він має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. Вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення а по справі слід винести заочне рішення. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межахзаявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-МИ №214073 (а.с.7). З рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці №727/9596/13-ц вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2010 року по 13.11.2013 року (а.с.8). Відповідно до довідки №16 про склад сімї неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає з позивачкою за адресою: м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 57/36 (а.с.6). Позивачка посилається на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має такої можливості, оскільки працює неофіційно та має дохід, інших осіб на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводяться. В матеріалах справи відсутні докази на стан здоровя відповідача. Добровільної згоди про утримання неповнолітньої дитини сторони не дійшли. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Ч.1 с.184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має нерегулярний мінливий дохід, в розмірі 2000 грн. з їх подальшої індексацією, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду до досягнення дитиною повноліття, що на думку суду буде відповідати потребам дитини та буде достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., то згідно вимог ст.\~141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved