Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

26 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Розівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Розівська районна державна адміністрація про визнання батьківства, в якому просить суд визнати його, [PERSON], [INFO], рідним батьком малолітньої [PERSON], [INFO].. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 2010 року він підтримував близькі сімейні відносини з відповідачем [PERSON]. З 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Антонівка, вул. Молодіжна, буд. 14, мали спільний побут, разом вели господарство, допомагали один одному та піклувалися про свою родину. 08 листопада 2015 року у [PERSON] з [PERSON] народилася спільна донька [PERSON], проте у книзі реєстрації народжень та у Свідоцтві про народження дитини позивач, як батько дитини зазначений не був, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження внесені зі слів відповідачки. 21 січня 2016 року [PERSON] переїхала жити до своєї матері за адресою: Запорізька область, Розівський район, с. Антонівка, вул. Молодіжна, буд. 8, з того ж часу позивач та відповідач почали жити окремо один від одного. Відповідач не дає можливості спілкуватися з дочкою, виконувати позивачу [PERSON] свої батьківські обов`язки, займатися вихованням доньки. Тому для захисту своїх прав та інтересів, та для захисту прав та інтересів дитини, позивач змушений встановлювати батьківство в судовому порядку. Одночасно з поданням позовної заяви [PERSON] подав заяву про забезпечення доказів по даній цивільній справі, в якій просив суд витребувати з Розівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану актовий запис цивільного стану про народження [PERSON], [INFO]. В обґрунтування даної заяви позивач посилається на те, що він самостійно намагався витребувати інформацію про народження дитини з Розівського районного відділу ДРАЦС, але отримав відмову в наданні такої інформації. Відповідно до ухвали суду від 27.10.2017 року позовна заява [PERSON] залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення зазначених в ухвалі суду недоліків (а.с. 19-20). 06.11.2017 року позивачем усунені зазначені в ухвалі суду від 27.10.2017 року недоліки позовної заяви (а.с. 23-24), в звязку із чим відповідно до ухвали суду від 23.11.2017 року провадження у справі відкрито та призначено справу до попереднього судового розгляду (а.с. 29). Ухвалою суду від 23.11.2017 року задоволено заяву позивача про забезпечення доказів та витребувано з Розівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (юридична адреса: 70300, Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Каштанова, буд. 11), актовий запис цивільного стану про народження [PERSON], 08 листопада 2015 року (а.с. 10-11 провадження № 2-з/327/1/17). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи вищевикладене, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ухвали суду від 16.01.2018 року задоволено клопотання позивача та призначено по даній справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: - Чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON], [INFO]? Проведення експертизи доручене експертам Запорізького НДЕКЦ МВС України (69068, м. Запоріжжя, вул. Аваліані, буд. 19-а). Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (а.с. 81-83). 27.02.2018 року на адресу суду надійшло клопотання експерта за № 8-200 від 14.02.2018 року Вих. 19/108/1-2309, разом із квитанцією на сплату повної вартості за виконання молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 7\~614,00 грн., в якому експертом порушувалось питання про забезпечення прибуття ймовірного батька та матері разом із дитиною до Запорізького НДЕКЦ МВС України в будь-який робочий час з понеділка до п`ятниці для відібрання біологічних зразків. Вирішання питання про призначення дати та часу явки вказаних осіб до експертної установи для відібрання біологічного зразка покладено на ініціатора проведення експертизи (а.с. 90-93). На виконання даного клопотання, судом було направлено учасникам справи лист №327/345/17/263/2018 від 02.03.2018 року та визначено дату і час прибуття вищезазначених осіб до експертної установи для відібрання біологічного зразка, а саме: 16 березня 2018 року о 14 год. 00 хв. Одночасно, позивачеві та відповідачу судом було розяснено, що при собі потрібно мати паспорти, свідоцтво про народження дитини та оригінал документу, що засвідчує оплату повної вартості проведення судової експертизи (а.с. 95). 11.04.2018\~року до\~Розівського районного\~суду Запорізької\~області від\~Запорізького науково-дослідного\~експертного-криміналістичного\~центру МВС\~України повернулись\~матеріали даної\~цивільної справи\~разом із\~повідомленням судового\~експерта про\~неможливість проведення\~експертизи №\~8-200 від 02.04.2018 року у зв`язку з тим, що порушене клопотання експерта не було задоволене (а.с. 103-105). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ухвали суду від 16.04.2018 року провадження у\~цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи: Розівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану, Розівська районна державна адміністрація про визнання батьківства відновлено та призначено підготовче судове засідання на 03.05.2018 року з викликом всіх учасників справи (а.с. 106-107). В підготовчому судовому засіданні 03.05.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про визнання батьківства з додатками, відповідно до якої [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.115-124). В обґрунтування даної позиції відповідачем зазначено, що вона дійсно кілька років проживала разом із позивачем, вони вели спільне господарство, в них був спільний побут, проте в 2015-2016 роках стосунки між ними погіршились через зловживання позивачем алкогольних напоїв та застосування до неї психічного і фізичного насильства, а також погроз застосування такого насильства щодо її дітей. Вона неодноразово зверталась за допомогою до соціальних працівників та поліції, проте крім бесід ефективного заходів щодо захисту її прав вжито не було. Вона кілька разів уходила від позивача разом із своїми дітьми до своєї матері [PERSON], проте, у звязку із погрозами позивача та із страху за життя і здоровя своїх рідних, вона поверталась до позивача. Окрім цього, зазначає, що коли вона жила окремо від позивача, то познайомилась з іншим чоловіком, з яким у неї виникли близькі стосунки і від якого вона завагітніла. Після цього, ймовірний батько її дитини наполягав на тому, щоб вона пішла від позивача, що [PERSON] і зробила та в 2015 році переїхала до своєї матері. З цього часу вона з позивачем фактично перестала спілкуватися і відповідач повідомила [PERSON], що не бажає наміру продовжувати з ним стосунки, тому що має намір в подальшому будувати своє життя та стосунки з батьком [PERSON]. Отже, відповідач зазначає, що батьком її дитини [PERSON], [INFO], є інший чоловік, імя та прізвище якого вона не бажає розголошувати через відсутність дозволу останнього та з метою недопущення втручання у приватне життя. Щодо запису її доньки [PERSON], [INFO], відповідач зазначила, що запис про народження дитини робився з її слів, та в якому, з метою запобігти розголошенню даних про справжнього батька дитини, не бажаючи настання несприятливих для нього наслідків, у тому числі морального характеру, вона вирішила не зазначати його імя та по батькові. Щодо призначеної по справі молекулярно-генетичної експертизи, проти якої вона та її представник заперечували, вона зазначила, що до експертної установи вона разом із малолітньою дитиною свідомо не зявилась, оскільки дитина ще дуже мала (їй ще виповнилося і двох років), поїздка до м. Запоріжжя є надто довгою та виснажливою для дитини такого віку, а також послалась на здійснення позивачем домашнього насильства, існуючого реально обґрунтованого страху щодо можливості здійснення позивачем необдуманих вчинків, які становлять загрозу для її життя та здоровя, а також для життя та здоровя дитини. Окрім цього, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначила, що позивачем було порушено строк звернення до суду з вимогою про встановлення факту батьківства, а тому судом має бути застосовано строк позовної давності та відмовлено в задоволенні позову. Так, відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 129 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом СК України) до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Зазначає, що положення ч. 2 ст. 129 СК України про визначення строк, протягом якого особа може звернутися до суду із вимогою про визнання батьківства, розповсюджується і на вимоги про визнання батьківства, які заявляються на підставі ст. 128 СК України. В обґрунтування даного твердження відповідач посилається на правову позицію, висловлену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року у справі № 6-31241ск15. Так, відповідач зазначає, що її донька [PERSON] народилась 08.11.2015 року, коли вони з позивачем проживали разом, але не перебували в зареєстрованому шлюбі. З позовом до суду [PERSON] звернувся у жовтні 2017 року, тобто через 2 роки з дня, коли він дізнався про народження дитини. Отже, ним було пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання батьківства, відповідно до ст. ст. 128, 129 СК України. Під час розгляду справи позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Додатково позивач пояснив, що з відповідачем [PERSON] вони почали проживати разом приблизно з літа 2014 року, відповідач переїхала до його будинку разом з її сином - [PERSON], перевезла свої речі, і вони почали проживати однією сімєю, мали спільний побут, вели господарство, він піклувався про відповідача та її сина, утримував їх та забезпечував матеріально. 08.11.2015 року [PERSON] народила доньку [PERSON], батьком якої він себе вважає. Зазначає, що до пологового будинку відповідача він одвозив разом із [PERSON] на автомобілі останнього. Пологи у [PERSON] були важкі і після народження дитини, остання потребувала оперативного втручання та лікування, в звязку із чим відповідач разом із новонародженою дитиною перебувала у медичному закладі до 18.12.2015 року. 18.12.2015 року він разом із своїм старшим сином - [PERSON], поїхав забирати [PERSON] із новонародженою дитиною з лікарні, після чого привіз її до себе додому, де вони продовжили спільно проживати до кінця січня 2016 року. 21.01.2016 року відповідач разом із своїми дітьми: сином [PERSON] та донькою [PERSON], покинула його будинок та переїхала проживати до своєї матері [PERSON] Після цього ще деякий час він з відповідачем і з дитиною [PERSON] мав можливість спілкуватися, все було добре. А з березня 2016 року відповідач перестала пускати його до себе додому, всіляко перешкоджала його спілкуванню з дочкою [PERSON], відмовлялась приймати речі і подарунки, які він намагався передати своїй дитині. Зазначає, що така поведінка відповідача позбавляє його можливості виконувати свої батьківські обовязки, спілкуватися з дочкою, займатися її вихованням. Також позивач пояснив, що під час перебування [PERSON] в пологовому будинку та у лікарні, син відповідачки [PERSON] проживав разом із ним, оскільки з бабусею [PERSON] в нього не дуже добрі відносини, були навіть випадки, коли остання вигнала хлопця взимку з дому, і [PERSON] прийшов до позивача. Щодо факту реєстрації дитини [PERSON], пояснив, що він разом із відповідачем 22.12.2015 року поїхали до Розівського районного відділу реєстрації актів цивільного стану для проведення реєстрації народження [PERSON]. Не заперечував факт того, що вони разом із відповідачем домовились вказати прізвище дитини «Курбатова», оскільки на той час прізвище позивача було інше «Приступа» і він незабаром збирався його міняти, про що неодноразово казав й [PERSON] Проте, по батькові дитини домовились вказати «Костянтинівна», за імям позивача. В подальшому, після зміни прізвища позивача, мали намір внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши її прізвище «Богданюк». Проте, після зміни позивачем прізвища на «Богданюк», відповідач відтягувала внесення змін до актового запису про народження доньки з всіляких підстав, а звернутися до органів реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою позивач не мав можливості, оскільки для внесення змін до актового запису потрібна спільна заява матері та батька дитини. Враховуючи всі ці факти, а також бажання піклуватися про свою доньку і вільно з нею спілкуватися, та неможливість вирішити це питання в добровільному позасудовому порядку, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Окрім цього, представник позивача просив суд звернути увагу на той факт, що позивач був ініціатором призначення та проведення генетичної експертизи, яка б стовідсотково підтвердила батьківство останнього, сплатив вартість її проведення, яка є досить значною 7\~614,00 грн., приїхав у визначений судом час до експертної установи, проте така експертиза так і не була проведена в звязку із неявкою відповідача разом із дитиною до інституту судових експертиз. Зазначив, що відповідач був згоден на оплату вартості проїзду відповідача з дитиною до м. Запоріжжя та в зворотному напрямку, проте позиція відповідача: не зявлятись до експертної установи, була заздалегідь сформованою та свідомою, і мала на меті не що інше, як позбавити суд одного з важливіших доказів по справі позитивного висновку генетичної експертизи. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Додатково відповідач пояснила, що дійсно десь з 2013 чи 2014 року (точної дати вона не памятає), вона проживала разом із позивачем у його будинку. Проте зазначає, що це проживання не було безперервним, періодично вона уходила від нього до своєї матері [PERSON], в звязку із тим, що не завжди стосунки з позивачем були добрі, інколи вони сварились. Так, в січні 2015 року вона пішла з будинку позивача та деякий час жила у своєї матері, і в цей період часу в неї виникли близькі стосунки з іншим чоловіком, від якого вона і завагітніла. Проте, назвати прізвище, імя та по батькові цього чоловіка вона категорично відмовляється, оскільки останній одружений і це може зашкодити його репутації, а також зазначила, що розкриття даних про цю людину може спричинити фізичну розправу над нею і цим чоловіком з боку позивача. Також відповідач не заперечувала той факт, що повернулась до [PERSON] десь влітку 2015 року (точної дати вона не памятає) і вони продовжили спільне проживання. Тоді ж вона повідомила позивачу, що вагітна, але що батько не він, не сказала, бо побоювалась реакції позивача. Не заперечувала, що під час спільного проживання з позивачем, останній забезпечував матеріально їх сімю, інколи навіть сам готував їжу, придбавав продукти харчування та домашнього вжитку. Також, не заперечувала, що до лікарні на пологи її відвіз позивач на автомобілі знайомого [PERSON], та забирав з лікарні її разом із дитиною також позивач спільно із своїм старшим сином [PERSON] Підтвердила також той факт, що після лікарні позивач привіз її з дитиною до себе додому, де вони і мешкали спільно до 21.01.2016 року. Разом з тим, вона зазначала, що таке співмешкання з позивачем було вимушеним з її боку, та з огляду на фізичне та психологічне насильство з боку позивача відносно неї, вона побоювалась за своє життя і здоровя, якщо піде від нього. Крім того відповідач зазначає, що задоволення судом вимог позивача не буде сприяти інтересам самої дитини, оскільки позивач чинить по відношенню до неї «відвертий терор», а саме: перестріває її на вулиці, біля будинку, намагається побачитися з [PERSON], вимагає від неї визнання його батьком її дочки з корисною для нього метою, а саме для відібрання в подальшому у неї доньки та вимагання аліментів на її утримання. Відповідач звертає увагу суду також на такий факт, що позивач не надає їй жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, не цікавиться дитиною та взагалі не проявляє до неї батьківського піклування. Водночас, відповідач не заперечувала факту того, що позивач передавав кілька разів речі та іграшки для [PERSON], проте вона все це викинула на смітник, оскільки вони були старі та поношені. Не заперечувала відповідач і того факту, що позивач приходив до них додому на день народження [PERSON] 08.11.2017 року, приніс торт і подарунок. Вона впустила його до будинку та дозволила поспілкуватися із донькою, оскільки не бажала псувати свято донечці. Підсумовуючи викладене, відповідач вказала, що звернення позивача до суду з позовом про визнання його батьківства, на її глибоке переконання, надасть [PERSON] можливість в будь-який спосіб відібрати в неї дитину, можливо навіть позбавити її батьківських прав, тому вона категорично заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Щодо її неявки до експертної установи разом із дитиною, також пояснила, що, по-перше, донька [PERSON] ще дуже мала і їй важко було б перенести тривалу поїздку до м. Запоріжжя; по-друге, вона боїться позивача і вважає небезпечним для себе і для дитини зустрічатися з ним, навіть в приміщенні експертної установи; по-третє, позивач не є біологічним батьком її доньки [PERSON], тому вона не бачить сенсу у проведенні даної експертизи. Представник відповідача підтримала її думку щодо відсутності законних підстав для визнання батьківства позивача, зазначила, що [PERSON] інколи веде себе агресивно, неадекватно, чинить психічний та моральний тиск на [PERSON], жодним чином за два роки після народження дитини не намагався вирішити питання щодо свого батьківства, не звертався із заявою до органів реєстрації актів цивільного стану щодо свого батьківства, не намагався піклуватися про дитину, не надавав [PERSON] матеріальної допомоги. Крім того зазначила, що позивач ще під час його спільного проживання разом із відповідачкою застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, з даного приводу [PERSON] зверталась до соціальних служб та правоохоронних органів, проте ситуація не змінилась. Окрім безпідставності позовних вимог, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання батьківства, відповідно до положень ст. ст. 128 та 129 СК України, відповідне обґрунтування було наведено у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи служби у справах дітей Розівської районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON] під час розгляду справи в суді підтримала позицію позивача та вважала за необхідне задовольнити позовні вимог [PERSON], в обґрунтування чого послалась на ст. 7 Конвенції про права дитини, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Отже,

Outcome: approved