Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

26.03.2019 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу з 07 жовтня 2010 року по [INFO] ; визнати недійсним договір дарування, посвідчений 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., за реєстраційним номером №1968, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність 3/30 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 171,8 кв.м., жилою площею 102,9 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу з шийкою літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Ж», сарай літ «З», сарай літ. «Л», погребу літ. «М», вбиральні літ. «П», душової літ. «Р», навісу літ. «О», №1-4, 6-10 - огорожа, І, II - мостіння, та застосувати, наслідки недійсності правочину; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - 3/30 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 171,8 кв.м., жилою площею 102,9 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу з шийкою літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Ж», сарай літ «З», сарай літ. «Л», погребу літ. «М», вбиральні літ. «П», душової літ. «Р», навісу літ. «О», № 1 -4, 6-10- огорожа, І, II мостіння; стягнути на користь позивача з відповідачів судові витрати, які поніс позивач у зв`язку із розглядом справи, посилаючись на такі обставини. Згідно позовної заяви, 21.01.1993 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, у зв`язку із чим позивачка взяла прізвище чоловіка. У шлюбі у подружжя народилося троє дітей: відповідач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 07.10.2010 року шлюб між [PERSON] та позивачкою був розірваний. Позивачка стверджує, що незважаючи на юридичне розірвання шлюбу, [PERSON] та позивачка фактично продовжили проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, сплачували всі витрати пов`язані з обслуговуванням нерухомого майна та набували інше майно у власність. 18 листопада 2014 року [PERSON] та позивачкою повторно зареєстровано шлюб. Згідно позовної заяви, 07.08.2008 року укладено договір дарування земельної ділянки, відповідного до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0300 гектару, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та договір дарування частини домоволодіння, відповідного до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 3/20 (три двадцятих) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до свідоцтва про право власності №480/01-06 від 16 серпня 2007 року, [PERSON] є власником 3/20 домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 171,8 кв.м., жилою площею 102,9 кв.м., гаражу літ. «Ж», погребу з шийкою літ. «В», навісів літ. «Г», «О», погребу літ. «М», сараїв літ. «З», «Д», вбиральні літ. «П», душової літ. «Р». 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим №1968 посвідчено договір дарування частини домоволодіння, відповідного до якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 171,8 кв.м., жилою площею 102,9 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу з шийкою літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Ж», сарай літ «З», сарай літ. «Л», погребу літ. «М», вбиральні літ. «П», душової літ. «Р», навісу літ. «О», №1-4, 6-10 - огорожа, І, II - мостіння. Отже, позивачка вважає, що, у період часу з 2008 рік по 2018 рік спірне майно зазнало змін, зокрема з`явилися нові об`єкти - гараж літ. «Б», №1-4, 6-10 - огорожа, І, II - мостіння. Крім того, позивачка зазначає, що були і інші зміни домоволодіння, зокрема реконструкція та добудова жилих приміщень, внаслідок чого їх площа істотно збільшилась, орієнтовна вартість робіт, завдяки яким істотно збільшилась вартість спірного об`єкту нерухомого майна, складає 920 000 (дев`ятсот двадцять тисяч) гривень. Позивачка стверджує, що вказані роботи з реконструкції та добудови приміщень, їх поліпшення, проводилося у період часу з 2011 року по 2016 рік, тобто і у період фактичних сімейних відносин між [PERSON] та позивачкою без реєстрації шлюбу з 07 жовтня 2010 року по 18 листопада 2014 року, та перебування у шлюбі з 18 листопада 2014 року. Згідно позовної заяви, відповідач [PERSON] не отримував письмову та нотаріально посвідчену згоду позивача - своєї дружини [PERSON] , як співвласника майна, на відчуження об`єкту нерухомого майна 3/20 домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому договір дарування від 04 вересня 2018 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] має бути визнано судом недійсним. Враховуючи вищевикладене, позивачка звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності. Разом з позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2019 року заяву позивачки про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] та зобов`язано [PERSON] не вчиняти будь-яких дій з відчуження 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 09.04.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 06.05.2019 року відповідач [PERSON] подав заяву про визнання всіх позовних вимог. Суд не приймає визнання позовних вимог від [PERSON] , оскільки таке визнання позовних вимог суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси іншого відповідача, який є власником спірного майна. 26.03.2019 року разом з позовною заявою позивачка подала до суду заяву витребування доказів та 07.05.2019 року представник позивачки подав заяву про витребування доказів у вищевказаній справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2019 року заяви позивачки та її представника про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни належним чином засвідчені копії договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною за реєстровим №1968, а також належним чином засвідчені копії усіх матеріалів відповідної нотаріальної справи; витребувано у Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином засвідчену копію технічного паспорту щодо 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке належало на праві приватної власності [PERSON] , а в подальшому - [PERSON] . 03.06.2019 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради повідомило Малиновський районний суд м. Одеси, що вищевказаний спір є приватним, в якому інтереси держави не порушені, тому запитувані копії документів можуть бути надані на підставі договору укладеного з комунальним підприємством, коштом особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, так як надання копій документів є господарською діяльністю підприємства. 26.03.2019 року разом з позовною заявою позивачка подала клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи у вищевказаній справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року заяву позивачки про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2020 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.06.2019 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.06.2020 року відновлено провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 08.09.2020 року представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про призначення судової будівельно-технічної експертизи. 02.12.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву позивачки про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 24.12.2020 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання від експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів та рахунок для оплати за проведення експертизи. 08.04.2021 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшов Акт №20-7318 з повідомленням про неможливість надання висновку у зв`язку з не сплатою позивачкою вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи та невиконанням позивачкою клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.04.2021 року відновлено провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 13.07.2021 року учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх особистої участі, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.\~10-13\~ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18\~ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказаний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, 23.01.1993 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане Білчанською райрадою Іванівського району Одеської області від 23.02.1993 року, актовий запис №1 (а.с.22). У шлюбі у подружжя народилися діти: відповідач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. за реєстровим №3824 посвідчено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0300 гектару, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.19). 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О. за реєстровим №3821 посвідчено договір дарування частини домоволодіння, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 3/20 (три двадцятих) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Враховуючи вищевикладене, відповідач [PERSON] набув у особисту приватну власність земельну ділянку площею 0,0300 гектару, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , призначену для обслуговування житлового будинку та господарських та 3/20 (три двадцятих) домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 07.10.2010 року шлюб між [PERSON] та позивачкою був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Іванівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 73, серія [NUMBER] (а.с.23). 18.11.2014 року між [PERSON] та позивачкою зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Іванівському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 129 (а.с.24). Судом встановлено, що 04 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за реєстровим №1968 посвідчено договір дарування частини домоволодіння, відповідного до якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до\~ст.\~59\~СК України,\~той із\~подружжя,\~хто є\~власником майна,\~визначає режим\~володіння та\~користування ним\~з урахуванням\~інтересів сім`ї,\~насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Згідно ст.\~62\~СК України,\~якщо майно\~дружини,\~чоловіка за\~час шлюбу\~істотно збільшилося\~у своїй\~вартості внаслідок\~спільних трудових\~чи грошових\~затрат або\~затрат другого\~з подружжя,\~воно у\~разі спору\~може бути\~визнане за\~рішенням суду\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.\~65\~СК України,\~дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~за взаємною\~згодою. При\~укладенні договорів\~одним із\~подружжя вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на\~звернення до\~суду з\~позовом про\~визнання договору\~недійсним як\~такого,\~що укладений\~другим із\~подружжя без\~її,\~його згоди,\~якщо цей\~договір виходить\~за межі\~дрібного побутового. Для\~укладення одним\~із подружжя\~договорів,\~які потребують\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~а також\~договорів стосовно\~цінного майна,\~згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. Згода\~на укладення\~договору,\~який потребує\~нотаріального посвідчення\~і (або)\~державної реєстрації,\~має бути\~нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Стосовно тверджень позивачки, що відповідач - [PERSON] не отримував письмову та нотаріально посвідчену згоду позивача - своєї дружини [PERSON] , як співвласника майна, яке істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат подружжя, на відчуження об`єкту нерухомого майна - домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому такий договір дарування має бути визнаним недійсним, суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Згідно ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~13\~ЦПК України,\~збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обов`язком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом,\~не приховувати докази. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд звертає увагу позивачки, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачка та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу з 07 жовтня 2010 року по [INFO] , а тому визнати такий факт у суду немає можливості, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. З метою об`єктивного розгляду справи, встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи, підтвердження чи спростування позиції позивачки 02.12.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси заяву позивачки про призначення судової будівельно-технічної експертизи від 08.09.2020 року задоволено, призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи, витрати пов`язані з проведенням експертизи покласти на позивачку [PERSON] . Судову будівельно-технічну експертизу призначено для надання висновку з наступних питань: з яких споруд складається 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , станом на момент дослідження; якою є загальна та житлова площа 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, що належить на праві власності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), і яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , із зазначенням кількості приміщень та їх площі, окремо кожної; чи змінились площі у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , з 07.08.2008 року, коли [PERSON] став власником вказаного домоволодіння на підставі договору дарування за реєстровим №3821, і до 04.09.2018 року, тобто коли [PERSON] на підставі договору дарування за реєстровим №1968, подарував вказане домоволодіння [PERSON] ; встановити чи проводились роботи з реконструкції та добудови приміщень, їх поліпшення з 2011 року по 2016 рік, у домоволодінні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 24.12.2020 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотання від експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів та рахунок для оплати за проведення експертизи. Дане клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та рахунок для оплати за проведення експертизи було направлено на електронну пошту представника позивачки [PERSON] , проте позивачка не виконала вимоги клопотання експерта у визначений термін. З огляду на що, 08.04.2021 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на адресу суду надійшов Акт №20-7318 з повідомленням про неможливість надання висновку у зв`язку з не сплатою позивачкою вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи та невиконанням позивачкою клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Згідно ст. 130 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З огляду на принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, приписи статті 130 ЦПК України, суд не може встановити факт того, що саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя спірне майно зазнало змін, відбулась реконструкція та добудова жилих приміщень, в результаті чого їх площа та вартість істотно збільшилась, з`явилися нові об`єкти - гараж літ. «Б», №1-4, 6-10 - огорожа, І, II мостіння, та як наслідок відсутні підстави визнавати 3/20 (три двадцятих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд роз`яснює позивачці, що оскільки 3/20 (три двадцятих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , належали її чоловіку на праві особистої приватної власності, то її письмова, нотаріально посвідчена згоду не потрібна, оскільки вона не є співвласницею цього майна, а тому підстав визнавати договір дарування частини домоволодіння, відповідного до якого [PERSON] безоплатно передає у власність, а [PERSON] приймає у власність 3/20 (три двадцятих) частки домоволодіння з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 171,8 кв.м., жилою площею 102,9 кв.м., гаражу літ. «Б», погребу з шийкою літ. «В», навіс літ. «Г», гараж літ. «Ж», сарай літ «З», сарай літ. «Л», погребу літ. «М», вбиральні літ. «П», душової літ. «Р», навісу літ. «О», №1-4, 6-10 - огорожа, І, II мостіння, у суду немає. Враховуючи викладене, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] подарував для [PERSON] , який є його рідним сином та рідним сином позивачки, 3/20 (три двадцятих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , з огляду на що суд прийшов до висновку, що [PERSON] розпорядився своєю особистою приватною власністю, врахувавши інтереси своєї сім`ї, а відповідач [PERSON] набув правомірно у власність 3/20 (три двадцятих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, право власності є абсолютним правом та воно складається з володіння, розпорядження та користування. Згідно частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також,\~відповідно до\~ч.\~ч.\~9,\~10\~ст.\~158\~ЦПК України,\~у випадку\~залишення позову\~без розгляду,\~закриття провадження\~у справі\~або у\~випадку ухвалення\~рішення щодо\~повної відмови\~у задоволенні\~позову суд\~у відповідному\~судовому рішенні\~зазначає про\~скасування заходів\~забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed