Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

26.09.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] у її користь неустойку за несплату аліментів з березня 2017 р. по серпень 2019р. в сумі 38\~733,25 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , 1999 року народження. Рішенням Бориславського міського суду від 19 травня 2017 року за позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - студента ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , 1999 р.н. у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з 21 березня 2017 року до закінчення навчання або досягнення сином 23-річного віку. Згідно з розрахунком, виданим Бориславським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області станом на 27 серпня 2019 року залишок заборгованості по аліментах за вказаним рішенням суду становить 6462 грн 46 коп. У зв`язку з постійною невчасною сплатою аліментів, позивачці дуже важко самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї, тому, враховуючи ці обставини, вона звертається до суду про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, на підставі ст.196 СК України. Позивач зазначила, що аліменти є періодичними платежами, і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач послалася на рішення Великої Палати Верховного Суду, яка відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Відтак позивач розрахувала розмір неустойки (пені) за несвоєчасну плату аліментів за період з березня 2017 року по серпень 2019 року в сумі 38\~733,25 грн, яку і просить стягнути з відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 27 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 жовтня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача [PERSON] адвокат Романський С.І. просить відмовити у задоволенні позову, вважає позовну заяву необґрунтованою, бездоказовою, такою, що не відповідає вимогам матеріального права та фактичним обставинам справи. Вважають, що проведений позивачем [PERSON] в позовній заяві розрахунок пені з березня 2017р. по серпень 2019р. є помилковим, незаконним, необґрунтованим, таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України. Застосована позивачем формула розрахунку пені за заборгованість зі сплати аліментів не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03.04.2019 по справі №333/6020/16-ц та в Постанові від 25.04.2018р. по справі №572/1762/15-ц. Крім цього, відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів з березня 2017 року по серпень 2019р., і жодної заборгованості з його вини не виникло, а розрахунок заборгованості по аліментам від 27 серпня 2019р. за підписом старшого державного виконавця Заяць О.В., який позивач [PERSON] долучила до своєї позовної заяви від 26.09.2019р. - не є належним та допустимим доказом наявності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період, оскільки такий розрахунок не відповідає дійсності, є незаконним, необгрунтованим. Також з такого розрахунку вбачається, що в червні 2017р., в серпні 2017р., в травні 2018 року та в липні 2018р у [PERSON] була переплата з аліментів. Необґрунтована заборгованість, яка вказана у Розрахунку від 27.08.2019, виникла виключно в зв`язку зі зміною середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості (для м.Борислава Львівської області) за період з 21.03.2017р. по 31.08.2019р. Тобто після подальшої зміни середньої зарплати державний виконавець робив перерахунки заборгованості з аліментів у [PERSON] , після чого у нього нібито автоматично виникала заборгованість, що не може бути підставою для стягнення з [PERSON] пені за заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки згідно з п.22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.0.2006 на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. 14 листопада 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив за підписом представника позивача [PERSON] адвоката Білик Р.О., в якій представник просить не приймати до уваги відзив [PERSON] на позовну заяву. Зокрема, представник послалася на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №14-616цс18 щодо порядку обрахунку пені у випадку заборгованості зі сплати аліментів. Крім цього, представник позивача зазначила, що відповідач у своєму відзиві вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, проте жодних доказів чи розумних причин, з яких [PERSON] не зміг сплачувати вчасно аліменти, у відзиві не наведено. Також відповідач вказує на те, що розрахунок заборгованості по аліментах від 27 серпня 2019 року за підписом старшого державного виконавця Заяць О.В., не відповідає дійсності, є незаконним, надуманим та необґрунтованим, проте не оскаржує його у встановлений законодавством спосіб. 18\~листопада 2019\~року до\~суду надійшло\~заперечення представника\~відповідача -адвоката\~Романського С.І.\~на відповідь\~представника позивача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Білик Р.О.від 11.11.2019 на відзив, в якій представник відповідача зазначив, що проведений позивачем в позовній заяві розрахунок пені по заборгованості за аліментами з березня 2017р. по серпень 2019р. є помилковим та незаконним. Застосована позивачем формула розрахунку пені не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 03.04.2019р. по справі №333/6020/16-ц та в Постанові від 25.04.2018р. у справі №572/1762/15-ц. Позивач безпідставно в своїй формулі розраховує пеню в наростаючому порядку за кожний місяць, - що не відповідає формулі розрахунку пені, яка визначена вищезазначеними постановами Великої Палати Верховного Суду. Крім цього, відповідач не мав заборгованості з аліментів з березня 2017 р. по серпень 2019р. 15 листопада 2019 року представник (адвокат Романський С.І.) отримав у Бориславському MB ДВС ГТУ юстиції у Львівській області частину документів на свій адвокатський запит від 24.10.2019р., серед яких, зокрема, розрахунок заборгованості по аліментам від 06.11.2019р. ВП №54167444 за підписом старшого державного виконавця Заяць О.В., довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 06.11.2019р. за підписом старшого державного виконавця Заяць О.В., з яких вбачається, що станом на 06.11.2019 заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] становить 752, 46 грн, відтак на підставі ч.1 ст.196 СК України позивач [PERSON] може мати право на стягнення неустойки (пені) в будь-якому випадку не більше 100% такої заборгованості за аліментами, тобто 752,46 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, її представник - адвокат Білик Р.О. в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, його представник -адвокат Романський С.І. в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов та заперечення на відповідь на відзив. Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що сторони у справі [PERSON] ,\~ [PERSON] є батьками [PERSON] , 1999 року народження, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м.Борислава Львівської області. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19 травня 2017 року у справі №438/266/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - студента ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи з 21 березня 2017 року до закінчення навчання або досягнення сином 23-річного віку. Вказане рішення набрало законної сили, та відповідний виконавчий лист суду перебуває на примусовому виконанні у Бориславському міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області. Для обгрунтування розміру заборгованості відповідача з аліментів позивач та його представник посилаються на копію розрахунку заборгованості по аліментах, виданого старшим державним виконавцем Бориславського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області Заяць О.В., згідно з яким сума заборгованості [PERSON] станом на 27 серпня 2019 року становить 6462,46 грн. Проте суд не приймає вказаний доказ, як такий, що не є належним та допустимим, оскільки вказана копія розрахунку не є засвідчена належним чином. Інших доказів на підтвердження існування у відповідача заборгованості зі сплати аліментів з березня 2017 р. по серпень 2019р. та розміру такої заборгованості - на підставі рішення Бориславського міського суду Львівської області від 19 травня 2017 року у справі №438/266/17 позивач та її представник суду не надали. Крім цього, суд не може взяти до уваги письмову відповідь на відзив від 11 листопада 2019 року, що надійшла до суду засобами поштового зв?язку 14 листопада 2019 року за підписом представника позивача [PERSON] адвоката Білик Р.О. Зокрема, відповідь на відзив подана з порушення строків, які визначені в ч.4 ст.179 ЦПК України та абз. 6 резолютивної частини ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 27 вересня 2019 року про відкриття провадження у справі. Відповідно до абз. 6 резолютивної частини ухвали судді від 27 вересня 2019 року про відкриття провадження у справі - встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Позивач [PERSON] отримала надісланий їй представником відповідача - адвокатом Романським С.І. відзив на позовну заяву 30.10.2019, що підтверджується копією рекомендованого повідомленням про вручення. Відтак сторона позивача мала право подати відповідь на відзив у строк до 04.11.2019, фактично відповідь на відзив відправлено засобами поштового зв?язку 11.11.2019, тобто з пропуском визначеного строку. При цьому ні позивач [PERSON] , ні її представник - адвокат Білик P.O, згідно з ч.2 ст.127 ЦПК України не звертались до суду із заявою про продовження пропущеного процесуального строку. Відповідно до ст.120, ст.126, ч.2, ч.6 ст.127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, доданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, а також ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи питання щодо порядку обрахунку неустойки (пені) суд керується правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14. Зокрема, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Крім цього, суд керується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відповідно до якої пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Незалежно від способу стягнення аліментів: чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Крім цього, з наданих представником відповідача документів, зокрема, копій розрахунків заборгованості по аліментах від 06 листопада 2019 року, 30 січня 2020 року, 05 березня 2020 року вбачається, що заборгованість, яка вказана в розрахунку виникла виключно у зв`язку зі зміною середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості (для м.Борислава Львівської області) за період з 21.03.2017р. по 31.08.2019р. Тобто після подальшої зміни середньої зарплати державний виконавець проводив перерахунки заборгованості з аліментів [PERSON] , внаслідок чого перерахована сума зараховувалася як борг, що не було пов?язано з виною відповідача у виникненні заборгованості. Так, відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно з положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5)\~розрахунок заборгованості\~обчислюється в\~автоматизованій системі\~виконавчого провадження\~на підставі\~відомостей,\~отриманих,\~зокрема,\~з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Таким чином, судом не встановлено наявності у відповідача з його вини у період з березня 2017 р. по серпень 2019 р. заборгованості зі сплати аліментів. Крім цього, згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, враховуючи наявні докази, з урахуванням вищевказаної правової позиції ВП ВС від 03.04.2019, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до ст.196 СК України. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів не підлягають задоволенню. Згідно з ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5\~Закону України\~від 08\~липня 2011\~року №\~3674-VI\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах, зокрема, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У порядку ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed