Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

25.10.2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним заповіт, що складений 17.12.2014 року його сестрою [PERSON] Лукичною на користь [PERSON] і посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, реєстровий № 315. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.01.2018 року померла його сестра [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 4,73 га, що розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Він, як єдиний спадкоємець за законом після смерті спадкодавця, звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON], у звязку з наявністю заповіту посвідченого Оленівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області від 17.12.2014 року, зареєстрованого № 315. Позивач вважає, що на час складання заповіту спадкодавець за станом свого здоровя не могла усвідомлювати значення та наслідки своїх дій при складанні заповіту та її дії не могли відповідати її волі. Тому позивач був змушений звернуться до суду з метою визнання заповіту недійсним. Згідно ухвали суду від 06.11.2018 року вбачається, що по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, справа призначена до розгляду у підготовчому судовому засіданні на\~06.12.2018 року о 09 год 00 хв. 06.12.2018 року розгляд справи відкладено на 14.12.2018 року о 08 год. 36 хв., у звязку із задоволенням клопотання сторін про допит свідків. Згідно ухвали суду від 14.12.2018 року вбачається, що у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, а провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалами суду від 22.03.2019 року поновлено провадження по справі, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.04.2018 року о 08 год. 00 хв. Позивач та представник позивача позов підтримали та прохали задовольнити, оскільки спадкодавець за станом свого здоровя не могла усвідомлювати значення та наслідки своїх дій при складанні заповіту та її дії не могли відповідати її волі. Відповідач в судовому засіданні позов позивача не визнала та пояснила, що спадкодавець проживала разом з її мамою. Спадкодавець без тиску, самостійно, добровільно склала заповіт, згідно якого заповідала їй спадкове майно. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, але направили заяви в яких прохали розглянути цивільну справу без їх участі проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.01.2018 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилася земельна ділянка площею 4,73 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. \~\~За життя спадкодавцем [PERSON] був складений заповіт на належну їй земельну ділянку, посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області зареєстрованого за реєстром № 315 від 17.12.2014 року. \~При зверненні до [PERSON] державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкоємцем на земельну ділянку відповідно до заповіту є [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 17.05.2018 року вбачається, що [PERSON] померла 16.01.2018 року. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку вбачається, що даний акт видано [PERSON] на земельну ділянку площею 4, 73 га, що розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.10.2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області в порядку спадкування після померлої 16.01.2018 року його сестри - [PERSON], у звязку з наявністю посвідченого Оленівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області від 17.12.2014 року зареєстрованого № 315 заповіту на вказане спадкове майно на іншу особу, який є чинним, і який позбавляє права на спадкування усіх спадкоємців за законом та за заповітом вданій частині. Відповідно до заповіту від 17.12.2014 року, вбачається, що [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку. Допитані в судовому засіданні свідки надали пояснення, що [PERSON], яка померла 16.01.2018 року в дійсності мала розумову відсталість. Згідно акта судово-психіатричної експертизи № 80 від 22.02.2019 року вбачається, що [PERSON], [INFO], яка померла 16.01.2018 року, на час посвідчення (укладення) заповіту 17.12.2014 року страждала на психічний розлад у вигляді вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості (олігофренія в вираженому ступені дебільності), ускладненому церебральним атеросклерозом. Ступінь інтелектуального дефекту внаслідок поєднаної патології у [PERSON] був таким, що позбавляв її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення (укладення) заповіту 17.12.2014 року. Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст.ст.\~1233,\~1234 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. (ст.\~ст. 1235 - 1236 ЦК України). Відповідно до вимог\~статті 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини 3\~статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3\~ст. 215 ЦК України,\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1\~ст. 225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. П. 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено, що правила\~ст. 225 ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди\~\~особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Суд, звертає увагу на те, що під час проведення судової-психіатричної експертизи експертами надавалась оцінка поясненням свідка та третьої особи о зовнішніх проявах з боку спадкодавця адекватності поведінки та розуміння поступків, однак з урахуванням наявних медичних документів стану здоровя та пояснень свідків та третьої особи встановлено, що ступінь інтелектуального дефекту внаслідок поєднаної патології у спадкодавця [PERSON] був таким, що позбавляв її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення (укладення) заповіту 17.12.2014 року. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що позов позивача підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано до суду достатньо доказів, які свідчать про те, що заповіт, що посвідчений Оленівською сільською радою Козельщинського району Полтавської області від 17.12.2014 року за реєстром № 315 є недійсним. Згідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати в загальному розмірі 13\~165,90 грн. (а.с. 1, 118, 10-13, 53). На підставі наведеного,

Outcome: approved