Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

26.01.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] за участі третьої особи Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в якій просив встановити графік побачень зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] , в наступному порядку: до досягнення дитиною віку 7 років - у місці проживання дитини кожну суботу І та ІІІ тижня місяця з 09:00 год. до 18:00 год. у присутності матері дитини [PERSON] ; після досягнення дитиною 7 років - кожну суботу І та ІІІ тижня місяця з 09:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дитини [PERSON] . Зобов`язати [PERSON] письмово (шляхом листування у месенджерах або електронною поштою) погоджувати з ним всі питання медичного обслуговування дитини [PERSON] (вакцинації, методи та форми лікування, застосування медичних препаратів та інше), крім питань екстреної медичної допомоги, а також всі питання освіти (вибір та зміна навчальних закладів, секцій, кружків тощо). В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проте рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.07.2020 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю. Після розірвання шлюбу [PERSON] з дитиною проживають в м. Кременчук, а [PERSON] - в м. Харків. При цьому [PERSON] чинить перешкоди батьку [PERSON] бачити свою дитину та спілкуватися з нею. Відмовляється в позасудовому порядку дійти спільної згоди щодо участі батька у вихованні своєї дитини. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.02.2021 року у справі за позовом [PERSON] закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи. Від представника позивача адвоката Карапетяна А.Р. надійшла письмова заява про розгляд справи без його та позивача участі, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки та копії позову за зареєстрованим місцем проживання направлення телефонограм. Не подала суду заяви про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов. Верховний Суд у справі №911/3142/19 наголосив, що «направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника». Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський Суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, надійшла заява про розгляд справи без його участі, просили суд ухвалити рішення з врахуванням рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.04.2021 року №580 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] ». Оскільки в установлений судом строк відповідач не надала відзив на позовну заяву, то відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, за відсутності заперечень відповідача, дійшов висновку, що відповідно до принципу змагальності та диспозитивності позовні вимоги підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, актовий запис №1372, зареєстрованому Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУ у Харківській області, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19.06.2017 року. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим 14.08.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом №488. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.07.2020 року у справі №537/447/20 розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Харківському міському відділі державної реєстрації актів Цивільного стану ГТУЮ у Харківській області (актовий запис № 1372). Визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Із матеріалів справи вбачаєтсья, що на теперішній час дитина проживає разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] проживає в м. Харків. [PERSON] стверджував, що в добровільному порядку сплачує аліменти на користь [PERSON] для утримання їх спільної дитини, що підтверджував випискою з рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.14). [PERSON] звертався до [PERSON] для узгодження часу побачення з дитиною, спільного вирішення питань про виховання дитини, але отримав відмову, що підтверджено їх особистою перепискою (а.с.15-22). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] » №580 від 30.04.2021 року визначено [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] : 1) до досягнення дитиною 7-річного віку - кожної суботи І та ІІІ тижня місяця з 10.00 год. до 18.00 год. у присутності матері дитини у місті проживання дитини, враховуючи режим дня, стан здоров`я, індивідуальні потреби дитини; 2) після досягнення дитиною 7-річного віку - кожної суботи І та ІІІ тижня місяця з 10.00 год. до 18.00 год. без присутності матері дитини, враховуючи бажання дитини. (а.с.104). Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 151, 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України встановлено, що у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» ). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (стаття 19 СК України). Судом із поданих доказів встановлено, що між батьками малолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] - склалися неприязні відносини і досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть. Встановивши, що права [PERSON] як батька порушуються матір`ю, суд дійшов висновку про зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з донькою та про визначення способів участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних побачень. Час, місце і періодичність побачень суд визначає з урахуванням думки батька, віку дитини та її можливої зайнятості у будні дні у дошкільних, шкільних та інших навчальних закладах, оскільки відсутні відомості про аморальну або неналежну поведінку батька дитини, а мати, диспозитивно розпорядившись своїми правами, не подала відзиву на позов. Станом на час розгляду справи дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилося 3 роки. Тому суд прийшов до висновку, що до досягнення дитиною 7-річного віку побачення дитини з батьком, який проживає окремо, мають проходити в присутності матері, а після досягнення дитиною 7-річного віку побачення дитини з батьком можуть проходити без присутності матері, оскільки такий вік дитини дозволяє перебування без матері протягом певного періоду часу. Встановлення графіку систематичних побачень батька з донькою у вихідні дні виключає можливість негативного впливу цього графіку на розпорядок дня дитини і не перешкоджає її зайнятості у навчальному закладі. При вирішенні справи суд керувався принципом дотриманням якнайкращих інтересів дитини, забезпечуючи збереження її зв`язків із сім`єю (батьком). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування з батьком [PERSON] шкодить дитині чи будь-яким чином є загрозливими або несприятливим для неї. Оскільки відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, тому суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] погоджувати з [PERSON] питання щодо виховання їх доньки [PERSON] , у тому числі щодо медичного обслуговування та освіти. Зобов`язання [PERSON] погоджувати з [PERSON] питання щодо виховання доньки [PERSON] , а саме щодо медичного обслуговування та освіти дитини, не є втручанням у процес виховання дитини і не обмежує мати у реалізації її материнських прав та обов`язків. Принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, у тому числі при вирішенні питань щодо її виховання, закріплений у статтях 141, 157 СК України. Зобов`язання [PERSON] погоджувати питання щодо виховання доньки [PERSON] з батьком [PERSON] не є втручанням у сімейне життя і не може розцінюватися як обмеження у реалізації материнських прав, оскільки жодних питань суд самостійно не вирішив, а лише зобов`язав відповідача вирішувати їх за погодженням з батьком дитини, що відповідає закріпленим у статтях 141, 157 СК України принципам. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Така позиція суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.12.2018 року у справі №175/5360/13-ц, провадження № 61-37709св18. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати на судовий збір в розмірі 1816,00 грн., що підтверджені документально.

Outcome: approved