Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

26.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала наступним. Вона є спадкоємцем за законом майна померлого [INFO] [PERSON], а саме, житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В ньому вона зареєстрована та проживає з 2008 року. При оформленні своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно їй стало відомо, що вказаний будинок було продано у 2015 році (тобто, після смерті його власника) [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 17.11.2015 року (3/4 часток будинку) та від 4.12.2015 року (? частки будинку), які були посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В. Продавцем вказаного будинку та господарських будівель виступив [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності [PERSON], що припинила свою дію [INFO] внаслідок його смерті. Посилаючись на викладене, позивач прохала визнати недійсними договори купівлі-продажу названого нерухомого майна від 17.11.2015 року та від 4.12.2015 року, які були укладені між [PERSON] та [PERSON]; зобов»язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Т.В. скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 26230179 від 17.11.2015 року та 26770119 від 4.12.2015 року, та скасувати запис державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, будинок, що знаходиться по [ADDRESS], за реєстраційним номером 430563553206. Під час судового розгляду за клопотанням представника позивача приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Тетяна Вікторівна визнана неналежним відповідачем у справі, її процесуальний статус змінено: залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору. Крім цього, представник позивача уточнила позовні вимоги і п.4 та п.5 позовних вимог виклала в зміненій редакції: прохала скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 26230179 від 17.11.2015 року та 26770119 від 4.12.2015 року, та скасувати запис державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, будинок, що знаходиться по [ADDRESS], за реєстраційним номером 430563553206. Позивач [PERSON] у останнє судове засідання не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. У засіданнях, що відбувалися раніше позов підтримувала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримувала, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Від [PERSON] надійшло письмове заперечення на позов. Його зміст оголошено в засіданні його представником. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні прохав у задоволенні позову відмовити, так як [PERSON], у розумінні ст. 1264 ЦК України, не може вважатися спадкоємцем померлого [PERSON], а відтак, договори купівлі-продажу, які нею оспорюються, її права та законні інтереси не порушують. Вказував на те, що за змістом ст. 1264 ЦК України єдиною умовою для виникнення права на спадкування за законом у осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю, є їх спільне та безперервне проживання до часу відкриття спадщини не менше п»яти років. Оскільки факт проживання позивача із [PERSON] однією сім»єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини не встановлений, то вона не є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Тетяна Вікторівна, у судове засідання не з»явилася. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та письмове заперечення, в якому вказала, що порядок вчинення нотаріальних дій нею не був порушений. Так, в обох випадках посвідчення договорів-купівлі продажу - і 17 листопада 2015 року і 4 грудня 2015 року, вона здійснила перевірку довіреності на ім»я [PERSON] у Єдиному реєстрі довіреностей та роздрукувала витяги № 30050874 та № 30168631, в яких була відсутня інформація про відміну довіреності. Про те, що власник житлового будинку [PERSON] помер, її не повідомив ні представник продавця - [PERSON], ні покупець [PERSON] Крім цього, представник за довіреністю [PERSON] для посвідчення договорів купівлі-продажу надав усі необхідні документи, передбачені главою 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також нею, як нотаріусом, перевірялася відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського РУЮ у Полтавській області, [PERSON] помер [INFO] у м. Глобине Полтавської області. З дослідженої спадкової справи № 5 за 2015 рік після померлого [INFO] [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Похилою І.Г., вбачається, що позивач в установлений законом строк прийняла спадщину по закону, подавши відповідну заяву. Як підстава для прийняття нею спадщини в заяві зазначена ст. 1264 КК України. Також встановлено, що є ще один спадкоємець [PERSON] по заповіту - [PERSON], але він прийняв спадщину на земельну ділянку, тому даний спір жодним чином не стосується його прав та інтересів. До складу спадкового майна ввійшов житловий будинок загальною площею 38,8 кв.м, житловою площею 22,3 кв.м, розташований в [ADDRESS], який належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії НАВ 298999, виданого 13.08.2014 року державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори (зареєстроване в реєстрі за № 2-1018), та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 15125041 від 13.08.2014 року. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання та відмітки у паспорті позивач [PERSON] з 24 вересня 2008 року і на даний час зареєстрована у спадковому житлі - за адресою [ADDRESS]. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2016 року у справі № 527/1230/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 19 лютого 2007 року по травень 2010 року, та з грудня 2010 року по [INFO]. Факт проживання однією сім'єю встановлено для надання заявнику можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно…, власником ? частки та ? часток житлового будинку загальною площею 38,8 кв.м, житловою площею 22.3 кв.м, розташованого в [ADDRESS] є [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначені: договір купівлі-продажу, серія та номер:1228, посвідчений 4.12.2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Тетяною Вікторівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26770119 від 4.12.2015 року; та договір купівлі-продажу, серія та номер:1156, посвідчений 17.11.2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шабалтієнко Тетяною Вікторівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 26230179 від 17.11.2015 року. Дослідженням вказаних договорів купівлі-продажу у судовому засіданні встановлено, що вони були укладені між [PERSON], як представником продавця [PERSON], та покупцем [PERSON]. Чоловік останньої - [PERSON], подав нотаріусу заяву, в якій власноручним підписом засвідчив, що його дружина купує вищезазначене майно за власні кошти у особисту власність, тому даний спір названої особи не стосується. При дослідженні документів, на підставі яких вчинялися договори купівлі - продажу від 17 листопада 2015 року та від 4 грудня 2015 року, судом з»ясовано, що [PERSON] при нотаріальному посвідченні оспорюваних договорів діяв на підставі довіреності [PERSON], посвідченої 5 березня 2014 року приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Джусь С.В. за реєстровим № 125, якою довіритель уповноважив повіреного, зокрема, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, достовірно встановлено, що спірні договори купівлі - продажу нерухомого майна нотаріально посвідчувалися 17 листопада 2015 року і 4 грудня 2015 року, тобто вже після смерті власника майна - [PERSON], та на підставі його довіреності від 5.03.2014 року, яка видавалася за життя останнього. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно припису п.3 ч.1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного. Ч.4 ст. 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч.3 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ч.1 ст. 216 ЦК встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою (ч.5 ст. 216 ЦК). Виходячи з вказаних норм, суд дійшов висновку, що станом на [INFO] - дату смерті [PERSON], його довіреність від 5.03.2014 року була припинена, а отже, [PERSON] втратив свої повноваження на вчинення від імені довірителя договорів купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. З огляду на викладене, договори укладені ним , як представником продавця, мають бути визнані недійсними, адже майно було відчужене особою, яка не мала на це право. Крім цього, суд враховує, що [INFO] - це дата відкриття спадщини після померлого [PERSON], а тому вищеназваний житловий будинок з господарськими будівлями ввійшов до складу спадкового майна, і за відсутності заповіту померлого щодо нього, має успадковуватися спадкоємцями за законом за правилами глави 86 ЦК України. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. При цьому вказана норма не містить вимогу про те, що таке проживання має бути безперервним, тобто пріоритетним є тривалі сімейні відносини. Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2016 року у справі № 527/1230/16-ц, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім'єю заявника [PERSON] з [PERSON] з 19.02.2007 року по 8 листопада 2014 року, за виключенням періоду з травня по грудень 2010 року, тобто період проживання осіб однією сім»єю перевищив п»ять років. Назване судове рішення , відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦК України, має преюдиційне значення у даній справі і обставини, встановлені ним не підлягають доказуванню. По цій причині судом не взяті до уваги заперечення [PERSON] на позов, в яких йдеться про те, що [PERSON] у 2012 році фактично створив сім»ю з громадянкою [PERSON] та більше року проживав з нею та докази надані ним на підтвердження вказаної обставини. Таким чином, [PERSON] вчинила дії необхідні для прийняття спадщини, в установленому порядку встановила передбачені спадковим правом факти, а тому, як спадкоємець четвертої черги , має право на спадкування за законом майна, належного [PERSON]. За змістом частин 1,3 ст. 215 ЦК та згідно з роз»ясненнями, викладеними в абз.5 п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією з його сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд дійшов висновку, що оскаржуваними договорами купівлі-продажу було порушено права позивача, як спадкоємця за законом названого нерухомого майна. В зв»язку з викладеним, заперечення відповідача [PERSON] на позов, зміст якого зводиться до того, що [PERSON] не є спадкоємцем в контексті ст. 1264 ЦК України, і не має права на оспорювання правочинів, сприйняті судом критично, як такі, що не ґрунтуються на законі. Позов [PERSON] доведений належними та допустимими доказами, базується на нормах цивільного права, а тому підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач документально підтвердила , що при поданні позову сплатила судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру (за ставками, які діяли на той час) - у сумі 2204, 84 грн. Вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - по 1102 грн. 42 коп. з кожного.

Outcome: approved