Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

25 вересня 2018 року з Московського районного суду м. Харкова в провадження Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшли матеріали цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 15.02.2012 року, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.02.2012 року відповідач, отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконуються належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 23.05.2018 року становить 30888,06 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту \-в сумі 2030,17 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 889,43 грн.; пені 26021,41 грн.; штрафу в сумі 500.00 грн. (фіксована частина), а також штрафу в сумі 1447,05 грн. (процентна складова). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 31.10.2018 року о 12 год. 00 хв. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому, зокрема, зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] Відповідно до ухвали суду про прийняття провадження від 02 жовтня 2018 року, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 15.02.2012 року між позивачем і відповідачем відповідно до укладеного шляхом приєднання кредитний договір б/н від 15.02.2012 року, за умовами якого відповідач [PERSON], отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і, починаючи з 16.02.2012 року, використовував вказаний кредит на власні потреби. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Натомість у порушення умов укладеного з банком договору відповідачем неналежним чином, а починаючи з 25.12.2015 року \-- взагалі не виконувались власні зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 23.05.2018 року становить 30888,06 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 2030,17 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 889,43 грн.; пені 26021,41 грн.; штрафу в сумі 500.00 грн. (фіксована частина), а також штрафу в сумі 1447,05 грн. (процентна складова). За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в термін передбачений ним, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Відтак суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача, а отже про обгрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту та процентів. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягення неустойки, суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути на користь Банку 500 грн. + 1447,05 грн. = 1947,05 грн. штрафу, нарахованого відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає відповідальність за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з передбачених кредитним договором зобов'язань на строк більше 30 днів. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені, передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди. Згідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В п.п. 1.1.5.22, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені 0,1% від суми простроченого платежу, але не більше 0,1 % від суми переводу за кожен день прострочення, так і штрафу, який має як фіксовану величину - 500 грн., так і процентну складову - 5% від суми заборгованості. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст.549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом. Як вбачається з матеріалів справи, нараховані позивачем суми пені та штрафів передбачені у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором, тобто за одне і те саме порушення зобов'язання, що в силу положень статті 61 Конституції України унеможливлює їх одночасне стягнення. Отже, беручи до уваги черговість викладення відповідних вимог, суд відмовляє позивачеві в задоволенні вимог про стягення штрафу. Вирішуючи питання про суму пені, що підлягає стягенню з відповідача, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені як такої, що значно перевищує розмір можливих збитків позивача до суми 3529,00 грн., виходячи з розміру боргового зобов'язання його індексації, трьох відсотків річних та облікової ставки НБУ за період прострочення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 6448,60 грн. Згідно платіжного доручення № PROM4BК1NI від 04.06.2018 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial