Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

26.01.2021 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову позивач зазначала, 15 жовтня 2018 року виплатила [PERSON] за квартиру, [ADDRESS] , загальною площею 34, 7 кв.м., житловою площею 17.6 кв.м., суму грошових коштів, що склала 15 000,00 дол. США (що станом на 15 жовтня 2018 року складало 418 000 гривень). На підтвердження того, що відбулося повне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS] , [PERSON] в присутності свідка, [PERSON] видала позивачу розписку від 15.10.2018 року і передала оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості та ключі від квартири. Однак надалі позивач не змогла оформити право власності на квартиру, через те, що договір укладений між нею і відповідачем не був нотаріально посвідчений, оскільки відповідач на її численні звернення не реагує, вона змушена була звернутися до суду. Ураховуючи викладене просила суд визнати дійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , що відбувся між [PERSON] та нею. Визнати за позивачем, право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34, 7 кв.м., житловою площею 17.6 кв.м. Ухвалою суду від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу на 16.02.2021 року до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2021 року. У судове засідання позивач, представник позивача не зявилися, представником подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судові засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до позивача з пропозицією купити у неї квартиру [ADDRESS] , за 15 000,00 дол. США (що станом на жовтень 2018 року складало 418\~000 гривень). Зазначена квартира перебувала у [PERSON] у приватній власності, на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3178. Позивач погодилась з пропозицією і 15 жовтня 2018 року виплатила [PERSON] всю суму за квартиру, що склала 15 000,00 дол. США (що станом на 15 жовтня 2018 року складало 418 000 гривень). На підтвердження того, що відбулося повне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS] , [PERSON] в присутності свідка, [PERSON] видала позивачу розписку від 15.10.2018 року і передала оригінали правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості та ключі від квартири. Даний факт підтверджено копією розписки від 15.10.2018 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Із змісту вказаної розписки вбачається, що [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 25.06.2007 року, отримала від [PERSON] , [INFO] , у присутності свідка, [PERSON] 15 000,00 дол. США (418 000 гривень) в рахунок подальшого оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] при цьому передала [PERSON] ключі від квартири та дозволила їй користуватися квартирою уже на 15.10.2018 року. У зв`язку з цим, з 15.10.2018 року та по даний час, [PERSON] користується вказаною квартирою. Надалі позивач не змогла оформити право власності на квартиру так, як договір не посвідчений нотаріально, відповідач по справі на зв`язок з позивачем не виходить. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом даного позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Вказані вище обставини свідчать про досягнення між позивачем та відповідачем, усіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного домоволодіння та повного виконання умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.Таким чином істотними умова договору купівлі-продажу є його предмет і його ціна. Між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується доказами: розпискою про отримання коштів, передачею позивачу документів на будинок та ключів від нього. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Позивач виконала всі взяті на себе зобов`язання за укладеним договором: сплатила [PERSON] грошові кошти в розмірі 15 000,00 дол. США (418 000 гривень) за придбання квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а також, що майно було правомірно придбане мною, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на даний час неможливе із-за ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться в її приватній власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

Outcome: approved