Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

25.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним право власності на ? частку квартири [ADDRESS], на ? частку квартири [ADDRESS], на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], на ? частку автомобіля ВМW Х3, кузов [NUMBER], 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS], та стягнути з [PERSON] витрати пов'язані з розглядом справи. (а.с. 2-4) 10.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, який неодноразово 17.10.2014 року та 06.03.2015 року, уточнювала та доповнювала. Згідно уточнених та доповнених позовних вимог [PERSON] просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на ? частину об'єкту нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], на ? частину об'єкту нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS], на транспортний засіб - ВМW Х3, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб - НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER]; стягнути в рахунок відшкодування різниці у вартості транспортних засобів з неї на користь [PERSON] грошові кошти; зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні майном, шляхом передачі їй транспортного засобу - ВМW Х3, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], визнати за нею право власності на ? частину транспортного засобу - TOYOTA PRADO, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]; визнати недійсним Договір дарування, посвідчений 05.06.2014 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., за реєстраційним номером № 5-780, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] та застосувати наслідки недійсності правочину; витребувати з володіння [PERSON] - квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 864 675 гривень, отримані нею за Договором купівлі-продажу від 20.06.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варава К.В., за реєстраційним номером №456, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності за [PERSON], на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним Договір купівлі-продажу, посвідчений 31.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., за реєстраційним номером №4890, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS] та застосувати наслідки недійсності правочину; витребувати з володіння [PERSON] - машиномісце [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 73 008 гривень отримані ним за договором купівлі-продажу, посвідченим 31.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., за реєстраційним номером №4890, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 73 008 гривень отримані ним за договором Договір купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., за реєстраційним номером №1573, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS]; визнати недійсним правочин - перереєстрацію транспортного засобу НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] та застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати державну реєстрацію транспортного засобу НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] за [PERSON]; визнати недійсним правочин - перереєстрацію транспортного засобу та застосувати наслідки недійсності правочину, скасувати державну реєстрацію транспортного засобу TOYOTA PRADO, ([NUMBER]), 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] за [PERSON] Представник позивача [PERSON] - адвокат Коваль Ю.М., в судове засідання не з'явився, розписався про дату, час, місце слухання справи. Подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, але суд вважає що пістави для відкладення розгляду справи є неповажними та продовжив розгляд справи. В минулих судових засідання, Представник позивача [PERSON] - адвокат Коваль Ю.М заявлені вимоги по первісному позову підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, зустрічний позов [PERSON] не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях (а.с. 88-90) Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлені уточненні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що з 20.09.2007 року [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. За час подружнього життя придбали квартиру [ADDRESS]; транспортні засоби НYUNDAI SANTA FE державний номер [NUMBER], TOYOTA PRADO державний номер [NUMBER], ВМW Х3, державний номер [NUMBER]. Однак незважаючи на те, що вказане майно було придбано у шлюбі і є спільною власністю подружжя, [PERSON] без згоди [PERSON] відчужив квартиру [ADDRESS], а також транспортні засоби НYUNDAI SANTA FE державний номер [NUMBER], TOYOTA PRADO державний номер [NUMBER]. Крім того, [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди в користуванні автомобілем ВМW Х3, державний номер [NUMBER]. З приводу незаконного відчуження [PERSON] спільної сумісної власності подружжя порушено кримінальне провадження. У добровільному порядку вирішувати спір [PERSON] не бажає. Позов [PERSON] не визнала пославшись на те, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] В іншій частині заявлених вимог заперечувала у зв'язку з їх необґрунтованістю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися своєчасно та належним чином. Заяву про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Варава К.В., в судове засідання не з'явилась, однак 27.11.2014 року (а.с. 82) та 16.03.2015 року (а.с. 189) направила листи в яких просить суд розгляд справи проводити за її відсутністю, а також повідомляє, що оскаржуваний правочин нею посвідчено в межах норм чинного законодавства. Третя особа державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., в судове засідання не з'явилась, однак 19.11.2014 року, 04.11.2014 року, 16.03.2015 від завідувача Четвертої одеської державної нотаріальної контори до суду надійшли листи, в яких вони просять суд розгляд справи проводити за її відсутністю. (а.с. 78,80,172). Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., в судове засідання не з'явилась, однак 16.03.2015 року (а.с.174) направила лист в якому просить суд розгляд справи проводити за її відсутністю, а також повідомляє, що оскаржуваний правочин нею посвідчено в межах норм чинного законодавства. Треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. та Центру №2 надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Одеси підпорядкованого УДАЇ УМВС України в Одеській області до суду не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися своєчасно та належним чином. Заяву про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні, згідно повторного Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.06.2014 року встановлено, що 20.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зроблено відповідний актовий запис №1524. (а.с. 11) Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2014 року по справі №496/2625/14-ц (провадження №2/496/1347/14) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 194) Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності від 05.02.2013 року, індексний номер 306427 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2013 року, номер запису про право власності 91755, реєстровий номер об'єкта нерухомого майна 6047651101 - [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 225-227) Первинні документи на об'єкт нерухомого майна: договір про пайову участь у будівництві від 21.10.2010 року, договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-04/07-352 від 21.10.2010 року, додаткова угода до договору пайової участі від 19.11.2012 року, акт приймання-передачі приміщення від 20.11.2012 року, технічний паспорт. (а.с. 228-241) Як вбачається зі Свідоцтва про право власності від 21.02.2013 року, індексний номер 650909 та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2013 року, номер запису про право власності 188367, реєстровий номер об'єкта нерухомого майна 11953751101 - [PERSON] набув право власності на машиномісце [ADDRESS]. (а.с. 150-151) Первинні документи на об'єкт нерухомого майна: договір пайової участі у будівництві від 20.02.2012 року, договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-05/2011-208 від 20.02.2012 року, додаткова угода до договору пайової участі, акт приймання-передачі приміщення від 11.01.2013 року, технічний паспорт. (а.с. 138-155) Таким чином, суд дійшов висновку, що за приписами вимог ст.60 СК України, вказані об'єкти нерухомого майна - квартира [ADDRESS] - є спільним сумісним майном подружжя, оскільки дане майно будо придбано сторонами у шлюбі. Між тим, згідно Договору дарування, посвідченого 05.06.2014 року державним нотаріусом Четвертої одеського державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., за реєстраційним номером № 5-780, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]. (а.с. 245) Вказана угода була посвідчена без згоди [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 05.06.2014 року поданою на ім'я нотаріуса, в якій він вказує, що на час набуття у власність квартири під номером [ADDRESS], він у шлюбі не перебував та ні з ким не проживав однією сім'єю без укладання шлюбу, тобто вказана квартира є його особистою власністю. (а.с. 246) Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Стаття 369 ЦК України встановлює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державної реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. У подальшому, 20.06.2014 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варава К.В., за реєстраційним номером № 456, [PERSON] продала, а [PERSON] купила об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]. (а.с. 249) Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно відчужено особою, яка не мала на це права, власник має право витребувати його у добросовісного набувача за умови, що майно вибуло з володіння власника не з його волі. Позицією Верховного суду України від 24.11.2008 року встановлено наступне - якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги [PERSON] про визнання недійсним Договору дарування, посвідченого 05.06.2014 року державним нотаріусом Четвертої одеського державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., за реєстраційним номером № 5-780, з застосуванням наслідків його недійсності та витребуванням вказаного майна з володіння [PERSON] - обґрунтованими. Крім того, незважаючи на наявність накладеного ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22.10.2014 року арешту на об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS] (а.с. 47) - [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 31.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., за реєстраційним номером № 4890, продав, а [PERSON] купив об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS]. (а.с. 214) Вказаний правочин був, також, посвідчений без дозволу [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] від 31.10.2014 року поданою на ім'я нотаріуса, в якій він вказує, що машиномісце [ADDRESS], не є спільною сумісною власністю, так як на час придбання вказаної нерухомості він у шлюбі не знаходився та не проживав однією сім'єю з жінкою, не перебуваючи при цьому у шлюбі. (а.с. 215) У подальшому, 03.11.2014 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., за реєстраційним номером №1573, [PERSON] продав, а [PERSON] купив об'єкт нерухомого майна - машиномісце [ADDRESS]. (а.с. 154) Відповідно до вимог ст. 65 СК України, ст.ст. 203, 215, 369, 387-388, 657ЦК України - вимоги [PERSON] про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, посвідченого 31.10.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., за реєстраційним номером № 4890, з застосуванням наслідків його недійсності та витребуванням вказаного майна з володіння [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Під час розгляду справи судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] вони придбали у власність об'єкти рухомого майна - транспортний засіб НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], оформлений 16.04.2013року на [PERSON] та транспортний засіб ВМW Х3, ([NUMBER]) 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], оформлений 13.02.2014 року на [PERSON] (а.с. 255,257), які за приписами вимог ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя. Між тим, судом встановлено, що [PERSON] 17.06.2014 року зняв з реєстраційного обліку транспортний засіб НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], який в свою чергу був зареєстрований за [PERSON], що підтверджується інформацією наданою Відділом ОРЕР УДАЇ ГУ МВС України в Одеській області. (а.с. 262-264). Судом встановлено, що станом на 17.06.2014 року [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, що не оспорюється сторонами. Письмова згода [PERSON] на відчуження вказаного майна до суду не надана. З матеріалів справи вбачається, що вартість відчуженого автомобіля НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], згідно довідки - рахунку №594745 від 17.06.2014 року, складає 149 000 грн., а тому суд дійшов висновку, що вказаний автомобіль за приписами ч.ч.2, 3 ст. 65 СК України є цінним майном відчуження якого потребує письмової згоди іншого з подружжя, яка в даному випадку не надавалася. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу (перереєстрації, згідно довідки-рахунку) транспортного засобу НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] із застосуванням наслідків недійсності правочину, в частині скасування державної реєстрації вказаного автомобіля в органах ВРЕВ УДАІ за новим власником [PERSON] і зобов'язання [PERSON] повернути вказаний транспортний засіб власнику. Враховуючи, що транспортний засіб НYUNDAI SANTA FE ([NUMBER]), 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON], він фактично залишивши його у своєму користуванні, а транспортний засіб ВМW Х3, ([NUMBER]) 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], якій зареєстровано на [PERSON] і незважаючи на наявність ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 21.01.2015 року утримується [PERSON] позбавляючи [PERSON] права користування власністю (а.с. 125), виконавче провадження по виконанню зазначеної ухвали (а.с.161) - суд дійшов висновку про можливість розподілу вказаного майна, виділивши його наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб ВМW Х3 та визнати за [PERSON] права власності на транспортний засіб НYUNDAI SANTA FE, різницю вартості ТЗ стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно висновків експертного авто товарознавчого дослідження по встановленню середньої ринкової вартості КТЗ №1064 та №1065 від 05.03.2015 року, середня ринкова вартість автомобіля ВМW Х3, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], належного [PERSON] складає 987163 грн.; середня ринкова вартість автомобіля НYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], належного [PERSON] складає 914156 грн. Таким чином, різниця у вартості ТЗ складає 73007 грн. яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Також суд вважає, вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні майном, шляхом зобов'язання [PERSON] передати вказаний транспортний засіб [PERSON] таким, що підлягають задоволенню. У зв'язку з розподілом вказаних транспортних засобів, шляхом їх виділення та визнання права власності за [PERSON] на автомобіль ВМW Х3, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], та за [PERSON] на автомобіль НYUNDAI SANTA FE, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частину автомобіля ВМW Х3, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], слід відмовити. Суд критично оцінює доводи [PERSON] щодо придбання у шлюбі транспортного засобу TOYOTA PRADO, ([NUMBER]) 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], оформленого на відповідача [PERSON], оскільки згідно інформації наданої Відділом ОРЕР УДАЇ ГУ МВС України в Одеській області (а.с. 254) - вказаний транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] 17.02.2007 року, тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON], тому вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину вказаного транспортного засобу задоволенню не підлягають. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 24.12.2007 року, бланк серії [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2007 року, реєстровий номер 21628841, номер запису 3769 в книзі: 675-пр-165 - [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 147-198) Первинні документи на об'єкт нерухомого майна: договір інвестування будівництва №47/04-05 від 20.05.2005 року, графік сплати інвестиційних внесків від 20.05.2005 року, згідно якого останній внесок повинен бути сплачений 21.04.2007 року, додаткова угода від 22.09.2007 року, акт приймання-передачі приміщення від 13.12.2007 року, технічний паспорт. (а.с. 199-208) На підставі первинних документів, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу, а тому у розумінні ст.57 СК України, є її особистою власністю, у зв'язку з чим вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частку вказаного об'єкту нерухомого майна та скасування реєстрації права власності, задоволенню не підлягають. Відповідно до Договору дарування квартири від 26.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., за реєстраційним номером №7510 - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла в дар об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на даний об'єкт нерухомого майна зареєстровано в ОМБТІ та РОН 09.08.2002 року, запис 280-стр.193-кн.441 пр. (а.с. 195-196). Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS], придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу, а тому у розумінні ст.57 СК України, є її особистою власністю, у зв'язку з чим вимоги [PERSON] щодо визнання за ним права власності на ? частку вказаного об'єкту нерухомого майна задоволенню не підлягають. Заявлені [PERSON] вимоги щодо визнання за ним права власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] та на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] не підтверджені належними доказами. Доказів того, що земельна ділянка та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] - є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] до суду не надано, тому у задоволенні вимог про визнання за ним права власності на ? частину вказаного майна слід відмовити у зв'язку з недоведеністю заявлених вимог. Суд зважає на положення ст. 10 ЦПК України, згідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі виникає спір. Виходячи з принципу змагальності, диспозитивності суд вважає, що здобуті в ході судового засідання докази переконливо свідчать про обсяг спільно нажитого майна подружжя, в тому числі наявного на час припинення ведення спільного господарства та приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial