Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Одеської області, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування вимог зазначила, що протягом не менш як п'ять років до смерті [PERSON] проживала разом з нею однією сім'єю, і цей факт було встановлено рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 29.10.2015року. Зазначила також, що звернулася до нотаріуса як спадкоємець четвертої черги з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вказану квартиру. Крім того вказала, що інші можливі спадкоємці до майна свого бажання прийняти спадщину протягом установленого законом строку не виявили. Посилаючись на те, що позивач не має можливості отримати оригінал правовстановлюючого документа на ім'я померлої та, відповідно, позбавлена можливості оформити спадкові права у позасудовому порядку, інші спадкоємці до майна померлої [PERSON] відсутні, [PERSON] вважала, що є підстави для визнання за нею права власності на квартиру судом. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Представник Татарбунарської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Надав заяву, в якій позов визнав, просив розглядати справу без його участі. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] в м.Татарбунари Одеської області померла [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 07 травня 2015року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №255 (а.с.6). Зі свідоцтва про право особистої власності від 23.07.1999року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). З довідки ТОВ «Татарбунарське БТІ та РОН» 30.11.2015року №256 слідує, що згідно з архівними даними органу технічної інвентаризації станом на 31.12.2012року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 23.07.1993 року (а.с.13). За відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на об'єкт нерухомості за вказаною адресою (реєстраційний номер майна [NUMBER]) зареєстровано 21.07.1993року за [PERSON] (а.с.35). З домової книги для прописки громадян слідує, що крім померлого власника [PERSON] реєтрація інших осіб в квартирі [ADDRESS], не здійснювалася (а.с.а.с.26-29). Зі змісту рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2015року у справі №515/1613/15-ц вбачається, що судом встановлено факт проживання [PERSON], [INFO], як спадкоємця четвертої черги за законом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме до [INFO] (а.с.а.с. 7,8). В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] 13.11.2015року заведено спадкову справу №288/2015 до майна [PERSON], померлої [INFO] (а.с.а.с.37,38). З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], виготовленого 25.11.2015року на ім'я позивача, слідує, що зазначена квартира, загальною площею 45,7кв.м., складається з 3-х кімнат житловою площею 30,2 кв.м., кухні площею 6,2кв.м., санвузлу площею 2,8 кв.м. та коридору площею 6,5 кв.м. (а.с.а.с.10-12). З відповіді приватного нотаріуса від 08.02.2016року №55/02-14 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа на успадковане майно - квартиру у м.Татарбунари Одеської області (а.с.14). Вирішуючи спір, що виник зі спадкових правовідносин, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК). Спадкуванням, згідно зі ст.1216 Цивільного кодексу України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, право на спадкування за законом, як зазначено у ст.1223 ЦК України, одержують спадкоємці з першої по п'яту чергу. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Зазначене узгоджується з позицією, висловленою Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав». Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача як спадкоємця не визнається, а відтак підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що позивач, який визнаний спадкоємцем четвертої черги за рішенням суду, не має оригіналу правовстановлюючого документу та не може за чинним законодавством отримати його дублікат, відтак, позбавлена можливості оформити у позасудовому порядку спадкові права на квартиру, право на яку належало [PERSON] за життя, беручи до уваги те, що спадкова справа до майна померлої заведена у нотаріальній конторі відповідно до заяви позивача, і інші спадкоємці протягом встановленого законом строку з заявами про прийняття спадщини не зверталися, за відсутності заперечень Татарбунарської міської ради проти позову, суд доходить висновку про те, що є підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на зазначену квартиру. З огляду на викладене,

Outcome: approved