Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

25.04.2019 року\~ [PERSON] \~звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить розірвати шлюб між ним та відповідачем,\~\~зареєстрований 10.01.2011 року виконавчим комітетом Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 01, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, шлюбні відносини фактично припинені з листопада 2018 року, збереження шлюбу неможливе, від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , тому він вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] до суд надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач\~ [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодна, так як у позивача вже є інша сім`я. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10.01.2011 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2011 року (а.с.5). В період шлюбу у сторін народилися сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20.01.2012 року виконавчим комітетом Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 02 (а.с.6) і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.05.2013 року виконавчим комітетом Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, актовий запис № 04 (а.с.7). Сторони разом не проживають з листопада 2018 року, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають. Згідно\~статті 51 Конституції України\~та статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст.\~112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.\~

Outcome: approved