Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

26.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визначення частки померлого у спільній сумісній власності подружжя. У своїй позовній заяві просить: - визнати, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у набутому під час шлюбу з [PERSON] спільному майні подружжя квартирі [ADDRESS] становить 1/2 частку і входить до спадкової маси, що залишилась після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] ; - визнати, що частка [PERSON] , померлого «21» лютого 2019 року, у набутому під час шлюбу з [PERSON] спільному майні подружжя автомобілі марки NISSAN модель X-TRAIL 2017 року випуску, VIN код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] складає 1/2 частку і входить до спадкової маси, що залишилась після смерті [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батько позивача за первісним позовом, [PERSON] , який помер [INFO] , під час перебування у шлюбі з відповідачем за первісним позовом, [PERSON] , придбав спірну квартиру та автомобіль. Майно було оформлене на дружину. У зв`язку з відкриттям спадщини після смерті [PERSON] виникла необхідність визначення частки померлого у спільному майні подружжя в судовому порядку. Представник позивача за первісним позовом, адвокат Акуліч Олексій Олександрович, у судовому засіданні пояснив, що позивач за первісним позовом є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, посвідченим нотаріусом штату [PERSON] 24.05.2013 року на користь дружини, [PERSON] , а у випадку її смерті до відкриття спадщини на користь сина, [PERSON] . Дружина спадкодавця, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься у матеріалах справи. Таким чином, єдиним спадкоємцем усіх прав та обов`язків померлого [PERSON] є [PERSON] «13» травня 2016 року між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб, що підтверджується Дозволом та свідоцтвом про шлюб №\~ [NUMBER] , засвідченим державним нотаріусом міста Вальхалла, округу Оконі, штату [PERSON] , США Ешлі М. Райс. 23.10.2017 року подружжям придбано у спільну сумісну власність майнові права на приміщення № [NUMBER] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Придбане майно було оформлене на ім`я дружини, [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-23-6/19-Н від 01.09.2015 року, Додатковою угодою до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-23-6/19-Н від 01.09.2015 року про заміну сторони від 23.10.2017 року, Актом приймання-передачі від 13.12.2017 року. В подальшому за [PERSON] було зареєстроване право власності на вказане нежитлове приміщення та отримано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД141180451354 від 14.02.2018 року, якою було змінено цільове призначення з нежитлового приміщення на квартиру. Окрім цього, 29.05.2018 року подружжям придбано у спільну сумісну власність подружжя автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL 2017 року випуску, VIN код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який також був зареєстрований на [PERSON] . Вищевказане майно придбане під час перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі за кошти, які перераховувалися [PERSON] та його дружиною зі Сполучених Штатів Америки на рахунок [PERSON] (дочки відповідача за первісним позовом), яка представляла інтереси матері за довіреністю. Проведення перерахувань підтверджується виписками з рахунку подружжя [PERSON] та [PERSON] , відкритого в США, а також виписками з рахунку [PERSON] в ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКОРДБАНК». Дані кошти були отримані від банківської установи в США в кредит, що підтверджується договором відкритої іпотеки (застави) від 09.09.2005 р., договором кредитної іпотеки від 03.05.2016 р. та договором дарування від 03.06.2013 р. та відповідними банківськими виписками з рахунку [PERSON] та [PERSON] , відкритого у банківській установі США Wells Fargo. Оскільки померлий [PERSON] визначив своїм спадкоємцем в заповіті позивача за первісним позовом, [PERSON] , який прийняв спадщину, саме на позивача за первісним позовом покладається обов`язок погашення заборгованості за договором з банківською установою, а [PERSON] , має виступати солідарним боржником. З метою прийняття спадщини та подальшого оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті батька, позивач за первісним позовом звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. з заявою про прийняття спадщини. Проте, у зв`язку з тим, що титульним власником спірного майна є відповідач за первісним позовом, то позивач за первісним позовом змушений був звернутися до суду для визначення частки померлого у спільному майні подружжя. Відповідач за первісним позовом, [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить: -визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74,30 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м.; -визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль марки NISSAN X-TRAIL 2017 року випуску, державний номер [NUMBER] ; У задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що спірне майно є особистою власністю дружини, оскільки придбане під час перебування у шлюбі за її особисті кошти: квартира за кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] , яка була у спільній частковій власності [PERSON] , її дітей та колишнього чоловіка, а також за кошти отримані у першій половині 2018 року у якості компенсації за пошкодження шуби у розмірі 95000 грн, та у якості відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Також перед придбанням спірного автомобілю у 2018 році [PERSON] запозичила грошові кошти у сумі 200000 грн на його придбання. Представник позивача за зустрічним позовом, адвокат Семененко Наталя Сергіївна, у судовому засіданні пояснила, що приблизно за пів року до придбання квартири по Французькому бульварі, [PERSON] разом з членами своєї сім`ї продали квартиру [ADDRESS] . Усі кошти від продажу вказаної квартири були передані [PERSON] для придбання спірної квартири, що позивач за зустрічним позовом підтверджує нотаріально засвідченою заявою від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача за зустрічним позовом зазначала, що дана обставина може бути підтверджена показаннями свідків, які можуть підтвердити дійсну вартість продажу квартири [ADDRESS] . Також зазначала, що по справі доцільно призначити експертизу ринкової вартості майна на момент його відчуження. Щодо походження коштів, використаних на придбання спірного автомобіля представник позивача за зустрічним позовом пояснила, що фактично даний автомобіль був придбаний за кошти доньки позивача за зустрічним позовом, [PERSON] , але оформлений на [PERSON] у зв`язку з тим, що на момент придбання автомобілю [PERSON] знаходилась у процесі розлучення з [PERSON] . Походження коштів на придбання спірного автомобіля позивач за зустрічним позовом підтверджує розписками [PERSON] про отримання від [PERSON] в борг 40000 доларів США від 27.01.2018 р. та розпискою [PERSON] про отримання від [PERSON] повернення боргу у розмірі 40000 доларів США від 27.04.2018 р. Вказує, що дані обставини можуть підтвердити свідки, [PERSON] та [PERSON] . Отже, позивач за зустрічним позовом вважає, що вона є лише номінальним власником спірного автомобіля, а реальним власником є її дочка [PERSON] . З метою повного та об`єктивного розгляду справи [PERSON] було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом. Третя особа щодо первісного та зустрічного позову надала пояснення, ідентичні поясненням відповідача за первісним позовом. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються наступні обставини. « [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 25.02.2019 року у штаті [PERSON] , США (том 1, а.с. 8-10). «13» травня 2016 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, що підтверджується Дозволом та свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , засвідченим державним нотаріусом міста Вальхалла, округу Оконі, штату [PERSON] , США Ешлі М. Райс (том 1, а.с. 13-15). «23» жовтня 2017 року [PERSON] придбала за 2 457 000,00 грн (два мільйони чотириста п`ятдесят сім тисяч гривень), що еквівалентно 105000 доларів США майнові права на нежитлове приміщення №409 (чотириста дев`ять), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] що підтверджується Договором купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-23-6/19-Н від 01.09.2015 року (том 1, а.с. 16-18), Додатковою угодою до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-23-6/19-Н від 01.09.2015 року про заміну сторони від 23.10.2017 року (том 1, а.с. 19), Актом приймання-передачі від 13.12.2017 року (том 1, а.с. 20). В подальшому за [PERSON] було зареєстроване право власності на вказане нежитлове приміщення та отримано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ОД141180451354 від 14.02.2018 року, якою було змінено цільове призначення з нежитлового приміщення на квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №161818807 від 01.04.2019 р. (том 1, а.с. 23). «29» травня 2018 року [PERSON] придбала автомобіль марки NISSAN модель X-TRAIL 2017 року випуску, VIN код [NUMBER] , державний номер [NUMBER] за 780000,00 грн (сімсот вісімдесят тисяч гривень), що еквівалентно на час придбання 30000 доларів США, що підтверджується: Свідоцтвом про право власності на автомобіль [NUMBER] від 29.05.2018 року (том 2, а.с. 84-85), Договором купівлі-продажу автомобіля №0252290518 від 29.05.2018 року (том 2, а.с. 143-148). Позивач за первісним позовом [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 18.04.2012 року (том 1, а.с. 11). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений нотаріусом штату [PERSON] 24.05.2013 року на користь дружини, [PERSON] , а у випадку її смерті до відкриття спадщини на користь сина, [PERSON] (том 1, а.с. 107-125). Дружина спадкодавця, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 25.02.2019 року у штаті [PERSON] , США (том 1, а.с. 100-106). Спадщину після смерті [PERSON] за заповітом прийняв його син, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про призначення особистим представником майна померлого, виданим Суддею Суду зі спадкових справ округу Оконі, штату [PERSON] , США та повідомленням адвокатської контори щодо представництва інтересів спадкоємця [PERSON] (том 1, а.с. 126-135). З метою прийняття спадщини на майно, яке розташоване та зареєстроване на території України позивач за первісним позовом звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Яковлєвої О.М. від 23.04.2019 року №110/02-17 у зв`язку з тим, що громадянин США, [PERSON] , який помер [INFO] , мав останнє місце проживання в Сполучених Штатах Америки та набув у спільну сумісну власність нерухоме та рухоме майно, зареєстроване в Україні на ім`я його дружини, відкрити спадкову справу щодо майна зазначеного спадкодавця та видати свідоцтво про право на спадщину на вказане вище спадкове майно неможливо. У зв`язку з цим заявнику рекомендовано звернутися до місцевого суду (том 1, а.с. 27-28). Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Вищевказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.06.2019 року, за наслідком розгляду цивільної справи №336/4527/17 та у постанові від 23.01.2019 року, за наслідком розгляду цивільної справи №761/2180714, які у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України судом враховуються при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від «21» листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від «24»\~травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від «06» лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від «05» квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24.03.2017). Згідно із п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, №296/5 (в редакції наказу №957/5 від 24.03.2017), за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки позивач за первісним позовом не має можливості надати нотаріусу документи, що підтверджують право власності спадкодавця, на майно, що входить до складу спадщини, права позивача за первісним позовом мають бути захищені в судовому порядку. Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Питання як про достовірність конкретного доказу, так і про достатність їх у сукупності суд вирішує у кожному випадку виходячи з конкретних обставин справи. З іншого боку, принциповим можна вважати положення щодо неможливості доказування на основі припущень. Достатніми є докази, яких може бути достатньо для встановлення певного факту або усієї сукупності фактів, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторони. Однак це має місце поки існування цього факту не буде заперечене іншими доказами. Тобто такі докази не є безспірними, але якщо протилежна сторона не надасть належні докази для їх спростування, вони є достатніми для ухвалення рішення на користь особи, котра їх подала. З виписок з банківського рахунку в установі банку Wells Fargo в США [PERSON] та його дружини, [PERSON] № [NUMBER] (том 1, а.с. 209-235 том 2, а.с. 1-44) та виписок з рахунку [PERSON] в ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «АКОРДБАНК» (том 2, а.с. 62-72) вбачається, що з даного рахунку протягом періоду з жовтня 2017 року липня 2018 року на рахунок [PERSON] було перераховано в загальному 245000,00 (двісті сорок п`ять тисяч) доларів США: - 17.10.2017 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 1000 доларів США (том 2, а.с. 17); - 18.10.2017 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 120000 доларів США (том 2, а.с. 18); - 19.01.2018 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 50000 доларів США (том 2, а.с. 30); - 25.04.2018 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 10000 доларів США (том 2, а.с. 64); - 14.05.2018 р. перерахування від [PERSON] на ім`я [PERSON] 4000 доларів США по системі «TIME» (том 2, а.с. 40); - 14.05.2018 р. перерахування від [PERSON] на ім`я [PERSON] 30000 доларів США по системі «TIME» (том 2, а.с. 40); - 24.05.2018 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 20000 доларів США (том 2, а.с. 41); - 08.07.2018 р. перерахування з рахунку [PERSON] та [PERSON] на рахунок [PERSON] 10000 доларів США (том 2, а.с. 71). Кошти, які перераховувалися з рахунку в установі банку Wells Fargo в США [PERSON] та його дружини, [PERSON] № [NUMBER] були отримані від банківської установи в США в кредит, що підтверджується договором відкритої іпотеки (застави) від 09.09.2005 р. (том 1, а.с. 136-157), договором кредитної іпотеки від 03.05.2016 р. (том 1, а.с. 158-184) та договором дарування від 03.06.2013 р. (том 1, а.с. 185-208). Оскільки померлий [PERSON] визначив своїм спадкоємцем в заповіті позивача за первісним позовом, [PERSON] , який прийняв спадщину, саме на позивача за первісним позовом покладається обов`язок погашення заборгованості за договором з банківською установою, а [PERSON] , має виступати солідарним боржником. Як вбачається з вищевказаних виписок, грошові кошти у розмірі 121000 доларів США зняті [PERSON] з її рахунку 23.10.2017 р., тобто в день придбання майнові права на нежитлове приміщення №409 (чотириста дев`ять), яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ). Придбання майнових прав на ім`я [PERSON] здійснене [PERSON] як представником за довіреністю [PERSON] . Окрім цього, напередодні придбання спірного автомобіля 29.05.2018 року, з рахунку [PERSON] на ім`я [PERSON] 14.05 2018 та 24.05.2018 року перерахована сума 30000 доларів США, яка відповідає вартості автомобіля на час його придбання. Одним із доказів придбання спірної квартири в особисту приватну власність [PERSON] , якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує позовні вимоги є Попередній договір від 14.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Барба В.О. за реєстровим №66 та Договір купівлі-продажу від 01.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Барба В.О. за реєстровим №107. Відповідно до\~п.\~1\~попереднього договору\~сторони зобов`язуються\~в майбутньому\~в строк\~до 01.03.2017\~року,\~укласти договір\~купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] .\~На підставі\~п.\~3\~вказаного попереднього\~договору продаж\~об`єкту буде\~здійснений за ціну 2\~508 675,00 грн. (два мільйони п`ятсот вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень) При цьому, продавець отримує від покупця у рахунок належних в майбутньому платежів 271 650,00 грн (двісті сімдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят гривень), що еквівалентно 10 000 (десять тисяч) доларів США. Ознайомившись із умовами договору купівлі-продажу від 01.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Барба В.О. за реєстровим №107 вбачається, що продавці передали, а покупець прийняв та оплатив за квартиру [ADDRESS] . Продаж був здійснений за 539 000,00 грн (п`ятсот тридцять дев`ять тисяч гривень) та продавці отримали вказані кошти у відповідних частках. [PERSON] є власником 2/5 (двох п`ятих) часток у праві спільної часткової власності на відчужену квартиру. Таким чином за продаж квартири вона отримала 215 600,00 грн (двісті п`ятнадцять тисяч шістсот гривень). Вказана обставина також підтверджується платіжним дорученням №627 від 01.03.2017 року (том 2, а.с. 98) щодо зарахування коштів на рахунок [PERSON] за продану нею частку квартири. Поряд з цим відповідач за первинним позовом посилається на те, що продаж вищевказаної квартири було здійснено за іншу, ніж вказана в договорі сума, а саме: за 2 508675,00 грн. (два мільйони п`ятсот вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень). З цим твердженням суд не може погодитись, оскільки в абзаці 2 п. 15 договору купівлі-продажу квартири вказано: «Сторони свідчать, що в тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу квартири. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не мають правового значення». Виходячи з цього, судом не може бути прийняте до уваги твердження відповідачки за первісним позовом про те, що в договорі купівлі-продажу вказана ціна менша, ніж фактично отримана за продаж квартири. Поряд з цим, сама по собі наявність у відповідача за первісним позовом коштів, отриманих від продажу частки квартири 01.03.2017 року, що була її особистою власністю, не може бути беззаперечним підтвердженням того, що спірна квартира під час шлюбу була придбана 23.10.2017 року саме за ці кошти без надання відповідних доказів. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.09.2019 року за результатами перегляду справи №336/4527/17, яка у відповідності до вимог ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, була як доказ додана нотаріально посвідчена заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (том 2, а.с. 79). В нотаріальній заяві стверджується про факт, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , грошові кошти від продажу квартири були передані [PERSON] , в повному обсязі для придбання спірної квартири. Хоча з цієї заяви не зрозуміло кому передала [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] її частку грошей за відчужені 2/5 часток квартири з урахуванням того, що вказана сума була перерахована покупцем на банківський рахунок [PERSON] . Цей факт також підтверджується платіжним дорученням №627 від 01.03.2017 року. Виходячи з наявності між [PERSON] та даними свідками родинних відносин та їх заінтересованості, суд критично ставиться до фактів викладених у вказаній заяві. Крім цього, дослідивши усі докази в їх сукупності, суд вважає, що придбання спірної квартири, за кошти, отримані від продажу квартири по [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження, тобто квартира придбана за кошти подружжя. Судом досліджені відеодокази, які були приєднані до матеріалів справи представником позивача за первісним позовом (том 2, а.с. 157). З відеозапису вбачається, що він зроблений особисто [PERSON] у спірній квартирі (обстановка квартири на відеозаписі повністю відповідає фотокарткам квартири, доданим до оголошення від 25.04.2019 р. на сайті продажів «OLX» про продаж спірної квартири (том 1, а.с. 35-39), а також, що особисто [PERSON] під час зйомки відео називає свого чоловіка господарем спірної квартири.Стороною первинного відповідача твердження про даний доказ не спростовується. З відео вбачається, що саме відповідач підтверджує відношення померлого до спірної квартири як співвласника. Судом досліджені розписки [PERSON] та [PERSON] , які надані позивачем за зустрічним позовом в якості доказів джерела отримання грошових коштів на придбання спірного автомобіля (том 2, а.с. 80-81). Суд зазначає, що дані розписки не містять інформації щодо придбання спірного автомобіля саме за кошти [PERSON] . Також суд зважає на дату повернення грошових коштів [PERSON] [PERSON] відбулося 27.04.2018 р., а придбання спірного автомобіля - 29.05.2018 р. Матеріали справи не містять жодних доказів походження коштів на придбання спірного автомобіля з особистих коштів [PERSON] . На противагу цьому, позивачем за первісним позовом надано докази, що підтверджують перерахування грошових коштів у розмірі 30000 доларів США з рахунку [PERSON] та [PERSON] 14.05.2020 р. та 24.05.2020 р. - в сумі 20000 доларів США. Ці докази відповідачем за первинним позовом не спростовані. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновків про придбання спірного автомобіля у спільну сумісну власність за спільні кошти подружжя. Під час розгляду справи допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Науковці вказують, що поняття «свідок» трапляється в ньому щонайменше у трьох, певним чином споріднених значеннях: 1) Людина, що була присутня при якій-небудь події, пригоді й особисто бачила що-небудь; 2) Особа, яку викликають до суду для посвідчення відомих їй обставин; 3) Особа, присутня при чому-небудь для офіційного підтвердження дійсності або правильності чогось . Цінність та відмінність свідка від інших учасників процесу полягає, крім іншого, в юридичній незацікавленості щодо результатів вирішення справи. Отже, юридична сила доказів це здатність доказів служити законним засобом встановлення обставин справи та обґрунтуванням висновків суду про ці обставини. Показання свідків мають юридичну силу за таких умов: 1) отримання доказової інформації від належного свідка; 2) отримання відомостей про обставини справи у встановлений законом спосіб. Виходячи з усталеної практики Верховного Суду, суд приймає до уваги при оцінці наявних показань свідків по справі можливість добросовісної помилки (ненавмисного перекручування об`єктивної дійсності) на користь сторони, яка базується на бажанні свідків допомогти стороні. Свідок [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у письмових поясненнях третьої особи щодо первісного та зустрічного позову від 27.02.2020 р. На питання представника позивача за первісним позовом, яку суму від продажу своєї частки квартири [ADDRESS] отримала [PERSON] вона відповіла, що отримала не частку, а всю суму, хоча у письмових поясненнях, а також нотаріально посвідченій заяві 20.11.2019 року, реєстрові номери 3981,3982,3983 посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ланіною В.І. третя особа вказує протилежне: що усі кошти від продажу даної квартири передані [PERSON] для придбання спірної квартири. Свідок стверджує, що за отримані від продажу квартири [ADDRESS] вона придбала квартиру на [ADDRESS] . [PERSON] пояснила, що у період після продажу квартири по [ADDRESS] та придбання спірної квартири купила за 200000 грн квартиру квартири [ADDRESS] . Дана обставина підтверджена дослідженим під час розгляду справи Договором купівлі-продажу посвідченим 14.08.2017 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. за реєстровим №3-1240 (том 2, а.с. 156-157). В якості джерела походження коштів на придбання даної квартири свідок вказала, що кошти зароблені нею особисто. Крім цього [PERSON] було подаровано нежитлове приміщення №3а та квартира [ADDRESS] , які знаходилися в аварійному стані, в яких і досі проводиться ремонт за особисті кошти свідка. При цьому, суд враховує інформацію про доходи [PERSON] , надану ГУ ДПС в Одеській області. З даної інформації не вбачається отримання значних доходів, за які можна придбати нерухомість та проводити ремонтні роботи приміщень в аварійному стані. Далі свідок вказувала, що й спірну квартиру, як і автомобіль вона теж придбавала для себе, але оформляла на [PERSON] , тому що була в процесі розірвання шлюбу, хоча придбання квартири [ADDRESS] було 23.10.2017 року, а заява про розірвання шлюбу була подана лише в квітні 2018 року. При придбані спірної квартири, [PERSON] , діяла як представник покупця та не надавала інформацію про перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. На питання, скільки було сплачено за квартиру та всі похідні витрати відповіла, що не пам`ятає, що в договорі все записано. Та коли пояснила, що в неї на придбання спірної квартири була чітка сума, яку вона взяла з дому та у супроводі приватних осіб прибула до офісу ТОВ «Глорі Плюс», який знаходиться на вулиці Успенській де і відбулося придбання майнових прав на квартиру. Зі слів свідка ця процедура зайняла майже цілий день. А лише після оформлення договору у супроводі все тих же приватних осіб поїхала до банку та зняла 121000,00 доларів США, які перераховані з рахунку [PERSON] та [PERSON] та відвезла грошові кошти додому. Також, на питання, для чого [PERSON] переслав їй ці кошти в розмірі 121000,00 доларів США, відповіла, що вона попросила, так як вони їй були необхідні для проведення реконструкції її приміщення та ремонту, а також для того, щоб віддати частину своєму колишньому чоловіку [PERSON] у вигляді відступних. Стосовно того, чому гроші, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS] не були використані на ті потреби, на які попросила [PERSON] у [PERSON] , відповіла, що вона вирішила зробити це саме так. У матеріалах справи містяться докази придбання [PERSON] у період між продажем квартири [ADDRESS] та придбанням спірної квартири [ADDRESS] за Договором купівлі-продажу, посвідченим 14.08.2017 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Арабаджи К.Г. за реєстровим №3-1240 квартири [ADDRESS] (том 2, а.с. 156-157). Окрім цього, матеріали справи містять докази наявності у власності [PERSON] іншого майна, набутого за договором дарування, яке за поясненнями [PERSON] було в аварійному стані та потребувало капітального ремонту. Суд критично відноситься до показів свідка [PERSON] , оскільки остання заявила, що кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] спрямовані на придбання квартири [ADDRESS] , а кошти, які перераховувалися з рахунку [PERSON] та його дружини, [PERSON] надавалися їй для здійснення ремонту належного [PERSON] майна, подарунки родичам, витрати під час приїзду їх до України. [PERSON] стверджує, що зняті з рахунку в день придбання 121000 доларів США не були використані для придбання спірної квартири. З показів свідка [PERSON] встановлено, що на той час його дружина [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за власні кошти. Дана обставина підтверджена дослідженою під час розгляду справи заявою [PERSON] , підпис на якій засвідчений 14.07.2017 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В. за реєстровим №1-1102 (том 2, а.с. 148), яка була додатком до вищезазначеного договору купівлі-продажу. Що додатково підтверджує той факт, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за кошти отримані від продажу квартири на [ADDRESS] . З показів свідка [PERSON] було встановлено, що [PERSON] зверталась до нього з проханням повернути кошти раніше, ніж вони домовлялися тому що вона планувала придбати автомобіль. Але чи придбавала [PERSON] за ці кошти автомобіль йому не відомо. З огляду на вказані вище факти, надані позивачем за зустрічним позовом докази у суду викликали сумнів у їх достовірності. Суд не просто посилається на своє внутрішнє переконання, а спирається на певні зовнішні орієнтири, щоб сторонній спостерігач, ставлячи себе на місце судді, міг так само дійти висновку, що певний факт є більш ймовірний. Факт визнається доведеним тоді, коли комплекс представлених стороною доказів дозволяє судді прийти до висновку про те, що спірний факт ймовірніше існує, аніж не існує. Якщо позивач виконав свій тягар доказування на 51%, то вважається, що він переміг, якщо 50 на 50 то позов задоволенню не підлягає в силу рівності ймовірностей. Таким чином, аналіз змісту вище наведеного дозволяє суду дійти висновку, що спірні квартира та автомобіль були придбані за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] , а отже є спільним майном подружжя та позивачем за зустрічним позов не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги первісного позову, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. При цьому, суд вважає зустрічний позов необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню.

Outcome: approved