Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

26.05.2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] року за місцем свого мешкання: [ADDRESS] померла її мати [PERSON], [INFO]. Факт смерті матері підтверджується дублікатом лікарського свідоцтва про смерть №273 від 02.04.2015 року, видане «Бюро судово-медичної експертизи «Єнакіївське відділення». 07.04.2015 року для реєстрації смерті матери вона звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, де їй було видано свідоцтво про смерть її матері серія [NUMBER] але свідоцтво про смерть видано на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні, та вважається недійсним. З метою оформлення спадкових прав після смерті матері, заявниця [PERSON] просить суд ухвалити рішення про встановлення факту смерті [PERSON], яка померла [INFO] Заявниця [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник заявниці [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, вимоги заявниці підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проаналізувавши в сукупності представлені в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як вбачається з копії паспорту, [PERSON], [INFO], уродж. село Байни, Богдановицького району, Свердловської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, [PERSON], є матір'ю [PERSON], [INFO]. (а.с.10). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу, 30.09.1989 року [PERSON], [INFO] уклав шлюб з [PERSON], [INFO]. (а.с.11). Як вбачається з копії довідки від 18.05.2016 року №1426/69741 Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, заявниця [PERSON], [INFO] взята на облік як внутрішньо переміщена особа. (а.с.18). Факт смерті [PERSON], [INFO], підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №273 від 02.04.2015 року, яке видане Бюро судово-медичної експертизи «Єнакіївське відділення». (а.с.5), свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2015 року, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с.7). Як вбачається з роз'яснень ВДРАЦС Краматорського МУЮ від 19.03.2016 року, 19.03.2016 року, заявниця зверталась до ВДРАЦС Краматорського МУЮ для підтвердження дійсності свідоцтва про смерть гр. [PERSON], яка померла [INFO] року у м. Єнакієве Донецької області, повідомляє, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.04.2015 року, яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області не є дійсним і не створює правових наслідків, у зв'язку з тим, що видано не територіальним органом Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Управління державної реєстрації. (а.с.17). Таким чином, факт смерті [PERSON] підтверджується наданими суду доказами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вищевказані документи є недійсними і не створюють правових наслідків. Як вбачається зі змісту Наказу Мінюсту України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Єнакієве, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Єнакієве. Відповідно до роз'яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року щодо застосування частини першої статті 257-1 ЦПК України, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, Грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справу порядку статті 257-1 ЦПК України. Встановлення факту має для заявниці юридичне значення, так як це необхідно для отримання спадщини. За таких обставин, суд вважає, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Outcome: approved