Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

25.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 23 грудня 2011 року він був прийнятий до Приватного акціонерного товариства «Белокаменські вогнетриви», 30 липня 2013 року позивач був звільнений з підприємства за п. 7 ст. 40 КЗпП України. В порушення ст. ст. 47 та 116 КЗпП в день звільнення позивачу не виплачені розрахункові суми, які складаються з наступних виплат: заборгованості по заробітній платі, суми середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. Позивач просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середню заробітну плату за час затримки її виплати, а також моральну шкоду у сумі 2000 грн. 04.02.2014 року від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в якій він вказав, що позивач дійсно в період часу з 23.12.2011 року по 30.07.2013 року працював робітником в ПрАТ «Белокаменські вогнетриви», але неодноразово порушував трудову та виробничу дисципліну, не виходив на роботу без поважної причини, був помічений у вживанні спиртних напоїв на робочому місці. Однак, у зв'язку з дефіцитом кадрів, адміністрація підприємства обмежувалася дисциплінарними стягненнями, але [PERSON] належних висновків не зробив та був звільнений за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Також вказав, що підприємство знаходиться в стані банкрутства, його рахунки арештовані, тому підприємство не мало можливості провести з позивачем повний розрахунок в день звільнення і на даний час заборгованість у підприємства перед [PERSON] відсутня. 12.02.2014 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту звільнення з серпня 2013 року по день фактичного розрахунку - 31 грудня 2013 року у сумі 4 727,16 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача у судовому засіданні також на вимогах наполягав, з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Він у встановленому порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши доводи та пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно працював в ПрАТ «Белокаменські вогнетриви» та 30 липня 2013 року позивач був звільнений з підприємства за п. 7 ст. 40 КЗпП України, наказ № 136-к від 30.07.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, провадиться в день звільнення. Розглядаючи цей спір по суті суд керується положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із матеріалів справи витікає, що позивач з цим позовом до суду звернувся 25.11.2013 року, а повний розрахунок з ним був проведений 31.12.2013 року. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки заробітної плати є правомірними і підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок позивача, суд знаходить його вірним і тому сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму у розмірі 4 727 грн. 16 коп. Судом встановлено, що дійсно, у зв'язку з невиплатою належної заробітної плати були порушені права позивача, йому були причинені моральні страждання і він був вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому вимоги позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. також підлягають задоволенню. Беручи до уваги те, що позивача під час звернення до суду було звільнено від сплати судового збору, ці кошти мають бути стягнуті з відповідача. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved