Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

24 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить визначити, що частка у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], що залишилась як спадок після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 13 травня 2015 року, становить 1/2 частку даного жилого приміщення. Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 20 липня 1970 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоярського району Свердловської області Російської Федерації було зареєстровано шлюб між [PERSON], позивачкою у справі та [PERSON]. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], відповідач у справі. Під час перебування у шлюбі вони на склад сім,ї: [PERSON],- позивачка, її чоловік [PERSON], та їх син [PERSON]- відповідач у справі отримали у користування жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 07 грудня 1995 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» за № 435-пр. від 07.12.1995 року, її чоловіку [PERSON], та позивачці [PERSON], було передано у спільну сумісну власність трьохкімнатну квартиру, розташовану у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. В зв,язку з проведенням ними певної реконструкції житлового будинку (добудови та прибудови), вони звернулися до виконкому Славутицької міської ради Київської області з заявою про прийняття в експлуатацію здійснених ними поліпшень та видачу їм нового технічного паспорта, оформлення права власності з врахуванням проведених робіт по реконструкції їх житлового приміщення. На підставі рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області за № 274 від 15.07.2009 року на [PERSON], та [PERSON], було оформлено право спільної сумісної власності на об,єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], та видано нове Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.07.2009 року, анульовано розпорядження про приватизацію житла від 07.12.1995 року та свідоцтво про право власності на житло від 07.12.1995 року. Право спільної сумісної власності [PERSON], та [PERSON], на підставі нового Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2009 року було зареєстровано Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2009 року за №23342259. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документа вони вдвох стали співвласниками житлового приміщення у рівних долях (частках), оскільки між ними не було ніякої домовленості щодо частки кожного у спільній сумісній власності під час оформлення права спільної сумісної власності. Але це офіційно не було зазначено у документі, виданому їм на підтвердження права власності. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України це житлове приміщення має статус спільної сумісної власності подружжя, частки на яку у неї з чоловіком були рівні. Після смерті 13 травня 2015 року [PERSON], за її заявою від 11 вересня 2015 року, була відкрита спадкова справа. Але оформити своє право на спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], вона не має можливості, оскільки при зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини її повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину на частку вказаного жилого приміщення, яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки за Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно вищевказана квартира була оформлена їй та чоловіку на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток кожного з подружжя, що спонукало її звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка та відповідач не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнанням позову в повному обсязі відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 20 липня 1970 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоярського району Свердловської області Російської Федерації було зареєстровано шлюб між [PERSON], позивачкою у справі та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.9). В 1988 році було отримано у приватну власність квартиру №2, яка розташована у будинку №25 Ленінградського кварталу, м. Славутича, Київської області(а.с.14).На підставі рішення виконкому Славутицької міської ради Київської області за № 274 від 15.07.2009 року на [PERSON], та [PERSON], було оформлено право спільної сумісної власності на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], та видано нове Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.07.2009 року, анульовано розпорядження про приватизацію житла від 07.12.1995 року та свідоцтво про право власності на житло від 07.12.1995 року. Їх право спільної сумісної власності на підставі нового Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 липня 2009 року було зареєстровано Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження чого був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.07.2009 року за №23342259 (а.с.11,12,13).13 травня 2015 року [PERSON]В, помер у м. Славутичі Київської області, що підтверджується його свідоцтвом про смерть серії 1 ОК № 335667 (а.с.10).Як вбачається з довідки форми №3 з КП «ЖКЦ» від 23.02.2016 року за № 236 в квартирі за адресою: Київська область, м. Славутич, Ленінградський квартал, буд.№25, кв.№2 з 20.12.1988 року були зареєстровані [PERSON], та [PERSON], який був знятий з реєстрації 13.06.2015 року в звязку з його смертю (а.с.18).З метою прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, 11 вересня 2015 року за заявою [PERSON], державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа [PERSON], за номером у спадковому реєстрі 41466385, номер у нотаріуса 94/2015 (а.с.38). Із змісту листа Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області від 19.02.2016 року вбачається, що [PERSON], для вирішення питання подальшого оформлення спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення спадкової частки, оскільки в свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області 17.07.2009 року частка не визначена (а.с.19).Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що ніякої домовленості, ні усної, ні письмової, щодо часток кожного з співвласників у житловому приміщені під час придбання його у власність між подружжям не було. Інше законом також не встановлено. Шлюбний контракт між собою вони не укладали. Відповідно виникало право кожного з співвласників на 1/2 частку вищевказаного житлового приміщення. Вищенаведені докази та норми матеріального права, що регулюють спірні питання, свідчать про те, що отримане у власність на ім,я [PERSON], жиле приміщення за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю [PERSON], та [PERSON], виходячи з чого спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], є його 1/2 частка у вищевказаному житловому приміщенні За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на користь держави, від сплати якого позивачка звільнена згідно п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved