Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

26 липня 2018 року позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилось двоє дітей, які проживають із матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. [PERSON] працює, отримує заробітку плату, користується автомобілем, забезпечений житлом, інших утриманців немає, фізично здоровий. У відповідності до ст. ст. 180-191 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 26 липня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити. У підготовчому засіданні представник відповідача позов визнала повністю. Крім цього, в усній формі зазначив обставини, які ними визнаються. Повідомила інших аліментів відповідач не сплачує, стан здоров'я та матеріальне становище дозволяє здійснювати сплату аліментів на утримання дітей. Не дійшли взаємної домовленості щодо сплати аліментів на дітей. Має намір виконувати батьківський обов'язок з цього питання. Всі обставини сторона відповідача визнає добровільно без будь-якого впливу на нього. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей від 11.03.2009 серії [NUMBER] та відповідно від 20 квітня 2012 року серії [NUMBER] / арк. спр. 4, 5/. Діти проживають із матір'ю, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Житловик-С» № 496 від 12.02.2018. Ця обставина визнана також сторонами у підготовчому засіданні 30.08.2018. У зв'язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин суд враховує, що добровільність визнання стороною відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відсутність інших аліментів, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього батьківського обов'язку утримувати дітей та його виконання, необхідність гармонійного розвитку цих дітей при визначенні розміру аліментів. Таким чином, суд прийшов переконання, що у відповідності до ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів заробітку доходу у розмірі 1/3, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 26 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві. Суд приймає аргументи позивачки [PERSON], що наведені останньою як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та визнані стороною відповідача у суді. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінет Міністрів України. Таким чином, оскільки судом не встановлено інших осіб, які понесли судові витрати, а відтак судовий збір компенсується за рахунок держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved