Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

25 лютого 2020 року [PERSON] звернулась з позовною заявою до суду та уточнивши свої позовні вимоги просить суд визнати її такою, що не є боржником перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором № 18061916020743 від 21.06.2018 року в сумі 3 120 гривень та за кредитним договором № 18061916020707 від 21.06.2018 року в сумі 15 600,00 гривень, та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у сумі 1040,80 грн. При цьому [PERSON] зазначає, що вказані кошти були зняті з кредитних карток [PERSON] , який вкрав в неї ці картки 19.06.2018 року та зняв кошти. [PERSON] вчасно повідомила Банк про необхідність заблокувати картки. Вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19.11.2018 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187 та ч.1 ст. 357 КК України. Позивачка отримала від Банку вимогу повернути заборгованість за вказаними кредитними картками, кошти з яких було знято та витрачено [PERSON] . Саме тому позивачка звернулась до суду з відповідною вимогою. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23.03.2020 року розгляд справи відкладено через неявку представника відповідача у судове засідання. Ухвалою суду від 14.04.2020 року розгляд справи відкладений через неявку учасників справи до суду. 19 травня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача - Яковлєва-Ангеловська О.А. згідно з якими Банку не було відомо про існування кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] , у зв`язку з чим Банк був позбавлений права звернутися із цивільним позовом про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого. Разом з тим, представнику Банку не зрозуміло чому [PERSON] заявила в суді лише про стягнення з [PERSON] лише моральної шкоди та не було висунуто вимогу про стягнення завданої матеріальної шкоди. Також, на думку представника Банку слід замінити відповідача по справі на належного - [PERSON] . Ухвалою суду від 19 травня 2020 року розгляд справи було відкладено на 24.06.2020 року через неявку позивачки у судове засідання. У судове засідання 24.06.2020 року позивачка не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. До суду надійшла заява представника Банку Яковлєва-Ангеловська О.А. з проханням позовну заяву залишити без розгляду через неявку позивачки. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Ретельно дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] була оформлена банківська платіжна картка АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] , що не заперечується самим Банком. Згідно з вироком Кіровського районного суду місто Кіровограда від 19.11.2018 року було визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] було задоволено частково та стягнуто з останнього на її користь моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Під час ухвалення вироку Кіровським районним судом було встановлено наступне: [PERSON] , діючи умисно та з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами [PERSON] під час вказаного розбійного нападу 19.06.2018 року заволодів банківською платіжною карткою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] як офіційним документом з пін-кодом до неї, що перебувала в користуванні [PERSON] у її житлі та зареєстрована на ім`я потерпілої [PERSON] , яку одразу цього ж дня використав, пов`язавши її в налаштуваннях із номером свого мобільного телефону та із даної картки оформив два миттєвих кредити на 15600 грн. та 3120 грн. У відповідності до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не потребують доказуванню. Тобто судом достеменно встановлено, що [PERSON] протиправно заволодів кредитними картками позивачки та використавши їх отримав кредитні кошти від банку. Згідно з Довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.02.2020 року № OBE7CJ0HO4MPNB96 видана [PERSON] , картка № [NUMBER] була заблокована по зверненню на клієнтську підтримку 19.06.2018 року о 21:50 год. Тобто, в той же день коли позивачка дізналась про неправомірне заволодіння її банківською кредитною карткою вона вжила заходи щодо блокування можливості у викрадача скористатися послугами банку за вказаною карткою. Однак [PERSON] все ж таки вдалось протиправно заволодіти грошовими коштами Банку у розмірі 15600 грн. та 3120 грн. 09 січня 2019 року [PERSON] отримала від відповідача вимогу про погашення заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК у розмірі 33 853,12 гривень за договорами № CC17K931VOV01T0A (18061916020743) від 21.06.2018 року в сумі 3 120,00 гривень, № J57GQ64HNN0L7F9S (18061916020707) ВІД 21.06.2018 року в сумі 15 600,00 гривень. У відповідності до ст.. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Пункт 9: користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до частини першої статі 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у використанні грошових коштів Банку, а отже, користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Така ж правова позиція висловлена ВСУ і в справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Підсумовуючи викладене, позивачкою доведено, що саме інша особа протиправно заволоділа коштами Банку про що він був вчасно та невідкладно повідомлений самою позивачкою. Враховуючи наявність вироку суду, яким встановлена та визнана винною інша особа - [PERSON] , який протиправно заволодів грошовими коштами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , яка не отримувала наявні на її картковому рахунку кошти та їх не використовувала. Суд звертає увагу відповідача на те, що своїми протиправними діями [PERSON] завдав матеріальну шкоду саме Банку, а не позивачці. З володіння та користування позивачки грошові кошти не вибували, отже матеріальна шкода їй не була завдана [PERSON] під час оформлення ним кредиту та зняття коштів. Частина друга ст..77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК). Щодо наголошень представника відповідача про необхідність заміни відповідача на належного, суд вважає їх помилковими, оскільки за вимогами статті 51 ЦПК України право на заявлення подібної вимоги - клопотання належить виключно позивачці, яка самостійно вирішує ким не визнається, порушується чи оспорюється її право. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції № 108 від 18.02.2020 року АТ «Ощадбанк», за подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн., який у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на її користь. Щодо іншої частини понесених позивачкою судових витрат у розмірі 200 гривень (1040,80-840,80) суд не вбачає можливості їх задоволення, оскільки позивачкою належним чином не доведено, що такі витрати дійсно мали місце та пов`язані з розглядом даної справи.

Outcome: approved