Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

25 березня 2015 року [PERSON]І звернулась в суд з позовом до Костянтинівського міськвиконкому, треті особи - Костянтинівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області, [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі продажу, укладеного 26 квітня 2002 року між нею та [PERSON], вона стала власником 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області. Друга частка цієї квартири на праві власності належала [PERSON], який помер 15 квітня 2002 року. 27 квітня 2002 року вона вселилась у вказану квартиру, була в ній зареєстрована та переоформила у комунальних службах особисті рахунки для сплати послуг. 30 грудня 2008 року вона подарувала 1/2 частку цієї квартири своїй внучці, [PERSON], та залишилась проживати ній, де по теперішній час мешкає, зареєстрована, та сплачує комунальні платежі. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї квартири за набувальною власністю, оскільки з 27 квітня 2002 року вона на законних підставах заволоділа квартирою і відкрито нею користується на протязі більш ніж 10 років. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві, а також зазначив, що перед укладенням договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області між [PERSON] та [PERSON], остання повідомила, що їй належить 1/2 частка цієї квартири, а в другій частині, яка відноситься до державного житлового фонду, проживав [PERSON], який помер. Тому, після покупки 1/2 частки квартири вона буде користуватись всією квартирою. Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] подала до ЖЕК заяву про реєстрацію у цій квартирі, оформила на себе особисті рахунки по сплату комунальних послуг, які сплачує у повному обсязі за всю квартиру по теперішній час. Про те, що друга частка квартири належала [PERSON] на праві власності вона взнала лише у 2014 році, і тому не знала і не могла знати про те, що весь цей час володіє чужим майном. Представник відповідача в судове засідання не явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Ним також подані заперечення проти позову, в яких він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки позивачем не доведено ознаку добросовісності володіння 1/2 часткою квартири. Як вбачається з позову, на момент укладення договору-купівлі продажу та початку фактичного користування квартирою, позивачу було достовірно відомо, що друга частка квартира належала померлому [PERSON], і володіння [PERSON] цією часткою з початку свідомого користування було незаконним, оскільки позивач не є спадкоємцем останнього. Представник третьої особи - Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області, у судове засідання не явився, про причини неявки суд не повідомив, що не є перешкодою для розгляду справи по суті. Третя особа на стороні позивача [PERSON], яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, просила задовольнити позовні вимоги [PERSON], оскільки остання з моменту покупки 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області та по теперішній час добросовісно, відкрито, безперервно користується другою її часткою, тобто набула право власності за набувальною давністю. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 2002 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області, що складається з двох жилих кімнат. Цей договір нотаріально посвідчений та зареєстрований у Костянтинівському БТІ 7 травня 2002 року (а.с.11-12), а 28 травня 2002 року [PERSON] була зареєстрована у цій квартирі (а.с.9). 30 грудня 2008 року [PERSON] подарувала цю 1/2 частку квартири третій особі [PERSON] (а.с.13-14). Друга частка цієї квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 1994 року належала на праві власності [PERSON] (а.с.46), який помер 15 квітня 2002 року (а.с.10). Оскільки спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті [PERSON] не було, 23 квітня 2002 року Костянтинівська обєднана державна податкова інспекція, у інтересах держави, звернулась до Костянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.44). Відповідно до пункту другого частини першої статті 555 діючого та той час Цивільного кодексу України 1963 року спадкове майно по праву спадкування переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні по закону, ні по заповіту, а частиною другою статті 548 ЦК України 1963 року передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, з дня смерті [PERSON], тобто з 15 квітня 2002 року, спадщина у вигляді 1/2 частки квартири №6 в домі №28 по вул.Бульварна в м.Костянтинівка Донецької області належить державі. У відповідності до вимог частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За статтею 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, позивач [PERSON] у даному випадку має право ставити питання про набуття права власності на 1/2 частку квартири за набувальною давністю, та довести, виходячи із змісту статті 344 ЦК України, сукупність таких обставин, як законність обєкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в частині першій статті 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Таким чином, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння, а спірна 1/2 частка вказаної квартири, як вказувалось вище, з 15 квітня 2002 року належить державі. Судом також не приймаються до уваги пояснення представника позивача щодо обізнаності позивача про належність при покупці частки квартири її другої частки державному житловому фонду, оскільки у такому випадку право на вселення у цю частину квартири та подальшого володіння нею виникає на підставі виданого уповноваженим органом ордеру, про що позивач не міг не знати, тобто вона знала, що володіє другою часткою квартири незаконно.

Outcome: dismissed