Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Транспроект-1» про визнання недійсним наказу від 14 лютого 2014 року про перехід на скорочений робочий тиждень - 1 день на тиждень, зобов'язання зробити йому перерахунок заробітної плати та стягнути невиплачену заробітну плату. Свої вимоги мотивує тим, що він з 2003 року працює в ТОВ «Транспроект-1» на посаді інженера-землевпорядника з заробітною платою згідно штатного розпису. Він також є учасником товариства з часткою в статутному капіталі - 50 %. Іншим учасником товариства є директор [PERSON] Наказом № 4/К від 14 лютого 2014 року в зв'язку з малим обсягом робіт на підприємстві та згідно ст. 56 КЗпП України його переведено на скорочений робочий тиждень - 1 день на тиждень з 14 лютого 2014 року. Вважає, що змін в організації праці у відповідача не відбулось, тому його переведення є незаконним. У порушення вимог ч. 3 ст. 32 та 103 КЗпП України він не був повідомлений за два місяці про зміну істотних умов праці, встановлення неповного робочого часу, тому вважає, що даний наказ слід визнати недійсним та перерахувати в зв'язку з цим його заробітну плату до повного розміру. Крім того, з 12 січня 2015 року відповідач не допускає його до роботи, не повідомляє розташування його нового робочого місця та не виплачує заробітну плату. З урахуванням уточнень судом у судовому засіданні змісту заявлених вимог у представника позивача просить суд ухвалити рішення, яким: · визнати наказ № 4/К від 14 лютого 2014 року недійсним; · зобов'язати ТОВ «Транспроект-1» провести перерахунок його заробітної плати за період з 14 лютого 2014 року по березень 2015 року з урахуванням індексації; · стягнути з ТОВ «Транспроект-1» на його користь заробітну плату у відповідності до проведеного перерахунку та заборгованості із невиплаченої заробітної плати з 01 січня 2015 року по травень 2015 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Пояснила суду, що з 14 лютого 2014 року позивач кожного дня продовжував ходити на роботу та виконувати свої функції як і раніше. З січня 2015 року його перестали допускати на робоче місце, офіс був закритий, про закінчення терміну оренди не повідомили. У телефонному режимі йому запропонували отримати належну до виплати заробітну плату на нейтральній території, проте він відмовився, оскільки вона має виплачуватись за місцем роботи. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. Пояснив суду, що позивач з наказом був ознайомлений в день його видачі 14 лютого 2014 року, проте до березня 2015 року такий наказ не оскаржував та погодився з ним. На даний час йому нараховується заробітна плата, проте він не захотів її отримувати. Оскільки обсяги робіт підприємства зменшились, після закінчення терміну оренди офісу, працівники товариства працюють на дому. Позивачу направлялась телеграма про можливість отримати заробітну плату, проте чи було її вручено представнику відповідача невідомо. Представник відповідача також подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с. 49-50). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом № 1/К від 10 червня 2003 року [PERSON] призначений на посаду заступника директора ТОВ «Транспроект-1» з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с. 44). Наказом № 4/К від 14 лютого 2014 року в зв'язку з малим обсягом робіт на підприємстві та згідно ст. 56 КЗпП України встановлено перехід на скорочений робочий тиждень - 1 день на тиждень з 14 лютого 2014 року. Наказано встановити неповний робочий тиждень 1 день на тиждень з 14 лютого 2014 року співробітникам ТОВ «Транспроект-1», зокрема, і [PERSON] (а.с. 43). Учасники судового розгляду підтвердили, що [PERSON] був ознайомлений з цим наказом 14 лютого 2014 року (а.с. 43). Відповідно до частин 1, 2 ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватися як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів уі найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Частиною 4 цієї статті визначено, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Зі змісту ч. 3 ст. 32 КЗпП України вбачається, що в межах нормативної тривалості робочого часу законодавство допускає за певних умов можливість установлення роботодавцем неповного робочого часу. Разом з тим, про зміну істотних умов праці, зокрема, систем та розмірів оплати праці, працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Оспорюваним наказом позивачу встановлено неповний робочий тиждень - 1 день у зв'язку з цим розмір його оплати праці змінився, але про такі наслідки його повідомлено не було. Аналогічні положення містяться і в ст. 103 КЗпП України. За таких обставин, наказ № 4/К від 14 лютого 2014 року не відповідає вимогам закону та порушує право позивача. Сторона відповідача звернулась до суду з письмовою заявою про застосування строків позовної давності до вимог позивача (а.с. 49-50). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З наказом № 4/К від 14 лютого 2014 року позивач ознайомився 14 лютого 2014 року, а до суду за захистом порушеного права звернувся лише 24 березня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку. Суд вважає, що посилання представника позивача на юридичну необізнаність позивача не є підставою для поновлення такого строку. Також не є такою підставою і те, що позивач був лише ознайомлений з текстом цього наказу, а отримав його лише 27-28 лютого 2015 року. За таких обставин, у задоволенні вимоги позивача про визнання цього наказу недійсним слід відмовити. У такому випадку, не підлягає задоволенню і вимога про зобов'язання ТОВ «Транспроект-1» провести перерахунок заробітної плати за період з 14 лютого 2014 року по березень 2015 року з урахуванням індексації, яка є похідною від вимоги про визнання наказу недійсним. Статтею 115 КЗпП України визначені строки виплати заробітної плати працівникам. Згідно з ч. 2 ст. ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату з січня 2015 року по травень 2015 року. З наданої на запит суду довідки ТОВ «Транспроект-1» вбачається, що [PERSON] у січні 2015 року нараховано заробітна плата в розмірі 675 гривень 76 копійок, у лютому 2015 року - 661 гривні 50 копійок, у березні 2015 року - 681 гривні 66 копійок, у квітні 2015 року - 512 гривень 55 копійок, у травні 2015 року - 442 гривень 05 копійок (а.с. 46). У іншій довідці ТОВ «Транспроект-1» вказано, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня, оскільки він з невідомих причин відмовився отримати її за січень-травень 2015 року, тому належні йому суми були депоновані згідно положення НБУ № 637 від 15 грудня 2004 року (а.с. 48). Разом з тим, представник відповідача у судовому засіданні пояснив суду, що ТОВ «Транспроект-1» як юридична особа змінило своє місцезнаходження та фактично не має офісу. Працівники Товариства працюють на дому, а кореспонденція отримується за адресою держаної реєстрації підприємства. Сторона відповідача не надала суду будь-яких належних доказів, які б свідчили про наміри виплати нараховану заробітну плату позивачу (повідомлення позивача про місце отримання щомісячної заробітної плати чи повідомлення про нове місцезнаходження ТОВ «Транспроект-1» з січня 2015 року тощо). За таких обставин, вимога про стягнення невиплаченої заробітної плати ґрунтується на законі. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial