Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

24 вересня 2021 року до Кобеляцького районного суду Полтавсьої області надійшов позов [PERSON] , в якому зазначено, що з 01 квітня 1993 року по 30 червня 1998 року вона була членом та працівником КСП «Прапор» Кобеляцького району Полтавської області. 09.07.1996 року КСП «Прапор» видано Державний акт на право колективної власності на землю. Оскільки на момент видачі Державного акту [PERSON] була членом КСП, то вважала, що набула право на земельну частку (пай), однак протягом тривалого часу здійснювала догляд за дитиною, тому не мала змоги скористатись своїм правом на земельну частку (пай). Оскільки на цей час вирішити питання іншим шляхом не має можливості, то позивач прохає суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,26 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях запасу комунальної власності Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, які перебували у колективній власності КСП «Прапор». 13 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача зазначив, що [PERSON] не включена до списку, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Прапор», тому не має права на земельну частку (пай). Крім цього позивачем пропущено строк позовної давності, визначений ст. 257 ЦК України, тому представник відповідача прохає застосувати норму ст. 267 ЦК України та на цій підставі відмовити в задоволенні позову. Позивач, [PERSON] та її представник, адвокат Яременко О. Є, будучи завчасно, належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак Яременко О.Є. подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позов прохає задовольнити. Представник відповідача, Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 01 квітня 1993 року прийнята в члени сільськогосподарського підприємства «Прапор» та звільнена з членів цього колгоспу 30 червня 1998 року (а.с. 10, 14). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). Відповідно до рішення Кобеляцької районної Ради народних депутатів від 25 квітня 1996 року КСП «Прапор» видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00034, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 26 від 09 липня 1996 року, згідно якого землю передано в колективну власність. Середній розмір земельної частки (паю) становить 4,26 умовні кадастрові гектари. Згідно списку додатку громадян - членів КСП «Прапор» Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області [PERSON] або [PERSON] не значиться (а.с.15,19). На підставі розпорядження голови районної державної адміністрації № 207 КСП «Прапор» реорганізоване шляхом перетворення в ТОВ «Агрофірма Прапор» (а.с.23). На цей час державна реєстрація ТОВ «Агрофірма Прапор» припинена (а.с.24-26). Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай). Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. На цей час державна реєстрація КСП припинена, тому вирішення питання про право [PERSON] можливе лише в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства ( далі - САТ ), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи САТ, а про наявність трудових відносин з ними. Однак у цій справі в трудові книжці [PERSON] маються відомості не лише про трудові відносини, а й про прийняття та виключення членів КСП. Крім цього, факт членства підтверджується також і архівним витягом із протоколу № 15 засідання правління колгоспу «Прапор комунізму» про прийом [PERSON] до членів колгоспу (а.с.14). Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджений факт належності їй права на земельну частку (пай) КСП «Прапор». Щодо посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позову на цій підставі, суд зазначає наступне. Оскільки Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Прапор» виданий у 1996 році, то саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності [PERSON] , адже оскільки вона не була включена до списку додатку до Державного акту, то з цього часу було порушене її право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до статті 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Судом встановлено, що [INFO] в [PERSON] народилась [PERSON] , яка з 1990 року постійно хворіла з тяжкими перебігами хвороби, тому потребувала постійного додаткового спостереження, лікування та догляду (а.с.16-18). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] пропущено строк звернення до суду з поважної причини, так як право на подачу позову в неї виникло в 1996 році, при цьому з 1990 року вона здійснює догляд за донькою, яка хворіє та потребує постійного додаткового спостереження, тому порушене право [PERSON] підлягає поновленню.

Outcome: approved