Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

26 листопада 2020 року представник позивача Боровець М.С. звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Поланки Яворівського району Львівської області, померла у віці 88 років, рідна тітка позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №24 та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 1997 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівській області. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , у віці 82 років, про що зроблено відповідний актовий запис №18, та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 травня 2005 року Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області. Згідно заповіту складеного 10 листопада 1993 року та зареєстрованого в реєстрі за №1607/93, та посвідченого Державним нотаріусом Луців І.П. вбачається, що « [PERSON] , що мешкає в селі Миколаїв, Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті робить наступне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день моєї смерті і на що за законом я буду мати право, заповідаю [PERSON] ». Після смерті спадкодавця - [PERSON] залишилась спадщина у вигляді наступного майна: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3238 га., що розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії III-ЛВ №081765, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за №12707. Після смерті спадкодавця - [PERSON] , позивач фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), оскільки його тітка спадкодавець проживала разом із позивачем до дня смерті, що підтверджує свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 грудня 1997 року. Маючи намір оформити прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї тітки - [PERSON] , позивач, як особа, яка фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, звернувся до Приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу Юрченко О.В., однак нотаріусом було в усній формі відмовлено у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній оригінал Державного акту на землю серії ІІІ-ЛВ №081765, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за №12707, а сам держаний акт виданий після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки, відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт прийняття позивачем - [PERSON] спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном після смерті спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його тітки [PERSON] , яка померла [INFO] та які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №081765, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №12707 від 24 січня 2001 року, а саме: земельна ділянка загальною площею 0,0787 га; земельна ділянка загальною площею 1,2451 га. Судові витрати просить покласти на позивача (а.с.4-9). В підготовчому судовому засіданні 01 липня 2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача Миколаївську сільську раду Радехівського району Львівської області на Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області. Враховуючи, що представник Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог (а.с.35). У підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача - Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області - в підготовче судове засідання також не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області. Позовні вимоги визнає (а.с.35). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] в с. Поланки Яворівського району Львівської області, у віці 88 років, померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 грудня 1997 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівській області (а.с.14). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , у віці 82 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 травня 2005 року Вороцівською сільською радою Яворівського району Львівської області (а.с.15). Згідно архівної Довідки №Ч-26 від 04.10.2018 року вбачається наступне: «У фонді 201 «Греко-католицька митрополича консисторія, м. Львів» у метричній книзі греко- католицької парафії с. Миколаїв, Стирківці, Адамівка, повіт Радехів, із записами про народження за 1866-1938 рр. виявлено запис № 3: [PERSON] - народилася [INFO] , хрещена [INFO] , греко-католицького віросповідання. Батько: [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] . Мати: [PERSON] , донька [PERSON] та [PERSON] » (а.с.16-17). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 серпня 1976 року, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Миколаїв, Радехівського району, Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 жовтня 1959 року, вбачається, що позивач - [PERSON] народився [INFO] в с. Рудно, Пустомитівського району, Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.20). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021065099 від 25 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 09 березня 1985 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №17. Після державної реєстрації шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с.21-21 зворот). Таким чином, судом встановлено, що позивач є рідним племінником спадкодавця - [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який 10 листопада 1993 року зареєстровано в реєстрі за №1607/93, та посвідчено Державним нотаріусом Луців І.П. вбачається, що [PERSON] , що мешкає в селі Миколаїв, Радехівського району Львівської області на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с.22). Даний заповіт чинний, що підтверджується копією витягу (а.с.37). Після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3238 га, що складається з двох земельних ділянок площею 0,0787 га та площею 1,2451 га, розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області та належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії III-ЛВ №081765, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за №12707 (а.с.23-23 зворот). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довіряти показам якого у суду немає підстав (а.с.40). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved