Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

25 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . На сьогоднішній час у зазначеному будинку зареєстрований член сім`ї колишнього власника, відповідач по справі [PERSON] , який з жовтня 2017 року за місцем реєстрації не мешкає, його речі в будинку відсутні, будь-якої участі в утриманні будинку, зокрема в оплаті комунальних послуг, не приймає, позивачу місцезнаходження відповідача не відомо. Позивач через те, що відповідач зареєстрований у будинку, змушений нести зайві витрати на утримання будинку, в тому числі витрати на оплату житлово-комунальних послуг. В теперішній час у позивача виникла необхідність зняти з реєстрації відповідача, який добровільно з реєстрації не знявся, а тому позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2017 року, нотаріально посвідченим та зареєстрованим в реєстрі за № 990 (а.с.6), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 100813656 від 19 жовтня 2017 року (а.с.7). У зазначеному будинку окрім позивача [PERSON] зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується витягом з домової книги (а.с.10-11), довідкою Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Костянтинівської міської ради» № 2003 від 23 липня 2019 року (а.с.12), відомостями про реєстрацію місця проживання, які містяться в реєстрі Костянтинівської територіальної громади, наданими відділом реєстрації Костянтинівської міської ради листом № 2702/09 від 31 липня 2019 року (а.с.22-24). [PERSON] фактично\~не проживає\~за місцем\~реєстрації в будинку [ADDRESS] з жовтня 2017 року, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму від 29 листопада 2017 року 23 листопада 2018 року та 23 липня 2019 року, складеними Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» (а.с.13, 14, 15). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] більше року не мешкає в будинку [ADDRESS] , факт його реєстрації в будинку позбавляє позивача права користуватися майном повною мірою, призводить до зайвих витрат на оплату житлово-комунальних послуг, тощо.

Outcome: approved