Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

24 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяві на те, що вони з відповідачем одружені з 21 вересня 2007 року, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З липня 2010 року між нею та відповідачем було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства, через відсутність взаєморозуміння в родині, спільного небажання відновити сімейні відносини, психологічну несумісність, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе, та просила суд шлюб розірвати (а.с.3). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи (а.с. 24, 25, 27, 28) Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.09.2007 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1893, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. (а.с. 7) Також у судовому засіданні судом встановлено, що з липня 2010 року між сторонами було припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства через відсутність взаєморозуміння в родині, спільного небажання відновити сімейні відносини, психологічну несумісність, з цього часу шлюбно-сімейні стосунки між ними не поновлювались, зберігати сім`ю сторони не бажають, спору щодо майна між ними не має, тому позивач наполягала у судовому засіданні на розірванні шлюбу. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з липня 2010 року та з цього часу відносини між сторонами по справі не поновлювались, позивач наполягала на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає й вважає, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Приймаючи до уваги зазначене відповідачем в судовому засіданні бажання змінити своє прізвище після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище відповідача, змінене нею при реєстрації шлюбу з позивачем, змінити на її дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved