Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

26 жовтня 2018 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що вона, [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON]. який помер 08 вересня 2017 року, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 17 жовтня 2018 року державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 902 набула у власність житловий будинок № 114 по вул. Вербова в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, який належав її померлому чоловікові [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу посвідченого 02 березня 1993 року [PERSON], державним нотаріусом Софіївської Державної нотаріальної контори, зареєстрованим за № 150. Право власності на житловий будинок № 114 по вул. Вербова, в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області зареєстровано позивачем - [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису про право власності : 28413408, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1669406212252, що підтверджується витягом про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 жовтня 2018 року. Відповідно довідки Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області № 6172 від 22 ня 2018 року та запису в домовій книзі за даною адресою по вул.Вербова, буд. 114 в смт. Софіївка Софіївського району значиться зареєстрованою з 17 липня 1995 року її колишня невістка, дружина сина - [PERSON] - [PERSON], [INFO], але яка за вказаною адресою фактично не проживає більше 15 (пятнадцати) років. Зазначає, що на даний час позивач потребує соціальної допомоги на період опалювального сезону - субсидії але перебування відповідача [PERSON] зареєстрованою за аресою вул. Вербова, будинок 114 в смт. Софіївка Софіївського району який належить позивачу на праві приватної власності перешкоджає їй оформити субсидію. За період з 2003 року по цей час відповідач [PERSON] жодного дня не проживала в будинку, не брала участі у витратах по утриманню будинку та придомової території, проведені ремонтів. Вказані витрати та утримання будинку несе особисто позивач. Відповідач [PERSON] зареєстрована в житловому будинку №114 по вул. Вербова, будинок 114 в смт. Софіївка Софіївського району, як член сім'ї поперднього власника. Вважає, що право користування [PERSON] житловим приміщенням є похідним від права власності [PERSON] на будинок, в наслідок чого воно припинилось разом з припиненням права власності на житловий будинок Тому на думку позивача відповідач [PERSON] втратила право користування житловою площею, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України він мав таке право коли будинок був приватною власністю [PERSON]. Стверджує, що відповідач [PERSON] на цей час не є її членом сім'ї, ніяких договірних відносин щодо порядку користування спірним будинком між ними не укладалось. Тобто у відповідача відсутні правові підстави на користування житловим будинком. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи при розгляді справи також присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в котрій зазначив, що не заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.4) є власником будинку смт.Софіївка, вул.Вербова, буд.114, Софіївського району, Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2018 року (а.с.5-6). Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Софіївської селищної ради 22 жовтня 2018 року, у вказаному будинку зареєстровано [PERSON], яка не проживає за адресою реєстрації більше 15 років (а.с.13). Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даним будинком не користується. Будучи зареєстрованим у зазначеному будинку відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації в будинку, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку є порушенням прав на безперешкодне користування ним. Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, довідкою про реєстрацію осіб, свідоцтва про право на спадщину за законом, технічним паспортом, домовою книгою. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved