Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

24 березня 2021 року в суд надійшла позовна заява Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] відповідно до наказу служби у справах дітей Новодністровської міської ради перебуває на обліку як дитина, яка потрапила у складні життєві обставини, у зв`язку з ухилянням її матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Вказано, що [PERSON] неодноразово запрошувалась на Комісію з питань захисту прав дитини, де отримала попередження за неналежне виконання батьківських обов`язків через зловживання алкогольними напоями та залишення доньки на третіх осіб, а також через неналежні матеріально-побутові умови та антисанітарію. При цьому, [PERSON] на зауваження реагувала агресивно, жодних дій, спрямованих на покращення умов для дитини не вживала. Повідомляють, що у січні 2021р. [PERSON] було госпіталізовано до ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», та, враховуючи, що прабабуся дитини не може займатися вихованням дівчинки через свій вік та стан здоров`я, беручи до уваги зібрані документи та висновок ЛКК, 10 лютого 2021р. за рішенням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області Крупка О.Р. набула статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» та тимчасово влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. Зауважують, що підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав є не її захворювання, а те, що остання протягом 2017-2020 років свідомо зловживає алкогольними напоями, проводить час у сумнівних компаніях, витрачає кошти на власні потреби, залишаючи дитину на третіх осіб, в тому числі сторонніх, не дбає про виховання, навчання та матеріально-побутові умови доньки. З огляду на зазначене, просять суд позов задоволити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON] та стягувати з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1198,50 грн., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 31.03.2021р. відкрито загальне позовне провадження в даній справі, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті та призначено підготовче засідання на 21.04.2021р., яке неодноразово відкладалось як у зв`язку із неявкою відповідача, так і за клопотаннями останньої. 31 травня 2021р. на підставі ч. 3 ст. 189 ЦПК України постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 08 червня 2021р. о 11 год. 00 хв. Ухвалою суду від 08.06.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 червня 2021р. о 11 год. 00 хв., яке відкладено на 07 липня 2021р. о 14 год. 00 хв. В судових засіданнях представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Наголосила, що мати дитини протягом 2017-2020 років перестала цікавитися навчанням дівчинки та влаштуванням її побуту, переклавши ці обов`язки на прабабусю дитини, яка в свою чергу через вік та стан здоров`я не в змозі займатися вихованням дитини на належному рівні. Зауважила, що [PERSON] почала зловживати алкогольними напоями, палити, проводити час в неблагополучних компаніях, в які інколи бере дитину; були непоодинокі випадки, коли залишала дівчинку на третіх осіб (прабабусю, тітку, хрещену або взагалі сторонню особу). Зазначила, що наявні кошти відповідач, як правило, витрачає на власні потреби замість того, щоб придбати одяг чи продукти харчування для сім`ї, організувати дитині дозвілля. Вказала, що в січні 2021р. відповідача із дитиною було виявлено в нічний час доби на вулиці, одягнутих не по погоді, після чого [PERSON] , яка поводилась агресивно та неадекватно, було поміщено на лікування в психіатричну лікарню, а дитину - в притулок. Підтвердила, що із дівчинкою проводились неодноразові бесіди, в ході яких дитина повідомила, що хоче, щоб мама змінилася, а також виявила бажання проживати в прийомній сім`ї. Щодо слів та поведінки [PERSON] під час розгляду справи, то представник позивача висловила сумніви щодо їх щирості, оскільки, на її думку, остання дій спрямованих на реальні зміни не вчиняла раніше та не вчинятиме у майбутньому. Вважає, що зібрані дані свідчать, що [PERSON] , в тому числі в період ремісії, не здатна опікуватися дитиною, маніпулює станом свого здоров`я, щоб виправдати неналежну поведінку, не виявляє інтересу до виховання, навчання та побуту доньки, а тому її доцільно позбавити батьківських прав, що надасть можливість влаштувати дитину в прийомну сім`ю. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях проти задоволення позову заперечила, зазначивши, що бажає самостійно виховувати доньку, любить її та має намір покращити як свою поведінку, так і побутові умови своєї сім`ї. Наполягає, що завжди займалася та цікавиться життя, побутом та навчанням своєї доньки. Пояснила, що перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра у зв`язку із наявним у неї захворюванням, яке виявлено у 2017р., та з 2020р. періодично проходить лікування. Зазначила, що через наявне захворювання, особливо в період загострення, інколи її поведінка не відповідала обставинам та була неналежною. Вказала, що на даний час у неї також непрості відносини із бабусею, яка її сварить та дорікає наявною у неї психічною хворобою, внаслідок чого дійсно мали місце випадки коли вона сама або ж разом із дитиною змушена була покинути місце проживання. При цьому, зауважила, що часто йшла в нікуди, оскільки батьки від неї відмовилися, інших близьких родичів, окрім бабусі, в місті немає. Вказала, що були випадки, коли ночувала на вулиці, а дитину залишала або на рідних людей: бабусю та своячку, або ж у своєї подруги. Підтвердила, що через складні життєві обставини зривається та інколи вживає алкогольні напої в сумнівних компаніях, хоча знає, що не повинна це робити, тим більше в присутності дитини. Вказала, що після завершення лікування їздила провідувати доньку, за якою сумує, та вважає, що представники органу опіки та піклування налаштовують дитину проти неї, нав`язують думку про необхідність жити в іншій сім`ї. Повідомила, що на даний час розглядає варіант, щоб винайняти окреме житло, де буде проживати разом із дитиною, таким чином створивши комфортні та сприятливі умови для своєї сім`ї. Малолітня [PERSON] , допитана в якості свідка, в судовому засіданні надала взаємосуперечливі покази. Так, з однієї сторони повідомила, що на даний час проживає у притулку, не хоче повертатися до матері, оскільки остання зловживає алкогольними напоями, та хоче жити в новій сім`ї, яка буде добре до неї ставитися. Разом з тим, зазначила, що скучає за мамою, а остання за нею; після Дня захисту дітей вони бачилися та спілкувалися, бо мати, яка була тверезою, приїхала до неї із подарунками. Зі слів дитини, їй добре жилося у м. Новодністровську разом із матір`ю та бабусею за умови, що останні не сварилися. Пригадала, що сварки між рідними виникали через гроші, після чого мати часто йшла з дому. Також повідомила, що їй би хотілося, щоб мати перестала вживати алкоголь та мріє разом з останньою піти у дельфінарій подивитися на дельфінів. Від допиту свідка [PERSON] , яка являється тіткою дитини, представник позивача відмовилась, оскільки на даний час їй не відоме місце перебування останньої. Заслухавши представника позивача та відповідача, допитавши малолітнього свідка, дослідивши надані письмові докази, суд встановив, що у відповідача [PERSON] , [INFO] , є донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сокирянському району та місту Новодністровську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 09.02.021р. (а.с. 17). Батьком дівчинки записано [PERSON] зі слів матері дитини в порядку ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом № 00029190243 від 13.01.2021р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 18). На даний час дитина [PERSON] , [INFO] , завершила навчання у 2-В класі Новодністровського ОЗЗСО «Новодністровська гімназія»; за місцем навчання характеризується позитивно: має хороший розумовий та фізичний розвиток, навчальний матеріал засвоює на достатньому рівні, без поважних причин уроки не пропускає, виявляє помірну активність, при цьому має хорошу пам`ять і може відтворювати навчальний матеріал, знаходить спільну мову з однолітками, має багато друзів. Останнім часом мати [PERSON] рідко спілкується з класоводом, не виявляє бажання займатися вдома з дитиною, натомість ці обов`язки виконує прабабуся [PERSON] (а.с. 30). Після засідання комісії з питань захисту прав дитини 27 січня 2021р., за рішенням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області від 10.02.2021р. № 22/2 «Про набуття статусу «Дитина, позбавлена батьківського піклування» та № 29/2 «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітній [PERSON] надано статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» та тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації (а.с. 7, 8, 13). За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини 01 березня 2021р. відповідно до витягу з протоколу № 3 та рішення Виконавчого комітету Новодністроської міської ради Чернівецької області від 10.03.2021р. № 39/3 «Про виконання батьківських обов`язків» вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 9, 15). 16 березня 2021р. Виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області як органом опіки та піклування надано висновок № 628 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 10). Згідно вказаного висновку сім`я [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, зокрема, через ухиляння матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, зазначено, що [PERSON] не дбає про фізичний й духовний розвиток доньки, не сворює сприятливої атмосфери для зростання і виховання дитини, кошти використовує не на потреби сім`ї. Також [PERSON] декілька разів на рік проходить стаціонарне лікування в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», однак після проходження курсу терапії, свідомо розуміючи наслідки своїх дій, не забезпечує для [PERSON] належний рівень життя, зростання й виховання, залишає своє місце проживання, вживає алкоголь, спонукає дитину до бродяжництва або до проживання в сім`ї сторонніх осіб. Вказаний вище висновок базується на рішеннях Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області № 22/2 від 10.02.2021р. «Про набуття статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» та № 29/2 від 10.02.2021р. «Про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування», Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00029190243 від 13.01.2021р., характеристиці Новодністровського ОЗЗСО «Новодністровська гімназія» № 1 від 11.01.2021р., довідці СПД № 1 (м. Новодністровськ) ВП № 1 (м. Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області від 16.03.2021р., даних Управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської ради від 11.01.2021р., листа Новодністровського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новодністровської міської ради № 13 від 11.01.2021р., висновку лікарсько-консультативної комісії ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» № 102 від 26.01.2021р. (а.с. 7-8, 18-19, 28-30, 32, 33). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , із своєю донькою, бабусею та братом; по місцю проживання характеризується позитивно; на обліку у центрі зайнятості станом на січень 2021р. не перебувала та отримувала пенсію по інвалідності, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, та допомогу на дитину одиноким матерям (а.с. 16, 20, 21, 27-29, 31). При цьому, сім`я [PERSON] перебуває на обліку у Новодністровському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 10 травня 2017 року у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків та наявністю інвалідності ІІ групи загального захворювання. За інформацією Центру [PERSON] не слідкує здоровям дитини, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, що неодноразово фіксувалося під час інспектування (а.с. 32). Разом з тим, дослідивши акти обстеження матеріально-побутових умов, що складалися за результатами інспектування сім`ї за адресою [ADDRESS] , від 30.01.2018р., від 22.08.2018р., від 08.05.2020р., від 16.12.2020р., від 12.01.2021р. (а.с. 22, 24-25, 95-96), суд встановив, що умови проживання дитини визначені як хороші, в квартирі прибрано, наявні продукти харчування та речі першої необхідності, дитина має місце для навчання та відпочинку. Однак, як правило, мати в квартирі була відсутня; в цей час вихованням малолітньої [PERSON] займається її прабабуся [PERSON] . Лише один раз - 15 вересня 2020р. , встановлено неналежний санітарний стан помешкання (а.с. 23). Внаслідок такої поведінки [PERSON] . Комісією з питань захисту прав дитини двічі (06.02.2018р. та 18.09.2018р.) приймалось рішення попередити останню про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо її малолітньої доньки [PERSON] , 2013 року народження, та виправити ситуацію у сім`ї (а.с. 12, 97). У січні 2020р. та у лютому 2021р. було проведено оцінку потреб сім`ї та дитини, про що складено відповідні акти від 03.01.2020р. та від 10.02.2021р., згідно яких встановлено, що мати [PERSON] має інвалідність по психічному захворюванню та потребує підтримки, а в подальшому - через наявне захворювання остання не може виконувати батьківських обов`язків, внаслідок чого дитину вилучено до притулку (а.с. 89-94). Натомість, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 04.02.2021р. [PERSON] після лікування в психіатричній лікарні змінила свою поведінку, що відображається на виконанні її батьківських обов`язків (а.с. 26). Згідно соціальної картки сім`ї/особи № 9 щодо [PERSON] , розпочатої 10 травня 2017р. та продовженої 03 січня 2020р., встановлено, що остання має тривалу хворобу, внаслідок чого частково або повністю не здатна самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті, відсутня робота; рекомендовано оформити документи для отримання державної допомоги та пенсії, відновити сімейні стосунки, налагодити емоційний контакт із членами сім`ї, планувати сімейний бюджет та ведення домашнього господарства, сформувати навички відповідального батьківства тощо (а.с. 79-88). Згідно довідки до акта огляду психоневрологічною медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААб № 857188, виданої 05.08.2020р., [PERSON] встановлено повторно ІІ групу інвалідності загальне захворювання до 01.09.2021р. та розроблено індивідуальну програму реабілітації інваліда, за якою остання потребує психіатричної допомоги, медичної, психолого-психологічної та соціально-побутової реабілітації, не здатна до трудової діяльності у звичних умовах (а.с. 115-116). За даними КНП «Сокирянська лікарня» Сокирянської міської ради від 15.06.2021р. № 01/1842 та ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» № 2783 від 24.06.2021р. [PERSON] , [INFO] , перебуває на «Д» обліку у лікаря психіатра з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг з вираженим психопатоподібним типом дефекту, гострими суїцидальними діями. Проходила курс стаціонарного лікування в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з 06.02.2020р. - 24.02.2020р., 21.05.2020р. - 12.06.2020р., 22.11.2020р. - 11.12.2020р., 09.01.2021р. - 26.01.2021р., 07.02.2021р. - 04.03.2021р., 06.03.2021р. - 14.04.2021р., 19.04.2021р. - 16.05.2021р. (а.с. 132, 137). За висновком ЛКК закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 102 від 26.01.2021р., який дійсний до 26.07.2021р., [PERSON] має високий ступніь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с. 19). Також судом встановлено, що згідно довідки СПД № 1 (м. Новодністровськ) ВП № 1 (м. Сокиряни) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області від 16.03.2021р. щодо [PERSON] 15 вересня 2020р. складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), однак відомості про притягнення останньої до відповідальності за результатами розгляду вказаного протоколу відсутні (а.с. 33). Враховуючи положення ст.ст.10-13 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При цьому, згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналогічне зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (п. 49 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» та п. 47 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008р. у справі «Савіни проти України»). Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015р. у справі «Мамчур проти України»). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення може виникнути необхідність врахування низки чинників, зокрема: чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (п. 49-52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008р. у справі «Савіни проти України»). Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним. В п. 54, п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» зазначено, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивач не надав суду таких доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Надані ж письмові докази та висновки не підтверджують наведених у позовній заяві обставин щодо алкоголізму відповідача та систематичного перебуванням у асоціальних і сумнівних компаніях; абсолютну незацікавленість останньої у навчанні та побуті доньки; залучення малолітньої до бродяжництва або жорстокість матері у відносинах із дитиною. Суд бере до уваги, що [PERSON] з 2017р. має душевну хворобу, яка характеризується періодами загострення та ремісії, що впливає на поведінку останньої. Враховує, що останнє загострення перебігу хвороби припало на січень 2021р., внаслідок чого у лютому цього ж року було прийнято рішення про вилучення дитини та направлення до притулку. При цьому, звертає увагу, що в період ремісії [PERSON] проживала із донькою, а після лікування та під час судових засідань виявлива активне бажання забрати дитину із притулку, готова до змін як своєї поведінки, так і соціально-побутових умов сім`ї. За таких обставин у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Суд відхиляє висновок Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області як органу опіки та піклування № 628 від 16.03.2021р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки такий, на думку суду, є однобічним; базується на документах, інформація з яких або ж не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи, або ж основною причиною невиконання батьківських обов`язків [PERSON] вказано її стан здоров`я, а не свідомі та умисні дії, та суперечить інтересам дитини на можливість збереження сімейних зв`язків. При цьому душевна хвороба відповідача, навіть за умов важкого її перебігу, нестабільність ситуації та можливість поміщення дитини в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від матері. Суд також критично оцінює покази самої дитини [PERSON] , оскільки, як зазначалось вище, такі по своїй суті були взаємосуперечливими. За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що [PERSON] не в повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, навчання, фізичного та духовного розвитку малолітньої доньки [PERSON] , в зв`язку з чим слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки та покласти на органи опіки і піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набрала чинності для України 27.09.1991р., Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959р., ст.ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164-165, 171, 180 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Узагальнення Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008р.,

Outcome: dismissed