Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

25.09.2014 р. та уточнено 17.09.2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до суміжного фактичного землекористувача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 167,04 кв.м., виділену для проїзду та проходу до квартир №2 та №1 будинку [ADDRESS]. В обґрунтування вказують, що є власниками квартири №2 та земельної ділянки площею 0,0961 Га /961, 12 кв.м./ для обслуговування будівлі, згідно витягу з права власності та Державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.09.2008 р. В тому числі на земельній ділянці встановлене обмежене використання ділянки площею 167,04 кв.м. для проходу та проїзду до квартир №1 та №2 зазначеного будинку. Натомість мешканець квартири №1 [PERSON] не маючи прав на забудову, правовстановлюючих документів на земельну ділянку чинить перешкоди власникам землі та квартири №2: - збудувала ворота, хвіртку та паркан на під'їзному шляху з вул.Жовторіченській до двору будинку; - збудувала, обладнала на місці загального проїзду бетонні бордюри - обмежувачі проїзду звузивши його ширину та зменшивши площу згідно плану; - збудувала паркан висотою більше 2 метрів на межі суміжного землекористування з ділянкою позивачів. Після проведення будівельно - технічної експертизи позивачі уточнили позовні вимоги, просять зобов'язати [PERSON] демонтувати ворота і хвіртку на під'їзному шляху до ділянку загального користування, демонтувати 1,34 м. частини шиферного паркану до висоти 2.00 м. по межі суміжних земельних ділянок квартир №2 та №1; демонтувати 16 штук бетонних блоків розташовані на земельній ділянці загального користування. Стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 5000 грн. моральної шкоди, оскільки її дії порушують їх права власників землі та землекористувачів, обмежують прохід та проїзд по земельній ділянці. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вказує що не чинить перешкод для позивачів, ворота паркан та хвіртка забезпечують безпеку її родини, а межі земельної ділянки в тому числі і обмеженого використання з нею не погоджувались. Право власності на квартиру №1, право власності або користування земельною ділянкою вона не має. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов слід задовольнити частково, відмовивши в частині позову про стягнення моральної шкоди. Судом встановлено поясненнями сторін, витягом з протоколу засідання житлової комісії, актом а.с.13, 21-22, державним актом на право власності на землю а.с.12, актом встановлення меж, та планом земельної ділянки а.с.11-18, що [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], а [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0961 Га /961, 12 кв.м./ для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На вказаній земельній ділянці встановлено земельний сервітут площею 0,0098 Га. / 98 кв.м./ для проходу [PERSON] як власника квартири №1 зазначеного будинку. Тобто позивачі як власники землі та власники квартири №2, мають загальний з мешканцями квартири №1 прохід та проїзд до свого житла з боку вул.Жовторіченська. Згідно кадастрового плану земельної ділянки площа ділянки обмеженого використання для проходу та проїзду в межах якої встановлено сервітут для [PERSON] становить 167, 04 кв.м. що передбаченоо ст.ст.110,11 ЗК України, а.с.18. Згідно ст.ст.98, 100 Земельного Кодексу України - право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Власник або землекористувач має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору, або за рішенням суду. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації. Відповідно до пояснень сторін, державного акту, у [PERSON] зареєстровано право сервітуту тільки на прохід площею 98.0 кв.м. до квартири №1, якою вона користується, інша домовленість з позивачем [PERSON], як власником землі відсутня. Таким чином позивач [PERSON] не має права на інші дії по користуванню земельною ділянкою [PERSON] крім проходу по ній і тільки в межах 98,00 кв.м. Висновком будівельно-технічної експертизи від 18.05.2015 р. встановлено, що [PERSON] порушує права позивачів на користування земельною ділянкою, всупереч наданих прав: збудовані ворота та хвіртка на під'їзному шляху, встановлений шиферний паркан з металевими трубами забетонованими в грунт довжиною 15,4 м. висота якого на відстані 1,34 м. становить 2,05 м. розташований від стіни будинку №4, та який проходить по межі суміжних земельних ділянок квартир №2 та №1, що перевищує висоту в 2.00 м. встановлену п.6.7 ДБН б 2.2.-5:2011 Благоустрій територій. Встановлені 16 штук бетонних блоків розмірами 0,92 м. х0,21 м.х 0,35 м., розташовані з невеликими відступами один від одного протяжністю 22,5 м. на земельній ділянці загального користування Зазначені блоки звужують проїзд для позивачів який становить 2,86-3,05 м., ширина якого повинна бути не менше 3,5 метра згідно ДБН 360-92 «Містобудування…». Згідно ст.103 ч.1-2 Земельного Кодексу України - власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей, зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням / неприпустимий вплив/. Згідно ст.ст.321, 391 ЦК України власник не може бути протиправно обмежений в користуванні власністю, та має права вимагати усунення перешкод. Таким чином порушене право позивачів підлягає захисту шляхом зобов'язання [PERSON] до вчинення певних дій, слід за кошти відповідача: демонтувати ворота і хвіртку на під'їзному шляху, демонтувати 1,34 м. частини шиферного паркану до висоти 2.00 м., демонтувати 16 штук бетонних блоків розташовані на земельній ділянці загального користування. В частині позову про стягнення моральної шкоди позивачам слід відмовити. Право на відшкодування моральної шкоди у позивачів виникає, коли право на його відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема в даному випадку Земельним Кодексом України, який регулює спірні правовідносини. Згідно ст.156 Земельного Кодексу України передбачено відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, та підстави для такого відшкодування, але не передбачено право власника землі в разі порушення добросусідства, вимагати стягнення моральної шкоди. З цього судом зроблено висновок, що хоча позивачі і мали негативний моральний вплив, але з правовідносин, які виникли між сторонами, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача не може бути покладений. Оскільки позов задоволено частково, з [PERSON] на користь позивачів слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., та 1400 грн. витрат по проведенню експертизи, згідно ст.ст.81,** ЦПК України. На підставі ст.ст.321, 391 ЦК України, ст.103 ч.1-2,156 Земельного Кодексу України,

Outcome: partial