Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

25.06.2020 року позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на припинення сімейно-шлюбних відносин і втрату взаємних почуттів, а також те, що в неї і відповідача протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відносини практично не підтримують. Вказувала, що від шлюбу мають двох малолітніх дітей, які знаходяться на повному її матеріальному утриманні, окремо нею подано позов про стягнення аліментів. У зв`язку із постійними конфліктами вдома, нею було проконсультовано дітей у психотерапевта щодо психоемоційного стану доньки та сина, особливостей сприйняття ними членів родини, міри довіри до них, а також визначення наявного рівня тривожності психологічної травмованості дітей на даний період часу. Консультативним висновком психолога встановлено наявність зростання рівня тривожності, дитячої невротизації внаслідок психоемоційних травм. Ураховуючи викладене позивач просила розірвати шлюб, та змінити прізвище з « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] ». 26.08.2020 року відповідач, [PERSON] , подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , прохав визначити місце проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] разом із своїм батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; покласти судові витрати понесені у зв`язку з розглядом цивільної справи на відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] (Т.1 а.с. 49-55). В якому вказував, що не вбачає за можливе подальше спільне сімейне життя з [PERSON] , але, разом із тим, не погоджується із фактами викладеними у її позовній заяві. Також [PERSON] вважає, що спільні діти: [PERSON] та [PERSON] мають проживати разом із ним, так як це буде відповідати інтересам дітей, забезпеченню їх гармонійного розвитку, належного матеріального забезпечення, а також збереження їх від фізичного та психічного насильства з боку матері. Зазаначає, що позивач по справі вдається до фізичного та психологічного насильства щодо [PERSON] та [PERSON] як способу їх виховання та відношення до них, постійно їх ображає, використовуючи нецензурну лексику та недопустимі порівняння, долучив відеозаписи на підтвердження своїх вимог. Ухвалою суду від 27.08.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дітей разом із батьком прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (Т.1 а.с.200-201). 01.10.2020 року позивачем [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання малолітніх дітей (Т.2 а.с. 3-15). Одночасно позивачем надано клопотання про заслуховування думки дитини з питань, що стосуються її особисто, сім`ї, зокрема, визначення місця проживання, в якому позивач прохала суд заслухати у судовому засіданні думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , з питання визначення її місця проживання одним із батьків (Т.2 а.с. 18-20). 30.10.2020 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Бущаном Андрієм Олеговичем подано до суду відповідь на відзив (Т.2 (а.с.107-142) У судовому засіданні позивач, представник позивача первісний позов підтримали проти зустрічного заперечували, прохали відмовити. Відповідача, представник відповідача проти задоволення первісного позову не заперечували, так як відповідач не вбачає за можливе подальше спільне сімейне життя з [PERSON] , але, разом із тим, не погоджується із фактами викладеними у позовній заяві, про що зазначає в зустрічному позові. Одночасно прохали суд задовольнити зустрічний позов по справі та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. Представник третьої особи: служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради покладалась на розсуд суду. Зслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов до наступих висновків. Суддею встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.2009 року, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 133. Від вказаного шлюбу сторони двох малолітніх дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають із позивачем. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, відновлювати які не бажають, проживають окремо. Спір про майно відсутній. Згідно консультативного висновку щодо психоемоційного стану дітей [PERSON] , [PERSON] № 66 від 25.05.2020 року, відносини старшої доньки з матір`ю теплі, щирі, з боку матері турботливе ставлення до доньки, на тілесному рівні донька також демонструвала довіру до матері,тиску з боку матері не спостерігалося, при спілкуванні окремо з дитиною з`ясувалося, що дитина часто плачить через тата, під час сварок і інші дні тато постійно підозрює доньку в тому, що вона в нього щось краде , звинувачує її у зраді по відношенні до нього. Стресові ситуації, які відбуваються в сім`ї сприяють зростанню рівня тривожності [PERSON] та забирають у неї відчуття безпеки. Посилює невротизацію дівчинки і постійний страх за здоров`я мами і страх опинитися вигнаними на вулицю батьком. жити разом з татом [PERSON] не хоче. З [PERSON] встановити контакт психологу було важко так як дитині 4 роки. [PERSON] важко зосереджуватися на тому, що йому говорять. Зі слів матері у дитини порушення сну у сина, рухи руками і розмови уві сні, про неможливість встановити норми і правила для нього, про перепади настрою без об`єктивних причин. Такі симптоми можуть свідчити про наявність дитячої невротизації внаслідок психоемоційних травм або ж спадкової хвороби. З метою уникнення поглиблення розладу рекомендовано відвідати лікаря-невролога. Отже заключення практичного психологу, психотерапевта наступне: ситуація в сім`ї [PERSON] потребує негайної корекції з метою збереження здоров`я дітей та покращення їх психоемоційного стану. Подружжю необхідно визначитись стосовно правил у спілкуванні як між собою так і з дітьми (Т.1 а.с.13-15). Відповідно до висновку практичного психолога Навчально-виховного комплексу (ЗНЗ-ДНЗ) № 16 від 22.09.2020 року про психологічну зрілість учениці 6-А класу [PERSON] (Т. 2 (а.с.21-22), [PERSON] має відповідний її віку рівень психологічної зрілості, який дозволяє їй висловлювати свою думку з питань, що стосуються її життя, зокрема внутрішньо сімейних відносин та стосунків з батьками, у тому числі щодо визначення місця проживання дитини. У судовому засіданні 23.03.2021 року була заслухана думка дитини [PERSON] щодо її визначення місця проживання, малолітня [PERSON] виявила бажання проживати разом з матір`ю [PERSON] . Діти проживають з матір`ю, яка є вчителем за освітою, позитивно характеризується. Вказані позивачем по зустрічному позову факти, що [PERSON] вчиняє до дітей психологічне та фізичне насильство в судовому засіданні не підтвердженні. Сторони по справі через напружені стосунки, постійно конфліктують, вчиняють сварки, викликають наряди поліції, втратили почуття поваги один до одного, через їх сварки страждають малолітні діти, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи те, що фактично сім`я розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям не можливе, позивач підтримує свій позов, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] . Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Cт. 141 СК України та ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом беруться до уваги ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність малолітньої дитини до кожного з них, вік дитини, психологічний стан дитини та стан її здоров`я, сталі соціальні зв`язки, які склалися на момент розгляду спору, стан місця проживання дитини, можливість створення дитині умов для виховання та розвитку, та інші обставини, що мають істотне значення, що підтверджені доказами у справі. Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дітей суд виходить в першу чергу з інтересів самих дітей. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Зокрема, зібрані докази по справі свідчать про те, що як позивач так і відповідач піклуються про своїх дітей, однак через постійні напружені стосунки між ними і сварки страждають діти, старша донька бажає проживати з мамою, молодший син якому 4 роки також потребую догляду мами. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Позивач по зустрічному позову, [PERSON] не довів належними та допустимими доказами, що мати своїми діями шкодить розвиткові сина та доньки або належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Обставин, за яких діти не могла б проживати з матір`ю, враховуючи насамперед думку малолітню [PERSON] , якій на момент розгляду справи виповнилось 11 років, судом не встановлені. Ураховуючи вищевикладене, врахувавши бажання малолітньої [PERSON] проживати разом з матір`ю [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про визначення місця проживання дітей разом із батьком. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 840 грн. 80 коп., яка була сплачена позивачем за вимогу про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на її користь 2350,00грн. - витрати на професійну правничу допомогу (Т.1 а.с. 3). Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розрахунок витрат на правничу допомогу знаходиться в матеріалах спарви, а саме квитанція від 22.06.2020 року на суму 2350 грн. за складання позовної заяви, надання консультацій та представництво інтересів в суді (Т.1 а.с. 29). Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено - судові витрати позивачу по зустрічному позову не відшкодовуються.

Outcome: approved