Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

24 жовтня 2008 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований ЗРФ Центр ДЗК 22 грудня 2008 року за № 04087400254, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2323685900:12:010:0005, яка знаходиться на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області і належить орендодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 065164 (п. 1). Цей договір 24.10.2008 посвідчено приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2263 (далі Договір оренди). Договір оренди укладено на 49 років (п. 8). Згідно з розділом «Орендна плата» Договору оренди: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3,0% від нормативної вартості і становить 2\~284,00 грн. шляхом видачі готівки орендодавцю, або перерахування на рахунок вказаний ним, а за додатковою угодою сторін орендна плата може виплачуватися і в натуральній формі (п. 9); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексації (п. 10); орендна плата вноситься у такі строки: щорічно з 01 жовтня по 25 грудня поточного року (п. 11); розмір орендної плати переглядається (1 раз на пять років) у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках передбачених чинним законодавством України (п. 13). Пунктом 14 Договору оренди передбачена сплата пені орендарем у розмірі 0,5% несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно з рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2015 по справі № 322/462/15-ц, що набрало законної сили, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.05.2014, право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.05.2014. Після смерті [PERSON] його право власності на землю та права за Договором оренди в порядку спадкування за заповітом перейшли до [PERSON], тобто відбулась заміна сторони у зобовязанні, а саме кредитора. Дані обставини не потребують доказування відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. У наданих суду заявах по суті справи відповідач не зазначив про те, що він не був обізнаний про перехід до позивача прав кредитора за Договором оренди в порядку спадкування після смерті [PERSON] Відповідно до розписки від 24.10.2008 [PERSON] отримав від [PERSON] орендну плату за весь строк у повному обсязі відповідно до договору оренди землі від 24.10.2008, реєстраційний номер 2263. Зазначена розписка [PERSON] є єдиним доказом, який, на думку відповідача, підтверджує виконання ним обовязків за Договором оренди в повному обсязі. Посилаючись на вказану розписку, відповідач не сплачує орендну плату позивачу за Договором оренди. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частин 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (далі Закон № 161-XIV). Згідно зі ст. 13 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За визначенням, наведеним у статті 21 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. При цьому, статтею 22 Закону № 161-XIV в редакції, яка була чинною на момент укладення Договору оренди, було передбачено, що внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Надаючи оцінку доказу, наданому відповідачем, а саме розписці [PERSON] від 24.10.2008, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Частиною другою цієї статті визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Отже, виходячи з приписів частин 1, 2 ст. 545 ЦК України та ст. 22 Закону № 161-XIV, розписка є допустимим засобом доказування сплати орендарем орендної плати. Проте, доказ має бути не лише допустимими, а й належним, тобто містити інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Частиною першою статті 524 ЦК України встановлено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. За правилами ч. 1 ст. 531, ч. 1 ст. 533 ЦК України, боржник має право виконати свій обовязок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, (ч. 1 ст. 531) грошове зобовязання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533). Договір оренди не містить умов, відповідно до яких орендар може достроково виконати свій обовязок по внесенню орендної плати та не визначає розміру орендної плати, у випадку внесення її орендарем одним платежем за весь строк дії договору оренди. Отже, з огляду на вищезазначені істотні умови Договору оренди, якими передбачено порядок і строки внесення орендної плати, її розмір та періодичність його перегляду, дострокове виконання орендарем грошового зобовязання зі сплати орендної плати в повному обсязі в момент укладення договору є неможливим та суперечить суті зобовязання. Втім, умови розділу «Орендна плата» Договору оренди не виключають можливості внесення орендарем певної суми орендної плати авансом. Проте, у звязку з не зазначенням у Договорі оренди загальної суми грошового зобовязання орендаря за цим договором, відсутність у розписці суми грошового зобовязання, яке виконано орендарем, позбавляє її правового змісту, а тому суд не має можливості встановити на підставі цієї розписки суму орендної плати, яку відповідач сплатив [PERSON], та відповідно, перевірити обсяг виконання орендарем його обовязку з внесення орендної плати. Таким чином, розписка [PERSON] від 24.10.2008 є неналежним доказом внесення відповідачем орендної плати за 49 років, а твердження відповідача про те, що ця розписка підтверджує отримання [PERSON] орендної плати в сумі 111\~916,00 грн. є припущенням, яке не допускається при доказуванні (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, враховуючі межі заявлених позовних вимог, суд визнає обґрунтованим позов в частині стягнення заборгованості з орендної плати за Договором оренди за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 5\~710,00 грн., а саме: за шість місяців 2014 року 1142,00 грн., за 2015 рік 2\~284,00 грн., за 2016 рік 2\~284,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням меж заявлених позовних вимог, розмір трьох процентів річних становить: - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 6 місяців 2014 року в розмірі 1142,00 грн., за період з 01.01.2015 по 30.11.2017 (1064 дні): (1142/100*3)/365дн.*1064дн.= 99,87 грн.; - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2015 рік в розмірі 2\~284,00 грн., за період з 01.01.2016 по 30.11.2017 (699 днів): (2284/100*3)/365дн.*699дн.= 131,22 грн.; - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2016 рік в розмірі 2\~284,00 грн., за період з 01.01.2017 по 30.11.2017 (333 дні): (2284/100*3)/365дн.*333дн.= 63,64 грн., а всього: 99,87 + 131,22 + 63,64 = 294,73 грн. Розмір інфляційних втрат, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, становить: - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 6 місяців 2014 року в розмірі 1142,00 грн., за період з 01.01.2015 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,80): 1142*1,80 1142 = 913,60 грн.; - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2015 рік в розмірі 2\~284,00 грн., за період з 01.01.2016 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,26): 2284*1,26 2284 = 593,84 грн.; - щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2016 рік в розмірі 2\~284,00 грн., за період з 01.01.2017 по 31.10.2017 (сукупний індекс інфляції за цей період 1,13): 2284*1,13 2284 = 296,92 грн., а всього: 913,60 + 593,84 + 296,92 = 1\~804,36 грн. Крім цього, пунктом 14 Договору оренди передбачено забезпечення виконання зобовязання по сплаті орендної плати неустойкою у вигляді пені. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Станом на 26.12.2016 заборгованість відповідача з орендної плати за Договором оренди становить 5\~710,00 грн., отже розмір пені за період, зазначений позивачем, а саме з 26.12.2016 по 20.12.2017 (359 днів) становить: 5\~710,00*0,5%*359дн. = 10\~249,45 грн. Водночас, суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України визнає за необхідне зменшити розмір неустойки, що значно, майже вдвічі, перевищує розмір збитків, до суми 6\~000,00 грн. Виходячи з наведеного, загальна сума заборгованості з урахуванням неустойки, індексу інфляції та трьох процентів річних становить: 5\~710,00 + 6\~000,00 + 1\~804,36 + 294,73 = 13\~809,09 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню на вказану суму. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано квитанцію від 18.10.2017, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 640,00 грн., отже, враховуючи часткове задоволення позову на суму 13\~809,09 грн., що становить 78,13% від заявленої позивачем суми, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 640,00*78,13% = 500,03 грн. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial