Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

25 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], визнати за нею право власності на житловий будинок №34 з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Постольне, вул. Центральна. Свої вимоги позивач мотивував тим, що батько [PERSON] та мати [PERSON] за життя побудували спірний будинок, який згідно вимог закону на той час був зареєстрований в погосподарскій книзі на батька позивача, як главу родини, як того вимагало законодавство на той час. Після смерті батька, спадщину прийняла матір, а вже після неї позивач. Проте звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушена звернутися до суду оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, звернулися до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримали з наведених мотивів, просили позов задовольнити. Представники відповідачів не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] одночасно зауважила про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 жовтня 1958 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що про що 12 жовтня 1958 року Петрівський сільський відділ реєстрації актів цивільного стану Золочівського району Харківської області в книзі записів громадянського стану про одруження здійснив актовий запис №14, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії ІІ-ЯР №428851. 25 липня 1959 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], про що 13 серпня 1959 року Петрівський сільський відділ реєстрації актів цивільного стану Золочівського району Харківської області в книзі записів громадянського стану про народження здійснив актовий запис №21, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії ІV-УР №221583. 08 вересня 1961 року у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], про що 05 жовтня 1961 року Одноробіський сільський відділ реєстрації актів цивільного стану в книзі записів громадянського стану про народження здійснив актовий запис №29, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії ІV-УР №476092. 21 лютого 1981 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції вчинено актовий запис №30. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. 19 лютого 1994 року вказаний шлюб розірвано про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції вчинено актовий запис №22. 25 липня 1981 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], про що Одноробіський сільський відділ реєстрації актів цивільного стану Золочівського району Харківської області в книзі записів громадянського стану про одруження здійснив актовий запис №10, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії ІV-ВЛ №295108, після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. Відповідно до наданого суду технічного паспорту виданого 14 квітня 2016 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок №34 з господарськими будівлями, розташований на території с. Постольне Золочівського району, Харківської області по вулиці Центральній, будинок побудовано у 1960 році, його загальна площа становить 55,6 квадратних метрів, житлова 28,5 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: кухні та двох житлових кімнат, коридору, та господарських будівель: ганку літ «а1», тамбуру літ «а», сараю літ «В», «Б», погребу літ «в», вбиральні літ «Г» огорожі №1-3, колодязю №4. Згідно довідок КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району»від 15.04.2016 р. №51 та Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 25 травня 2016 року №02-21/281 житловий будинок №34 по вул. Центральній в с. Постольне Золочівського району Харківської області, згідно запису погосподарської книги Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області ( 2010-2015 роки) №13, особовий рахунок №834 числиться за померлим [PERSON]. 09 червня 2014 року у віці 79 років помер [PERSON], про що Виконавчий комітет Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області 12 червня 2014 року склав актовий запис №12, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №437973. Згідно довідки Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 25 травня 2016 року №02-21/281 на момент смерті [PERSON], тобто станом на 09 червня 2014 року разом з ним проживала та була зареєстрована дружина - [PERSON]. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 06 грудня 2016 року вих.№2462/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 09 червня 2014 року спадкова справа не заводилася, заяв про прийняття чи про відмову від спадщини не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 20 квітня 2015 року у віці 79 років померла [PERSON], про що Виконавчій комітет Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області 23 квітня 2015 року склав актовий запис №04, та того ж дня видав відповідне свідоцтво серії І-ВЛ №482109. Згідно довідки Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 09 грудня 2016 року №02-21/626 на момент смерті [PERSON], тобто станом на 20 квітня 2015 року вона проживала та була зареєстрована одна у будинку №34 з господарськими будівлями за по вул. Центральній, у с. Постольне, Золочівського району Харківської області. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 07 листопада 2016 року вих№2150/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] 20 квітня 2015 року до нотаріальної контори 11 вересня 2015 року надійшла заява [PERSON], про прийняття спадщини після смерті матері, її заяву було прийнято та заведено спадкову справу №233/2015. 31 травня 2016 року надійшла заява [PERSON] про відмову від спадщини. Більше заяв про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 14 липня 2016 року постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обовязків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок №34 по вул. Центральна в с. Постольне, Золочівського району Харківської області. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, імя, по батькові голови родини, на імя якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Статті 1217,1218, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України встановлює умови прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статті 1269, 1270 ЦК України обумовлюють порядок та строки прийняття спадщини за законом, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Стаття 174 ЦПК України, встановлює, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набув у власність житловий будинок №34 з надвірними будівлями, що розташований у с. Постольне, Золочівського району Харківської області по вул. Центральній. Право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі на голову родини [PERSON], як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом згідно ст. 1217,1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, проживаючи із чоловіком [PERSON] на момент його смерті, прийняла спадщину та відповідно успадкувала все належне спадкодавцю майно в тому числі і спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Відповідач [PERSON], скористалася своїм правом на відмову від спадщини відповідно до положень ст. 1273 ЦК України після смерті матері. Позивач [PERSON], згідно ст. 1217,1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України подавши відповідну заяву до нотаріальної контори після смерті матері [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину до складу спадщини увійшов в тому числі і спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Відтак суд, беручи до уваги факт визнання позову відповідачем [PERSON], що на думку суду не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб доходить висновку, що в спадкодавця [PERSON], а згодом і в [PERSON] були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. в звязку з чим позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в звязку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved