Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

25.08.2021 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 22.11.2013 Виконавчим комітетом Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб між сторонами. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не надає кошти на утримання неповнолітнього сина і тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. \~Згідно ухвали Романівського районного суду Житомирської області від 20.09.2021 вказана цивільна справа передана на розгляд до Брусилівського районного суду Житомирської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.11.2021 відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, 25.11.2021 до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач для розгляду справи в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, 17.11.2021 звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій проти позову не заперечив, позовні вимоги визнав повністю. Також просив звільнити його від сплати судового збору на підставі посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до ч.3 ст.\~211, ч.4 ст.223 суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Виконавчим комітетом Новоозерянської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, 22.11.2013, про що складено актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Сторони мають дитину\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно довідки виданої старостою Врублівського старостинського округу Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 10.08.2021 № 442, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному її утриманні (а.с. 6). Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~ст.141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За вимогами ч.3\~ст.181 СК України\~оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати у частці від доходу відповідача. Добровільно сторони не вирішили питання сплати аліментів, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до частин 1\~ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи що відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону та відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в зв`язку з визнанням відповідачем позову. Також суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору як учасника бойових дій, оскільки відповідно до пункту 13 частини першої Закону України «Про судовий збір»\~учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, які пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору; вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~\~суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~\~викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 та\~постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 490/8128/17. Отже, оскільки спір у даній справі не стосується захисту прав відповідача як учасника бойових дій, у цій справі він не звільнений від сплати та стягнення судового збору. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом, а відповідач від сплати судового збору під час розгляду даної справи не звільнений, то на підставі ч.6\~ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1\~ст.191 СК України\~- аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - з 25.08.2021. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved