Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

25.05.2017 рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука у справі №524/8550/16-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця та визнання права власності на квартиру було відмовлено. 06.06.2017 на вказане рішення надійшла апеляційна скарга [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.07.2017 матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця та визнання права власності на квартиру знято з апеляційного розгляду та повернуто до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Сторони та третя особа в судове засідання не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи, [PERSON], надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без участі третьої особи, проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України присутність сторін не є обов'язковою. У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 25.05.2017 по справі №524/8550/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця та визнання права власності на квартиру були вирішені дві вимоги позивача, зокрема останньому було відмовлено у задоволенні вимоги про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця, а також відмовлено у задоволенні вимоги про визнання права власності на квартиру. Разом із тим, судом не було враховано те, що [PERSON] було подано до суду уточнену позовну заяву в якій останній, змінивши свої вимоги просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу №5492 від 16.12.2013, посвідчений приватний нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 01.08.2017 уточнена позовна заява [PERSON] була прийнята до розгляду. Відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків(ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Основним доводом позивача щодо недійсності правочину було те, що він помилявся щодо самої природи правочину, зокрема вважав, що укладає договір довічного утримання. Оцінюючи вказані доводи позивача, суд враховує наступне. Підписанню спірного договору передувало подання нотаріусу дружиною позивача заяви, у якій вона надала згоду своєму чоловікові, [PERSON], на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Також, позивачем перед укладанням спірного договору була підписана заява на ім'я нотаріуса відповідно до змісту якої [PERSON] підтвердив, що вперше протягом 2013 року здійснює відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири [ADDRESS], в зв'язку з чим. дохід отриманий ним від відчуження зазначеного майна не оподатковується. Про намір позивача укласти саме договір купівлі-продажу квартири свідчить також наданий нотаріусу висновок про оціночну вартість квартири, виготовлений ТОВ «Південні зірки» на замовлення [PERSON]. Метою оцінки у вказаному звіті зазначено визначення оціночної вартості об'єкта нерухомості для оподаткування доходу фізичних осіб від його продажу, обміну. Судом врахована також та обставина, що відповідно до п.3 спірного договору 65053 грн, сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього договору. Вказані докази в їх сукупності, на думку суду, підтверджують наміри позивача укласти саме договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а не договір довічного утримання. Обґрунтовуючи порушення своїх прав під час укладання договору [PERSON] посилається на те, що він не читав договір купівлі продажу і у зв'язку з його похилим віком він не чує, а тому не міг чути та розуміти зміст договору. Відповідно до умов спірного договору купівлі-продажу, текст даного договору був прочитаний сторонами. Зміст, значення, умови правочину та його правові наслідки роз'яснені сторонам, зрозумілі і відповідали їх намірам, що підтверджується підписами сторін. У зв'язку із вадами зору [PERSON] текст договору до його підписання був прочитаний нотаріусом вголос та схвалено [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд відзначає, що доказів які б підтверджували те, що на момент підписання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] мав вади слуху які б перешкоджали йому сприйняти зміст договору, позивачем надано не було. Також, на переконання суду, надані позивачем копії квитанцій про оплату комунальних послуг, які надаються за адресою: [ADDRESS], не підтверджують те, що на момент укладення спірного договору [PERSON] не правильно сприймав фактичні обставини і зміст правочину, який він укладає. За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу. З огляду на те, що судом було відмовлено у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд вважає, що вимога [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про визнання недійсним правочину.

Outcome: dismissed