Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

26.11.2020 року заявник звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаною заявою, в якій просив винести рішення про госпіталізацію громадянина [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги (психіатричне відділення КНП БМР «БМЛ №4»). Заява обґрунтована тим, що [PERSON] 25.11.2020 р. діагностовано гострий поліморфний психотичний розлад і згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КНП БМР №БМЛ №4» лікування [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. [PERSON] не дає добровільну згоду на госпіталізацію. 26.11.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 27.11.2020 року ухвалою судді прийнято справу до провадження, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку окремого провадження. Заслухавши пояснення учасників справи, які підтримали подану заяву та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25.11.2020 року [PERSON] звернулась до завідуючої психіатричним відділенням КНП БМР «БМЛ № 4» Каргашилової О.О. із заявою про госпіталізацію її чоловіка [PERSON] у зв`язку з тим, що він протягом року має неадекватну поведінку з проявами агресії. Згідно довідки від 26.11.2020 року з Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за: 1) ст. 126 ч. 1 КУпАП від 16.10.2019 р. (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів); 2) ст. 130 ч. 1 КУпАП від 16.10.2019 р. (керування транспортним засобом особою у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння); 3) ст. 126 ч. 2 КУпАП від 05.11.2019 р. (керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом); 4) ст. 126 ч. 2 КУпАП від 06.11.2019 р. (керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом); 5) ст. 178 ч. 1 від 06.11.2020 р. (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях); 6) ст. 175-1 ч. 1 КУпАП від 06.11.2020 р. (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях). Згідно з висновком психіатричного обстеження, проведеного комісією у складі: голови комісії - головного лікаря-психіатра Надточій І.І., зав. психіатричним відділенням лікаря-психіатра Каргашилової О.О., лікаря-психіатра Усенкова В.В. , [PERSON] , [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, виявляє агресивні наміри до дружини та оточуючих, порушує громадський порядок безглуздими вчинками, своєю поведінкою та нерозумінням має загрозу власному здоров`ю та життю, тому хворий потребує госпіталізації, без його згоди, до закладу з надання психіатричної допомоги для стаціонарного лікування. Відповідно до наданого заявником листа № 126 від 27.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] на даний час не транспортабельний по психічному стану (знаходиться в стані психомоторного збудження, проявляє агресію до оточуючих), тому не може бути доставлений в зал судових засідань. При вирішенні питання примусової госпіталізації, суд виходить з наступного. Главою 10 ЦПК України передбачено розгляд заяви про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ст. 16 цього Закону особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів). Керівник психіатричного закладу зобов`язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім`ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім`ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи. Згідно з ч. 1 ст. 13 даного Закону, особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків госпіталізація особи віком до 14 років (малолітньої особи) до закладу з надання психіатричної допомоги проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про згоду його підопічного на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, яка за станом свого здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення до цього органу законного представника зазначеної особи і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Зокрема, Конституційний Суд України в своєму рішенні 2-рп/2016 від 01.06.2016р. дійшов висновку, що положення шостого речення частини першої статті 13 Закону суперечать частині другій статті 8 Конституції України, оскільки встановлюють правове регулювання суспільних відносин, яке було визнано неконституційним. За змістом ч. 3 ст. 13 Закону особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] , [INFO] до психіатричної лікарні для стаціонарного лікування у примусовому порядку без його згоди, оскільки особа страждає на тяжке психічне захворювання, вчиняє реальні наміри та дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих.

Outcome: approved