Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

25.09.2014 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду через свого представника [PERSON] із вказаним позовом з вимогами визнати за ними, по 1/2 частині за кожним, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,1000 га, розташовану в по [ADDRESS]. Представник позивачів позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом на все майно, складеним їх батьком [PERSON] Позивач [PERSON] вже отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого у 22 червня 2001 році Переяслав-Хмельницькою міською радою, нотаріус відмовляє, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру про присвоєння кадастрового номеру. Представник відповідача позовні вимоги визнав та пояснив, що міська рада підтверджує дійсність державного акту та своє рішення про передачу присадибної земельної ділянки, площею 0,1000 га по [ADDRESS] у власність господаря будинку - [PERSON]. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. [INFO] року помер [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрованим [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть, довідкою з місця проживання та будинковою книгою. За життя, 14 вересня 2004 року, [PERSON] склав заповіт, яким на випадок смерті все своє майно заповів дочкам: [PERSON] та [PERSON], в рівних долях кожному. Заповіт посвідчений державним нотаріусом та є чинним, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію заповітів/спадкових договорів. За матеріалами спадкової справи Позивачі спадщину прийняли, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви у строк встановлений законом. 31 липня 2013 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори видав на ім'я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом у виді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], який належав [PERSON]. Крім цього майна спадкодавець [PERSON] володів на правах власника земельною ділянкою для обслуговування та будівництва житлового будинку та господарських споруд, площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS], Київської області та була передана йому у власність на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 22.03.2001р. № 64-18, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 039237, виданим 22 червня 2001 року. Державний нотаріус Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори своєю постановою відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до листа управління Держкомагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держкомагенства в Київській області від 18.06.2013 року, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку можливе лише за заявою власника цієї земельної ділянки. Тому, за відсутності кадастрового номера, надати витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки громадянина [PERSON], який помер, неможливо. Отже спадкове право позивачів на земельну ділянку, яка належала [PERSON], підлягає захисту в судовому порядку. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як встановлено, Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я [PERSON] 22 червня 2001 року, відповідає формі, яка була затверджена Постановою Верховної ради України від 13 березня 1992 р. № 2201-ХІІ. Вказаний державний акт виданий повноважним органом та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 232, як то передбачено п. 3.1, 3.5 діючої на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає їз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, яка була чинною на момент набуття права власності на землю [PERSON], право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. За правилами ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, а також шляхом прийняття спадщини. Відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність спору про спадщину, а також те, що позивачі відповідно до вимог закону вчинили всі дії, які свідчать про прийняття та оформлення спадщини в нотаріальному порядку після смерті [PERSON], суд вважає, що вони мають право на спадкування за заповітом земельної ділянки, якою спадкодавець володів на законних підставах, а тому за ними слід визнати право власності на дане спадкове майно.

Outcome: approved