Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

24 лютого 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/3181/149032/73 від 30 травня 2008 року в сумі 18529,95 доларів США (299403,54 гривень). В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилався на те, що 30 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/3183/149032/73, відповідно до якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 38700,00 доларів США строком по 30 травня 2015 року із процентною ставкою за користування кредитом - 13,8 % відсотків річних. Кредит надавався позичальнику на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів рівними щомісячними платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів (п. 5.1 кредитного договору). 09 квітня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Позивач виконав свої зобов'язання належним чином, перерахувавши на поточний рахунок позичальника кредитні кошти в сумі 38700,00 доларів США. Крім того, в забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між банком та відповідачем 2 - гр. [PERSON] було укладено договір поруки № 15186/3181/305653 від 30 травня 2008 року. В порушення умов укладеного кредитного договору № 014/3181/149032/73 від 30 травня 2008 року позичальник не здійснює погашення заборгованості відповідно до графіку, у зв'язку із чим банком на адресу відповідачів було направлено вимоги про дострокове повне виконання грошових зобов'язань, які були залишені позичальником та поручителем без відповіді та задоволення. Станом на 30 січня 2015 року заборгованість [PERSON] перед банком складає в розмірі 18529,95 доларів США (299403,54 гривень), з яких: сума основного боргу, що підлягає сплаті - 6179,44 доларів США (99846,26 гривень), в тому числі прострочена 2901,63 доларів США (46884,01 гривень); сума відсотків, що підлягає сплаті - 1213,85 доларів США (19613, 17 гривень); пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 11136,66 доларів США (179944,11 гривень). У зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом про примусове солідарне стягнення вказаної суми заборгованості з відповідачів в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 30 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/3181/149032/73. Відповідно до кредитного договору кредит надається позичальнику за програмою кредитування «Авто в кредит» у сумі 38700,00 доларів США, строком по 30 травня 2015 року із процентною ставкою у розмірі 13,8 % відсотків річних (а.с. 11). Пунктом 7.1. кредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню відповідно до цього договору (а.с. 13). 30 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір поруки №15186/3181/305653. 09 квітня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору № 014/3181/149032/73 від 30 травня 2008 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України (а.с. 32-33). У зв'язку із невиконанням відповідачами умов кредитного договору та несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та процентів, на адресу відповідачів були направлені листи-вимоги від 02 червня 20014 року № 114-0-0-00/15-7-414 та № 114-0-0-00/15-7-412 щодо погашення заборгованості, яка була залишення боржниками без задоволення (а.с. 44-45, 46). Із матеріалів справи встановлено, що станом на 30 січня 2015 року сума заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором складає 18529,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 299403,54 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 6179,44 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 99846,26 гривень; прострочена заборгованість за кредитом - 2901,63 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 46884,01 гривень; заборгованість за відсотками - 1213,85 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 19613,17 гривень; прострочена заборгованість за відсотками - 1141,42 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 18442,86 гривень; пеня - 11136,66 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 179944,11 гривень (а.с. 7-10). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище кредитного договору, врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем за кредитним договором №014/3181/149032/73 від 30 травня 2008 року, розмір якої станом на 30 січня 2015 року становить 18529,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 299403,54 гривень, яка до цього часу не погашена, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості в повному обсязі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористалися, про день, час та місце розгляду якої були повідомлені належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надали, також не надали жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором, на спростування розміру грошового зобов'язання на загальну суму 18529,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становила 299403,54 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо солідарного стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі (в межах заявлених позовних вимог з дотриманням принципу диспозитивності та у відповідності до ст. 11 ЦПК України), що відповідає сумі заявлених вимог, яка становить - 18529,95 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 299403,54 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2994,04 гривень, сплата якого підтверджується відповідним платіжним дорученням №384548 від 12 лютого 2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved