Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

24 лютого 2021 року Позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 28.02.2007 року. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом в наслідок чого утворилась заборгованість. 21 березня 2019 року сторонами було підписано додаткову угоду. Відповідно до укладеної додаткової угоди від 21.03.2019 банк здійснив анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п.1.5.1 додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п.1.3 додаткової угоди. Відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 19.01.2021 року наявна заборгованість 51213,95 грн., з яких: 1220,22 грн- заборгованість за кредитом; 0,22 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 грн- заборгованість за комісією; 49993,51 грн.- заборгованість по пені. Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 51213,95 грн та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 10 березня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань до суду в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про день та час місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». 28.02.2007 року між сторонами укладений кредитний договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації ( ас.5). Також, 21 березня 2019 року [PERSON] підписала додаткову угоду до договору № SAMDN40000010955829 від 21 березня 2019 року, згідно якої банк згідно ст. 212 ЦК України укладається під відкладальну обставину здійснює анулювання частини заборгованості, а саме прощення пені на суму 49220,60 грн та штрафу на 1985,07 грн. Строк повернення кредиту до 25.06.2019, відсоткова ставка за кредитом становить 0,01 % (ас.6). Згідно виписки по рахунку за договором № SAMDN40000010955829 від 21 березня 2019 року з 21.03.2019 по 06.01.2021 року є заборгованість - 51213,95 грн, яка складається 1220,22 грн- заборгованість за кредитом; 0,22 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 0,00 грн- заборгованість за комісією; 49993,51 грн.- заборгованість по пені (ас.8-10). Також у вказаній виписці зазначено, що сума погашеної пені складає 2000 грн, дата операції 13.03.2020 року та 2000 грн дата операції 27.03.2020 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованості за простроченими відсотками та пеню. Згідно графіку погашення суми боргу за реструктуризацією на термін 3 місяців, від 21.03.2019, сума щомісячного платежу складає по 3735,38 грн до 25.04.2019 та до 25.05.2019, а також 3735,40 грн кінцева дата повернення 25.06.2019. При цьому, додатковою угодою до договору № SAMDN40000010955829 від 21 березня 2019 року передбачено, що у разі неналежного виконання відповідачем зобов`язань, передбачених пунктом 1.5 Угоди умови про прощення заборгованості та зміни процентної ставки не застосовуються. Як вбачається з наданого позивачем та неспростованого відповідачем розрахунку заборгованості, [PERSON] всупереч умовам додаткової угоди не здійснила платежі у розмірі 3735,38 грн до 25 числа місяця протягом 3 місяців. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). [PERSON] своєчасно не надала банку грошові кошти, свої зобов`язання не виконала. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми 1220,22 грн- заборгованості за кредитом; 0,22 грн. - заборгованості по відсотках за користування кредитом. Щодо заборгованості за пенею у розмірі 49993,51 грн. суд зазначає наступне. Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року (справа № 202/3351/14-ц, провадження № 61-4338св18) вказав, що відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже, частиною третьою статті 551 ЦК України судам надано право саме зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати взагалі. Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 761/6898/17. Правова позиція застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. У зв`язку з тим, що розмір заборгованості за кредитом - 1220,22 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 0,22 грн, станом на 19.01.2021 складає 1220,44 грн, та є значно меншим, ніж нарахована позивачем заборгованість за пенею у розмірі 49993,51 грн, то враховуючи вказані висновки Верховного Суду, завдання цивільного судочинства, конкретні обставини справи: розмір заборгованості за тілом кредиту; ступінь виконання зобов`язання боржником та виходячи із засад справедливості, суд знаходить можливим застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені, який підлягає стягненню на користь позивача за несвоєчасність виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, до 1220,44 грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2440,88 грн (1220,44 +1220,44 = 2440,88). В позовній заяві та доданих документах зареєстрована адреса проживання відповідача зазначена в Краснопільському районі Сумської області. Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020, затвердженою Кабінетом Міністрів України, утворено у Сумській області Сумський район (з адміністративним центром у місті Суми), зокрема, у складі території Краснопільської селищної територіальної громади, та ліквідовано Краснопільський район. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 108,96 гривень на користь позивача.

Outcome: partial