Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

25 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення за неможливості спільного проживання, мотивуючи позов тим, що з 1990 року вони з відповідачем та її мамою [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] Власником цього будинку була [PERSON] 26.03.2002 року шлюб між сторонами був розірваний, проте вони продовжили разом проживати у спірному будинку. [INFO] року [PERSON] померла, після чого будинок успадкувала позивач. Проживаючи в будинку [ADDRESS] відповідач постійно зловживає спиртними напоями, виключає світло, перекриває газ, постійно вчиняє сварки з позивачем чим принижує її гідність. Оскільки відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] в якій він має приватизовану частку на праві власності, тому позивач просить суд виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] Хмельницького району через неможливість спільного з ним проживання. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечив можливість його задоволення, оскільки вважає, що позивачем не доведено його протиправної поведінки, а також зазначив що саме в будинку [ADDRESS] він не проживає, а проживає у новозбудованому ним приміщенні за цією ж адресою, право власності на яке ще не оформлене. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Власником будинку будинку [ADDRESS] Хмельницького району з 2013 року є позивач [PERSON], яка успадкувала його після смерті її матері [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.02.2013 року. Відповідач [PERSON] є бувшим чоловіком позивача, шлюб з яким було розірвано 26.03.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідач [PERSON] безпідставно проживає в будинку [ADDRESS]. Проте, відповідно до довідки виконкому Копистинської сільської ради від 03.02.2016 року № 140, за даною адресою він не зареєстрований, а відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Хмельницькій області - відповідач не має у Хмельницькій області зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання. Разом з тим, відповідно до схеми винесення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку в натуру на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташовані: господарське приміщення, літня кухня та стара хата під знос (якій і присвоєно номер [NUMBER]). Тобто, будинок [ADDRESS] не придатний для проживання. Дані факти в судовому засіданні підтвердили і сторони, які пояснили, що вони в старому будинку не проживають, а проживають у господарському приміщенні та літній кухні, окремо один від одного. Це ж підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які також вказали, що у сторін інколи виникають сварки, проте побутового характеру як у кожній із сімей, однак не такі що не дають можливості спільного проживання. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS], з якого його просить виселити позивач. Також, позивач [PERSON] як на підставу своїх вимог посилається на зловживання відповідачем спиртними напоями та вчинення ним протиправної поведінки по відношенню до неї. Позивачем надано суду висновок від 20.08.2015 року за результатами розгляду звернення [PERSON] щодо вчинення [PERSON] сварки в сім'ї, згідно якого сама ж заявниця подала зустрічну заяву про відсутність претензій до відповідача. Також в матеріалах справи є характеристика на відповідача, видана Копистинською сільською радою 18.02.2016 року № 11, згідно якої відповідач характеризується посередньої, помічався в п'янках та сварках, тобто дану характеристику суд не може сприйняти як об'єктивну та неупереджену, оскільки вона дана сільським головою зі слів позивача. Разом з тим, [PERSON] надано суду медичні довідки з ХОПНД та ХОНД, згідно яких він на обліках у нарколога та психіатра не перебуває. З пояснень допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який є рідним сином сторін, батьки інколи між собою сваряться, проте не настільки часто і серйозно, як вказує позивач. Отже, підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, що відповідають вимогам ст. 60 ЦПК України, які б підтверджували її позовні вимоги, а саме доказів проживання відповідача в будинку [ADDRESS] та факту вчинення ним проти позивача протиправної поведінки, яка б розумінні закону, об'єктивно могла би бути підставою для виселення особи з житла.

Outcome: dismissed