Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

24.11.2020р. (згідно відбитку штампу на поштовому конверті а.с. 17) [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Алекскредит» про визнання дій такими, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики (а.с. 1-9). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. від 04.12.2020р. справу передано за підступністю на розгляд Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 19-21). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С. від 16.01.2021р. справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 27). Ухвалою суду від 15.02.2021р. за клопотанням позивачки витребувано докази, витребувано у ТОВ «Алекскредит» документи: кредитний договір, укладений між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит», графік платежів за договором, докази видачі коштів позивачу, розрахунок заборгованості за договором (а.с. 38), яка отримана ТОВ «Алекскредит» 23.03.2021р. (а.с. 40-41). Однак, на вимогу суду витребувані докази надані не були, у зв`язку із чим 13.04.2021р. судом повторно на адресу ТОВ «Алекскредит» направлена для виконання ухвала суду від 15.02.2021р. про витребування доказів. Станом на день розгляду справи витребувані докази надані не були. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що у приміщенні ТОВ «Алекскредит» ніколи не перебувала, не отримувала кошти готівкою з каси. З листопада 2020 року на її особистий телефон надходять телефонні дзвінки з номерів від невідомих осіб, які в грубій, агресивній і погрозливій формі вимагали від позивачки повернення коштів. 05.11.2020р. рідним позивачки також почали телефонувати і здійснювати психологічний тиск, залякування шляхом налаштування роботи автоматичної системи сповіщення про наявну заборгованість, з вимогою погасити кредит. Таке спілкування має ознаки примушування до виконання цивільно-правових угод. В листопаді 2020 року позивачка отримала повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, який нею не укладався, підтвердженням чого є виписка з усіх банківських рахунків за останніх півроку. Кількість дзвінків на мобільний телефон та відправлених смс-повідомлень свідчать про нечесну підприємницьку практику відповідача, що заборонено законом. Відповідно до офіційного сайту Алекскредит є фінансовою установою ТОВ «Алекскредит», код ЄДРПОУ 41346335. Вважала, що дії ТОВ «Алекскредит» Код ЄДРПОУ 41346335 неправомірними, а договір відповідно до якого здійснюється вимога відповідачем неукладеним. Зазначила, що на надісланий до ТОВ «Алекскредит» запит з метою отримання документів, відповіді на запити не надійшло. Позивачка також подала запит до Управління поліції Голосіївського району міста Києва щодо належності номерів, з яких здійснювалося інформування позивача, однак інформації не отримано. Також подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень до Управління поліції Голосіївського району міста Києва щодо вимагання. На підставі наведеного, просила визнати дії ТОВ «Алекскредит» відносно [PERSON] такими, що здійсненні із використанням нечесної підприємницької практики, стягнути з відповідача понесені судові витрати. 17.03.2021р. позивачка на ел.пошту суду надала заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, на полягала на задоволенні позовних вимог (а.с. 43). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся судом неодноразово (а.с. 29, 39-41, 44), заяв клопотань не надавав. З огляду на приписи ч. 9 ст. 130 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином, що виключає сукупність підстав, передбачених ст. 280 ЦПК України для винесення заочного рішення, суд розглядає справу у порядку загального позовного провадження з винесенням судового рішення на загальних підставах. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як вказує позивачка [PERSON] у листопаді 2020 року вона і її родичі почати отримувати чисельні телефонні дзвінки і повідомлення від Алекскредит про наявність заборгованості за кредитним договором та вимогами про її погашення, хоча вона ніколи не укладала кредитний договір з ТОВ «Алекскредит» і не отримувала кошти. Відповідно до офіційного сайту Алекскредит є фінансовою установою ТОВ «Алекскредит», код ЄДРПОУ 41346335. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Крім того, як роз`яснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно з п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, бездіяльністю, яка вводить в оману визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, яка мала враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року). До позову позивачка долучила роздруківку з месенджера «SMS/MMS» такого змісту, мовою оригіналу «Будем звонить всем, чьи номера есть у нас. Дозвонимся всем, кто имеет хоть какое-то отношение к вам и будем просить закрыть ваш кредит. Ждем сегодня оплату до 20-00. В личном кабинете есть скидка. VIBER» [INFO] , Telegram» [INFO] » (а.с. 11). Також позивачка надала копію запиту до ТОВ «Алекскредит» із вимогою надати копію договору, виписку з рахунку із зазначенням заборгованості, документів, які підтверджують факт отримання коштів, банківську виписку (а.с. 10). Доказів направлення цього запиту на адресу ТОВ «Алекскредит» матеріали справи не містять. Також позивачка надала копії виписок із своїх банківських рахунків, які, яка вона пояснила, підтверджують відсутність кредитних зобов`язань із ТОВ «Алекскредит» (а.с. 12 -16). Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання дій ТОВ «Алекскредит», що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, оскільки належних та допустимих доказів, в порушення ст. ст. 76-81 ЦПК України, позивачка, в обґрунтування своїх позовних вимог не надала. Одна лише роздруківка з месенджера SMS/MMS не може бути належним, достатнім і допустимий доказом того, що позивачка є споживачем відностно ТОВ «Алекскредит» і останнє здійснює по відношенню до позивачки нечесну підприємницьку практику, у т.ч. у вигляді постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій ТОВ «Алекскредит» такими, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики задоволенню не підлягають. Оскільки позивачка на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового збору, виходячи з результату вирішення спору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed