Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

24 жовтня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 17.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 9700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htt://privatbank.ua/term/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленими Тарифами Банку, що викладені на вищевказаному сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконувала належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 21517,53 грн., з яких: 8145,74 грн. тіло кредиту, 3598,29 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 7222,67 грн. нараховано пені за прострочене зобов'язання, 1050,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., крім того штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1000,83 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610, 615, 628, 629, 1050, 1054 ЦК України, банк просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Заочним рішенням від 01.12.2016 року вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 21517,54 грн. та судовий збір 1378 грн. Ухвалою суду від 02.10.2017 року заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01.12.2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 07.11.2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді Кривцової Г.В. Протокольною ухвалою суду від 15.02.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про забезпечення попередньої оплати судових витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою та відмовлено в зобов'язанні ПАТ КБ «Приватбанк» внести на депозитний рахунок суму попередньої оплати витрат на правничу допомогу. Судом неодноразово задовольнялись клопотання представників обох сторін про відкладення розгляду справи: двічі в зв'язку з хворобою представника відповідача, один раз за клопотанням представника відповідача про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи, один раз в зв'язку з зайнятістю представника позивача в іншій справі, один раз за клопотанням представника відповідача про витребування у позивача оригіналів документів кредитної справи, заяви, виписки по рахунку та доказів видачі банківської карти Ухвалою суду від 15.01.2018 року явка відповідача [PERSON] визнавалась обов'язковою. Одна відповідачка в судові засідання не з'явилась, особистих пояснень не надала. У судових засіданнях представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Гакаль Р.В. позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що у випадках збільшення кредитного ліміту, про таке збільшення відповідачка повідомлялась з різних джерел: смс-повідомлення, через Приват24, при отриманні готівки у банкоматі. У судових засіданнях представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі, подав письмові заперечення (а.с.195-198), суть яких зводиться до наступного. Представник відповідача не заперечує той факт, що [PERSON] отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» банківську карту. Стверджує, що не відомо, чи встановлений на картку кредитний ліміт. Стверджує, що анкету-заяву заповнював працівник банку і сам вписав бажаний кредитний ліміт. В анкеті-заяві не визначена сума кредитного ліміту, не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту. Представник відповідача вказує, що позивач не довів факт отримання відповідачкою кредитних коштів. Також зазначає, що відповідачка не підписувала Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, і не була з ними ознайомлена, вони носять односторонній характер. Представник відповідача вважає, що сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, вважає, що Умови як додаток до Заяви не були укладені у письмовій формі і не підписані відповідачкою, а тому відповідно до ст. 1055, ч. 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України є нікчемними і не створюють юридичних наслідків. Крім того, представник відповідача пояснив, що договір не був підписаний відповідачкою, цей договір є несправедливим, порушує рівність сторін. Відповідачка не повідомлялась про зміни кредитного ліміту. За таких підстав, в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір у вигляді анкети-заяви, згідно з яким [PERSON] отримала кредит з використанням кредитнох картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10, 132). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с. 13-46). З наданої позивачем інформації вбачається, що відповідач [PERSON] в період з 2010 року по 2016 рік отримала чотири банківські картки «Приватбанк» з відповідними номерами (а.с.133). З наданої позивачем детальної роздруківки всіх банківських операцій по рахунку клієнта [PERSON] вбачається, що протягом 2010 -2016 років [PERSON] активно користувалась кредитною банківською картою: знімала готівку, здійснювала покупки товарів, поповнювала кредитну картку, переказувала власні кошти через Приват24, поповнювала мобільний (а.с.134-148). Як вбачається з заперечень, представник відповідача вважає в цілому кредитний договір нікчемним. Суд не приймає до уваги ці доводи представника відповідача з тих підстав, що договір між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено 17.03.2010 року у письмовій формі у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.10). З копії анкети-заяви вбачається, що вона підписана відповідачкою [PERSON] (а.с. 10 зворот), при цьому в анкеті-заяві зазначено про згоду клієнта з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами становить між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10 зворот). Як вбачається з довідки про умови кредитування від 20.10.2010 року, відповідачка під підпис була повідомлена про тип кредитної лінії, базову процентну ставку, розмір та строки щомісячних платежів та інші умови кредитування (а.с.132). Відповідачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження її доводів про те, що вона не знала про кредитний ліміт, не отримувала кредитні кошти, не отримувала готівку. Навпаки, ці доводи відповідачки спростовуються роздруківкою банківських операцій по рахунку [PERSON], в якій відображено активний рух коштів на рахунку відповідачки протягом 2010-2016 років (а.с.134-148). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Станом на 12.10.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував відповідачці заборгованість в зв'язку з невиконанням умов кредитного договору в загальній сумі 21517,53 грн., з яких: 8145,74 грн. тіло кредиту, 3598,29 грн. нараховано відсотків за користування кредитом, 7222,67 грн. нараховано пені за прострочене зобов'язання, 1050,00 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., крім того штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1000,83 грн. штраф (процентна складова) (а.с.8-9). Представник відповідача не спростував вказаного розрахунку заборгованості, і іншого розрахунку не надав. Вищевказані обставини підтверджуються анкетою-заявою, роздруківкою по рахунку про рух коштів та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8145,74 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3598,29 грн., пені за прострочене зобов'язання у сумі 7222,67 грн. Водночас, суд вважає необґрунтованою суму нарахованих Банком пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1050 грн. та штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1000,83 грн. штраф (процентна складова) виходячи з наступного. Так, з розрахунку вбачається, що Банком нарахована декілька видів неустойки, крім пені за прострочене зобов'язання у сумі 7222,67 грн.; також пеня за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1050 грн., штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 1000,83 грн. (процентна складова) (а.с. 6). Щодо стягнення з відповідача вказаних неустойок та штрафів, суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та правил передбачено, що передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, де вказано, що при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальникам строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, вимога про стягнення з відповідача [PERSON] пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі 1050 грн., штрафу 500,00 грн. (фіксована частина), штрафу 1000,83 грн. (процентна складова) - задоволенню не підлягають. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача в частині стягнення тіла кредиту, заборгованості по сплаті відсотків, та пені за прострочене зобов'язання - порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8145,74 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3598,29 грн., пеню за прострочене зобов'язання у сумі 7222,67 грн., а всього заборгованість за кредитним договором у розмірі 18966,70 грн. В іншій частині позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial