Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

26.01.2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2016 року по 30.09.2016 року в сумі 3881,10 грн., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 30.09.2016 року, що на день звернення до суду складає 80 діб в сумі 9438,40 грн., та моральної шкоди в сумі 25000 грн. (всього на суму 38319,50 грн.), мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 09.06.2015 року по 30.09.2016 року та згідно з наказом № 140-К від 30.09.2016 року був звільнений за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 14157,80 грн.; на день подання позову до суду сума середнього заробітку, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в сумі 117,98 грн. та 80 діб затримки за період з 30.09.2016 року по день звернення до суду, складає 9438,40 грн.; невиплатою заробітної плати відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 25000 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 09.06.2015 року по 30.09.2016 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», 30.09.2016 року звільнений за угодою сторін на підставі наказу № 140-К від 30.09.2016 року, що стверджується копією трудової книжки ОД № 197339. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункових листків за серпень та вересень 2016 року, заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент його звільнення 30.09.2016 року склала 11143,21 грн. Як вбачається із наданих суду позивачем банківських виписок по картковому рахунку клієнта [PERSON], складених ПАТ «[PERSON] Аваль» 30.01.2017 року та 21.02.2017 року, розрахунок по заробітній платі був проведений частинами: 05.10.2016 року 387 грн.; 28.10.2016 року 1000 грн., 31.10.2016 року 1123,08 грн., 17.11.2016 року 323,84 грн., 23.12.2016 року 3438,35 грн., 11.01.2017 року 1775,68 грн., 15.02.2017 року 3025,96 грн. (всього на загальну суму 11073,91 грн.). А тому на день звернення з позовом до суду заборгованість відповідача по заробітній платі позивача склала 3025,96 грн. та 15.02.2017 року була повністю погашена. Тобто 15.02.2017 року є днем фактичного повного розрахунку по заробітній платі. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 3881,10 грн. не підлягає задоволенню з мотивів відсутності спору. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає із поданої позивачем довідки про доходи за період з 01.04.2016 року по 30.09.2016 року, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (4271,25+2686,56)/43 становить 161,81 грн. Відтак, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 9438,40 грн., обрахованому за 80 днів, підлягають задоволенню у повному обсязі заявленої суми, оскільки, виходячи із середньоденного заробітку в сумі 161,81 грн., середній заробіток за період з 30.09.2016 року по день фактичного розрахунку 15.02.2017 року, тобто 97 робочих днів, становить 15695,57 грн., водночас позивач своїми правами, передбаченими ст.31 ЦПК України, не скористався, не змінив позовних вимог, зокрема вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у заявленому в позові розмірі; письмової заяви про зміну розміру позовних вимог, зокрема щодо збільшення розміру вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в конкретній сумі не подав, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 25000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у цій справі, судом встановлено факт порушення відповідачем законного трудового права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні. Внаслідок такого порушення позивач зазнав душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 25000 грн. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що таким чином розмір шкоди підлягає зменшенню. Відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн. А отже, в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову про стягнення заборгованості по заробітній платі. Щодо решти позовних вимог майнового характеру, то вони оплачені судовим збором в сумі 1280,40 грн. Тому

Outcome: approved