Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

25.02.2019 позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10.10.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що 18.08.2014 рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає, діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. При цьому, відповідач має постійне місце роботи, працює в Національному авіаційному університеті. Враховуючи зазначене, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25.02.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 11.03.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження. 08.05.2019 до суду [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] як позивач звернулась до суду, але вона не є стороною, яка має право звертатись до суду з позовними вимогами у зв`язку з тим, що на даний час має інше прізвище - [PERSON] . Також пояснив, що він має від іншого шлюбу двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказав, що він піклується про забезпечення своїх дітей, кошти на утримання дітей щомісяця передавав особисто [PERSON] , а також відправляв поштовим переказом на її ім`я або на розрахунковий рахунок. Крім того, вказав на те, що подарував 05.11.2014 позивачці земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 3221810100:03:263:0168 , розташовану за адресою: Київська обл ., м. Вишгород , як належне виконання свого обов`язку по утриманню дітей. Також посилався на те, що дійсно має постійне місце роботи в Національному авіаційному університеті та обіймає посаду викладача, однак, його дохід незначний, інших джерел доходу не має, як і не має іншого рухомого чи нерухомого майна, а проживає разом з дружиною та їхніми дітьми в її квартирі. На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його доходу. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183,184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, з 10.10.2008 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчою Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 74, та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчою Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області, актовий запис № 74. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.08.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Встановлено, що діти сторін проживають разом з позивачем. Частина перша статті 181 СК України передбачає, що «способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними». Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що на його утриманні перебувають діти від другого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого надав копії свідоцтв про народження останніх. Крім того, зазначив, що передавав позивачці кошти на утримання дітей, а також відправляв поштовим відправленням або на розрахунковий рахунок, на підтвердження чого надав суду копії поштових відправлень, датованих 20.11.2014, 18.02.2015, 20.01.2015, 18.02.2016, 20.12.2014 та 23.10.2015. Також, стверджував, що подарував 05.11.2014 позивачці земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 3221810100:03:263:0168 , розташовану за адресою: Київська обл ., м. Вишгород , як належне виконання свого обов`язку по утриманню дітей, на підтвердження чого надав суду копію договору дарування земельної ділянки від 05.11.2014, укладеного між ним та позивачкою, посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Л.А. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що у відповідача, окрім малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є ще дві малолітні дитини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивачки та вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки, на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2019, і до досягнення старшою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, а після того - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей, та вказаний розмір присуджених аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведе вище, позов підлягає задоволенню частково. Суд не приймає до уваги позицію відповідача, щодо того, що про належне виконання ним свого обов`язку по утриманню дітей свідчить факт дарування ним позивачці земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 3221810100:03:263:0168 , розташованої за адресою: Київська обл. , м . Вишгород , оскільки, як вбачається зі змісту даного договору, обдаровуваною є саме позивачка, а не спільні діти сторін, а відповідно до ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial