Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

26 березня 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року цивільна справа була прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилалася на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. 23 березня 2018 року та зареєстрованого в реєстрі за № 558, та договору дарування від 23 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О і зареєстрованого у реєстрі за № 562, вона є власницею квартири [ADDRESS] . Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На теперішній час у квартирі зареєстрований, окрім позивача, відповідач [PERSON] , але фактично за адресою місцезнаходження будинку відповідач не проживає з 2007 року, комунальні послуги не сплачує та ніколи не сплачував, його особистих речей у будинку немає. Перешкод у проживанні відповідачу ані позивач, ані треті особи не чинили і не чинять. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідачеві [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічний позов не заявлено, будь-які інші документи до суду не направлено. Третім особам Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, [PERSON] , [PERSON] у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про прийняття цивільної справи до провадження суду з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. У встановлений строк письмових пояснень щодо позову до суду подано не було. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 березня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. і зареєстрованого у реєстрі за № 558 (а.с. 9), договору дарування від 23 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. і зареєстрованого у реєстрі за № 562 (а.с. 12-15), позивач є власницею квартири [ADDRESS] , право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-11, 16). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 18 березня 2019 року № 3626, виданої Департаментом адмінпослуг та дозвільних процедур Дніпровської міськради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та відповідача, який є дядьком позивача (а.с. 18). Відповідно до акту про непроживання, складеного 23 березня 2019 року комісією у складі [PERSON] , [PERSON] , посвідченого головою правління ОСББ «Парус 1Е» Ласкіною О.М., відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 2007 року (а.с. 17). На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця прожива ння в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідач не є власником (співвласником) квартири [ADDRESS] , не проживає у ній з 2007 року, його речей у квартирі, належній позивачеві, немає, комунальні послуги він не сплачує, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірною квартирою, а відтак і про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 5 000 гривень. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг (витрачений час на прибуття адвоката до місця розгляду справи) і вартість (якщо окремі послуги мають різну вартість); витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи (час, витрачений на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність), також до матеріалів справи стороною позивача не надано підписаного акту прийнятих робіт [PERSON] , підтвердження оплати нею послуг адвоката. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. (а.с. 1), який з підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved