Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

25.10.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2010р. вони проживали разом без реєстрації шлюбу. 16.09.2011р. вони зареєстрували шлюб у відділі державної РАЦС Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 97. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Припинили подружні відносини, сумісно не проживають, по причині, що на протязі останнього року сімейного життя у них були конфлікти, відповідач зловживав спиртними напоями, бив її, забирав гроші, коли вона повідомила, що буде з ним розлучатися, відповідач вигнав її з будинку, забрав її документи та не віддав сина, якому 1 рік і 9 місяців, на підставі чого просить розірвати шлюб між ними. В судове засідання позивачка з'явилася, позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що він хоче зберегти сім»ю, щоб його син ріс у повноцінній сім»ї, а не так як він ріс без батька. Суд, заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Судом встановлено, що 16 вересня 2011 року між сторонами був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 97 та було видане відділом державної РАЦС Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області Свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 16.09.2011 року (а.с. 5). Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження [NUMBER], яке видане 04.01.2012 року відділом державної РАЦС Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6). Між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільне життя не можливе та не відповідає інтересам сторін. Після розірвання шлюбу дитина, залишається з позивачкою. Позов був поданий до суду 25 жовтня 2013 року та до ухвалення рішення позивачем не відкликаний. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Рішення про розірвання шлюбу постановляється після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги за складання позову у сумі 250 гривень, виходячи з наступного. У відповідності зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте в наданій суду квитанції не вказано кількість часу, який затратив адвокат на надання правової допомоги, в зв'язку з чим витрати в розмірі 250 гривень на надання правової допомоги не знайшли свого підтвердження. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 229 грн. 40 коп. - судового збору.

Outcome: partial