Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

25.09.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , який було зареєстровано 15 березня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 268. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що шлюб між ним та відповідачем був зареєстрований 15 березня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 268. Від шлюбу подружжя має дитину: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем, спору про місце проживання дитини немає. Майнових спорів з відповідачем немає. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів з відповідачем, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Крім того, позивач зазначив, що з 15 серпня 2019 року між ним та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, проживають окремо за різними адресами та не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу істотно суперечить його інтересам, у зв`язку із чим наполягає на його розірванні. 09.10.2019 ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьовою Л.І. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 13). 03.12.2019 відповідачем [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 про відкриття провадження. 23.12.2019 позивачем [PERSON] було подано відзив на апеляційну скаргу. 21.01.2020 постановою Харківського апеляційного суду, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 - залишено без змін (а.с. 91-92). 19.02.2020 відповідачем [PERSON] до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що задоволення позову та розірвання шлюбу у даній справі є передчасним з огляду на те, що позовна заява містить лише загальні абстрактні посилання позивача на необхідність розірвання шлюбу у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, посилання на те, що подальше збереження шлюбу істотно суперечить його інтересам. Вказала, що позовна заява не містить будь-яких конкретних даних та фактів, які б підтверджували зазначені твердження. Вважає, що особиста явка позивача у судове засідання по даній справі є обов`язковою умовою для повного та об`єктивного дослідження всіх обставин. Також зазначила, що позовна заява містить ряд тверджень, які не відповідають дійсним обставинам справи, а саме те, що позивач зазначив невірну дату, з якої сторони почали перебувати у фактичних шлюбних відносинах. У 2012 році позивач звернувся до відповідача із проханням тимчасово розірвати шлюб, 25.10.2012 прийнято відповідне судове рішення про розірвання шлюбу. Відповідач зазначила, що розлучення було необхідне позивачу з метою оформлення на нього права власності на цінне майно, яке придбалось на спільні набуті у шлюбі грошові кошти, а саме: житловий будинок, загальною площею 410,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914666063101), набутий на підставі договору купівлі-продажу № 4737 від 16.11.2012; земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 6310136300:07:020:0010 за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914642863101), набута на підставі договору купівлі-продажу № 5473 від 24.12.2012. у період розлучення з 25.10.2012 по 14.03.2013 сторони продовжували проживати разом, вести спільне господарство, виховувати дитину. Тобто фактичні шлюбні відносини не припинялися, а вказане майно було набуте у спільну сумісну власність подружжя. Відповідач [PERSON] вказала, що твердження позивача про відсутність майнових спорів з відповідачем не відповідає дійсності: у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває судова справа № 638/19411/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших відповідачів про визнання угод недійсними та поділ майна подружжя. Зазначила, що сторони припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо з середини квітня 2019 року. Крім того, просила зобов`язати позивача надати відповіді на запитання, вказані у прохальній частині відзиву та особисто з`явитись у судові засідання з метою надання особистих пояснень. 31.01.2020 відповідачем [PERSON] подано заяву про роз`яснення судового рішення Харківського апеляційного суду від 21.01.2020 про залишення ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 без змін. 19.02.2020 ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Золотарьовою Л.І. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 130). 07.07.2020 ухвалою Харківського апеляційного суду заяву [PERSON] про роз`яснення постанови Харківського апеляційного суду від 21.01.2020 по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без задоволення (а.с. 212). Рішенням Вищої Ради правосуддя № 924/0/15-20 від 09.04.2020 року [PERSON] звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку. 21.07.2020 вказана цивільна справа надійшла до канцелярії суду та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.07.2020 цивільну справу № 953/18890/19 було розподілено судді Колесник С.А. 23.07.2020 цивільну справу № 953/18890/19 (н/п 2/953/637/20) за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи продовжувати за правилами загального позовного провадження зі стадії судового засідання (а.с.217). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, 17.08.2020 від представників позивача адвокатів Іващенко Н.А. та Шипенко М.С. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі (а.с. 220,221). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.219). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ст.. 210 ЦПК України, рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», суд розглядає справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим у відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 березня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 268 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15.03.2013) (а.с. 5). Подружжя має неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.12.2006, актовий запис № 523), яка після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачкою (а.с. 6). Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. З наданих матеріалів вбачається, що подружжя спільного господарства не ведуть, мешкають окремо. Їхня сім`я розпалась остаточно та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Спір щодо поділу майна подружжя знаходиться у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває судова справа № 638/19411/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших відповідачів про визнання угод недійсними та поділ майна подружжя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 755/4757/16-ц від 27.02.2019, у ст.60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. У ст.68 СК закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміни правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За змістом положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, оскільки подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем [PERSON] питання щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу не порушувалося. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved