Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

26. 09.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON]М з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності до відповідачів [PERSON] та [PERSON]І, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності. 26.10.2018 року отримані адресні довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 14.01.2019 року . 14.01.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 03.04.2019 року. Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 0304.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на автогараж загальною площею 204.8 кв.м., вартістю 42608 грн.. розташованого на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: у 2000 році було розпайоване майно КСП «Україна» у зв'язку з реформуванням його у ТОВ «Мрія». Йому та відповідачам на трьох членів сім'ї було виділено майновий пай розміром 7730 грн., вартість майна(причіп), що було виділено йому, складала 1666 грн.. вартість майна 21/25 частка авто гаражу в с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що була виділена [PERSON]І,. складала 5078.00 грн. вартість майна 4/25 частини автогаражу у с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що була виділена, [PERSON], складала 5078 грн. На підставі договору № 2 від 23.10.2000 року про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності, йому були делеговані повноваження: - отримувати майно від КСП «Мрія; - представляти інтереси співвласників, у судах, при розгляді спорів, що стосуються укладання та виконання договорів на передачу майна; - одержувати винагороду та орендну плату Також співвласники дійшли згоди про те, що вони не будуть реалізувати право на виділення в натурі належних їм часток у праві спільної власності на майно на час дії договорів на передачу майна. яДоговір набуває чинності з моменту його підписання, строк його дії складає 10 років з моменту набрання чинності. Тобто до 23.10.2010 року. Після отримання майна згідно акту-прийому передачі відповідачі не користувались частками свого майна. З їх згоди він один користувався автогаражем з 2000 року, тобто протягом 18 років. На даний час у нього виникла необхідність зареєструвати нерухомість у вигляді автогаражу, як на своє майно, але в нього відсутні в документи на автогараж, Крім того відповідач [PERSON], перебуває за межами держави,тому в іншому порядку реалізувати своє право власності він не має можливості, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Просила їх задовольнити, пояснивши, що вона отримала частину автогаражу в порядку розпаювання колгоспу. Даним автогаражем весь час користувався її син, який обробляв паї, та тримав там урожай, частково техніку. Вона не претендує на даний гараж та просить визнати право власності на дане майно за позивачем. Відповідач [PERSON]І,. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , що підтверджується повідомленням про вручення судової повстки. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Заперечень проти задоволення позовних вимог не мають, письмових пояснень суду не надав. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивач [PERSON], є фактичним володільцем будівлі автогаражу, розташованого за адресою: с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області З наданих суду документів встановлено, що позивачу та відповідачам, [PERSON]І,. матері позивача та [PERSON]І,. співмешканці позивача, на трьох членів сім'ї, було виділено майновий пай розміром 7730 грн., вартість майна(причіп), що було виділено позивачу, складала 1666 грн.. вартість майна 21/25 частка авто гаражу в с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що була виділена [PERSON]І,. складала 5078.00 грн. вартість майна 4/25 частини авто гаражу у с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що була виділена, [PERSON], складала 5078 грн., копіями свідоцтв про право власності на майно. На підставі договору № 2 від 23.10.2000 року про спільне володіння, користування та розпорядження майном, що знаходиться в спільній частковій власності, йому були делеговані повноваження: - отримувати майно від КСП «Мрія; - представляти інтереси співвласників, у судах, при розгляді спорів, що стосуються укладання та виконання договорів на передачу майна; - одержувати винагороду та орендну плату Також співвласники дійшли згоди про те, що вони не будуть реалізувати право на виділення в натурі належних ім. часток у праві спільної власності на майно на час дії договорів на передачу майна. договір набуває чинності з моменту його підписання, строк його дії складає 10 років з моменту набрання чинності. Тобто до 23.10.2010 року, що підтверджується договором про спільне володіння. Після отримання майна згідно акту прийому передачі позивач один користувався авто гаражем з 2000 року, тобто протягом 18 років. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON], починаючи з 2000 року відкрито, безперешкодно та на законних підставах користується будівлею автогаражу, розташованому за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Факт добросовісного, безперевного та відкритого володіння будівлею автогаражу позивачем підтверджується відповідачем [PERSON]І,. та показаннями [PERSON], та [PERSON] Так свідок [PERSON]І,. в судовому засіданні пояснила, що при розпаюванні майна колгоспу позивач, його мати та дружина отримали зазначений авто гараж на трьох, як майновий пай. Позивач користувався гаражем, так як мав господарство, та тримав у ньому вирощений врожай. Всі в селі знали, що це будівля позивача, яка отримана його сім'єю на пай. Також позивач доглядав за даною будівлею, утримав в належному стані, косив траву, на подвір'ї зберігав техніку. Свідок [PERSON]В,. в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час є дружиною позивача. Їй відомо, що її чоловік, його мати та колишня дружина отримали даний гараж на пай. Вона живе спільно з позивачем 7-м років. Весь цей час її чоловік відкрито користується даним гаражем. Тримає його в належному стані. Зберігає в ньому вирощений врожай. Судом встановлено, що починаючи з 2000 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє будівлею автогаражу, розташованого в с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . Тобто таке володіння здійснюється позивачем більше 10 років. Належне володіння позивача зазначеним вище гаражем полягає у його використанні за призначенням для зберігання вирощеного врожаю та сільськогосподарського інвентарю. Позивачем здійснено поточний ремонт будівлі автогаражу: встановлення паркану, закладка вікон . Також судом встановлено, що автогараж передавався відповідачам в рахунок майнового паю, що підтверджується копіями наданих суду свідоцтв про право власності на майновий пай. Згідно досліджених свідоцтв на право власності на автогараж вбачається, що відповідачу [PERSON]І,. належить в даній будівлі 21/24 частки, а відповідачу [PERSON]І,. 4/25 частки. Таким чином відповідачі є власниками зазначеного авто гаражу, але ним не користуються та відповідач [PERSON] згодна, щоб право власності на авто гараж було визнане за її сином. Місце знаходження іншого співвласника на даний час невідомо, як зазначає позивач [PERSON]І,. проживає та працює в Італії. Дана обставина унеможливлює укласти відповідні договори купівлі-продажу зазначеного майна. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі(а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Відповідно до ст.. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За навдених вище обставин, судом встановлено, що володіння та користування позивачем будівлею автогаражу відбулось правомірно. Таке володіння позивачем та є добросовісним, так як відбулось з дозволу співвласників даного майна які є та були членами сім'ї позивача. За час володіння позивачем вищевказаною будівлею автогаражу, відповідачі та будь-які інші особи не ставили питання ні про звільнення позивачем зазначеної вище будівлі, ні про передачу їм у власність належної частини у зазначеній будівлі. Володіння позивача зазначеною вище будівлею протягом всього цього строку є відкритим, так як з наданих документів вбачається, що таке володіння було відоме як сільській раді так і іншим особам, як-то: власникам майнових паїв, жителям села, іншим державним та комунальним органам, куди позивач вносив необхідні платежі. І жодна із даних осіб не заявила про неправомірність володіння позивачем чи про своє право на зазначене вище нерухоме майно. Володіння позивачем зазначеним вище нерухомим майном є безперервним, так як позивач протягом останніх 18-ти років користується будівлею автогаражу. Враховуючи, що позивач не має можливості захистити свої права, шляхом укладення правочину із власниками авто гаражу в зв'язку з відсутністю іншого співвласника. Також судом враховується тривалість володіння на користування позивачем спірним нерухомим майном, відсутність спору між ним та іншим особами з приводу будівлі автогаражу та вимог зі сторони органу місцевого самоврядування та інших осіб на дану будівлю. За наведених обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на автогараж загальною площею 204.8 кв.м., вартістю 42608 грн., розташованого на території Дмитрівської сільської ради в с. Доброгірське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку набувальної давності . Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача.

Outcome: approved