Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

25 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до СТОВ «Дружба», в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 20.05.2011року в сумі 10358 грн 90 коп, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 389,16грн, заборгованість по виплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 19.04.2011року в сумі 2471 грн 85 коп та витрати на професійну правничу допомогу. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником земельних ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , які знаходяться в адміністративних межах Луговиківської сільської ради Чорнухинського району та Чорнухинської селищної ради Полтавської області. Вказані земельні ділянки перебували в оренді у СТОВ «Дружба» відповідно до договорів № б/н від 19.04.2011 року та №б/н від 20.05.2011 року укладених на 7 років та зареєстрованих в порядку, що діяв на час такої реєстрації -територіальним органом Держземагентства. 20 травня 2011 року між СТОВ «Дружба» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] строком на 7 років з виплатою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, яка на момент укладення договору оренди становила 39735 грн. [PERSON] померла [INFO] , після смерті якої [PERSON] успадкував все належне їй майно, в тому числі і земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до норм чинного законодавства [PERSON] повідомив СТОВ «Дружба» про зміну власника вищевказаної земельної ділянки, що підтверджується заявами від 05.01.2018 року та 15.02.2018 року. Проте, СТОВ «Дружба» по даний час не сплатило орендну плату за користування цією земельною ділянкою за 2015 рік частково та 2016-2018 роки повністю. Крім того, між СТОВ «Дружба» та [PERSON] 19 квітня 2011 року було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] строком на 7 років з виплатою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, яка на момент укладення договору оренди становила 32486 грн. Однак, за 2018 рік СТОВ «Дружба» орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою позивачеві не виплатила. В зв`язку з чим у СТОВ «Дружба» перед [PERSON] виникла заборгованість з виплати орендної плати за користування вищевказаними земельними ділянками за договорами оренди земельних ділянок від 19.04.2011 року та 20.05.2011 року в загальній сумі 13219,91грн з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від суми простроченої заборгованості. Тому просив суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.70, 175). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Явка представника відповідача була визнана судом обов`язковою. Однак, представник СТОВ «Дружба» в судове засідання не з`явився повторно. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від представника відповідача на адресу суду не надходило. У відзиві, який надійшов на адресу суду 02.05.2019 року від представника відповідача та який був направлений позивачу 19.04.2019 року засобами поштового зв`язку, відповідач зазначає, що предметом спору у вказаній справі є вимога матеріально-правового характеру про стягнення заборгованості з орендної плати за оренду земельних ділянок з кадастровими № [NUMBER] та № [NUMBER] загальною площею 3,74 га та 2,19 га відповідно. Умови договору оренди залишилися незмінними, в тому числі і розмір орендної плати -5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з орендної плати у загальній сумі 13219,91 грн., індексу інфляції, 3% річних на дану суму не підлягають задоволенню як необґрунтовані та безпідставні (а.с.75-80). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами, Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Судом встановлено, що позивач є власником ділянок з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] , які знаходяться в адміністративних межах Мокиївської та Луговиківської сільських рад Чорнухинського району Полтавської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 108584268 та Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.10.2001 року (а.с.19). Вищевказані земельні ділянки перебували в оренді у СТОВ «Дружба» відповідно до договорів № б/н від 19.04.2011 року та 20.05.2011 року укладених на 7 років та зареєстрованих в порядку, що діяв на час такої реєстрації -територіальним органом Держземагенства (а.с.11-16 ). Строк дії договорів закінчився 20 грудня 2018 року та 04 жовтня 2018 року відповідно (а.с.11, 14). Згідно п. 4.2 Договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Згідно п. 4.4 Договору орендна плата вноситься один раз на рік - до 31 грудня. Згідно п. 4.6 Договору розмір орендної плати переглядається у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; -погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 4.7 Договору у разі невнесення орендної плати, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі згідно законодавства (а.с.11-14). Згідно із статтею 24 Закону України « Про орендну землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою статті 409 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Мокіївською сільською радою народних депутатів 10.10.2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 193 (а.с.167-168) ). В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] 21.12.2017 року прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що складалася з земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] розміром 3,74 га у межах згідно з планом, що розташована на території Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом , НМІ 830693 від 21.12.2017 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 24083041, дата державної реєстрації права власності 21.12.2017 року ( а.с.19, 20). Частиною четвертою статті 32 Закону України « Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, смерть фізичної особи орендодавця за загальним правилом не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обов`язки за договором оренди, якщо інше прямо не передбачено в самому договорі. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] посилався на порушення його прав, зокрема в частині невиплати йому з боку відповідача заборгованості по орендній платі за користування земельними ділянками кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER] за 2015-2018 роки та 2018 рік відповідно , з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три відсотки річних від простроченої суми. Посилання позивача на те, що він звертався до СТОВ «Дружба» щодо зміни власника земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] підтверджуються заявою [PERSON] від 15.02.2018 року з додатками, що підтверджують перехід права власності на вищезазначену земельну ділянку, які надсилались відповідачу засобами поштового зв`язку та які СТОВ «Дружба» отримало 20.02.2018 року, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22,23). Дана інформація СТОВ «Дружба» не спростована і не підтверджена письмовими доказами. Як вбачається з довідки б/н від 02.07.2019 року виданої СТОВ «Дружба» заборгованість по виплаті орендної плати за договорами оренди землі від 20.05.2011 року та 19.04.2011 року за користування земельними ділянками кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER] відсутня. Орендну плату за вищевказаними договорами за 2015-2018 роки та 2018 рік відповідно було виплачено наперед. Однак, у відзиві на позовну заяву СТОВ «Дружба» зазначає, що заборгованість по виплаті орендної плати за договором оренди землі від 20.05.2011 року за користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] становить 5960,25 грн, а орендна плата за договором оренди від 19.04.2011 року за користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за 2018 рік виплачена 26.12.2017 року, тобто наперед (а.с.144-154). Проте, суд відноситься критично до вказаної у довідці та відзиві на позовну заяву інформації, що стосується виплати орендної плати наперед, оскільки дана інформація спростовується наступним. На виконання ухвали Чорнухинського районного суду від 12.06.2019 року Головне управління ДФС у Полтавській області надали інформацію з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків ДФС України про доходи, отримані від податкових агентів громадянами [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої: у [PERSON] наявні доходи за 2015 рік в розмірі 2486,73, які надійшли від СТОВ «Дружба» ; у [PERSON] за 2017-2018 роки відсутні доходи, які надійшли від СТОВ «Дружба» (а.с.161-162). Оскільки, як зазначив позивач, він отримав орендну плату за користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за 2011-2017 роки, то заборгованість по виплаті орендної плати за 2018 рік за користування вищевказаною земельною ділянкою відповідно до договору оренди від 19.04.2011 року становить 1624,30 грн (32486,00х5%=1624,30 грн). Пунктом 4.4 укладеного договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. Тобто відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування земельними ділянками за 2018 рік у розмірі 1624,30 грн до 31 грудня 2018 року. Відповідальність за прострочення зобов`язання настає з 31.12.2018 року по 25.03.2019 року ( згідно розрахунку та заявлених вимог позивача). Три відсотки річних за період з 31.12.2018 року по 25.03.2019 року внаслідок прострочення виплати орендної плати становлять: 1624,30 х3%:365х85 днів = 11,35 грн; Інфляційні втрати за цей період складають: виходячи з індексу інфляції за 2018 рік 108,7% - 141,31 грн. Отже, за договором оренди землі від 19 квітня 2011 року відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою кадастовий номер [NUMBER] за 2018 рік в сумі 1756,61 грн з урахуванням інфляції за 2018 рік та 3% річних в сумі 11,35 грн, а всього 1767,96грн. Оскільки позивачем зазначено в позовній заяві та підтверджено відповідними письмовими доказами, а СТОВ «Дружба» не надано належних та допустимих доказів на спростування того, що [PERSON] , яка є спадкодавцем [PERSON] , отримала орендну плату за користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за 2016-2018 роки відповідно до договору оренди землі від 20 травня 2011 року, то заборгованість по виплаті орендної плати за вищевказаним договором оренди землі становить: - за 2016 рік - 1986,75грн ((39735,00х5%=1986,75 грн). Пунктом 4.4 укладеного договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. Тобто відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за 2016 рік у розмірі 1986,75 грн до 31 грудня 2016 року. Відповідальність за прострочення зобов`язання настає з 31.12.2016 року по 25.03.2019 року ( згідно розрахунку та заявлених вимог позивача). Три відсотки річних за період з 31.12.2016 року по 25.03.2019 року внаслідок прострочення виплати орендної плати становлять: 1986,75 х3%:365х815 днів = 133,08 грн. Інфляційні втрати за цей період складають: виходячи з індексу інфляції за 2016 рік 105,8% - 115,23 грн. - за 2017 рік - 1986,75грн ((39735,00х5%=1986,75 грн). Пунктом 4.4 укладеного договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. Тобто відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за 2017 рік у розмірі 1986,75 грн до 31 грудня 2017 року. Відповідальність за прострочення зобов`язання настає з 31.12.2017 року по 25.03.2019 року ( згідно розрахунку та заявлених вимог позивача). Три відсотки річних за період з 31.12.2017 року по 25.03.2019 року внаслідок прострочення виплати орендної плати становлять: 1986,75 х3%:365х450 днів = 73,48 грн; Інфляційні втрати за цей період складають: виходячи з індексу інфляції за 2017 рік 109,5% - 188,74 грн. - за 2018 рік - 1986,75грн ((39735,00х5%=1986,75 грн). Пунктом 4.4 укладеного договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня. Тобто відповідач зобов`язаний був сплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за 2018 рік у розмірі 1986,75 грн до 31 грудня 2018 року. Відповідальність за прострочення зобов`язання настає з 31.12.2018 року по 25.03.2019 року ( згідно розрахунку та заявлених вимог позивача). Три відсотки річних за період з 31.12.2018 року по 25.03.2019 року внаслідок прострочення виплати орендної плати становлять: 1986,75 х3%:365х85 днів = 13,88 грн. Інфляційні втрати за цей період складають: виходячи з індексу інфляції за 2018 рік 108,7% - 172,85 грн. Загальна сума заборгованості за вищевказаним договором оренди становить 6657,51 грн. Ухвалою суду від 12.06.2019 року відповідача зобов`язано надати до суду відомості за 2015-2018 роки, які б підтверджували виплату орендної плати [PERSON] та [PERSON] за договорами оренди землі від 19.04.2011 року та 20.05.2011 року відповідно за користування земельними ділянками кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER] , які знаходяться в адміністративних межах Мокиївської та Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області, однак, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати орендної плати за вищевказаними договорами оренди (а.с.132133). Необхідно зазначити, що суд критично відноситься до копії таблиці розрахунків, яка була долучена відповідачем до відзиву, оскільки з даного реєстру не вбачається , що це саме орендна плата, яка сплачувалась позивачеві, не зазначено дату коли були здійснені виплати та яким саме підприємством проведено оплату, вказаних у реєстрі сум грошових коштів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно дост.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Нормами ст.ст. 626,629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. За приписом ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При ухваленні рішення щодо стягнення орендної плати, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Представником відповідача, всупереч вказаним вимогам закону, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] було сплачено в повному обсязі орендну плату за 2016 - 2018 роки за користування земельними ділянками кадастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER] відповідно до договорів оренди землі від 19.04 2011 року та 20.05.2011 року. Щодо вимог сторони позивача про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу і сплату судового збору слід зазначити наступне. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. підлягає до стягнення з відповідача в дохід держави. Витрати на правничу допомогу стаття 133 ЦПК України відносить до судових витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи угода про юридичні послуги від 21 березня 2019 року б/н, укладена між [PERSON] та адвокатом Орел В.І., ордер серії ПТ №013342 на надання правової допомоги, квитанція серії ААИ № 244601 від 21.03.2019 року на суму 1000 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися позивачеві адвокатом, який надав консультацію та склав позов, в судове засідання не з`являвся, про що свідчать поштові відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній» Тому зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з СТОВ «Дружба» витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.1,п.1 ч.2 ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial