Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

25 березня 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 7/50 частин земельної ділянки, площею 100,38 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Лягіна 63 та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданого на ім'я [PERSON], який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 3787 та скасувати його державну реєстрацію. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником 157,54 кв.м., що складає 11/50 від загальної площі 717 кв.м. земельної ділянки, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Лягіна 63, право власності на вказану частину земельної ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю№ 3786 від 23.04.2002 року. Згідно договору дарування від 11.07.2002 року [PERSON] подарував позивачу 7/50 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: м.Миколаїв, вул. Лягіна 63. В подальшому позивач мав намір зареєструвати право власності на 7/50 частини земельної ділянки, яка за своїм цільовим призначенням є землею для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд, проте зареєструвати право власності на вказану ділянку неможливо, оскільки згідно державного акту на право приватної власності на землю вказана ділянка є власністю попереднього власника [PERSON]. З викладеного склалася така ситуація, за якої позивач є власником домоволодіння та не є власником земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований. З метою захисту його майнових прав та інтересів, з метою недопущення у подальшому їх порушення, позивач, посилаючись на положення законодавства просив суд позов задовольнити. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява, про розгляд справи у його відсутність, просив суд прийняти рішення за наявними матеріалами у справі та відповідно до вимог діючого законодавства. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача підтверджуються наступними обставинами: \~ Судом встановлено, що згідно државного акту, серії І-МК № 013994, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 157,74 кв.м. в межах згідно з планом, що складає 11/50 частки від загальної площі 717 км.м., яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Лягіна 63 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд /а.с.10 оборот/. Згідно договору дарування від 11.07.2002 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 7/50 частин домоволодіння, яке знаходиться в м.Миколаєві по вулиці Лягіна 63. Вказана частка домоволодіння належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою від 10.09.2001 року та зареєстрована в Миколаївському МБТІ 21.09.2001 року за реєстровим № 1004 /а.с.7/. Відповідно до державного акту, серії І-МК № 013995, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 100,38 кв.м. в межах згідно з планом, що складає 7/50 частки від загальної площі 717 км.м., яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Лягіна 63 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських споруд /а.с.9 оборот/. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON], який помер 27.06.2013 року спадкова справа не заводилась /а.с.41-42/. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що на теперішній час склалася ситуація за якої позивач є власником всього 7/50 частин домоволодіння №63 по вул. Лягіна у мМиколаєві, однак йому не належить земельна ділянка на якій розміщено зазначене домоволодіння. Відповідно до ч.1\~ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а згідно ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Так згідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1\~ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За таких обставин, враховуючи викладене, та приймаючи до уваги факт відсутності будь-яких обтяжень стосовно спірної земельної ділянки, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню.\~ Суд не вбачає підстав для визнання недійсним державного акту, серії І-МК № 013995, який був виданий [PERSON], та скасування його державної реєстрації,оскільки належним і допустимим способом захисту порушених прав позивача є визнання за ним право власності на спірну земельну ділянку. Оскільки, у позовні заяві позивач не просить про стягнення із відповідачів судових витрат, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: partial