Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

25 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд його сина - [PERSON], [INFO] до Республіки Італії , а саме: міста Сесса Аурунка - Казерта, на період літніх канікул 2017 року строком до 31 серпня 2017 року без супроводу матері - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог вказував, що перебував у шлюбі з відповідачкою та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між ним та відповідачкою було припинено, шлюбні стосунки не підтримуються, в той же час вони проживають в одному буднику, він підтримує близькі стосунки із сином. На період літніх канікул цього року бажає взяти сина до Італії, однак відповідачка цьому перешкоджає та не надає дозволу для виїзду їх сина без її супроводу, їхати до Італії сама також відмовляється, через що він був змушений звернутися до суду із цим позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили про вище викладене. Позивач зазначив, що їх син є громадянином Італії, і має законне право відвідувати свою Батьківщину, та вважає, що це відповідає інтересам сина, адже вказана поїздка також необхідна для поновлення сином паспорту як громадянина Італії, строк дії якого витік в 2016 році. Вважає, що дії відповідача з перешкод у виїзді їх сина шкодить його інтересам та законним правам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вказаного позову заперечувала. Вказувала, що їх син боїться позивача, а тому не може їхати із ним самостійно до іншої держави. Сама вона виїхати до Італії не взмозі через зайнятість на роботі та відсутність фінансової можливості. Крім того, послалася на те, що позивач, отримуючи соціальну пенсію та маючи заборгованість за аліментами на території України, не вказав на які саме кошти буде здійснюватися їх поїздка та забезпечуватиметься місце їх проживання в Італії. Суд також вислухав в судовому засіданні у присутності педагога думку самого неповнолітнього - [PERSON], який надавав пояснення щодо бажання в інший спосіб провести літні канікули ніж поїздка до Італії, в той же час з поставлених дитині запитань, суд дійшов висновку про його бажання відвідати Італію, проте ця воля хлопчика приборкується з боку його матері та бабусі по лінії матері. Представник служби у справах дітей Зелінська Р.Б., висловила думку про необхідність забезпечення права неповнолітнього на відвідування його Батьківщини на літні канікули. Інший представник служби - Краснонос С.В. в судовому засіданні просила вирішити справу на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача та служби у справах дітей, думку неповнолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках до реєстрації шлюбу 19 травня 2006 року та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. 08 вересня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано, але вони продовжують проживати в одному будинку. На даний час між сторонами маються неприязні відносини та виник спір з приводу надання відповідачкою - матір'ю неповнолітнього [PERSON] дозволу на виїзд дитини до Італії без її супроводу. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Виходячи з положень ст.ст. 150,151, 153, 155, 157 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач є батьком неповнолітнього [PERSON], має бажання та прагне на час літніх канікул повезти свого сина до Італії, яка є його Батьківщиною, а також громадянином якої є їх син. Бажає показати синові Італію, та познайомити і надати можливість спілкування із родичам зі сторони батька, які мешкають в Італії. При цьому, [PERSON] добровільно дозволу на виїзд їх сина не надає. В той же час, суд вважає, що останнє викликано неприязними стосунками, що склались між сторонами із припиненням шлюбних відносин та поділ майна. Відповідно до копії свідоцтва про громадянство - реєстрацію за місцем проживання, [PERSON] народився в м.Миколаєві, але зареєстрований у комуні міста Сесса Аурунка - провінції міста Казерта з народження та на час видачі цього свідоцтва проживав у м. Леверано/Лауро. Має італійське громадянство. Свідоцтво видане 25 жовтня 2006 року та дійсне до 24 жовтня 2016 року (а.с. 7-9), що підтверджує пояснення позивача про підстави поїздки дитини до Італії, в тому числі з метою поновлення громадянства Італії. Враховуючи природне бажання дитини до спілкування із родичами, поїздки до Батьківщини батька, що, окрім того, дасть йому можливість в подальшому обрати громадянство та вказане є правом дитини, і цьому бажанню, правам та інтересам не може перешкоджати воля його матері, а також враховуючи вік хлопчика, який досяг 12-ти річного віку та може самостійно висловити свою волю, в тому числі і безпосередньо перед виїздом до Італії, суд вважає, що заявлений позов відповідає правам та інтересам неповнолітнього [PERSON]. Посилання відповідачки стосовно відсутності даних щодо джерел доходів та можливості забезпечення позивачем такої поїздки і проживання їх сина на території Італії, спростовуються її ж поясненнями щодо отримання позивачем пенсійного забезпечення. Окрім того, у разі такого фінансового забезпечення, можливість такої поїздки буде вичерпана. Стосовно посилань позивачки та наданих доказів щодо невідвідування батьком місць навчання та позашкільного виховання його сина, то вказане є виправданим у зв'язку з неволодінням позивачем українською чи російською мовою. Сам [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що спілкується із батьком вільно італійською мовою, та повною мірою розуміє значення його слів. Стосовно наданих позивачкою копій лікарських документів (а.с. 33-34) стосовно захворювань їх сина, то останні не свідчать про наявність перешкод з боку здоров'я хлопчика для відвідування Італії. Щодо посилань відповідачки на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, то останнє не є перешкодою до виїзду дитини на канікули до іншої країни та не свідчить про відсутність фінансової можливості у позивача для організації цієї поїздки. Стосовно посилань відповідачки про необхідність одержання висновку органу опіки та піклування Вітовської РДА з вказаного спору, то відповідно до приписів ст. 19 СК України, такі висновки не є обов'язковими при вирішенні даної категорії справ. Щодо посилань позивачки на незадовільнений стан здоров'я позивача, який хворіє на цукровий діабет, та його похилий вік, то документів, які б свідчили про перешкоди наявному у позивача захворюванні до пересування на далекі відстані, в тому числі до Італії не надано. Тим паче, сама відповідачка не заперечувала про те, що позивач систематично відвідує Італію. Сам позивач також послався на те, що на території Італії перебувають його родичі, до яких він і збирається із сином, та які забезпечать догляд та піклування його малолітньому синові до повернення до України, у разі погіршання стану його -позивача здоров'я. За змістом ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання відповідного дозволу. За змістом Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 оформлення і видача проїзного документа дитини за наявності заперечень одного з батьків здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що надання [PERSON] дозволу на виїзд до Італії без дозволу та супроводу його матері, відповідає інтересам хлопчика, а позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно вимог [PERSON] до зобов'язання [PERSON] надати дозвіл на поновлення паспорту їх неповнолітнього сина як громадянина Італії в консульстві Італії, що розташоване в м.Києві, то відповідно до приписів ст. 16 ЦК України та норм Сімейного кодексу України, вказане питання не належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved