Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

24 січня 2017 року представник позивача звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про тлумачення умов договору та визнання права власності на будинок. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що між сторонами 11.10.2003 року було укладено договір дарування одноквартирного будинку, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за №8299. Відповідно до договору відповідач подарувала, а позивач прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Будинок складається з: житловий будинок - літ.А-1 житловою площею 34,9 кв.м.; гараж - літ. Б; сараї - літ. В, Г; убиральня - літ. Д; сарай - літ. Е; інші споруди № 1-5; мостіння-І. Проте, другий абзац п.1 договору встановлює: «За заявою власника відчужується шляхом дарування в житловому будинку літ. А-1 квартира № 1, яка складається: 1- коридор; 2- кухня; 3,4,5 житлові кімнати. Загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 34,9 кв.м.. т.ч. можна дійти до висновку, що договір має нечітке формулювання його предмету, що може призвести до двоякого трактування предмету договору. 26.12.2016 року позивач дізнався з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №77050292, що він є власником одноквартирного будинку за адресою [ADDRESS], що має такий технічний опис в житловому будинку літ. А-1 квартира № 1, яка складається: 1- коридор, 2- кухня, 3,4,5 житлові кімнати. Представник позивача просив суд ухвалити рішення, яким надати тлумачення п.1 договору дарування одноквартирного будинку від 11.10.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за № 8299, а саме розтлумачити, що за п.1 сторони мали волю на наступний зміст договору: «Дарувателька подарувала, а обдарований прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Океанський тупик, будинок №7. Одноквартирний будинок, що відчужується за цим договором, складається з житловий будинок-літ.А-1 житловою площею 34,9 (тридцять чотири цілих і девять десятих) кв.м.; гараж - літ. Б; сараї -літ. В,Г; убиральня - літ. Д; сарай - літ. Е; інші споруди № 1-5; мостіння-І. У тому числі і в житловому будинку літ.А-1 квартира № 1, яка складається: 1- коридор; 2-кухня; 3,4,5 житлові кімнати. Загальна площа 44,6 (сорок чотири цілих і шість десятих) кв.м..; житлова площа 34,9 (тридцять чотири цілих девять десятих) кв.м», визнати за [PERSON] право власності на одноквартирний будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, Океанський тупик, буд. 7, який складається з житлового одноквартирного будинку -літ.А-1, житловою площею 34,9 кв.м.; гараж - літ.Б; сараї -літ. В, Г; убиральня - літ.Д; сарай - літ. Е; інші споруди № 1-5; мостіння І. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи: Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 11.10.2003 року було укладено договір дарування одноквартирного будинку, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] Відповідно до договору відповідач подарувала, а позивач прийняв у дар одноквартирний будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно зазначеного договору будинок складається з: житловий будинок/шл.бетон/ літ.А-1, житловою площею 34,9 кв.м.; гараж /шл.блок/ літ.Б; сараї/цегла, шл/блок/ літ.В.Г; убиральня /дерево/ літ. Д; сарай/фанера/ літ.Е; інші споруди № 1-5; мостіння-І. Відповідно до абзацу п.1 договор: «За заявою власника відчужується шляхом дарування в житловому будинку літ. А-1 квартира №1, яка складається: 1- коридор; 2- кухня; 3,4,5 житлові кімнати. Загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 34,9 кв.м.» т.ч. договір має нечітке формулювання його предмету, що призвело до двоякого трактування предмету договору. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №77050292 вбачається, що позивач є власником одноквартирного будинку за адресою [ADDRESS], що має такий технічний опис в житловому будинку літ. А-1 квартира №1, яка складається: 1- коридор, 2- кухня, 3,4,5 житлові кімнати. (а.с.8). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 2) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Так, як встановлено в судовому засіданні між сторонами по справі відсутній спір щодо тлумачення умов договору дарування нерухомого майна або права власності на це майно. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). У відповідності до ч.2 ст.213 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування свого позову, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Аналізуючи положення зазначених норм закону, суд приходить до висновку, що тлумачення змісту правочину судом у відповідності до положень ч.2 ст.213 ЦК України може мати місце у випадку наявності спору між сторонами правочину щодо його змісту. У разі відсутності спору між сторонами правочину щодо його змісту усі суперечливості умов правочину можуть бути усунуті за згодою сторін правочину шляхом внесення до нього змін. Враховуючи той факт, що між сторонами по справі відсутній спір щодо тлумачення змісту договору дарування 11.10.2003 року, вони у відповідності до положень ст.651 ЦК України мають право внести зміни до вказаного договору, в яких конкретизувати обсяг майна, що є предметом договору. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Будь-яких доказів того, що відповідач ухиляється від внесення змін до договору, або відмови нотаріуса посвідчити зміни до договору, сторонами суду не надано. Враховуючи той факт, що між сторонами по справі відсутній будь-який спір щодо тлумачення умов договору дарування нерухомого майна або права власності на це майно, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, у звязку з чим знаходить позовні вимоги необґрунтованими та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed