Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

25.03.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що 21.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, за яким позивач набув у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Між ними була усна домовленість про те, що відповідач протягом п`яти календарних днів з дня укладення договору зніме ця з реєстрації свого місця проживання за вище вказаною адресою. Відповідач свої зобов`язання щодо зняття з реєстрації свого місця проживання не виконав. Станом по теперішній час весь тягар по підтриманню житлового будинку в належному стані лежить на позивачеві, позивач вимушений нести додаткові витрати на сплату комунальних послуг в зв`язку з тим, що в житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача, але фактично він в ньому не проживає з 21.11.2014 року, тому на підставі вище вказаного просить позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали заяву про слухання справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За твердженням ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у 2014 році [PERSON] було продано будинок [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] одразу заселився у вказаний будинок, а відповідач з 2014 року в даному будинку не проживає, особистих речей не має. Свідок [PERSON] , пояснила суду, що у 2014 році [PERSON] було продано будинок [PERSON] , який знаходиться в [ADDRESS] . Позивач одразу заселився у вказаний будинок і з того моменту [PERSON] у даному будинку не проживає. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку № 1597 від 21.11.2014 року (а.с.5-6) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29824842 від 21.11.2014 року (а.с. 7). Відповідно до домової книги, встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). З акту депутатського обстеження від 13.03.2019 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] прописаний [PERSON] , але не проживає з 21.11.2014 року (а.с.11). Відповідно до довідки № 503 від 15.03.2019 року, виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що [PERSON] , 1989 року народження зареєстрований в [ADDRESS] та має склад сім?ї: дружина - [PERSON] , 1991 року народження; діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; колишній власник житла - [PERSON] , 1969 року народження (а.с.12). Судом встановлено, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає, однак зареєстрований, тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, тому він повинен бути визнаний такими, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved