Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

25 квітня 2017 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове Товариство «Іллічівське» (надалі - ПрАТ «СТ «Іллічівське»), [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та просив стягнути солідарно з ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в сумі 27560,00 гривень. 20 червня 2017 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з солідарно з ПрАТ ««СТ «Іллічівське» та [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в сумі 27560,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди з [PERSON] 5 000,00 гривень та судові витрати по справі з відповідачів пропорційно задоволених вимог. Після чого, 07 вересня 2017 року позивач надіслав до суду уточнення позовних вимог в остаточній редакції, згідно яких вказав ПрАТ «СТ «Іллічівське» третьою особою та просить стягнути з [PERSON], як належного відповідача, матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в сумі 27560,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000,00 гривень, витрати за проведення автотоварознавчої оцінки матеріальної шкоди в сумі 750,00 гривень та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 серпня 2016 року в місті Маріуполі з вини відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено транспортний засіб позивача - автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу на праві власності після смерті свого батька. Вина водія [PERSON] в ДТП була встановлена постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно з полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, однак виплата страхового відшкодування позивачу не здійснена, через банкрутство страхової компанії. Позивач за власні кошти провів ремонтно-відновлювальні роботи свого автомобіля на ТОВ «СТО «Експерт», розмір згідно з актом виконаних робіт склав - 28 070, 00 грн. Також відповідачем була добровільно сплачена сума франшизи - 510,00 грн. Тому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу саме в сумі 27560,00 гривень, а також вартість послуг за складання звіту товарознавцем в сумі 750,00 грн. Крім того вказував, що внаслідок пошкодження автомобіля та неможливістю використання його за призначенням, він переживає нервове напруження та психологічне навантаження, до того ж він вимушений був витрачати значний час на відвідування різних установ для вирішення спірних питань після ДТП, що завдає йому моральної шкоди, суму якої [PERSON] оцінює в 5 000,00 грн. та просить стягнути з [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, в задоволенні інших вимог позивача просив відмовити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні також позовні вимоги визнав частково в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень, вказував, що матеріальне відшкодування за пошкодження транспортного засобу повинно здійснювати ПрАТ «СТ «Іллічівське». Представник третьої особи ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.08.2016 року приблизно о 08-50 годин, водій [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ 110307», держаний номерний знак [NUMBER], рухаючись по пр.Металургів, 172 в Кальміуському районі м. Маріуполя, при виконанні розвороту поза перехрестям, не надав дорогу транспортному засобу «ВАЗ 21093» державний номерний знак [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку, діючи в порушення вимог п.10.4 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення транспортних засобів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Маріупольським МРЕВ Донецької області 10.12.2005 року, власником автомобіля [NUMBER], був зареєстрований [PERSON] (а.с.7-8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2016 року, зареєстрованого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. у реєстрі за № 3-634, позивач є спадкоємцем вищевказаного автомобілю після смерті свого батька, який помер [INFO] (а.с.11). Згідно з частиною 5 статі 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі зазначеного вже на момент ДТП позивач був власником успадкованого транспортного засобу «ВАЗ 21093» державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до інформаційної довідки Територіального сервісного центру № 1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області МВС України № 31/5-1441-10182 від 01.08.2017 року станом на 28.07.2017 року власником автомобілю [NUMBER] є [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.76). Згідно інформаційної довідки, сформованої 29.11.2017 року, автомобіль [NUMBER], станом на 10.08.2016 року, був застрахований полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АК № 0245666 у ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с.149). Проте станом на час розгляду справи не було встановлено факту виплати страхового відшкодування стразовою компанією. На численні запити суду ПрАТ «СТ «Іллічівське» не представив жодних відомостей про причини не вплати позивачу страхового відшкодування. Вирішуючи питання про законність пред'явлення вимог безпосередньо до заподіювача шкоди - [PERSON], суд виходить із наступних положень законодавства. Так за статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із наведеного, оскільки позивач не отримував виплат страхового відшкодування від ПрАТ «СТ «Іллічівське», що підтверджується випискою відділення № 17 «ПУМБ в м.Маріуполі» від 01.12.2017 року з особового рахунку [PERSON] за період з 01.08.2016 року по 01.12.2017 року (а.с.162-164), та за власним бажанням звернувся саме до [PERSON], як до безпосереднього заподіювача шкоди, суд вважає що вимоги позивача є законним та обґрунтованими і підлягають судовому захисту. Згідно звіту про експертну оцінку транспортного засобу № 152/2 від 03 вересня 2016 року, проведеної спеціалістом [PERSON], сума відновлювальних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля [NUMBER] станом, на день проведення оцінки, становить 26531,87 грн. (а.с.113-126). Суд вважає завищеними вимоги позивача про відшкодування вартості ремонтно-відновлювальних робіт, оскільки їх розмір є більшим ніж визначена експертним висновком товарознавця. За таких обставин справи та з огляду на те, що відповідачем [PERSON] відшкодована сума франшизи у розмірі 510 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу у розмірі 26021,87 грн. (26531,87 грн. - 510,00 грн.) Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням цього, витрати, які [PERSON] поніс на оплату послуг автотоварознавця для визначення розміру шкоди, заподіяної його автомобілю, що підтверджується квитанцією № 29333470 від 24.10.2017 року на суму 700,00 грн., підлягають також відшкодуванню на користь позивача (а.с.144). Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо стягнення моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок ДТП та пошкодження їх автомобіля, суд виходить із наступного. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна. Враховуючи, що пошкоджений транспортний засіб, який слугував для позивача [PERSON] та його сім'ї необхідним засобом для пересування та влаштування особистого життя, після пошкодження за своїми технічними характеристиками був непридатний до використання та для його ремонту необхідно було витрачати додаткові кошти і докладати додаткові зусилля для проведення ремонтних робіт і відновлення звичайного способу життя позивача, тому суд вважає, що позивачу була завдана моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. При визначені розміру відшкодування суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема, те що відповідач [PERSON] має на утриманні двох непрацездатних батьків похилого віку - [PERSON], 1948 року народження, та [PERSON], 1938 року народження, які потребують додаткового догляду та медичного лікування, а також те, що за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.04.2017 року відповідач сплачує аліменти на період навчання свого сина у розмірі 1/4 частини від його доходів, водночас офіційно працевлаштований у ПрАТ «Маріупольський комбінат «Азовсталь». За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач у зв'язку із протиправної поведінкою щодо нього та пошкодження його майна, суд вважає за необхідне зменшити заявлений позивачем розмір відшкодування та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. ст.133, 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню витрати на судовий збір за подачу позову та заяви про забезпеченню позову всього в сумі 827 грн. 71 коп. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial