Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

25 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення нею повноліття. Заочним рішенням Дніпровського районного суду .м Києва від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково. В січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 14 березня 2018 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення Дніпровського районного суду .м Києва від 21 жовтня 2015 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в підготовче судове засідання. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 серпня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає. Відповідач окремо проживає від дитини. Державної допомоги на утримання дитини, позивач не отримує, дитина знаходиться лише на утриманні позивача. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача витрати на надання правничої допомоги. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що по факту звернення позивача до суду про стягнення аліментів на неповнолітнього сина позивач не вказує та не надає безспірних доказів порушеного права чи законних інтересів сина, на підтвердження цього в матеріалах справи знаходяться докази того, що відповідач з моменту розірвання шлюбу з позивачем в повному обсязі виконує свої зобов'язання по утриманню сина. Суд, вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 3-5) Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 6) Ухвалою суду від 06.04.2018 року витребувано у Пенсійного фонду України в якості доказу інформацію щодо отриманих відповідачем [PERSON] та сплачених страхових внесків за період з 01.09.2015 року по 01.03.2018 року включно, яка міститься в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, обробка даних якого здійснюється Пенсійний фондом України, а також витребувати від Державної податкової інспекції Шевченківського районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві в якості доказу інформацію про розмір доходів отриманих відповідачем [PERSON] та сплачених з них податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків. Ухвала виконана, відповіді містяться в матеріалах справи. (а.с. 146-149, 170) На підтвердження виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини відповідачем [PERSON] надано копії платіжних квитанцій. (а.с. 41-66, 133-145) Згідно положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, малолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON], є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований на посаді керівника ПрАТ «ПРОСТО - СТРАХУВАННЯ», доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За положенням ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що крім спільної дитини із позивачем, інших дітей, які перебували б на утриманні відповідача судом не встановлено. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30% від його доходу, однак такий розмір заявлених до стягнення аліментів на одну дитину суд вважає не обґрунтованим. Враховуючи рівність обов'язків батьків по утриманню дитини, відсутність будь-яких даних про незадовільний стан здоров'я дитини та відсутність доказів незадовільного матеріального стану дитини, при цьому враховуючи працездатний вік платника аліментів, що дозволяє йому працювати і утримувати власну дитину, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у розмірі ? частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а тому суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.09.2015 року і досягнення дитиною повноліття, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12023 грн. 74 к. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 25 вересня 2015 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 к. оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial