Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

26.02.2021 р. представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.11.2017 р. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] . Позивач має бажання та фінансову можливість виїхати з дитиною за межі України з метою оздоровлення, відпочинку, відвідування родини, тощо до Сполучених Штатів Америки. Відвідування дитиною матері та вітчима буде сприяти її розвиткові, зміцненню сім`ї та відпочинку. Відповідач безпідставно та необґрунтовано відмовляється надавати дозвіл для виїзду дитини за межі України до США. 03.02.2021 р. позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила надати дозвіл на виїзд за кордон до США з 01.06.2022 р. по 31.08.2022 р. Однак на вказану заяву батько дитини не відповів. Дії [PERSON] в ненаданні дозволу на виїзд дитини за кордон призводять до: переносу запланованих поїздок за межі України; затримки у придбанні квитків; додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат. На даний час позивач має можливість для виїзду за кордон разом з дитиною, оскільки легально проживає в Сполучених Штатах Америки. 31.05.2019 р. позивач уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». 16.01.2020 р. позивач отримала картку постійного резидента США. [PERSON] має постійну роботу, працює в закладі громадського харчування, має офіційну реєстрацію місця проживання. За позовом, посилаючись на ст.ст.150, 155, 157 СК України, представник позивача просить надати [PERSON] без згоди та супроводу [PERSON] на тимчасовий виїзд - з 01.06.2022 р. по 31.08.2022 р. до США, [PERSON] , [INFO] , з метою відвідування родини та оздоровлення. Ухвалою від 09.03.2021 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.04.2021 р. 12.04.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 02.06.2021 р. за клопотанням представника відповідача на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. 02.06.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 25.08.2021 р. за клопотанням представника відповідача. 25.08.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 20.10.2021 р. 20.10.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 29.10.2021 р. на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника відповідача. Представник позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задвольнити в підстав, викладених у позові та відповіді на відзив (а.с.59-63). Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладних у відзиві на позов (а.с.49-53). Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення по справі відносить на розсуд суду. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, приймаючи до уваги позицію третьої особи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2014 року, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2017 р. (а.с.8-9). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] (а.с.7). [PERSON] виїхала до Сполучених Штатів Америки, де 31.05.2019 р. уклала шлюб з [PERSON] (а.с.21, 22), 16.01.2020 р. отримала картку постійного резидента США (а.с.15, 16, 17), має офіційну реєстрацію (а.с.22, 23) та працевлаштована (а.с.19). Вищевикладене підтверджено письмовими доказами, наданими позивачем. З показів свідка [PERSON] судом встановлено, що мати надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Сторонами не оспорюється, що спільною згодою вони визначили, що донька проживатиме разом з батьком - [PERSON] [PERSON] не погоджується на надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , до Сполучених Штатів Америки. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Згідно з ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою КМУ від 27.01.1995р. № 57, з наступними змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 зазначених Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків та за відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється, серед іншого, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідач не погоджується на надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до США. Свою позицію обгрунтовує тим, що позивач тривалий час не спілкувалась з дитиною, а надання такого дозволу створює ризик неповернення доньки до України. Вважає, що у такий спосіб [PERSON] намагається назавжди вивезти спільну дитину на територію США без можливості її повернення до України. Разом з тим, предметом розгляду в даній справі було саме надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , до Сполучених Штатів Америки - на період з 01 червня 2022 року до 31 серпня 2022 року. Побоювання [PERSON] про те, що позивач намагається назавжди вивезти спільну дитину на територію США, не може бути підставою для обмеження права дитини на побачення з матір`ю за місцем її проживання в США. [PERSON] не надав суду доказів тому, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до США на визначений період, призведе до порушення його батьківських прав та суперечить інтересам доньки. Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved