Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

26.05.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та виселення без надання іншого жилого приміщення. 27.08.2014 року позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, звернувшись до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та виселення без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачкою знаходився в зареєстрованому шлюбі з 25 березня 1987 року (в грудні 2011 року шлюб між сторонами розірвано). У період шлюбу та спільного проживання з відповідачкою вони придбали однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. За рішенням суду від 11.11.2013 року за позивачем та [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частини кожному на вищезазначену квартиру. Відповідач [PERSON] є співмешканцем [PERSON] і проживає в спірній квартирі тільки з її згоди, він як співвласник другої частки квартири свою згоду на його проживання не давав, договір оренди з ним не укладав. Вважає, що відповідач проживає в спірній квартирі без достатніх правових підстав. За час проживання в спірній однокімнатній квартирі відповідач поводить себе недостойно, скандалить, ображає, між ними склались неприязні стосунки. Його відповідач вигнав з квартири і на цей час йому не де проживати, в зв'язку з чим він неодноразово звертався до правоохоронних органів. Зазначав про неможливість проживання із відповідачем в одній квартирі, так як останній самовільно вселився в квартиру, порушує його житлові права і перешкоджає йому, як власнику користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Просив усунути перешкоди у користуванні належної позивачу на праві власності квартирою [ADDRESS], шляхом вселення в дану квартиру, та виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення, стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 18 грудня 2014 року за заявою позивача [PERSON] позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, залишені без розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], повністю підтримали позовні вимоги в остаточній редакції та надали суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучі неодноразово належним чином повідомленим про день та час слухання справи, у судове засідання не з'явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів без присутності відповідача [PERSON] Третя особа [PERSON], позовні вимоги не визнала, та пояснила, що відповідач її співмешканець, з яким вона проживає в спірній квартирі з грудня 2013 року. Вказувала, що відповідач проживає на її 1/2 частини, жити їм не де, тому висиляться вони не збираються. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач по справі її батько, відповідач по справі співмешканець її мати. Відповідач став проживати в спірній квартирі разом із матір'ю з грудня 2013 року. В період проживання мати та [PERSON] створили їм з батьком умови, які несумісні з проживанням в квартирі, постійно влаштовували сварки, виганяли їх з квартири. Вказувала, що позивач не давав своєї згоди на проживання відповідача в спірній квартирі, він заселився в неї самостійно. Суд, з'ясувавши думку позивача, його представника, третьої особи, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 11 листопада 2013 року, квартира [ADDRESS] визнана об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. За [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за кожним по 1/2 частині квартири [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22341739 від 29.05.2014 року, [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.75). Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] ЖКП «Азовжитлокомплекс» зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.80). Згідно акту ЖКП «Азовжитлокомплекс» від 18.06.2014 року зазначено, що представники житлової організації проводили перевірку на предмет проживання в [ADDRESS] відповідача [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] проживає в спірній квартирі (а.с.79). Дані обставини не заперечувала у судовому засіданні [PERSON], яка вказувала, що разом зі своїм співмешканцем засилилася в спірну квартиру в грудні 2013 року. Протягом розгляду справи судом досліджувалися матеріали по заяві [PERSON] № 83 з якого вбачається, що позивач [PERSON] 03 січня 2014 року звертався до Орджонікідзевського РВ МГУ УМВС України в Донецькій області з заявою про захист порушеного права на житло - [ADDRESS], у зв'язку з вселенням в вищезазначену квартиру співмешканця [PERSON], на вселення якого він, як співвласник своєї згоди не давав. Відповідно до пояснень [PERSON] та [PERSON], останні не заперечували факт проживання в спірній квартирі. Постановою від 16.01.2014 року Орджонікідзевського РВ МГУ УМВС України в Донецькій області зазначено, що перевірка за заявою [PERSON] закінчена, копії матеріалів перевірки направлені в державну міграційну службу України для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст..197 КУпАП. [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], про що зроблено запис в паспортних даних останнього ( а.с. 43). Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням вищенаведених норм права, та матеріалів справи які свідчать, що відповідач [PERSON] за згодою одного із співвласників вселився на спірну жилу площу, про цьому ігноруючи іншого співвласника позивача по справі, не зважаючи на те що [PERSON] та [PERSON] спільно здійснюють повноваження володіння та користування власністю квартирою [ADDRESS], в повному обсязі, на час вселення відповідача, ніяких договорів про визначення порядку користування сумісної власністю між ними не було, тому суд вважає, що було порушено право власності на житло позивача [PERSON], яке може бути відновлено шляхом виселення [PERSON] із спірній квартири без надання іншого жилого приміщення, внаслідок чого його позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивач витрат на правову допомогу. Зі справи вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] адвокатом [PERSON] (а.с.81). На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 500 грн. позивачем надана довідка-квитанція, в якій адвокатом [PERSON] зазначено про отримання вказаної суми за консультацію та складання позовної заяви. Проте, виходячи з аналізу ст..ст.84 та 88 ЦПК України та ст..30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі, з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідно до ст..1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (наприклад, огляд доказів за їх місцезнаходженням) та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Тобто перелік видів правової допомоги, за які передбачена компенсація понесених стороною витрат, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Окрім того, ці види стосуються лише судового розгляду справи. Більш того, з боку позивача суду не надано документів, які підтверджують розрахунки витрат, а саме: документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку). Отже, позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат (правової допомоги) в розмірі 500 грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: approved