Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

25 березня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір про надання ріелторських послуг, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати послуги замовнику по знаходженню третьої особи, готової придбати обєкт нерухомості замовника, а саме: двокімнатної квартири [ADDRESS]. Строк дії договору до 23 жовтня 2014 року. Позивачу стало відомо, що11 липня 2014 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Отже, відповідач приховав факт заінтересованості третіх осіб у купівлі-продажу квартири, не повідомив про укладення та посвідчення даного договору, що свідчить про порушення ним своїх зобовязань за договором про надання ріелторських послуг від 23.04.2014 року. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь штраф в сумі 28\~256,41 грн. та судові витрати. Позивач в особі свого законного представника судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник за довіреністю [PERSON], надав письмову заяву, в якій просить розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.22). Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштове повідомлення із відміткою про вручення адресату (а.с.25). Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надавав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] (а.с.7,8,9). 23 квітня 2014 року між сторонами укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого ТОВ фірма «Інфосервіс» зобовязалось надати послуги [PERSON] по знаходженню третьої особи готового придбати обєкт нерухомості замовника, а саме: квартиру №37, загальною площею 44,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ,вул.. Саранська, буд.10, у відповідності до вимог останнього, а також надати послуги з організації відчуження обєкту, а замовник зобовязався прийняти та сплатити послуги виконавця згідно договору (а.с.5). Згідно ст..901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст.. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. За умовами п.4.3.,4.4,4.6 договору, замовник зобовязується не вступати в переговори з третіми особами без участі виконавця, а у випадку виникнення подібних намірів у третіх осіб повідомити про це виконавця. В період дії даного договору замовник не має права укладати з третіми особами будь-яких договорів з приводу обєкту без участі виконавця. Замовник повинен повідомити виконавця протягом 48 годин з моменту надання інформації про згоду та умови третьої особи щодо придбання обєкту нерухомості. Натомість, в порушення статті 60 ЦПК України, яка визначає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем взагалі не надано суду жодних допустимих, достатніх та достовірних доказів у підтвердження продажу вказаної квартири, укладення відповідачем із третьою особою договору купівлі-продажу, здійснення [PERSON] переговорів з будь-ким, тому суд вважає вимоги позивача взагалі недоведеними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, в повному обсязі недоведеними, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, внаслідок чого суд у повному обсязі відмовляє ТОВ фірма «Інфосервіс» у задоволенні позову. Крім того, вирішуючи питання щодо сплати судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed