Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

26 липня 2018 року представник позивача [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кулик Н.І. та зареєстрованого у Маріупольському БТІ за реєстраційним номером 6787 від 30 листопада 1999 року. Проте у даному будинку крім нього зареєстровані [PERSON] - дружина, та [PERSON] - донька. Проте [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) у даному будинку не проживає з 2015 року, оскільки з чоловіком виїхала до іншого міста. Отже, не проживаючи у будинку з 2015 року, відповідач [PERSON] за комунальні послуги не сплачує, витрати по утриманню квартири не несе, що ставить його у скрутне матеріальне становище та позбавляє права на оформлення субсидії. Просила суд визнати [PERSON] [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, від якої на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, згідно з положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позивачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кулик Н.І. та зареєстрованого у Маріупольському БТІ за реєстраційним номером 6787 від 30 листопада 1999 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з довідки, виданої КСН «Жемчужний» від 05 червня 2018 року за адресою: місто Маріуполь вулиця Волгоградська будинок 39 зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO], - дружина, [PERSON] [INFO], - донька. Згідно акту, складеного головою КСН «Жемчужний» [PERSON] за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON], зареєстрована у [ADDRESS] [PERSON], [INFO], фактично не проживає в ньому з 2015 року. Отже, приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] а відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад рік, перешкоджає у розпорядженні ним своєю власністю, а також враховуючи фактичне визнання позову відповідачем, суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування даним будинком, задовольнивши позовщи позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved