Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

25.03.2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, в заяві позивач вказала, що працювала лікарем кабінету УЗД поліклініки відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецької області, 28.11.2014 року на підставі наказу № 241 о/с звільнена з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, на день звільнення їй не була виплачена заробітна плата за вересень, жовтень, листопад 2014 року, заборгованість складає 17258,85 грн. Крім того, позивач вказала, що час затримки з розрахунком звільнення складає три з половиною місяці, тому вважає що за час затримки на її користь підлягає стягненню 21138,84 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітної платі у розмірі 17258,85 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 21138,84 грн. Позивач у судове засідання не зявилася, просила справу розглянути за її відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не зявився, від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких зазначено, що позивачем надані суду докази, а саме: копія довідки про розмір середнього заробітку, копія витягу з наказу про звільнення, які не можуть бути визнані належними доказами, тому що печатка на довідках не відповідає даним печатки Головного Управління МВС України в Донецької області. 14.10.2014 року ВМЗ ГУМВС України в Донецькій області видано наказ №1 щодо передислокації з м.Донецька до м.Маріуполя. 04.12.2014 року в регіональній газеті «РІО» було розміщено інформацію про те, що печатки ВМЗ ГМВС України в Донецької області визнані недійсними з 31.11.2014 року, у подальшому всі накази, які були видані відповідачем, були видані з позначкою «м.Маріуполь», а не «м.Донецьк». Відповідач також зазначив, що саме у жовтні 2014 року [PERSON] взагалі не продовжувала працювати з Головним управлінням і прийняла рішення взагалі не переїздити до м. Маріуполя. Крім того, в запереченні зазначено, що підпис на заяві [PERSON] не схожий з підписом у паспорті, підписи начальника ВМЗ ГУМВС в Донецької області у витязі з наказу про звільнення [PERSON] та в довідці про заборгованість по заробітній платі також відрізняються одна від одної, зазначене, на думку відповідача, викликає сумнів у дійсності всіх копії документів позивача та існування оригіналів цих документів взагалі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст.224 ЦПК України, заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Позивач звернулася з позовною заявою до Жовтневого районного суду м. Маріуполя 25.03.2015 року, в позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутністю, адресу для надсилання повістки про явку до суду зазначила м.Донецьк, вул.Шекспіра, 13/106. До заяви надана копія паспорту [PERSON], підпис в якому різниться з підписом [PERSON] в позовної заяві. До позову надані - копія витягу з наказу від 28.11.2014 року з копією печатки, на якій вказано «Лікарня з поліклінікою м. Донецьк», копія довідки суми нарахованого доходу за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року з печаткою, при цьому суд приймає до уваги той факт, що копія довідки практично не читабельна. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Приймаючи до уваги, що позивачем суду не надано оригіналів наданих до заяви документів, не надано доказів на підтвердження заявлених у позові вимог, той факт, що справа знаходиться у провадженні суду значний період часу, є заява позивача про розгляд справи за її відсутністю, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed