Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

26 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов визнає. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, представника органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а/с 5). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року визнано [PERSON], [INFO] батьком дитини [PERSON], [INFO]. Зобов'язано Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису № 864 від 17 квітня 2015 року про народження [PERSON], вказавши батьком дитини [PERSON], [INFO] та видати нове свідоцтво про народження. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця с. Жадове, Семенівського району на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця с. Жадове, Семенівського району на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років (а/с 6-9). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року змінено, зменшено розмір стягнутих з [PERSON], [INFO], уродженця с. Жадове, Семенівського району аліментів: - на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2015 року та до досягнення дитиною повноліття; - на користь [PERSON] на її утримання з 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 10.06.2015 року та до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року залишено без змін (а/с 10-18). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 серпня 2016 року, в не зміненій його частині, та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року залишено без змін. Позивач зазначила, що незважаючи на наявність рішення суду, двох висновків судової медично-генетичної експертизи відповідач заперечує своє батьківство по відношенню до дитини та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина. З моменту народження дитини відповідач жодного разу не відвідав сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, батько з сином навіть не знайомі між собою і ніколи не спілкувались. Також, позивач вказала, що її неодноразові спроби налагодити контакт між батьком і сином не дали позитивного результату, а навпаки, відповідач, зловживаючи своїми правами, створює перешкоди у вирішенню питань щодо виховання дитини. Відповідач не має будь-якої уяви про інтереси, захоплення, розвиток та стан здоров'я дитини, має заборгованість по аліментам. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Подільським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, вбачається, що відповідач аліменти сплачує не своєчасно та не у повному обсязі, заборгованість по аліментам станом на 03 жовтня 2017 року становить 59505 грн. 68 коп. (а/с 22-24). Відповідно до інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу № 68 «Пізнайко» Чернігівської міської ради Чернігівської області від 03 листопада 2017 року № 64, [PERSON] відвідує групу № 4 з липня 2017 року. Вихованням дитини займається мама та дідусь з бабусею. Батько участі у вихованні дитини не приймає (а/с 25). За інформацією Дитячої поліклініки № 1 Чернігівської міської ради від 03 листопада 2017 року № 01-16/1209, [PERSON] перебуває під наглядом поліклініки з народження. Дитина відвідує поліклініку у супроводі мами, до дільничного лікаря батько дитини не звертався (а/с 26). Таким чином, відповідач вихованням сина не займається, не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Також, орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради своїм висновком від 27 листопада 2017 року за № 246, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно даного висновку, [PERSON] надав органу опіки та піклування заяву, в якій повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] (а/с 28). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких підстав, враховуючи наведене та визнання відповідачем позову, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved