Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

24 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.01.2017 року надав [PERSON] кошти в сумі 7000 доларів США строком до 12.01.2017 року. Однак відповідач суму боргу не повернула, і станом на 19.07.2017 року борг складає 7000 доларів США, що еквівалентно 181 510 грн. Посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу та 3% річних за 189 днів прострочення в сумі 2820 грн. Крім того, позивач вказує, що він відчував душевні страждання через неповернення боргу відповідачем, тому просить відшкодувати моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також стягнути судовий збір. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем проживання за адресою, за якою до відповідачки застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню відносно неї. Будь-яких заяв, повідомлень чи заперечень проти позову від відповідачки до суду не надходило. Зі згоди представника позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2017 року [PERSON] надала [PERSON] письмову боргову розписку в тому, що 11 січня 2017 року вона отримала від [PERSON] гроші в сумі 7000 доларів США та зобовязується повернути вказану суму 12 січня 2017 року (а.с.5). Копія розписки завірена слідчим СУ ГУНП в Сумській області [PERSON], оригінал розписки знаходиться в матеріалах кримінального провадження (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином, згідно загальних умов виконання зобовязань, відповідно до ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України, відповідач повинен виконати зобовязання належним чином та у встановлений строк, а в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача сума боргу та стягнення трьох процентів річних, так як це прямо встановлено законом. У своїй позовній заяві позивач зазначив період прострочення виконання грошового з 12.01.2017 року по 19.07.2017 року, що становить 189 днів прострочення. Суд погоджується з таким визначенням строку. Відповідно до ст. ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Розрахунок 3% річних проведено наступним чином: Як вбачається з матеріалів справи, строк прострочення повернення боргу наступив 12.01.2017 року. Борг в сумі 181510 грн. відповідачем в цей строк не було повернуто, і не повернуто станом на 19.07.2017 року. Вказаний період прострочення становить 189 днів. 3% річних від 181 510 грн. за період 189 днів становить 2820 грн. Відповідачем розрахунок боргу не оскаржувався. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: борг за договором позики у сумі 181 520 грн., 3% річних в сумі 2820 грн., а всього 184\~340 грн. Стосовно вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 20000 грн., то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом. Як встановлено судом, усним договором позики, укладеним між сторонами, небуло передбачено відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до вимог п. 5 вказаної Постанови, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд зауважує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди. З огляду на те, що по справі не встановлено обставин, з якими закон повязує право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину понесеного позивачем судового збору пропорційно задоволеним вимогам (1% від 184 340 грн.) , що становить 1843 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial