Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

24 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить поділити майно, набуте нею та відповідачем, виділивши відповідачу в рахунок поділу майна автомобіль марки «Форт-Сієра», 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], Мотоцикл марки «Урал» та причіп автомобільний, а також 1/2 частину житлового будинку та будівель по [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію належної позивачу 1/2 частки у спільному майні подружжя у розмірі, який буде визначений судом на день прийняття рішення, та судові витрати у справі. Позов обґрунтовано наступним. 23 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Паланської сільської ради Томашпільського району, актовий запис № 5 від 23 липня 1997 року. За період з липня 1997 року по січень 2014 року сторони у справі тричі офіційно розривали шлюб і повторно його реєстрували, зокрема, 22 листопада 2002 року розірвали шлюб, 26 вересня 2004 року-зареєстрували шлюб, 26 вересня 2007 року-розірвали шлюб, 22 липня 2010 року-зареєстрували шлюб, 25 грудня 2012 року-розірвали шлюб. Після останнього офіційного розірвання шлюбу сторони проживали разом до січня 2014 року. Позивач вказує, що під час шлюбу в 2002 році ними спільно було придбано мотоцикл марки «Урал» по ціні 150 доларів США, в 2003 році сторони придбали будинок в [ADDRESS] за 650 доларів США. До кінця 2005 року провели газифікацію та ремонт вказаного будинку, добудували сарай, літню кухню з прибудовою, викопали криницю, що суттєво підвищило вартість будинку. Вказаний будинок було придбано частково за спільні кошти та за кошти від продажу будинку баби позивача. За ці ж кошти сторони проводили ремонт та газифікацію будинку. Ведучи спільне господарство, сторони в 2008 році придбали автомобіль марки «Форт-Сієра», 1989 року випуску з причепом. Розрахунок за автомобіль здійснювався таким способом: 4500 доларів США сторони мали власних заощаджень, як кошти від продажу свиней та виготовлення колодязних кілець, а 1000 доларів США їм позичила сестра відповідача. Вказану позику сторони погасили разом. [PERSON] зазначає, що будинок поділити в натурі неможливо, оскільки він післявоєнної забудови. Автомобіль, мотоцикл та причіп також є неподільними речами та залишаються у власності відповідача, тому, враховуючи вимоги ст. 364 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію належної їй частки в спільному майні. В січні 2016 року відповідачем у справі [PERSON] подано до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в якому відповідач просить відмовити у позові [PERSON], мотивуючи наступним. Стосовно передування у шлюбі з 26 вересня 2004 року по 26 вересня 2007 року, то [PERSON] вводить суд в оману, оскільки сторони зареєстрували шлюб 12 червня 2004 року, а не 26 вересня 2004 року. Стосовно спільного проживання до січня 2014 року, то дані відомості не відповідають дійсності, оскільки 16 квітня 2013 року [PERSON] уклав шлюб з іншою жінкою-[PERSON], і проживав з нею у своєму будинку. Не відповідає дійсності той факт, що сторони в 2002 році придбали мотоцикл «Урал», оскільки жодного доказу позивачем відносно цього не надано. Не відповідає дійсності і той факт, що сторони спільно у 2003 році придбали житловий будинок в [ADDRESS], оскільки на той період відповідач був розлучений з позивачем і будинок придбав за особисті кошти. 22 листопада 2002 року сторони розірвали шлюб і зареєстрували шлюб лише 12 червня 2004 року, однак разом однією сім'єю не проживали. Твердження позивача щодо спільного здійснення газифікації будинку не відповідає дійсності, оскільки газифікував [PERSON] будинок у липні 2010 року, а в той час сторони не перебували у шлюбі. Не відповідає дійсності твердження і щодо добудови сараю, літньої кухні з прибудовою, копання криниці, оскільки усі ці роботи відповідач здійснював у 2013 році зі своєю другою дружиною [PERSON] Таких господарських споруд в наявності взагалі немає, окрім сараю, який [PERSON] будував з другою дружиною влітку 2014 року, тобто після розлучення з позивачем, а криницю відповідач викопав в червні 2004 року, коли у шлюбі із позивачем не перебував. Окрім того, відповідач вважає, що довідка Вапнярської селищної ради від 6 березня 2008 року про ведення [PERSON] підсобного господарства, де є троє свиней, є неналежним та недопустимим доказом, так як у довідці відсутні необхідні реквізити, а саме реєстраційний номер. Окрім того, після розірвання шлюбу 26 вересня 2007 року позивачу присвоєно прізвище [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та доданих заявах, попросили позов задовольнити. Доповнила, що на купівлю будинку по [ADDRESS] були витрачені і її власні кошти, зокрема, за продаж будинку по [ADDRESS], однак нічим підтвердити це не змогла. Відповідач [PERSON] та його представник та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, попросили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на факти, викладені у запереченні проти позову, оскільки вважають позов безпідставним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] З 1997 року сторони у справі проживали у будинку по [ADDRESS]. Потім продали будинок баби і купили будинок по [ADDRESS], а саме купили позивач зі своєю тіткою, однак зареєструвати будинок вирішили на відповідача. Навіть після розірвання шлюбу сторони проживали разом. Також свідок пояснила, що давала позивачу кошти в сумі 8000 гривень на ремонт старого будинку, куди вона перейшла проживати. Дані кошти свідок передала відповідачу, який накрив верх будинку по [ADDRESS]. Гроші обіцяли повернути, однак до цього часу кошти їй не повернуто. На запитання представника відповідача свідок пояснила, що сторони проживали за кошти від того, що утримували свиней, який продавали. На запитання головуючого відповідач [PERSON] відповів, що свідка [PERSON] він взагалі не знає і ніколи ніяких коштів у неї не брав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторін знає з тих пір, коли у позивача помер чоловік. Спочатку сторони жили у [PERSON], а потім разом купили будинок і перейшли туди проживати. Там тримали багато свиней, яких продавали. Разом вони побудували і сарай. Багато разів сторони розходилися через сварки і сходилися назад. Також вони виливали кільця до криниці і за ці кошти проживали. Автомобіль сторони придбали спільно,-це їй відомо зі слів позивача, однак кошти ще до позичали у сестри відповідача. На думку свідка, спірний будинок сторони купили разом. Також свідок пояснила, що відповідач за вказаною адресою проживав з різними жінками. На запитання головуючого відповідач [PERSON] відповів, що заперечує проти показів свідка [PERSON], оскільки такого, як вона розповідає, не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача з 1990 року. Автомобіль відповідач придбав у період з 2007 по 2010 рік, коли проживав разом із [PERSON]. Стверджує таке тому, що є далеким родичем відповідача і вони часто допомагають один одному. Свідку відомо, що спірний будинок купила відповідачу його мати ще до 2003 року. Також свідок пояснив, що в період проживання із [PERSON] ніяких будівель в домогосподарстві не будувалося. Вони планували перебудувати будинок, однак всі гроші витрачали на дітей позивача, зокрема, хворого сина. Криниця була побудована в 2004 році, коли [PERSON]а. із [PERSON] разом не проживали. Сарай [PERSON] побудував в період, коли проживав із [PERSON]. Свідок допомагав відповідачу будувати сарай. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою відповідача. Дійсно сторони спочатку проживали у позивача після смерті її чоловіка. Згодом мати відповідача дала кошти брату і той купив спірний будинок, оскільки на той час він працював у смт Вапнярка. Це було у 2003 році. На той час він ні з ким не проживав із жінок. Автомобіль [PERSON] купив у 2008 році, коли проживав спільно із [PERSON]. Авто купили за кошти матері, які зберігалися у свідка. Також для цього продали ще бика. Особисто свідок ніяких коштів сторонам не позичала. Автомобіль брат купив за 5500 доларів США, оскільки потрібний був транспорт, щоб їздити на город. Окрім того, [PERSON] сам зробив форму і виливав круги для криниці собі та іншим людям, хто його просив. Дану криницю бцло побудовано в той період, коли сторони разом не проживали. Сарай відповідач будував тоді, коли проживав спільно з [PERSON] Також свідок пояснила, що [PERSON] завжди працював і отримував заробітну плату, а [PERSON] ніде не працювала Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає з 2004 року, познайомившись на роботі. Зі слів [PERSON] йому відомо, що спірний будинок купила його мати з Кас'янівки, оскільки було важко постійно добиратися до роботи. Також свідку відомо, що в 2008 році [PERSON] придбав автомобіль. На той час він ні з ким не проживав. Стверджує це, оскільки проживав по сусідству на квартирі. Також свідок брав участь у будівництві криниці. На той час позивача там не було і тоді свідок з нею знайомий не був. Сарай [PERSON] побудував в період часу проживання із [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено, що 23 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після укладення якого сторони залишили свої ж прізвища (а.с.9). 22 листопада 2002 року між сторонами шлюб розірвано, сторони залишили свої ж прізвища (а.с.10). 12 червня 2004 року між сторонами знову укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка-[PERSON] (а.с.11). 26 вересня 2007 року сторони розірвали шлюб, після якого дружині присвоєно її дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.12). 22 листопада 2010 року між сторонами втретє укладено шлюб, після якого сторони залишили свої ж прізвища (а.с.13). 25 грудня 2012 року між сторонами шлюб розірвано (а.с.14). Оглянувши факти укладення та розірвання шлюбу між сторонами у справі, заперечення відповідача [PERSON] щодо дати укладення повторного шлюбу знайшло своє підтвердження, а саме, сторони перебували у шлюбі з 12 червня 2004 року по 26 вересня 2007 року, а не з 26 вересня 2004 року по 26 вересня 2007 року, як зазначала у позові позивач [PERSON]. Також судом встановлено, що 16 квітня 2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.15). Щодо даного будинку спору між сторонами не існує, тому даний договір суд не бере до уваги. 5 серпня 2003 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.16). посилання позивача, що даний будинок вона і продала і виручені кошти потратила на купівлю спірного будинку по [ADDRESS], стороною позивача не доведено та підтверджено належними доказами, тому суд даний договір не бере до уваги. Позивач [PERSON] зазначала у позові, що розрахунок за придбаний автомобіль Форд-Сієра сторони здійснювали разом, зокрема, за кошти від продажу свиней та підтверджує дані відомості накладною від 16 січня 2008 року (а.с.18), ветеринарною довідкою від 16 січня 2008 року (а.с.19), довідкою Вапнярської селищної ради від 16 січня 2008 року (а.с.20), накладною від 6 березня 2008 року (а.с.22), ветеринарною довідкою від 6 березня 2008 року (а.с.23), довідкою Вапнярської селищної ради від 6 березня 2008 року (а.с.24), однак з даних довідок вбачається лише те, що [PERSON] мала в підсобному господарстві свиней і здійснювала їх продаж, чим ніяк не підтверджується факт погашення заборгованості за автомобіль. Окрім того, на 16 січня 2008 року, 6 березня 2008 року сторони не перебували у шлюбі і на цей час позивач носила прізвище [PERSON], а не [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про розлучення (а.с.12). З експертних висновків від 10 червня 2011 року вбачається лише те, що [PERSON] здавав на дослідження продукти тваринного походження (а.с.21). Копії «боргових» розписок (а.с.25-26) судне може взяти до уваги, оскільки вони складені не належним чином і з них не вбачається, що саме сторонами у справі виготовлялися колодязні кільця і з даних коштів сторони здійснювали погашення боргу за придбаний автомобіль. Довідку про споживання електроенергії за період з 2005 року по 2011 рік, яку позивач надає до матеріалів позовної заяви (а.с.27-29) суд не приймає як доказ, оскільки позивач [PERSON] сама пояснила, що дана довідка стосується будинку по [ADDRESS], а не спірного будинку по [ADDRESS] Надані стороною відповідача докази щодо купівлі житлового будинку по [ADDRESS], а саме договір купівлі-продажу будинку (а.с.39-43) суд приймає до уваги як доказ того, що 16 вересня 2003 року [PERSON], який в цей період не перебував у шлюбі із [PERSON], придбав у [PERSON] даний будинок і цей будинок не є спільною сумісною власністю подружжя. З копії свідоцтва про право власності від 8 листопада 2013 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44-46) вбачається, що [PERSON] зареєстрував на своє ім'я земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS]. Суд звертає увагу на те, що в даний період сторони в шлюбі не перебували. З копії договору про виконання роботи від 15 липня 2010 року вбачається, що між [PERSON] та Томашпільським управлінням газового господарства було укладено даний договір та акт приймання виконаних підрядних робіт по газифікації будинку по [ADDRESS] (а.с.47-51). Суд знову ж звертає увагу на те, що в даний період сторони в шлюбі не перебували. Згідно рішення Вапнярської селищної ради від 21 листопада 2013 року, погоджено наміри забудови земельної ділянки [PERSON]-будівництва гаража, господарських будівель і споруд, літньої кухні та добудови до житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.52-53). Суд знову ж таки звертає увагу на те, що в даний період сторони в шлюбі не перебували. Окрім того, відповідачем [PERSON] підтверджено факт укладення шлюбу 16 квітня 2013 року із [PERSON] (а.с.54). З наданих суду копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.56) вбачається, що автомобіль марки Форд-Сієра, 1989 року випуску [PERSON] зареєстровано 7 травня 2008 року, причіп легковий, 2009 року випуску зареєстровано за [PERSON] 22 серпня 2009 року, тобто в період, коли сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно висновків експерта за результатами вартості КТЗ від 24 жовтня 2016 року, розрахункова вартість легкового автомобіля Форд-Сієра, 1989 року виготовлення, з урахуванням технічного стану, становить 24555,80 грн, розрахункова вартість легкового причепа КАМА-500 Случ, 2009 року виготовлення, з урахуванням технічного стану становить 2262,00 грн (а.с. 136-163). Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, 13 вересня 2016 року [PERSON] подарував житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.226-227), однак рішенням Томашпільського районного суду від 23 травня 2017 року даний договір дарування будинку визнано недійсним, оскільки [PERSON] при дарування будинку було порушено вимоги, встановлені законодавством України щодо дарування (а.с.13-16 т.2). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17 листопада 2017 року (а.с.31-36 т.2), неможливо визначити вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та матеріалів технічної інвентаризації на самочинно збудовані господарські будівлі та споруди; а також встановлено неможливий розподіл житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами в зв'язку з наявністю в даному домоволодінні самочинно збудованих будівель та споруд та відсутністю правовстановлюючих документів. Твердження позивача [PERSON], що під час шлюбу в 2002 році нею спільно з [PERSON] було придбано мотоцикл марки «Урал» по ціні 150 доларів США не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не були підтверджені належними доказами. Зокрема, стороною відповідача було пояснено, що [PERSON] взагалі ніколи не мав у користуванні такого транспортного засобу Згідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших власників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 Постанови № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. З урахуванням вказаних обставин, враховуючи, що стороною позивача не доведено фактів спільної купівлі автомобіля Форд Сієра, автомобільного причепу, мотоцикла Уралу, житлового будинку по [ADDRESS], газифікації та ремонтних робіт будинку, добудови сараю, літньої кухні з прибудовою, криниці, стороною відповідача доведено та підтверджено належними доказами, що автомобіль Форд Сієра, причіп та житловий будинок був придбаний відповідачем в періоди, коли шлюб між сторонами було розірвано, щодо мотоцикла Урал-то у відповідача такого транспортного засобу не було і немає на даний час, газифікацію будинку, будівлю добудов до будинку, криниці відповідачем було проведено також у періоди, коли він з позивачем спільно не проживали, у суду немає підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати в даній справі не відшкодовуються і залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed