Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

26.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала наступним. 01 серпня 2015 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з 1/10 частини квартири [ADDRESS]. На день смерті бабуся проживала та була зареєстрованою в [INFO]. Єдиним спадкоємцем за законом був би син померлої, а її (позивача) батько - [PERSON], який помер раніше від матері 13 квітня 2007 року. Градизька державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з пропущенням встановленого законом строку для прийняття спадщини [PERSON]. Вказуючи, що причина пропуску строку є об»єктивною і поважною, а саме, хвороба її малолітнього сина [PERSON], чому є документальне підтвердження, позивач прохала визначити їй додатковий строк три місяці з дня набрання чинності рішення суду. Крім цього, прохала встановити факт, що [PERSON] являлася матір'ю [PERSON] та її (позивача) рідною бабусею. Обґрунтувала це тим, що в актовому записі про народження батька, його матір»ю значиться [PERSON]. Після реєстрації шлюбу в 1973 році [PERSON] змінила прізвище на Сьоміна, але в свідоцтві про смерть її прізвище зазначено, як [PERSON]. В зв»язку з цим не простежується її (позивача) родинний зв»язок із спадкодавцем. У судове засідання позивач не з»явилася. Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. В заяві до суду позов підтримувала, прохала розглянути справу у її відсутності, за участю представника. У судових засіданнях представник позивача - [PERSON], прохала позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому. В останнє судове засідання не з»явилася. В заяві до суду прохала завершити розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON] у останнє судове засідання не з»явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В заяві до суду представник відповідача прохала розглянути справу у її відсутності та відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні 14.03.2017 року відповідач [PERSON] позов не визнала. Вказувала, що її рідна сестра [PERSON] проживала разом з нею 8 років до дня смерті. Вона доглядала за нею, так як [PERSON] ходила слабо, хворіла двостороннім запаленням легень, потім впала і один рік не могла пересуватися взагалі. Позивач до бабусі не приїжджала і навіть не телефонувала. Вона вважає, що та навіть не знала про смерть [PERSON], так як вона її про це не повідомляла. Скоріше всього, про смерть бабусі внуку повідомила третя сестра [PERSON], яка проживає в Полтаві і була на похованні. Вона згодна на прийняття позивачем спадщини лише за умови, що та сплатить їй 2 тисячі доларів за 1/10 частку квартири, проте, [PERSON] погодилася відшкодувати їй лише кошти, затрачені на похорон. У судових засіданнях, що відбувалися раніше представник відповідача [PERSON], позов не визнала. Суть заперечення зводилася до того, що позивач мала достатньо часу, як до хвороби дитини, так і після, для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до роз»яснення даного в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказана позивачем причина пропуску строку для подання заяви не може бути визнана поважною. Представник третьої особи Градизької державної нотаріальної контори , у судове засідання не з»явився, в заяві до суду прохав розглянути справу у його відсутності, заперечень на позов не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв»язок письмових доказів, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 304318, виданого 4 серпня 2015 року виконавчим комітетом Градизької селищної ради, [PERSON] померла 1 серпня 2015 року в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області. Заповіту за життя не склала, тому спадкування має здійснюватися по закону. Довідками виконкому Градизької селищної ради від 30.03.2016 року та від 3.02.2017 року, підтверджено, що [PERSON], [INFO], яка померла 1.08.2015 року, дійсно проживала та була зареєстрована з 3.10.2008 року до дня смерті за адресою: вул. Котляревського, 115 с-ща Градизьк Глобинського району Полтавської області. Аналогічне місце реєстрації відповідача [PERSON], з 23.12.1977 року, що доводиться відміткою у її паспорті. [PERSON] помер 13 квітня 2007 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 2001 року відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка квартири № 113, загальною площею 62.60 кв.м, яка знаходиться в м. Полтава по вул. Боровиковського, 9. Квартира зареєстрована в органах МБТІ. Зі спадкової справи № 452/2007, заведеної Четвертою Полтавською державною нотаріальною конторою та відповіді завідувача вказаної контори вбачається, що з заявами про прийняття спадщини [PERSON] звернулися: 8.10.2007 року - [PERSON] (мати) та 27.02.2008 року - [PERSON] (дочка). Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області [PERSON] визначався додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Станом на 25.02.2017 року свідоцтва про право на спадщину майна [PERSON] не видавались. Шестимісячний строк для прийняття позивачем спадщини [PERSON] сплив 1 лютого 2015 року. Державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори [PERSON] постановою від 6.04.2016 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину майна, належного [PERSON], у зв»язку з пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В ч.3 ст. 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Виходячи з зазначених норм цивільного законодавства, позивач за правом представлення має право на спадкування тієї частини спадщини [PERSON], яка б належала її померлому батькові [PERSON]. [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину рідної сестри, оскільки до часу відкриття спадщини постійно проживала разом з нею і протягом строку для прийняття спадщини від неї не відмовлялася. Таким чином, спір з приводу спадкування виник між особами, які мають право на спадкування згідно закону. На підтвердження поважності причини пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивачем надані документи, які підтверджують хворобу її малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме: 1) листок непрацездатності № 835463, згідно якого позивач в період з 13.01.2017 по 26.01.2017 року була звільнена від роботи в зв»язку з доглядом за дитиною, якій було поставлено діагноз «гострий бронхіт»; 2) записи з медичної картки про проведені у вказаний період огляди хворої дитини з призначеннями щодо лікування; 3) довідка роботодавця ТОВ «[PERSON] пошта», якою підтверджено перебування працівника [PERSON] на лікарняному в зазначений період та перебування у відпустці за власний рахунок по догляду за дитиною з 28.01.по 3.02.2017 року; 4) довідка Комунального закладу « Центр первинної медикосанітарної допомоги № 2 м. Полтави», з якої вбачається, що [PERSON] з 27.01. по 3.02.2016 року знаходилася по догляду за дитиною [PERSON], [INFO], який мав залишкові явища гострого бронхіту, мононуклеозоподібний синдром. Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що в останні дні строку для прийняття спадщини позивач з об»єктивної причини (через хворобу малолітньої дитини) не могла звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини (віддаленої від місця проживання [PERSON]Ю.) з заявою про прийняття спадщини, тому строк пропущено з поважної причини. Заперечення представника відповідача про те, що позивач мала достатньо часу, як до хвороби дитини, так і після, для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, до уваги не взяті. Так, згідно чинного законодавства, спадкоємець має реалізувати своє право на подання заяви протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, а тому кожен вільний у виборі часу звернення. Якщо особа планувала це зробити в останні дні строку, але цьому завадили обставини, які не залежали від її волі, причина пропуску строку, на думку суду, є поважною. Не взяті також до уваги і заперечення відповідача [PERSON] про те, що позивач не надавала допомогу своїй бабусі, так як в межах даного предмету позову не може розглядатися питання про усунення від права спадкування за законом ( ч.5 ст. 1224 ЦК України). Крім цього, відповідачем не надано в якості доказу рішення суду з вказаного питання, яке було б для даного спору преюдиційним. З огляду на викладене, суд задовольняє позовну вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Не заперечувалося відповідачем, що позивач дочка єдиного сина спадкоємця - [PERSON], тобто її онука. Разом з цим судом встановлено, що в документах спадкоємця написання її прізвища різниться: [PERSON] та Сьоміна, в зв»язку з чим не простежуються родинні стосунки між нею та сином і онукою. Так, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 13.04.2016 року , в актовому записі № 104 від 12.11.1963 року про народження [PERSON] матір»ю вказана [PERSON]. Витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.04.2016 року , підтверджено, що згідно актового запису № 84 від 03.08.1973 року [PERSON], [INFO], в Гурзуфській селищній раді м.Ялти уклала шлюб, її прізвище після державної реєстрації : «Сьоміна». Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 304318, виданого 4 серпня 2015 року, [PERSON] померла 1 серпня 2015 року в селищі Градизьк Глобинського району Полтавської області у віці 86 років, тобто шляхом підрахунку можна встановити , що вона народилася у 1929 році, Таким чином, факт, що померла [PERSON] є бабусею позивача та матір'ю її батька підтверджується тим, що ім'я та по-батькові [PERSON], Сьоміної та [PERSON] співпадають - [PERSON]. Також повністю співпадають дані стосовно дати народження особи у довідці виконкому Градизької селищної Ради Глобинського району, з якої вбачається, що померла [PERSON] була [INFO], та в актовому записі № 84 від 03.08.1973 року про реєстрацію шлюбу, де вказано, що [PERSON] , яка змінила прізвище на Сьоміна, також була [INFO]. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З огляду на викладене, отримання нового свідоцтва про смерть на ім»я спадкоємця з правильним написанням прізвища «Сьоміна» є неможливим. Суд дійшов висновку, що [PERSON], Сьоміна та [PERSON], це одна і та ж особа. Тому є встановленим факт, що померла 1.08.2015 року [PERSON] є матір»ю [PERSON], та рідною бабусею (по-батькові) позивача [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1042 грн. 40 коп., як за дві вимоги немайнового характеру (за ставками, що діяли на час подання позову: 521.20 + 521.20), що підтвержується квитанціями ПАТ «[PERSON] Аваль» від 9.09.2016 року. Натомість одна з вимог про встановленння факту повинна була бути оплаченою за ставкою 0,2 розміру мінімальної заробітної плати тобто в сумі 275 грн. 60 коп.( 0.2 х 1378 грн. ). Таким чином, позивачем допущена переплата судового збору. Тому підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] лише сума, яку повинна була сплатити позивач згідно закону - 796 грн. 80 коп. (521.20 + 275.60)

Outcome: approved