Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

25.09.2012 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький оліяжиркомбінат» про визнання нещасним випадку, що стався з нею 29.10.2009 року на ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» страховим та визнання недійсним акту за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, що стався; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Запорізький оліяжиркомбінат» скласти акт форми Н-1 відносно нещасного випадку, що стався 29.10.2009 року на Публічному акціонерному товаристві «Запорізький оліяжиркомбінат»; визнання зазначеного нещасного випадку, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків; поновлення на посаді прийомоздавача харчової продукції Публічного акціонерного товариства «Запорізький оліяжиркомбінат» та переведення на працю відповідно медичних рекомендацій; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що приблизно 8 років вона працювала прийомоздавачем харчової продукції маргаринового цеха у ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат». В її обов'язки входило розводити різні емульгатори для виробництва маргарину. У 200 літрових металевих бочках перебував лецитин (густа речовина), який вона набирала кружкою, об'ємом 1 л. та відром, відносила до ємкостей. Її зріст, приблизно 1 м. 55 см., а висота металевої бочки, приблизно 1 м. Таким чином, коли вона перехилялася, для того, щоб дістати лецитин, її тіло контактувало з бочкою в області нижче грудей. Іноді вказані бочки були пластмасові або з краном, але це було дуже рідко. Для виготовлення однієї порції їй необхідно було набрати зазначеним способом, приблизно 60 кг лецитину. Всього за зміну виготовлювали не менше двох порції, тобто їй необхідно було набрати та перенести не менше 120 кг лецитину. Лецитин вона переносила у відрі, ємкістю 10-12 літрів. 29.10.2009 року, приблизно о 6 годині ранку, під час виконання своїх обов'язків у нічну зміну, вона отримала травму, а саме: при знятті відра з лецитином з бочки вона почула клацання в грудній клітці та сильний біль. Їй стало зле, вона звернулась за допомогою до медпункту. Медична сестра [PERSON] надала їй настойку валеріани, після чого вона поїхала додому. Наступного дня їй стало гірше, вона взагалі не змогла встати з ліжка. 30.10.2009 року звернулась у міську лікарню № 8 за допомогою. 02.11.2009 року чоловік її відвіз у лікарню. Приблизно 4 місяця вона перебувала на стаціонарному лікування, а по червень 2010 року знаходилась на лікарняному. Враховуючи, що під час лікування покращення її здоров'я не відбувалося, її направили до м. Києва, де встановили діагноз «Посттравматичний відрив мечевидного відростка. Перелам хрящових відростків VІІ-VІІІ р-р в області реберної дуги зліва». У березні 2010 року вона перенесла операцію у 5-ій міській лікарні м. Запоріжжя. 02.04.2010 року вона звернулась до адміністрації ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» із заявою про розслідування нещасного випадку, який мав місце 29.10.2009 року. Вказаним товариством було проведено розслідування нещасного випадку та лише 26.11.2010 року складено акт форми Н-5, тобто, що нещасний випадок з позивачем, не пов'язаний з виробничою діяльністю. Позивач вважає, що складання зазначеного акту відбулося з грубим порушенням, тому що на її думку, захворювання є наслідком виконання нею професійних обов'язків і необхідно скласти акт форми Н-1 (про нещасний випадок на підприємстві, пов'язаний з виробництвом), оскільки її вимоги підтверджуються медичними документами Міської лікарні № 8 м. Запоріжжя та міської лікарні екстреної та швидкої допомоги м. Запоріжжя. Її на комісію не викликали, лише відібрали пояснення від окремих працівників ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», але про факти іншого дня (28.10.2009 року). Не повідомлення про дату засідання комісії позбавило її права надати належні докази. Крім того, вважає, що подію, яка мала місце 29.10.2009 року бачили співробітники ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», медична сестра, вона по телефону наступного дня безпосередньо повідомляла начальнику цеха, тобто таким чином керівник був повідомлений про нещасний випадок на виробництві. Під час виконання своїх обов'язків керівництво підприємства не створили належних умов праці, порушувались заходи безпеки, що і призвело до такої травми. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визнати нещасний випадок страховим, визнати недійсним акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, що стався; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Запорізький оліяжиркомбінат» скласти акт форми Н-1 відносно нещасного випадку; визнати нещасний випадок, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. 24.02.2011 року наказом № 102к [PERSON] була звільнена з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи). Позивач не згодна зі звільненням, так як їй 12.12.2011 року була встановлена третя група інвалідності (загальне захворювання) і за рекомендацією медико-соціальних комісій було визначено види робіт, які може виконувати особа, визнана інвалідом. Пропозиції щодо переведення на іншу посаду до неї не надходили, вважає, що звільнення було з порушенням законодавства і просить поновити її на роботі, але перевести на іншу посаду, враховуючи медичні рекомендації. При цьому, [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Крім того, позивач має неповнолітню дитину, яка потребує догляду та уваги, але у зв'язку із станом свого здоров'я, постійними лікарняними, знаходженням на стаціонарному лікуванні вона не мала можливості нести відповідний обов'язок з утримання та догляду дитини. Внаслідок отриманої травми позивач вимушена була перенести дві операції та рентгенотерапію, що негативно вплинуло на її загальний стан здоров'я. Незаконні дії відповідача - винесення акту Н-5, звільнення з роботи призвели до моральних страждань, втрати душевного спокою, [PERSON] постійно перебувала в роздратованому стані, тому остання вважає, що їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 200 000 гривень і просить суд стягнути її з відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за дорученням від 01.03.2014 року - [PERSON] позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому, просили суд його задовольнити. Вважають, що судом допитані свідки, проведено експертизу і в справі є достатньо доказів для задоволення їх позовних вимог. Крім того, додатково пояснили, що звертались до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області про визнання нечинним припису № 1/11 від 26.11.2010 року, під час якого було встановлено незаконність зазначеного припису, але вказаний позов залишено без розгляду. Представник відповідача - за дорученням № 1344/16 від 21.03.2014 року Ніквас В.В. в судовому засіданні позов не визнав повністю. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 20.07.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя винесено рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», перейменованого в ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», третя особа Відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі, про зобов'язання відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області зазначене рішення залишено без змін. А обставини, встановлені рішенням, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Крім того, просить суд застосувати наслідки пропуску строку для звернення з позовними вимогами, зазначеними у позовній заяві під №№ 5,6,7, тобто поновлення позивача на посаді прийомоздавача харчової продукції Публічного акціонерного товариства «Запорізький оліяжиркомбінат» та переведення на працю відповідно медичних рекомендацій, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та на цій підставі відмовити у зазначених вимогах. Крім того, наявні в матеріалах справи: акт перевірки, відповідь прокурати, свідчать, що при перевірці заяв позивача порушень трудового законодавства щодо звільнення [PERSON] не встановлено. При цьому, позивач своєчасно отримала трудову книжку та розрахунок при звільненні, про що вона не заперечує, але у встановлений законом строк - один місяць, не звернулась до суду за захистом нібито порушеного права і не надала докази поважності причини пропуску строку звернення до суду. Позивачем не надано доказів на підтвердження вимог, щодо винних дій відповідача, які призвели до її моральних страждань. Враховуючи, що позивач не довела належним чином своїх вимог, просить суд у задоволенні позову повністю відмовити. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя Гура О.П. проти позову заперечував в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджені доказами та є такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що розслідування нещасного випадку було проведено відповідно до діючого законодавства та складено відповідний акт. Порушень при звільненні [PERSON] не було встановлено, тому відсутні підстави для поновлення її на роботі, виплати їй середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, просить у позові відмовити, враховуючи, що [PERSON] не було доведено жодної позовної вимоги. Представник третьої особи - Запорізької обласної ради професійних спілок - Чос М.П. підтримав позовну заяву у повному обсязі та у судовому засіданні пояснив, що він перебуває на посаді головного технічного інспектора праці Запорізької ради профспілок та при перевірці акту форми Н-5 встановив порушення: комісія не повідомила про проведення розслідування [PERSON], чим позбавили її права надати докази, було допитано вузьке коло осіб, тому ним було запропоновано провести додаткове розслідування, але від керівництва підприємства було отримано відмову. Крім того, ним було складено висновок про скасування припису Територіального управління державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області № 1/11 від 26.11.2010 року, так як останній не відповідає вимогам законодавства та у змісті має певні протиріччя. Допитана у судовому засіданні свідком [PERSON] пояснила, що вона з 1999 по 2011 р.р. працювала на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», у т.ч. на посаді прийомоздавача та підтвердила пояснення позивача стосовно обов'язків прийомоздавача та умов роботи, які були у 2009 році. 29.10.2009 року вона приймала зміну у [PERSON], але коли прийшла на підприємство, останньою вже не було на роботі. Як їй повідомила [PERSON], [PERSON] направилася до медичного пункту, розташованого на підприємстві, так як остання піднімала відро та у неї щось хруснуло у грудях. Після того, як позивач травмувалась керівництво підприємства покращило умови роботи - бочки, з яких набирали лецитини, поставили на підставки. Вона на посаді прийомоздавача працювала, приблизно 3 років та в неї були проблеми зі спиною. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що вона у 2009 році працювала на посаді майстра зміни на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат». На своїй зміні вона прийомоздавачам повідомляє, скільки та якого матеріалу необхідно застосовувати під час виготовлення маргарину тощо. Дійсно лецитин набирали кружками у бочках, але ні вона, ні керівництво підприємства не змушували прийомоздавачів набирати повні відра та слідкували, щоб ємкість відра не була важчою, ніж 7 кг. У разі, коли прийомоздавачі погано себе відчувають, останні повинні доповісти про цей їй. Зміна прийомоздавачів залишає робоче місце, приблизно о 8 годині, а вона на роботу приходить, близько 9-ої. 29.10.2009 року, коли вона прийшла на роботу, то [PERSON] вже не було. Так як 29.10.2009 року це був четвер, тому п'ятниця та субота у [PERSON] були вихідними днями. У суботу, тобто 31.10.2009 року їй зателефонувала [PERSON], яка повідомила, що [PERSON] погано себе відчуває, тому 01.11.2009 року не вийде на роботу. У понеділок, тобто 02.11.2009 року вона зателефонувала [PERSON], яка сказала, що захворіла та попрохала останню написати замість неї заяву про тимчасову відпустку, що вона і зробила. Той факт, що позивач захворіла, її не здивував, так як [PERSON] до цього часто перебувала на лікарняних. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» працює на посаді комірника. Кожного робочого дня вона, приблизно о 6-30 годин, вона приходить у цех, де переписує залишки матеріалів. 29.09.2010 року вона, приблизно о 6 годині 40 хвилин піднялася на 2 поверх в операторську, де побачила [PERSON], яка зазначила, що погано себе відчуває. Яку позивач зазначила причину погано почуття, вона не пам'ятає. Допитана у судовому засіданні свідком [PERSON] пояснила, що у 2009 році працювала на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» на посаді старшого майстра. 29.10.2009 року відомостей про те, що хтось з працівників цеху отримав травму, не було. 02.11.2009 року вона дізналася, що [PERSON] знаходиться в особистій відпустці. Лише у подальшому вона узнала, що позивач знаходиться у лікарні. Допитана судом свідок [PERSON] зазначила, що вона працює головою профкому ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» та була членом комісії, яка розслідувала обставини отримання позивачем травми. Коли до неї звернулась [PERSON] щодо написання заяви на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з її хворобою, вона їй надала зразок такої заяви. Те, що у позивача була виробнича травма, їй невідомо. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що він працює на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» заступником директора по охороні праці. У зв'язку з тим, що від [PERSON] поступила заява про виробничу травму та був припис Територіального управління державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки України у Запорізькій області зібралась комісія, головою якої він був та провели розслідування згідно відповідного Положення. Комісія збиралася двічі: збирала матеріали, виходила на місце роботи [PERSON], опитувала працівників підприємства, вивчила лікарняні листи на ім'я позивача, саму [PERSON] не викликали під час роботи комісії, так як вважали це недоцільним. За результатами роботи комісії 26.11.2010 року було складено Акт, відповідно до якого комісія не встановила на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» факту отримання травми [PERSON] 29.10.2009 року. Допитана у судовому засіданні свідком [PERSON] пояснила, що вона працює черговою медсестрою у медичному пункті на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат». На робочому місці у неї знаходиться амбулаторний журнал, в якому вона записує усіх працівників підприємства, які зверталися впродовж дня. 29.10.2009 року вона працювала, але не пам'ятає, щоб [PERSON] зверталася з біллю у грудях та відповідної інформації не має у зазначеному журналі. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що вона працює лікарем терапевтом на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат». Вона працює з 08-00 години до 14-00 кожного дня. 30.10.2009 року у кінці її робочого дня, приблизно в 13-00 годин, до неї на прийом прийшла [PERSON], яка зазначила, що у неї болить у грудях та пояснила, що підняла щось важке та в неї клацнуло у грудях. Вона позивача відправила для отримання ренгентного знімку. До кінця робочого часу, позивач до неї так і не заходила. 02.11.2009 року до неї знову прийшла [PERSON], після чого вона разом з позивачем направилися до лікаря невропатолога, де [PERSON] залишилася на прийомі. Лише після цього, [PERSON] почали оформлювати лікарняний лист. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює заступником начальнику відділу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжя. У листопаді 2009 року була членом комісії, яка проводила розслідування по заяві [PERSON] обставин отримання останньою травми. Комісія збирала матеріали, виходила на місце роботи [PERSON], опитувала працівників підприємства, вивчила лікарняні листи на ім'я позивача, але саму [PERSON] не викликали під час роботи комісії. За результатами роботи комісії 26.11.2010 року було складено Акт, відповідно до якого комісія не встановила на ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» факту отримання травми [PERSON] 29.10.2009 року. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 09.09.2003 року по 24.02.2011 року [PERSON] працювала на посаді прийомоздавача харчової продукції маргаринового цеху ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» (т. 1, а.с. 20). На підприємстві передбачена форма 5.5.1-00-02-02/а від 27.04.2003 року «Організаційна карта для робітника», в якій ставиться відмітка про ознайомлення робітника з інструкціями, необхідними для управління процесами, забезпечення безпеки та лабораторного контролю, 04.10.2007 року [PERSON] з даною картою ознайомлена (т. 1 а.с. 8). Протоколом № 7 засідання комісії по перевірці знань щодо охорони праці від 16.01.2009 року підтверджено, що [PERSON], яка працює на посаді прийомоздавача продукції перевірку знань пройшла успішно (т. 1 а.с. 11). На заяву [PERSON], а також відповідно до припису №1/11 від 26.11.2010 року начальника Запорізької державної інспекції промислової безпеки та охорони праці в гірнічній промисловості та на об'єктах підвищеної небезпеки [PERSON] скласти акт про нещасний випадок на виробництві, який, зі слів позивача, стався з нею 29.10.2009 року, було створено комісію, яка в період з 26.11.2010 року по 29.11.2010 року провела розслідування випадку, про що 29.11.2010 року було складено акт форми Н-5. За висновком комісії було встановлено, що факту травмування [PERSON] не підтверджено і відповідно до п.п. 14, 23 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112, складається акт за формою Н-5 (т.1, а.с.12-14). При розслідуванні нещасного випадку відповідач діяв відповідно до припису №1/11 від 26.11.2010 року начальника Запорізької державної інспекції промислової безпеки та охорони праці в гірнічній промисловості та на об'єктах підвищеної небезпеки [PERSON] Держнаглядохоронпраці яким було зобов'язано голову ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» провести розслідування фактів, зазначених [PERSON] та визначити нещасний випадок з останньою таким, що не відбувся (т.1 а.с.127). Згідно положень п. 7 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше. У відповідності до п. 8 зазначеного порядку про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу уповноважену особу підприємства. З наданих позивачем пояснень, встановлено, що 29.10.2009 року вона чи інша особа (свідок) не повідомили керівника робіт про травмування, лише 02.04.2010 року, тобто майже через півроку, [PERSON] звернулась із заявою про складання акту про виробничу травму (т.1, а.с. 3). Відповідно положень п. 10 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» роботодавець зобов'язаний негайно утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування. Судом встановлено, що роботодавцем [PERSON] була надана відповідь, що було проведено колегіальне розслідування, в результаті якого не було встановлено факту нещасного випадку з позивачем на виробництві (т.1 а.с. 4) Після отримання припису №1/11 від 26.11.2010 року начальника Запорізької державної інспекції промислової безпеки та охорони праці в гірнічній промисловості та на об'єктах підвищеної небезпеки [PERSON] Держнаглядохоронпраці ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» було створено комісію та проведено відповідне розслідування на підставі наказу № 581 від 25.11.2010 року, та у передбачений п. 13 «Порядку….» триденний термін проведено розслідування, а отже порушень у даному випадку не встановлено. Посилання позивача на проведення розслідування без її участі, суд приймає до уваги, так як відповідно до п. 11 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112 потерпілий включається до складу комісії. Разом із тим, заперечення [PERSON], щодо того, що вона не отримувала копію зазначеного вище припису, суд не приймає до уваги, так як згідно з п. 3 ст. 5 Постанови Кабінету Міністрів № 1640 від 23.11.2006 року «Про затвердження Положення про Державний комітет з промислової безпеки, охорони праці та гірничного нагляду» направлення приписів здійснюється виключно роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю. У ініціюванні проведення додаткового розслідування нещасного випадку [PERSON] Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України було відмовлено, так як Комунарським районним судом м. Запоріжжя вже було винесено рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено (т.1 а.с. 23). Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» порушив вимоги Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112 щодо негайного створення комісії після отримання заяви від [PERSON] від 02.04.2010 року та не включення [PERSON] у склад комісії 25.11.2010 року. Разом із тим, на думку суду, зазначені порушення не являються підставами для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним акту за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, так як вимоги позивача ґрунтуються на інших підставах (відбувся нещасний випадок), а в даному випадку суд вбачає порушення порядку проведення розслідування. 20.07.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1494/11, за позовом [PERSON] до ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» (на даний час ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат») про визнання неправомірною відмову роботодавця в складенні акту про нещасний випадок на виробництві, про зобов'язання відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, що стався під час виконання нею трудових обов'язків, яким у задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили, про що свідчить ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 24.05.2012 року (т.1 а.с. 39-42). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справ, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд, вважає за доцільне зазначені факти розглядати як встановлені і такі, що не підлягають доказуванню. Зазначеним рішенням суду встановлено, що в період з 30.10.2009 року по червень 2010 року позивач знаходилась на лікарняному, що підтверджено наданими суду доказами - листками тимчасової непрацездатності, з яких видно: 02.11.2009 р - 05.11.2009 р; 10.11.2009 р. - 25.11.2009 р; 26.11.2009 р - 18.12.2009 р.; 25.12.2009р. - 11.01.2010 р., 12.01.2010 р - 29.01.2010 р., 06.02.2010 р. - 27.02.2010 р. причиною непрацездатності зазначено загальне захворювання. За період 09.03.2010 р. - 26.03.2010 р., 30.03.1020 р. - 24.04.2010 р., 01.05.2010 р. - 22.05.2010, 01.06.2010 р. - 16.06.2010 р. причиною непрацездатності зазначена невиробнича травма, а за період з 19.11.2010 р - 13.12.2010 р. - загальне захворювання (т. 2 а.с. 35-45). Отже, заява позивача про те, що вона лікувала наслідки виробничої травми листками непрацездатності не підтверджуються, а навпаки спростовується. Виписні епікризи: № 3470 (10.11.2009 р. - 25.11.2009 р), № 3983 (25.12.2009 р. - 11.01.2010 р), № 4374 ( 09.03.2010 р. - 25.03.2010 р.), № 9533 (01.06.2010 р. - 16.06.2010 р.), № 16904 ( 28.09.2010 р. - 12.10.2010 р.), надані [PERSON] дійсно містять у собі запис про травмування, проте в епікризах прямо зазначено, що такий запис зроблено зі слів самого позивача, а тому не є об'єктивним і беззаперечним доказом у справі щодо обставин травмування. З тих же самих підстав не можна прийняти до уваги зміст фотокопії листка непрацездатності серії АБЖ 2 238636 (т.1, а.с.27), в якому зазначено причиною захворювання нещасний випадок на виробництві та його наслідки. Таким чином, рішенням суду, яке набрало чинності, вже було встановлено факт лікування [PERSON] від невиробничої травми. Враховуючи, що позивачем та її представником наголошувалось про те, що отримані [PERSON] ушкодження, можливо були професійним захворюванням, судом за клопотанням позивача було проведено комісійну судово-медичну експертизу. Висновком судово-медичної експертної комісії № 138/к від 20.02.2014 року встановлено: - діагноз встановлений в торакальному відділенні КУ «ГКБЕ і СМП» - «посттравматичний відрив мечевидного відростка. Перелам хрящових відростків VII-VIII р-р в області реберної дуги зліва» в більшій мірі відповідає реальному механізму травмування; - з 1986 року у позивача були скарги на «біль в грудній клітці зліва, яка посилювалась на вдихі і фізичному навантаженні», встановлено діагноз - «нейроциркуляторна дистонія по кардиальному типу». З 2007 року «скарги на біль в грудній клітці зліва, яка посилювалась при вдихі, наклоні», встановлено попередній діагноз - «деструктивно-дегенеративний процес хребта, вертеброгенна торакалгія»; - гостру травму (перелам мечевидного відростка і хрящових частин ребер) з медичної точки зору не можна віднести до професійного захворювання; - виробнича травма - порушення анатомічної цілісності тканей і органів робітника, яке спричинене впливом небезпечного виробничого фактору в процесі виконання функціональних обов'язків, що спричинили тимчасову або постійну втрату працездатності. Таким чином, у потерпілої [PERSON] має місце травма, яка виразилась в переломі мечевидного відростка і хрящових частин ребер. В той же час достовірних документальних підтверджень, що травма мала місце в процесі виконання функціональних обов'язків потерпілою в розпорядження комісії не надано; - клінічний діагноз було встановлено [PERSON] в досить віддаленому від дати заявленої травми періоді, що не дозволяє достовірно і науково обґрунтовано зазначити день травмування. Діагноз позивачу був встановлений пізніше нормативного періоду загоєння (шість тижнів). Однак, враховуючи, що іммобілізаційні заходи [PERSON] проведені не були, неможна виключити можливість травмування потерпілої і більш ранній період, у тому числі і 29.10.2009 року. Аналізуючи висновок судово-медичної експертної комісії № 138/к від 20.02.2014 року головою комісії [PERSON] та членами комісії - [PERSON], [PERSON], [PERSON] ретельно досліджено випадок, який мав місце 29.10.2009 року, фізичний стан [PERSON], як до так і після 29.10.2009 року. Проте, висновком не встановлено однозначного походження травми [PERSON], часу її отримання, а тільки той факт, що зазначений діагноз не можна віднести до професійного захворювання. Згідно п.2 ст 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. На запит відповідача № 5555/2 від 15.12.2010 року головою травматологічної МСЕК [PERSON] було надано інформацію, що [PERSON] є інвалідом третьої групи з 07.12.2010 року, працювати прийомоздавачем не може, так як в її функціональні обов'язки входить підіймання важкої рідини (лецитину) та наклони тулупа (т. 1 а.с. 134). 21.02.2011 року головою правління підприємства голові профспілкового комітету підприємства було направлено подання про надання згоди на звільнення заявниці у зв'язку з виявленою невідповідністю робітника виконуваній роботі за станом здоров'я, яке перешкоджає виконанню даної роботи. У зазначеному поданні також зазначено про відсутність можливості переведення заявниці на іншу роботу, яка відповідала обмеженням відповідно медичного висновку (т.1 а.с.135). Відповідно до виписки з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації № 13 від 21.02.2011 року, профспілковий комітет у присутності [PERSON] розглянув вказане подання та надав згоду на її звільнення (т. 1 а.с. 136). Згідно наданої довідки станом на 24.02.2011 року на підприємстві були вакантні посади: слюсаря-ремонтника, машиніста тепловозу, слюсаря з контрольних вимірювальних приборів і автоматиці, машиніста русальних установок тракториста, які не підходили заявниці як за медичними висновками так і за спеціальністю (т. 1 а.с. 132). Відповідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» № 2694 від 14.10.1992р. працівнику не може пропонуватися робота, яку за медичним висновком він не може виконувати за станом здоров'я. Тобто робота (вакансії), яка протипоказана стану здоров'я позивачу не пропонувалася. Позивач також не спростовує фактичні обставини, доведені відповідачем. 24.02.2011 року наказом № 102к [PERSON] було звільнено з посади прийомоздавача харчової продукції третього розряду маргаринового цеху зі згоди профспілкового комітету у зв'язку із встановленою невідповідністю робітника виконуючій роботі у зв'язку із станом здоров'я, який перешкоджає продовжувати виконання роботи з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (т.1 а.с.17). На думку суду, відповідачем було встановлено всі факти, які були підставою для звільнення [PERSON] на підставі п. 2 ст.40 КЗпП України: виписка з акту огляду МСЕК АД № 144807 від 13.12.2010 року (т.1 а.с.18), відповідь на запит № 5555/2 від 15.12.2010 року голови травматологічної МСЕК [PERSON] (т.1 а.с.134), довідка ЛКК № 221 «Міської лікарні № 8» від 14.12.2010 року, карта умов праці та протокол засідання профспілкового комітету № 13 від 21.02.2011 року. Також суд, звертає увагу на те що, відповідач не мав по відношенню до [PERSON] упередженого відношення, зазначене підтверджується резолюцією керівника на видачу позивачу матеріальної допомоги в розмірі 6000 гривень на проведення останній операції (т. 1 а.с. 2). Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права. 24.02.2011 року позивача було звільнено з Публічного акціонерного товариства «Запорізький оліяжиркомбінат», до суду за захистом свого нібито порушеного права [PERSON] звернулась лише 25.09.2012 року, тобто тримісячний строк, передбачений законодавством був нею пропущений. При цьому, факт своєчасного отримання трудової книжки та остаточного розрахунку [PERSON] не заперечуються, крім того, позивач була присутньою на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації ЗАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», де було встановлено угоду щодо її звільнення, тобто про нібито порушення свого права вона дізналась ще 21.02.2011 року. Постановою № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовується незалежно від заяви сторін. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Представник відповідача у своїх запереченнях просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] що стосуються її поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. Проте, позивач взагалі не вважає, що нею порушено строк звернення до суду з позовними вимогами щодо поновлення на роботі, тому поважні причини пропуску строку звернення до суду [PERSON] та її представником не були наведені. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зі змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що стягнення моральної шкоди можливе тільки при умові порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні факт порушення трудових прав ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» свого підтвердження не знайшов, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити Крім того, [PERSON] не надано доказів на підтвердження вимог, щодо винних дій ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат», які призвели до її моральних страждань. Доказів порушення прав позивача у сфері трудових правовідносин останньою суду не надано. За наведених обставин, всебічно проаналізувавши обставини справи та оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed