Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

25 лютого 2019 року ТОВ «ДТЕК Східенерго» в інтересах ВП «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК Східенерго» звернулось до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги в якій просить стягнути на користь ВП «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК Східенерго» грошові кошти з заборгованості за спожиті комунальні послуги: централізоване опалення - 13724,67 грн.; централізоване постачання гарячої води - 28497,29 грн.; централізоване постачання холодної води - 7381,26 грн. та 3% річних у розмірі - 1361,71 грн. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. [PERSON] є наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та зобов`язаний сплачувати за спожиті комунальні послуги. Позивачем надається відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води, які позивач з вересня 2011 року по серпень 2018 року виконав належним чином. Водночас, відповідачем плата за спожиті комунальні послуги за період з вересня 2011 року по серпень 2018 вносилась частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у віздиві на позовну заяву зазначила, що з позовними вимоги не погоджується та вважає, що позивачем належних та достатніх доказів наявності у нього права стягувати заявлені суми на свою користь, будь-яких угод щодо постачання комунальних послуг позивач не надавав. Крім того, відповідач просить застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності, оскільки позивач вимагає стягнути комунальні послуги поза межами встановленого стркоу позовної давності. У судовому засіданні відповідач зазначила, що вона дійсно має борг за спожиті житлово-комунальні послуги та просить суд розстрочити виконання судового рішення у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області від 14.08.2013 року № 187 визначено виробника та виконавця комунальних послуг з централізованого опалення, гарячого та питного водопостачання Відокремлений підрозділ «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО». З особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Випискою з особового рахунку № [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] варіть спожитих комунальних послуг сплачена не у повному обсязі, заборгованість за спожиті комунальні послуги складає 49603,22 грн. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків, послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд. Таким чином, послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води є видами житлово-комунальних послуг. Згідно ст.ст. 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов`язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року). Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, позивач має право вимагати в судовому порядку сплати заборгованості з надання послуг центрального опалення та централізованого постачання гарячої та холодної води. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отримуючи комунальні послуги, відповідачі зобов`язані вносити за них плату, яка відповідно до п. 20, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 вноситься відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої та холодної води, приймаючи до уваги, що розмір заборгованості, наданий позивачем, проведений у відповідності до вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги слід задовольнити у повному обсязі. При цьому суд виходить з приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки встановлений законом обов`язок споживача щодо внесення щомісячної плати за надані комунальні послуги є грошовим зобов`язанням, а відповідач у встановлені строки та належним чином його не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо застосування за клопотанням відповідача, наведеному у відзиві на позов, правових наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Під час розгляду справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Приписами ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново Як вбачається розрахунку заборгованості (виписка з особового рахунку), доданого до позовної заяви відповідач систематично до серпня 2018 року, однак не у повному обсязі, сплачував вартість отримуваних ним житлово-комунальних послуг, що беззаперечно свідчить про визнання відповідачем свого боргу за спожиті ним житлово-комунальні послуги. Таким чином, враховуючи, що остання сплата відповідачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги здійснена в серпні 2018 року, а з вказаним позовом позивач звернувся до суду 25 лютого 2019 року, суд приходить до висновку, що позовну заяву подано в межах строків позовної давності. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою рішення. 27 вересня 2018 року Мар`їнським районним судом Донецької області за заявою ТОВ «ДТЕК Східенерго» було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі: централізоване опалення - 13724,67 грн.; централізоване постачання гарячої води - 28497,29 грн.; централізоване постачання холодної води - 7381,26 грн. та 3% річних у розмірі - 1361,71 грн. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 31.10.2018 року судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги було скасовано. Згідно правового висновку, викладеного в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-214цс14, оскільки судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, оскільки ТОВ «ДТЕК Східенерго» 25 вересня 2018 року було подано до Мар`їнського районного суду Донецької області заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, то строк позовної давності переривався і починався заново та станом на дату подання позовної заяви не сплинув. Вирішуючи питання щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення судового рішення у зв`язку із його скрутним матеріальним становищем суд виходить з наступного. З копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , отримує пенсію за віком. Термін дії посвідчення - довічно. Відповідно до п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині вказується про розстрочення виконання рішення. Згідно приписів ч. 1, 3 ст. 435 УПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Із змісту п. 37 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, вбачається, що визначення порядку виконання рішення суду, надання розстрочки виконання зазначається безпосередньо в рішенні суду при його ухваленні. Згідно положень ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Суд приймає до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, а саме, те, що відповідач є пенсіонером за віком, з врахуванням чого, хоч і отримує постійний дохід, однак на думку суду він не є достатнім, та відповідач позбавлений можливості сплатити одноразово суму боргу, внаслідок чого рішення суду виконане не буде. Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про можливість розстрочення суми боргу за спожиті житлво-комунальні послуги на максимальний строк, який складає 12 місяців. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1921 гривня 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved