Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

25 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті чоловіка [PERSON], яка настала [INFO], вона є єдиним спадкоємцем за законом, однак за відсутності за чоловіком державної реєстрації права власності на земельні ділянки, площею 3,215 га та 3,216 га, на які він встиг лише отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], позивач позбавлена можливості оформити спадщину на вказане нерухоме майно. У зв'язку цим, просила визнати за нею право власності на розташовані на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,216 га, держаний акт серії [NUMBER] від 17 травня 2004 року (кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]); загальною площею 3,215 га, держаний акт серії [NUMBER] від 15 листопада 2004 року (кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]). Крім того, зобов'язати відділ Держземагенства у Липоводолинському районі Сумської області здійснити за нею державну реєстрацію вказаних земельних ділянок та видати витяги із державного реєстру. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги довірителя підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 1976 року [PERSON], 1949 року народження, та [PERSON], 1952 року народження, перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9). 17 травня 2004 року [PERSON] отримала державний акт (серії [NUMBER]), а 15 листопада 2004 року державний акт (серії [NUMBER]) на право власності на розташовані на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальними площами 3,215 га та 3,216 га відповідно (а.с.11-12). Після смерті [PERSON], яка настала [INFO], [PERSON] отримав 11 травня 2010 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні [PERSON] вказані земельні ділянки (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер (а.с.13). 23 травня 2014 року дочки померлого [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, звернулись до приватного нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері [PERSON] (а.с.40-41). 25 листопада 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на грошові кошти, розміщені на п'яти різних банківських рахунках, два легкові автомобілі та частки у статутному капіталі товариства і сільськогосподарського виробничого кооперативу (а.с.36). Відповідно до довідок відділу Держземагенства у Липоводолинському районі Сумської області від 22 жовтня 2014 року, в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про зареєстровані за [PERSON] до 01 січня 2013 року речові права на земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]; [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.14-15). Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок вбачається, що їх вартість становить 137951 грн. 38 коп. (а.с.16). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог ст.ст.2, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положенням ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] набув право власності на земельні ділянки, але за відсутності за ним державної реєстрації цього права власності на вказану нерухомість, офіційного визнання і підтвердження державою факту виникнення у нього цього права не відбулось у зв'язку з його смертю. Тому, враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, яка належним чином прийняла спадщину, беручи до уваги відмову дітей померлого від належної їм за законом частки у спадщині на користь матері та відсутність у неї можливості у нотаріальному порядку оформити спадщину після смерті чоловіка, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на належні чоловікові земельні ділянки. Щодо позовних вимог про зобов'язання держземагенства здійснити державну реєстрацію вказаних земельних ділянок за позивачем, то внаслідок відсутності у матеріалах справи відмови держземагнства у такій реєстрації, наявності перешкод у реєстрації права власності та доказів самого звернення до держземагенства з такою вимогою, суд вважає, що між сторонами спір щодо реєстрації за позивачкою земельних ділянок відсутній, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Зважаючи на наявність від представника позивача заяви, у якій він просить не відшкодовувати йому судові витрати, суд вважає за можливе не вирішувати це питання у відповідності зі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial