Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

25.03.2015 року [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 3900,00 доларів США, посилаючись на те, що відповідач 15 червня 2013 року позичив у [PERSON] вказану суму позики, зобовязуючись повернути її. Однак, до цього часу борг так і не повернув. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили провести розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю, посилаючись на те, що [PERSON] не позичав коштів у [PERSON], а дана розписка підтверджує лише факт отримання коштів [PERSON], які він у свій час надавав [PERSON] для користування, так як у них була спільна діяльність. Також додав, що дана розписка не є правочином. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню внаслідок наступного. Так, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, судом обєктивно встановлено, що 15.06.2013 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 3900,00 доларів США, тобто між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений договір позики на суму 3,900 доларів США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується розпискою від 15.06.2013р. Представник відповідач не заперечив того факту, що [PERSON] отримав кошти від [PERSON], зазначивши при цьому, що [PERSON] у свій час надавав їх [PERSON] для користування, так як у них була спільна діяльність, про що і була написана розписка. При цьому, представник відповідача не довів факт того, що [PERSON] надавав дані кошти [PERSON] для спільної діяльності, доказів не надав, а також того, що згідно даної розписки [PERSON] підтвердив факт отримання коштів від [PERSON]І за раніше надані ним кошти для користування у спільній діяльності, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обовязки згідно закону України. Стаття 218 ЦК України передбачає, що заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою за вказаним договором позики за нормами матеріального закону підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст.10 ч.ч.2, 3 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Представник відповідач заперечив факт отримання відповідачем у позивача грошових коштів у позику, однак будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав, не встановлено цього і в судовому засіданні, а тому відповідні заперечення є необґрунтованими. Також, згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимоги, наявної в матеріалах справи, 09.01.2015 року позивачем надіслано відповідачу вимогу про повернення позики за договором в строк до 08.02.2015 року, однак у зазначений термін [PERSON] кошти не повернув. Представник відповідача підтвердив факт того, що позивач звертався з вимогою до відповідача, зазначивши при цьому, що відповідач [PERSON] коштів у [PERSON]І не позичав, а тому вважає вимогу безпідставною, однак будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав, не встановлено цього і в судовому засіданні, а тому відповідні заперечення є необґрунтованими. При поданні позову представником позивача визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2015 року, а саме 26,858114 грн. за 1 долар США. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 21,783027 грн. за 1 долар США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, виходячи із наведених позивачем в розрахунку до позовної заяви формул, складові та суми стягнення з відповідача на користь позивача, - позика в еквіваленті до 3900,00 доларів США становитиме 84,953,80 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобовязання, встановлені договором позики добровільно не виконав і позику не повернув, тому з нього необхідно стягнути суму боргу на користь позивача. Судові витрати розприділяються відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial