Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

25.10.16 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «ЦФР», третя особа ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» Магазин «Фокстрот» про захист прав споживача та розірвання договору на отримання кредиту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.06.2015 року, в магазині «Фокстрот», по вул. Вячеслава Чорновола, 57 у м. Львові, за кредитним договором позивач придбав телевізор Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА вартістю 8829 грн. 90 коп. При купівлі просив працівників вказаного магазину надати відповідну інформацію про даний товар, та продати телевізор саме 2015 року випуску. На його просьбу персонал магазину запропонував вищевказаний Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА. У зв'язку з тим що у позивача поганий зір, він не мав змоги перевірити документи подані при купівлі даного товару. За заявою №986769969 від 15.06.2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» позивачем був заключений кредитний договір з даною установою на купівлю телевізора Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА вартістю 8829грн. 90 коп. Коли позивач привіз телевізор додому, ним та його рідними було встановлено, що куплений товар в дійсності є 2013 року випуску, а не 2015 року. Таким чином працівники магазину обманули позивача. 25.06.2015 року [PERSON] звернувся до адміністрації магазину з заявою про повернення телевізора, вказавши причину повернення, а саме, рік випуску 2013 рік а не 2015 рік. Причому повернув їм телевізор та всі документи що стосуються договору купівлі- продажу. Документи про повернення телевізора адміністрація магазину оформити відмовилась. Листом за №30/06-1 від 30.06.2015 року , на заяву позивача, «TOB «CAB- ДІСТРИБЬЮШН» Магазин «Фокстрот» надав відповідь, яка фактично була відпискою. Тоді 05.08.2015 року позивач звернувся з черговою заявою, на яку 17.09.2015 року отримав лист за №08/08-1 від 08.08.2015 року без підпису та печатки, та за яким йому теж було відмовлено у просьбі. 17.09.2015 року він черговий раз звернувся до адміністрації магазину повернути документи надані їм ще 25.06.2015 року, на що отримав тільки копію чеку. За обставин, коли позивачем подана заява про повернення товару у 14-ти денний термін, встановлено фактичний обман покупця , а саме рік випуску телевізора 2013 рік, а не 2015 рік. Причому не повернувши позивачу документи, адміністрація магазину обманом вказувала 2014 рік випуску, що навіть у такому випадку, при його купівлі, позивача б не влаштувало , так як він просив вибрати телевізор саме 2015 року випуску. Також порушене право позивача на інформацію. Тому, [PERSON] мав право на розірвання договору, відмову від товару та повернення його вартості, відшкодування шкоди, в тому числі моральної, оскільки вказані обставини викликали стрес, нервування, необхідність звертатись за медичною допомогою, займатись судовою тяганиною, відстоювати свої законні права. У зв'язку з неправомірними діями адміністрації магазину, затягуванням ними часу, позивач був змушений тільки 10.09.2015 року звернутися із заявою до TOB «ФК «ЦФР» про розірвання кредитного договору. Відповіді на дану заяву не отримав. Вказані дії «ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» Магазин «Фокстрот» змусили позивача звернутися з відповідним позовом про розірвання договору купівлі продажу у Шевченківський районний суд м. Львова. Своїм рішенням від 21.03.2016 року суд задовольнив позовні вимоги та розірвав договір купівлі-прдажу товару - телевізора «Самсунг» UE32H4510AKXUA, вартістю 8829грн. 90 коп., який укладений між [PERSON] та магазином «Фокстрот», та стягнув з вказаного магазину в його користь сплачені кошти в розмірі 8829,90 грн. Ухвалою від 01.06.2016 року, апеляційну скаргу магазину «Фокстрот», Апеляційний суд Львівської області відхилив. Рішення суду першої інстанції залишив без змін. Таким чином адміністрацією магазину «Фокстрот» порушені права позивача, встановлені ч.2 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів», та вимог європейського законодавства про права споживачів. Договір купівлі-продажу телевізора повинен був бути розірваний ще 25.06.2015 року, коли ним був повернутий товар. Тому вся вина покладається на адміністрацію магазину «Фокстрот». 07.06.2016 року [PERSON] звернувся з черговою заявою до TOB «ФК «ЦФР» про розірвання кредитного договору, проте і на цей раз відповіді не отримав. Таким чином усі письмові звернення до відповідача про розірвання споживчого кредиту залишились без відповіді. Також, позивач звертався до TOB «Європейська агенція з повернення боргів» з проханням не турбувати його повідомленнями та дзвінками щодо кредитного договору до вирішення даного питання у судових інстанціях. Мав неодноразові усні розмови із працівниками TOB «ФК «ЦФР», повідомляв їх про ситуацію, яка склалася. З розмови, стало відомо про те що дане товариство отримало всі направлені позивачем заяви і його банківська справа уже знаходиться в архіві. Проте намагання повернути позичені кошти були без результативні, оскільки відповідач вимагав сплатити також проценти та пеню, а це біля 20 тис. грн. Враховуючи вищевикладене, позивач не має можливості оплачувати за вищезазначеним кредитним договором, тому змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи у судові засідання не зявилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення, відповідач надіслав заперечення на позовну заяву, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши думку представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 628 ЦК України регламентує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст. 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що13.06.2015 року, в магазині «Фокстрот», по вул. Вячеслава Чорновола, 57 у м. Львові, за кредитним договором позивач придбав телевізор Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА вартістю 8829 грн. 90 коп. При купівлі просив працівників вказаного магазину надати відповідну інформацію про даний товар, та продати телевізор саме 2015 року випуску. На його просьбу персонал магазину запропонував вищевказаний Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА. У зв'язку з тим що у позивача поганий зір, він не мав змоги перевірити документи подані при купівлі даного товару. За заявою №986769969 від 15.06.2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» позивачем був укладений кредитний договір з даною установою на купівлю телевізора Самсунг UЕ32Н4510АКХІUА вартістю 8829грн. 90 коп. Коли позивач привіз телевізор додому, ним та його рідними було встановлено, що куплений товар в дійсності є 2013 року випуску, а не 2015 року. Таким чином працівники магазину обманули позивача. 25.06.2015 року [PERSON] звернувся до адміністрації магазину з заявою про повернення телевізора, вказавши причину повернення, а саме, рік випуску 2013 рік а не 2015 рік. Причому повернув їм телевізор та всі документи що стосуються договору купівлі- продажу, проте документи про повернення телевізора адміністрація магазину оформити відмовилась. Листом за №30/06-1 від 30.06.2015 року , на заяву позивача, «TOB «CAB- ДІСТРИБЬЮШН» Магазин «Фокстрот» надав відповідь, яка фактично була відпискою. Тоді 05.08.2015 року позивач звернувся з черговою заявою, на яку 17.09.2015 року отримав лист за №08/08-1 від 08.08.2015 року без підпису та печатки, та за яким йому теж було відмовлено у просьбі. 17.09.2015 року він черговий раз звернувся до адміністрації магазину повернути документи надані їм ще 25.06.2015 року, на що отримав тільки копію чеку. У зв'язку з неправомірними діями адміністрації магазину, позивач був змушений тільки 10.09.2015 року звернутися із заявою до TOB «ФК «ЦФР» про розірвання кредитного договору, однак відповіді на дану заяву не отримав. Вказані дії «ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» Магазин «Фокстрот» змусили позивача звернутися з відповідним позовом про розірвання договору купівлі продажу у Шевченківський районний суд м. Львова. Так, рішенням від 21.03.2016 року суд задовольнив позовні вимоги та розірвав договір купівлі-прдажу товару - телевізора «Самсунг» UE32H4510AKXUA, вартістю 8829грн. 90 коп., який укладений між [PERSON] та магазином «Фокстрот», та стягнув з вказаного магазину сплачені кошти в розмірі 8829,90 грн. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2016 року, апеляційну скаргу магазину «Фокстрот» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Крім того, 07.06.2016 року [PERSON] звернувся з черговою заявою до TOB «ФК «ЦФР» про розірвання кредитного договору, проте повторно відповіді не отримав. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, суть якої полягає, зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору. Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства впливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За змістом ч. 2 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Істотним в даному випадку слід розуміти таке порушення, яке не будь-як, а явно, суттєво погіршує правовий стан споживача. Як визначено ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. У звязку з задоволенням позову стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Outcome: approved