Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

26 грудня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом від 12.02.1998 р., посвідченого сільським головою Каланчацької сільради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON], складеного спадкодавцем (заповідачем) [PERSON], померлим 26.05.1999 р. на спадкове майно у виді : права на земельну частку (пай), розміром 1,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 5857,84 грн., що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, поле № 2, ділянка № 10, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0269657 від 09.06.1997 р. виданого згідно рішення Овідіопольської РДА від 22.05.1997 р. № 334, мотивуючи постановою нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав того, що дані про вищевказаний заповіт у Спадковому реєстрі відсутній. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов, просив його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за його відсутністю (а.с. 77). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов визнала повністю та з проханням про слухання справи за її відсутністю (а.с. 79). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду телеграму від 05.04.2017 р., в якій позов визнав повністю та просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 84). Дослідивши матеріали справи та спадкової справи № 680/99 суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 р.), що був чинний на час відкриття спадщини), кожний громадянин за заповітом все своє майно чи його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одному чи декільком особам, як ті, що входять, так і не входять до кола спадкоємців по законом, а також державі чи окремим державним, кооперативним та іншим суспільним організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом зясовано, що заповідач (спадкодавець) [PERSON] помер 26.05.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 181256 від 27.05.1999 р. і після смерті якого відкрилася спадщина у виді права на земельну частку (пай), розміром 1,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 5857,84 грн., що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, поле № 2, ділянка № 10, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0269657 від 09.06.1997 р. виданого згідно рішення Овідіопольської РДА від 22.05.1997 р. № 334, яку він заповідав за життя за заповітом від 12.02.1998 р., посвідченого сільським головою Каланчацької сільради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] позивачу (а.с. 7,8). Постановою державного нотаріуса від 03.11.2016 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав того, що дані про вищевказаний заповіт у Спадковому реєстрі відсутні (а.с. 11). Крім позивача, спадщину після смерті свого батька прийняли його діти відповідачі по справі, отримавши кожний на своє імя свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 9,10). З матеріалів позову вбачається, що на час складення заповіту, спадкодавець [PERSON] перебував у батьків позивача в с. Каланчак, Ізмаїльського району Одеської області у звязку з тяжкою хворобою, і після смерті якого, позивач користується вказаної вище земельною ділянкою, здає її в оренду, отримуючи орендну плату, тобто безперервно користується землею починаючи з 1999 р. по сьогодні. При чому, згідно вищевказаного сертифікату на імя [PERSON], останній мав право на земельну частку (пай) як член КСП «Нива». Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved