Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

25 серпня 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява, яка була уточнена 11 грудня 2020 року [PERSON] до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики, у якій позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 21 грудня 2019 року в сумі 5 286, 33 доларів США, яка складається з основної суми боргу 5 200 доларів США, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 86,33 доларів США. Також у позовній заяві позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 21 грудня 2019 року відповідач [PERSON] , під розписку позичив у [PERSON] гроші у розмірі 5 200 доларів США та зобов`ячалася повернути до 31 січня 2020 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була написана особисто письмова розписка про отримання коштів та зобов`язання їх повернути в строк до 31 січня 2020 року. Грошові кошти відповідно до умов договору позики відповідач отримав у присутності свідка [PERSON] , про що мається позначка в розписці. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме після настання строку виконання зобов`язання, вона декілька разів особисто зверталась до відповідача з вимогою повернути борг, але відповідач відмовився це зробити посилаючись на відсутність грошових коштів, та від подальшого спілкування на цю тему ухиляється. Також позивач зазначає, що зобов`язання відповідача з повернення йому боргу, є грошовим зобов`язанням, і за прострочення повернення йому грошових коштів, відповідач має їй сплатити 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 86,33 доларів США. У зв`язку з тим, що вирішити даний спір у позасудовому порядку неможливо, за захистом своїх порушених прав позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Василівського районного суду від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.26). 17 листопада 2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики у повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що факт складення власноручного тексту розписки у 2018 році відповідач не заперечує, але під час складення розписки відповідач жодних грошових коштів не отримував. Грошові кошти позивачкою повинні були бути передані в рахунок боргу відповідача іншій особі. Зі слів відповідача, текст розписки складався під диктовку позивачки по мобільному телефону. Дата складання розписки особисто відповідачем не зазначалася по причині не передання в цей день йому грошових коштів, а самі грошові кошти не було передано у присутності зазначеного у розписці свідка. Оригінал розписки без вказання дати залишився зберігатися у свідка - [PERSON] . Дату необхідно було проставити у день передання грошових коштів. Єдиним свідком складання розписки та передання грошових коштів була лише заінтересована особа - [PERSON] , який є рідним батьком позивача. При зовнішньому огляді двох зазначених на розписці дат, виникає сумнів щодо їх проставлення відповідачем. Отже, вказані у позовній заяві обставини не відповідають дійсності та спрямовані на незаконне стягнення з відповідача великої суми коштів через введення суду в оману щодо дійсних обставин справи. Крім того, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа № 311/2895/20 за позовом [PERSON] , третя особа: Василівський районний відділ ДРАЦС Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення коштів на утримання (аліментів). Враховуючи вищезазначений спір між відповідачем та рідною сестрою позивачки, вбачається, що відповідач був в «романтичних відносинах» з [PERSON] - середньою дочкою єдиного зацікавленого свідка, яка до того ж являється рідною сестрою позивачки. І що між сторонами по справі відбувалися «довірливі родинні» відносини. З вищенаведеного вбачається наявність сімейного спору та/або помсти зі сторони родини позивачки. А не спору щодо стягнення боргу за договором позики. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. На перший погляд, проставлені у розписці дати дійсно дещо відмінні між собою та не відповідають власному почерку відповідача. Відповідач стверджує, що дата вказана на розписці не відповідає даті її складання та вона проставлена не ним особисто. Щодо підтвердження невідповідності тексту та даті складення даного «документу», постане необхідність проведення почеркознавчої експертизи. Чи передавалися іншій особі (кредитору відповідача) грошові кошти позивачкою від ім`я відповідача - не відомо. Договір позики - двосторонній правочин, але, на розписці немає підпису позикодавця (позивачки). Акт передачі-прийому грошових коштів відсутній. Факт передачі коштів не підтверджений жодним окремим документом. Викликає сумнів також не долучена до розписки копія паспорту відповідача, не зважаючи на вказівку в тексті розписки на аркуші 2 «к расписке прилагаю ксерокопію паспорта и кода». Відповідно до тексту розписки, до неї було долучено копію паспорту громадянина України та ІПН. Як вбачається з тексту розписки та додатків до позовної заяви, дані копії у позивачки відсутні, що додатково підтверджує її відсутність у момент складання розписки та факт не передачі грошових коштів. Відповідно долученої до позову копії розписки, вбачається, що договір позики є безпроцентним. А відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язанний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначен, родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлюй договором. В Україні діє свобода договору. Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовам і не передбачено. Розписка про отримання грошових коштів не містить будь-яких інших зобов`язань. В тексті розписки лише зазначається, що відповідач отримав від позивачки 5 200 доларів США строком до 31 січня 2020 року, але жодних умов щодо сплати процентів, інших витрат не зазначено. Сторонами дані умови не обговорювалися та не узгоджувались. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою момент передання позикодавцеві речей, визичених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, але боргові відносини між сторонами відбувалися в 2018 р. (а не в 2019 р.), зобов`язання виконані в повному обсязі в серпні 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язані кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Зі слів відповідача грошові кошти він передав через [PERSON] (сестру позивачки), при передачі коштів був присутній і інший чоловік (не з числа родичів позивачки) (а.с.32-35). 17 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначає, що із викладеними довадами і аргументами представника відповідача, що наведені у відзиві, він не погоджується, обґрунтовуючи тим, що представник відповідача у відзиві зазначив, що: «Факт складення власноручного тексту розписки у 2018 р відповідач не заперечує. Але, під час складення розписки відповідач жодних грошових коштів не отримував. Грошові кошти позивачкою повинні були бути передані в рахунок боргу відповідача іншій особі. А чи передавшися дані грошові кошти третій особі невідомо». Такі твердження представника відповідача повністю спростовуються змістом власноручно написаної розписки, де відповідач зазначив, що вже отримав, тобто 21.12.2019 року від позивача в борг 5200 доларів США строком до 31.01.2020 року, та власноручно зазначив що зобов`язується повернути вказані кошти до 31.01.2020 року. Також, представник відповідача у відзиві зазначив наступне: «Зі слів відповідача, текст розписки складався під диктовку позивачки по мобільному телефону…Оригінал розписки без вказання дати залишився зберігатися у свідка - [PERSON] ». Ці твердження спростовуються наявною у позивача власноручно складеною відповідачем розпискою із зазначеними власноручно відповідачем датами. А вказівка представника відповідача про наявність свідка навпаки підтверджує викладені у позовній заяві обставини передання грошових коштів відповідачу у присутності свідка. Представник відповідача у відзиві зазначив, що: «Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов 'язаиня, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів». Розписка, яка передана відповідачем (позичальником) [PERSON] позивачу (позикодавцю) на підтвердження укладення договору позики, містить вказівку про отримання 5200 доларів США у борг із зобов`язанням їх повернення та датою отримання коштів -21.12.2019 року. Представник відповідача у відзиві зазначив наступне: «Договір позики - двосторонній правочин. Але, на розписці немає підпису позикодавця (позивачки). Акт передачі-прийому грошових коштів відсутній. Факт передачі коштів не підтверджений жодним окремим документом». Законодавець не вимагає підпису позикодавця на борговій розписці в момент передачі майна в борг, натомість, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України «На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей». В даному випадку відповідно до вказаної норми представлена розписка позичальника на підтвердження передання йому і отримання визначеної грошової суми в борг, що спростовує повністю заперечення і доводи представника відповідача. Представник відповідача у відзиві зазначив наступне: «Викликає сумнів також не долучена до розписки копія паспорту відповідача не зважаючи на вказівку в тексті розписки на аркуші 2 «к распике прилагаю ксерокопию паспорта и кода». Відповідно тексту розписки, до неї було долучено копію паспорту громадянина України та ІПН». Ксерокопія паспорту і коду що надавались разом із розпискою позичальником позикодавцю не збереглись, були втрачені, проте ці копії не мають жодного значення, оскільки надавались виключно з метою перевірки правильності відомостей про позичальника що зазначені в розписці після перевірки потреба в цих документах відпала. Відсутність ксерокопій паспорту і коду не скасовують зобов`язання повернути борг, а перевірити вірність відомостей про позичальника суд матиме змогу дослідивши документи відповідача. Представник відповідача у відзиві зазначив наступне: «…..Отже, розписка про отримання грошових коштів не містить будь-яких інших зобов 'язань». Верховним Судом України у постанові по справі №6-1 13 цс 14 від 01 жовтня 2014 року висловлена правова позиція, суть якої полягає у тому, що зобов`язання яке зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. Верховним Судом України у постанові по справі за № 6-1412цс16 висловлена правова позиція, щодо визначення розміру процентів за користування чужими грошовими коштами при простроченні виконання грошового зобов`язання, а саме: «Враховуючи вищезазначені положення-закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання». Тобто, нарахування мають характер фінансових санкцій за порушення строків виконання зобов`язань. Представник відповідача у відзиві заначив наступне: «….Але, боргові відносини між сторонами відбулися в 2018 р. (а не в 2019 р), ці зобов`язання виконані в повному обсязі в серпні 2019 р.». Ці твердження повністю спростовуються змістом розписки із зазначеними у ній строками виконання та обсягами зобов`язань. Представник відповідача у відзиві зазначив наступне: «Висновок: Не заперечуючи факту написання розписки у 2018 р, зобов`язання повернути борг в серпні 2019 р. відповідачем виконано в повному обсязі. Відповідач заперечує факт отримання у борг будь-яких коштів в 2019 р». Доказів цих обставин суду не надано, що вказує на необгрунтованість і неспроможність зазначених тверджень. За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсягу. Інші заперечення і твердження відповідача не заслуговують на увагу і не мають відношення до цієї справи (а.с. 47-52). 11 грудня 2020 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 21 грудня 2019 року в сумі 5 286, 33 доларів США, яка складається з основної суми боргу 5 200 доларів США, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 86,33 доларів США та просить вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України (а.с.53-54). Ухвалою Василівського районного суду від 21 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 21 грудня 2019 року та задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача та викликано, для допиту в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] (а.с.62). 28 січня 2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про доручення до матеріалів цивільної справи в якості письмового доказу оригіналу розписки від 21 грудня 2019 року (а.с.64, 65, 66). Представник позивача - адвокат Шершньов О.В. в судовому засіданні пояснив, що 21 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] від позивача [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 5 200 доларів США та зобов`язався іх повернути до 31 січня 2020 року, що підтверджується оригіналом поданої розписки складеної власноруч відповідачем. У зв`язку з тим, що грошові кошти не були повернуті у строк, позивач звернувся до суду з позом про стягнення боргу за договором позики. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 21 грудня 2019 року в сумі 5 286, 33 доларів США, яка складається з основної суми боргу 5 200 доларів США, 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 86,33 доларів США. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що до 2019 року відповідач [PERSON] мешкав разом з її сестрою [PERSON] у їхніх батьків в с. Мала Білозерна, а потім вони проживали у її сестри в квартирі в м. Дніпрорудне. 20 грудня 2019 року їй зателефонували [PERSON] та її сестра та сказали, що [PERSON] турбують колектори та йому терміново потрібно погасити кредит. Гроші [PERSON] їй обіцяв повернути на протязі двох місяців, та навіть обіцяли повернути їх на протязі трьох днів, оскільки він би погасили цей кредит, та взяв би новий кредит та повернули би їй гроші. Не раз [PERSON] позичав у неї гроші, однак не в таких великих сумах та завжди їй повертав. 21 грудня 2019 року вона приїхала до батьків додому за адресою: [ADDRESS] , там в присутності її батька [PERSON] та сестри [PERSON] . [PERSON] написав розписку та вона передала йому грошові кошти у сумі 5 200 доларів США (купюри номіналом по 100 доларів США, 52 штуки). Відповідач кожен місяць обіцяв віддати їй гроші, однак він постійно вигадував їй якісь історії, змінив номер телефону, гроші так і не віддав. Копія паспорта відповідача, яка зазначена у розписці відсутня, оскільки вона її загубила. Позивачка зазначила, що її сестра [PERSON] у неї без її дозволу грошові кошти не брала. Представник відповідача - адвокат Опанасенко Л.В. в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] від позивача [PERSON] грошові кошти не отримував та він заперечує, щодо дати складання розписки та суми грошових коштів зазначеній у ній. Грошові кошти у [PERSON] взяла її сестра [PERSON] , яка є свідком по справі. Відповідач в проживав разом з сестрою [PERSON] [PERSON] . Розписка дійсно написана власноруч відповідачем, однак грошові кошти він отримував не від [PERSON] та грошові кошти він отримав раніше. Свої кошти [PERSON] зберігала у батька та коли батько кинувся та виявив, що не має грошей у них був конфлікт. Після чого, відповідач написав розписку, що він зобов`язкуєть повернути гроші. Однак кошти він від [PERSON] не отримував та розписка була написана в телефонному режимі. Відповідач брав грошові кошти у сестри позивачки - [PERSON] , так він їх їй і повернув. Представник зазначила, що у даній справі вбачається сімейний спір, оскільки в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа № 311/2895/20 за позовом [PERSON] , третя особа: Василівський РВ ДРАЦС Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення коштів на утримання (аліментів), тому вона вважає, що даний пред`явлений позов до відповідача є помстою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що оригінал розписки віл 21 грудня 2019 року, який знаходиться в матеріалах цивільної справи дійсно написаний ним особисто. Та пояснив, що він перебував у цивільному шлюбі та проживав разом з сестрою [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] без дозволу, не однаразово брала грошові кошти у своєї сестри позивача по справі [PERSON] , які зберігалися у їхнього батька вдома та яку саме суму вона взяла йому не відомо, однак знає, що вона взяла їх у доларах США. Дані кошти [PERSON] взяла для його потреб, щоб він погасив кредити. Раніше він неодноразово брав у борг грошові кошти у позивача, та завжди їх їй віддавав. Він особисто не звертався до [PERSON] за займом грошей, однак [PERSON] запропонувала йому взяти кошти без дозволу. Перший раз [PERSON] сказала, що вона взяла у сестри 2 000 доларів США, другий раз вона взяла 1 500 доларів США, та останній раз вона сказала, що взяла 1 900 або 2 000 доларів США. На початку грудня 2019 року [PERSON] вимагала, щоб він повернув [PERSON] борг у сумі 5 200 доларів США і він погодився написати розписку, що він зобов`язується повернути борг, оскільки не захотів підставляти [PERSON] . Розписку він писав в присутності [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] там не було, оскільки вона разом з матір`ю була в м. Одесса. Приблизно з лютого 2020 року він з [PERSON] проживають окремо. [PERSON] приїжджала до нього додому за грошима, однак його вдома не було, в дома були лише його батьки. Також дзвонила та казала, що він винен її гроші. Грошові кошти, які брала [PERSON] він особисто не бачив, частину коштів вони гасили за його кредити, а решту вони витрачали разом з [PERSON] , оскільки у неї також були кредити, які вони також погашали цими коштами. Відповідач зазначив, що розписку дійсно писав він, однак суму боргу він не визнає, оскільки він не знає яку саме суму [PERSON] дійсно взяла у [PERSON] . У зв`язку з тим, що кошти він витрачав разом з [PERSON] , то він визнає половину суми боргу, яка складається з 2 500 доларів США. Допитаний у судовому у якості свідка [PERSON] , суду пояснив, що він є батьком позивача [PERSON] та [PERSON] та йому відомо, що [PERSON] позичав у його доньки [PERSON] гроші у сумі 5 200 доларів США. Саме він наполіг на тому, щоб [PERSON] написав розписку, що він бере у боргу дану суму. Однак [PERSON] почав говорити, що нехай хтось напише розписку за нього, бо у нього поганий почерк, а він потім її підпише. Розписка була написана [PERSON] 21 грудня 2019 року за столом у залі їхнього будинку [ADDRESS] , в його присутності та присутності [PERSON] та [PERSON] . Згідно даної розписки [PERSON] зайняв у [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 5 200 доларів США. Дані кошти [PERSON] привезла з собою із м. Запоріжжя, [PERSON] у їхній присутності перерахував кошти, було 52 купюри номіналом 100 доларів США. Розписка була написана у день передачі коштів [PERSON] . Він просив зайняти кошти, для погашення кредитів, оскільки він не встигає їх погашати. Він ( [PERSON] ) обіцяв через два лижня віддати 2 000 доларів США, а останню суму віддасть трішки пізніше. Також він (батько) зберігав раніше кошти [PERSON] , однак [PERSON] їх не брала. Копія паспорта відповідача додавалася до розписки, яка весь час зберігалася у нього, однак він її десь загубив, оскільки розписку він поклав в одну сторону, а копію паспорту в іншу. [PERSON] був вхожий у його будинок, тому розписку він заховав. Він навіть уявити не міг, що [PERSON] не поверне борг та вони зустрінуться у суді. Його донька [PERSON] приїжджала до відповідача, щоб той повернув гроші, він також розмовляв з [PERSON] , коли той віддасть борг, на що він відповів, що грошей у нього не має та коли він їх віддасть він не знає. Допитана у судовому у якості свідка [PERSON] , суду пояснив, що вона являється сестрою позивача [PERSON] та вона перебувала з [PERSON] у цивільному шлюбі з 2015 року до грудня 2019 року та вони проживали разом у її батьків за адресою [ADDRESS] . Останнім часом [PERSON] грав у ігрові автомати, у зв`язку з чим набрався кредитів. На той час, як їй особисто говорив відповідач у нього був борг у сумі 360 000 грн. Так, як йому потрібно було вийти з даної ситуації, він зателефонував її сестрі позивачу по справі [PERSON] та попросив її зайняти йому кошти. Так, як вона була вагітна від відповідача та щоб, він не погряз у боргах її сестра [PERSON] погодилася дати йому гроші у борг. 21 грудня 2021 року сестра приїхала до батьків додому та того ж дня під розписку [PERSON] позичила [PERSON] гроші. Їхній батько наполіг на тому, щоб [PERSON] написав розписку, оскільки він вийшов з довіри та не давав їй коштів навіть на лікарню, оскільки всі кошти уходили на ігрові автомати. Грошові кошти передавалися [PERSON] у залі їхнього будинку в її присутності та присутності [PERSON] та батька [PERSON] . Гроші спочатку перерахувала [PERSON] , а потім їх перерахував [PERSON] . Гроші були номіналом 100 доларів США у кількості 52 штуки. Наступного дня, вона особисто з [PERSON] їздила до магазину «Сільпо» та через термінал погашали його кредит. Частину грошей він сплатив за кредит, та оскільки в терміналі встановлений певний ліміт він сказав, що останню суму він переведе завтра. Кошти з тієї суми, що її сестра позичила [PERSON] вона від нього не отримувала. У неї особисто є кредит у АТ «Приват Банк», однак з позичених коштів відповідачем вона не гасила даний кредит. До даного боргу відповідача вона не має жодного відношення та дані кошти, вона з ним не витрачала. [PERSON] їй сказав, що віддасть гроші її сестрі на протязі двох тижнів, а у розписці писав, що віддасть на протязі місяця. Пройшов час гроші він так і не віддав, не піднімав слухавку телефонна, коли йому телефонували. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 5 200 доларів США, які зобов`язалися повернути до 31 січня 2020 року. На підтвердження укладення між сторонами договору позики, позивач надала оригінал боргової розписки. Розписка написана 21 грудня 2019 року (а.с.65). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що розписку писав особисто [PERSON] в день передачі йому [PERSON] грошей у сумі 5 200 доларів США. Сам відповідач погодився із позовом частково, та його пояснення з приводу того, що гроші у сестри [PERSON] взяла його цивільна дружина [PERSON] спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , та показаннями позивача [PERSON] . Також, не знайдено підтвердження показів відповідача [PERSON] стосовно того, що кошти витрачались як ним, так і його цивільною дружиною [PERSON] . Також вказаною розпискою відповідачем [PERSON] засвідчено, що гроші були отримані ним у повному обсязі при підписанні розписки. Всупереч умов договору позики відповідач [PERSON] не повернув суму боргу у встановлений термін, а саме до 31 січня 2020 року включно, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених Цивільним кодексом, а саме: з договорів та інших правочинів. У силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 627 ЦПК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та його представника про те, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження передачі грошей у борг відповідачу, оскільки факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. На переконання суду, надана позивачем [PERSON] розписка підтверджує той факт, що між сторонами по справі було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав у позивача в борг 5 200 доларів США, на підтвердження якого було складено розписку. Згідно із ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц, згідно якого Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором позики від 21 грудня 2019 року та повернув грошові кошти взяті у борг. Таким чином відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 21 грудня 2019 року та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обов`язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Отже, грошові кошти за розпискою від 21 грудня 2019 року в сумі 5 200 доларів США повинні бути стягнені з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % від суми боргу за кожен день прострочення. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зі змісту ч.2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вказала, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 5 200 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2020 року. Оскільки на день подачі позову боргове зобов`язання не виконане, 3% річних за період з 01 лютого 2020 року по 20 серпня 2020 року становлять (5 200 доларів США (сума заборгованості) х 0,03 (розмір проценту за кожен день прострочення) / 365 х 202 ( кількість днів прострочення) = 86,33 доларів США. З урахуванням того, що на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення суми боргу, з огляду на те, що зобов`язання відповідачем не виконується належним чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача суму заборгованості за договором позики від 21 грудня 2019 року з урахуванням 3% річних у розмірі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1531 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved