Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

26.04.2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 14.05.2004 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Правекс-Банк» ) та [PERSON]укладений кредитний договір №25006-109/04Р, за умовами якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 28 000 дол. США на строк до 14.05.2014 року зі сплатою за користування ним 14,00 % річних. Виконання зобовязання за кредитним договором було забезпечено договором поруки №1 від 14.05.2004 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] Банк стверджував, що умови взятих на себе зобовязань за договорами порушені відповідачами. Станом на 16.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 6\~399, 65 дол.США, яку позивач просив стягнути в солідарному порядку на свою користь. Окрім того, позивач просив присудити судові витрати на оплату судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, в процесі розгляду справи неодноразово надавав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, у задоволенні яких ухвалами суду відмовлено, так позивач наполягав на розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи в порядку статей 74 - 76 ЦПК України. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи в порядку статей 74 - 76 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 14.05.2004 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступник ПАТ КБ «Правекс-Банк» ) та [PERSON] був укладений кредитний договір №25006-109/04Р, за умовами якого банк надав їй кредитні кошти у розмірі 28 000 дол. США на строк до 14.05.2014 року зі сплатою за користування ним 14,00 % річних. Виконання кредитного договору №25006-109/04Р від 14.05.2004 року було забезпечено договором поруки №1 від 14.05.2004 року, укладеним між АКБ «Правекс-Банк» та [PERSON] Відповідно до п.9.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної ставки, зазначеної в п.1.2. даного договору, що діяла в момент прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Згідно п. 10.1. кредитного договору відсотки за користування грошовими коштами нараховуються щомісячно, виходячи з фактичної кількості діб в відсотковому періоді. Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники відповідно до ст. 554 ЦК України, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Так, відповідно до п.п. 1.1 Договору поруки [PERSON] як поручитель зобовязався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу,пені) вчасно та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 14.05.2014 року у розмірі 28\~000 дол.США. та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості. Так, за ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі змісту договорів відповідачі були ознайомлені із умова укладених ними договорів, погодились на них. З текстів кредитного та договору поруки вбачається, що вони підписані сторонами. Умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів [PERSON] виконані банком . Відповідачі однак, порушили умови кредитного та договору поруки, в результаті чого станом на 16.03.2017 року утворилась заборгованість за договорами. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Розрахунок зроблений фахово, іншими доказами не спростовується. Додаткова відповідальність поручителя договором поруки не встановлена. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд погоджується із доводами позивача про стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті оскільки відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч.1 та 3 ст.533 ЦК). Згідно зі ст.2 закону «Про банки і банківську діяльність» від 7.12.2000 №2121-III кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього декрету. Крім того, Національним банком на виконання положень ст.11 декрету прийнято положення. Згідно з п.1.5 цього положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВС «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вирішуючи спір, суд враховує, що чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ. Зазначене узгоджується із Постановою Верховного Суду України № 3-29гс15. Враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має бути виконане відповідачами належним чином відповідно до договору та актів цивільного законодавства, заборгованість по кредитному зобовязанню підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Судові витрати по оплаті судового збору, документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог по 1\~296,88 грн. з кожного. \~

Outcome: approved