Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

25.07.2017 р. позивачка звернулася до суду з цим позовом. В позові зазначила, що 01.02.2003 р. вони уклали шлюб, під час спільного проживання у шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, останнім часом не знаходять взаєморозуміння, внаслідок чого між ними часто виникають сварки, конфлікти, що створює обстановку неможливості спільного з відповідачем проживання і негативно впливає на виховання дитини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Більше року разом не проживають. Відповідач перестав піклуватися про дітей, не цікавиться їх фізичним, моральним вихованням, матеріально не забезпечує, тому просить розірвати шлюбі та стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Представник позивачки [PERSON] на розгляд справи не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та позивачки, позовні вимоги підтримують, просять суд шлюб розірвати та стягувати аліменти на утримання дітей. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, через опублікування оголошення в газету. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Як убачається із встановлених судом належними доказами обставин справи, що сторони уклали між собою шлюб 01.02.2003 р., сторони як одна сім'я спільно не проживають більше одного року, не підтримують жодних стосунків, відповідач заперечення проти розірвання шлюбу не подав. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Із встановлених судом обставин справи вбачається, що від шлюбу з відповідачем позивачка народила двох неповнолітніх дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Згідно ст. 182 ч.2 СК України (в ред. Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги такі обставини. Позивачка [PERSON] утримує двох неповнолітніх дітей, ніде не працює, враховуючи матеріальний стан відповідача, (важкість якого суду жодним доказом не доведена), відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати та забезпечувати утримання та потреби дітей, тому суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі, відповідно до ст. 184 СК України, і стягувати в сумі 2400,00 грн. щомісячно на двох дітей. Судові витрати, підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved