Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

25 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати такою, що втратила право користування квартирою [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що з 2009 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є донькою позивача і зареєстрована у вказаній квартирі, однак з 2010 року по теперішній час не проживає у квартирі. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача у квартирі порушує право власності позивача та утворює перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі позивача. Позивач подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позов в повному обсязі, просив розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] направила поштою заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с.102-103). У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17 березня 2009 року, є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки ТОВ «Побутсервіс Суми», виданої 17.07.2018 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], його дружина [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно відомостей ЦНАП Сумської міської ради від 02 серпня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.24). Відповідач позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, пояснюючи, що проживає в іншій державі і позбавлена можливості самостійно знятися з реєстрації. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Із пояснень позивача, зазначених ним у позові, письмових пояснень відповідача та письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач є членом сімї власника квартири, і що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Так ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Крім того, заява про визнання позову відповідача не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованою, і відповідач визнається судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви. На підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved