Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

25 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитними договорами станом на 06.08.2015 року в загальній сумі 1 306 748.02 гривен, а саме: за № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року у розмірі 1 252 336.00 гривен, у тому числі - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання) 47 125.00 гривен, - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 155 003.75 гривен, - заборгованість по пені за прострочення платежів 1 050 207.25 гривен; за № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року у розмірі 54 412.02 гривен, у тому числі - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання) 1 875.00 гривен, - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6 470.13 гривен, - заборгованість по пені за прострочення платежів 46 066.89 гривен (т.1 а.с.1-2) В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є членом кредитної спілки. 14 грудня 2007 року між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] було укладено кредитний договір БО-1/5761/07/1291 на суму 47125.00 гривен, 13.03.2018 року - кредитний договір БО-1/0715/08/464 на суму 2 250.00 гривен. При укладенні договорів сторони відповідно до ст.259 ЦК України домовились про зміну тривалості позовної давності до 10 років. Відповідач взяв на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів: за першим кредитним договором від 14.12.2007 року протягом 36 місяців, за другим кредитним договором від 13.03.2008 року протягом 12 місяців, а також сплачувати відсотки за узгодженими графіками платежів, що є додатками до договорів. За прострочення повернення кредитних коштів, передбачена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. По твердженню позивача, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання в зв'язку з чим виникла заборгованість за кожним кредитним договором, що в загальному розмірі становить 1 306 748.02 гривен. Справа перебувала у провадженні судді Тимошенко І.В. (т.1 а.с.13). Ухвалою судді від 26 серпня 2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.15), а також відстрочено сплату судового до прийняття судового рішення (т.1 а.с.14). Ухвалою судді від 19.04.2016 року провадження по справі було зупинено до прийняття та набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальному провадженні №1201560270000636 від 10.09.2015 року (т.1 а.с.80). Згідно розпорядження керівника апарату суду від 03.10.2016 року № 75 було призначено повторний автоматичний розподіл даної справи в зв'язку із відрахуванням судді Тимошенко І.В. зі штату суду відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку (т.1 а.с.86). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2016 року справу передано на розгляд судді Кодінцевій С.В. (т.1 а.с.87). 05.10.2016 року дана справа прийнята до провадження суддею Кодінцевою С.В. (т.1 а.с.88). 10.11.2016 року відновлено провадження по даній справі (т.1 а.с.94). Ухвалою суду 01.02.2017 року клопотання відповідача та його представника задоволено, провадження по справі за позовом Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення кримінального провадження №1201560270000636 від 10 вересня 2015 року, прийняття та набрання законної сили відповідним рішенням в цьому кримінальному провадженні (т.1 а.с.117). 22.11.2017 року на підставі ухвали суду провадження по названій цивільній справі відновлено та призначено судовий розгляд, про що повідомлені сторони по справі (т.1 а.с.131, 132). На підставі ухвали суду від 18.01.2018 року розгляд справи продовжено на підставі ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року за №2147-VІІІ в загальному позовному провадженні зі стадії судового розгляду (т.1 а.с.150). Ухвалою суду від 21.02.2018 року визнано обов'язковою особисту участь в розгляді справи представника кредитної спілки (т.1 а.с.162-163). 07.05.2018 року судом було постановлено ухвалу т.1 (а.с.202-203), якою задоволено клопотання представника відповідача, підтримане відповідачем про забезпечення доказів (т.1 а.с.197-199). Представник позивача (т.1 а.с.177-178), приймаючи участь в судових засіданнях лише з 07.05.2018 року після визнання судом обов'язковою особисту участь представника, підтримав доводи, викладені в позовній заяві, наполягав на їх задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Стверджував що між КС «Перше кредитне товариство» та відповідачем було укладено два кредитних договори. За умовами цих договорів КС повністю виконала зобов'язання з свої сторони, та надала готівкою відповідачу кредитні кошти, що підтверджується оригіналами видаткових касових ордерів №6421 від 14.12.2007 року, №858 від 13.03.2018 року, які надавав для дослідження суду. Проте, відповідач взяті зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість по кожному кредитному договору, та загальну суму заборгованості наразі просить стягнути з відповідача. В судове засідання 11.09.2018 року представник позивача не прибув, надіслав на електронну пошту суду лист про продовження розгляду справи у його відсутність, додавши додатково заяву з викладеними пояснення по суті позовних вимог (т.2 а.с.15). Відповідач категорично заперечував, стверджував, що кредитних договорів з КС «Перше кредитне товариство він не укладав, та коштів не отримував, підписи, як в кредитних договорах так і видаткових касових ордерах не його. СВ Болградського ВП Ізмаїльського ВП ГУМВС України в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за його заявою щодо шахрайських дій відносно нього. За його клопотанням призначалася судова почеркознавча експертиза, проте в зв'язку з відсутністю підписів його зразку експерт не зміг провести експертне дослідження його підпису на кредитних договорах. Представники відповідача (т.1 а.с.110-112) підтримали доводи свого довірителя, просили в задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] (т.1 а.с.209-211) стверджував, що як предметом кредитного договору (п.1.1),так і позовних вимог, є гроші. Однак, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано рахунок від 13.12.2007 року виданий СПД [PERSON] без зазначення переліку будівельних матеріалів, закупівлею яких згідно 1.2. кредитного договору і було цільове призначення саме грошей, як предмету договору визначеного п.1.1., що передбачає безготівковий вид кредитування. Увагу звернуто, що рахунок датований днем раніше, ніж відповідач нібито прийняв рішення отримати кредит. На підтвердження оплати позивачем та отримання відповідачем будівельних матеріалів, за даним рахунком, з боку позивача жодних доказів не надано. Крім зазначеного, це спростовує факт видачі готівки, яку позивач доводить наданням меморіального ордеру, який відповідно п.1 Постанови НБУ № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 року (втратив чинність 05.01.2018 р.), є документом, що підтверджує виключно видачу готівки. Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем надано взаємовиключні докази, кредитування, які не можуть існувати одночасно тобто, є такими, що спростовують один одного. Додатково ненадання відповідачу грошей, як предмету договору, підтверджується Повідомленням вих. № 5761 від 14.12.2007 року згідно якого КС «ПКТ» повідомляє магазин «СПД [PERSON].» (поручителя), про видачу кредиту члену КС[PERSON] із гарантуванням проплати. Тобто, фактично кредитор зобов'язався оплатити придбання товарупісля видачі кредиту готівкою, що в даному випадку обумовлює правову невизначеність. При цьому, по-перше: умовами кредитного договору не предбачено право кредитодавця здійснювати розрахунки від імені позичальника, по-друге: в договорі відсутня домовленість сторін, як здійснювати розрахунки/закупівлю взагалі, так і в будь-якому конкретному магазині. Наявність в протоколах скорочених ініціалів членів кредитної спілки за відсутності заяви відповідача на вступ до членства та передбаченого законом погодження застережної ради спілки, не є беззаперечним доказом того, що в протоколах йдеться саме про відповідача. Крім цього, в даній місцевості прізвище «Янчев» є досить розповсюдженим. Додатково слід зазначити, що засвідчення наявних у матеріалах справи копій паспортних даних не відповідають вимогам Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 року № 55, згідно якого копії документів має бути завірено із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою. Крім цього, згідно висновку експерта № 4-П від 19.04.2018 року, попри неможливість відповісти на питання, «Чи виконаний підпис на вищевказаних документах, а саме в кредитному договорі № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року та кредитному договорі № БО- 1/0715/08/464 від 13.03.2008 року, у графі підписів [PERSON] самим [PERSON]?», експерт зазначає про суттєву наявність розбіжностей зокрема, по типу пропису та іншим ознакам, у досліджених документах. Також, слід прийняти до уваги наявний у матеріалах справи вирок по справі № 1507/789/12, яким підтверджується факт підроблення керівним складом кредитної спілки кредитних договорів, що не виключає правдивості стверджень відповідача про відсутність між ним та позивачем забов'язальних правовідносин. Із наведеного впливає, що доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором та існування правових підстав заявлених вимог, є безумовним обов'язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами: -надання та отримання відповідачем кредитних коштів; -оплати/отримання будівельних матеріалів; -відсутності договору про співробітництво з магазином СПД [PERSON] (з урахуванням наявних документів - рахунку від 13.12.2007року виданого СПД [PERSON].); наявності правових підстав виникнення правовідносин між сторонами зокрема, відсутність належних доказів на підтвердження членства відповідача, що дає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що в березні 2007 року відповідач [PERSON] звернувся із заявою до КС «Перше кредитне товариство» про прийняття його в члени кредитної спілки, в зв'язку з чим сплатив вступний внесок в розмірі 1.00 гривні, що підтверджується прибутковим касовим ордером №5768 від 06.03.2007 року (т.1 а.с.236), та сплатив обов'язковий пайовий внесок в розмірі 0.50 гривен, що підтверджується прибутковим касовим ордером №5769 від 06.03.2007 року (т.1 а.с.236). У подальшому, відповідач подав заяву до КС «Перше кредитне товариство» про видачу йому кредитних коштів, яка була розглянута на засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 06.03.2007 року, протокол №64 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, на якому розглядалися заяви і інших членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів (т.1 а.с.235), і цей факт був підтверджений відповідачем в судовому засіданні. Також відповідач повідомив, що він повністю розрахувався за вказаним кредитним договором. З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що відповідач дійсно був членом кредитної спілки «Перше кредитне товариство». З досліджених в судовому засіданні оригіналів кредитних справ, копії яких долучені до матеріалів цієї справи (т.1 а.с.238-251, т.2 а.с.1-12) вбачається: 14.12.2007 року [PERSON] звернувся до КС «Перше кредитне товариство» з заявою про видачу грошових коштів. Також подав заяву, що його дружина надає згоду на отримання ним кредиту. Тоді ж ним заповнено бланк [PERSON] позичальника. Додано копію паспорту, довідку про розмір заробітної плати від 13.12.2007 року, рахунок магазину «СПД [PERSON].» від 13.12.2007 року про придбання будівельних матеріалів саме на суму кредиту 47 125.00 гривен, заяву якою [PERSON] просив здійснити оплату в розмірі 47 125.00 гривен до магазину «СПД [PERSON]» за придбаний товар (т.1, 238, 239, 240-242, 243, 244-245, 246, 247, 248, 250). На засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 14.12.2007 року, протокол №347 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, розглядалися заяви членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів, в тому числі і заява [PERSON], м. Болград (т.1 а.с.42, 185). 14 грудня 2007 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON] укладено кредитний договір № БО-1/5761/07/1291, відповідно до умов якого кредитор на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав позичальнику грошові кошти в сумі 47 125.00 гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 0.118 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.3, 249). Відповідач зобов'язався використати суму кредиту на вказані в договорі цілі (п.3.1). Вчасно повернути кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки згідно додатку №1 (графік платежів) (п.4.2). Згідно додатку №1 вчасно сплачувати проценти, нараховані за користування кредитом і частини кредиту, у національній валюті України (п.4.3). Здійснювати плату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 14 числа кожного місяця сумами, згідно додатку №1 та з урахуванням п.3.4. цього договору (п.4.4). При простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (п.4.5). Додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.5, 250). Згідно видаткового касового ордеру №6421 від 14.12.2007 року, відповідачу були видані кошти в розмірі 47125.00 гривен (т.1 а.с.40, 187, 234), оригінал досліджувався в судовому засіданні. КС «Перше кредитне товариство» повідомило магазин «СПД [PERSON].» про видачу [PERSON] кредитних коштів (т.1 а.с.251). 13 березня 2008 року [PERSON] подав заяву до КС «Перше кредитне товариство» про видачу кредитних коштів на суму 2250.00 гривен в зв'язку з придбанням холодильника. Заповнив анкету позичальника, додав копію паспорту, заяву про надання згоди його дружиною на отримання кредиту, накладну ФОП «[PERSON]С.» про придбання холодильника на суму 2250.00 гривен, заяву на ім'я КС з проханням провести оплату у розмірі 2250.00 гривен до магазину «Уют» в зв'язку з придбанням холодильника (т.2 а.с.1-7). На засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» 13 березня 2008 року, протокол №73 згідно положення про фінансові послуги кредитної спілки, розглядалися заяви членів Кредитної спілки по всій території України про надання їм кредитних коштів, в тому числі і заява [PERSON], м.Болград (т.1 а.с.43, 186). 13 березня 2008 року між Кредитною спілкою «Перше Кредитне Товариство» та [PERSON] укладено аналогічний кредитний договір № БО-1/0715/08/464, відповідно до умов якого кредитор на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості надав позичальнику грошові кошти в сумі 2250.00 гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 0.132 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 12 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом (т.1 а.с.4, т.2 а.с.8). Ті ж самі зобов'язання сторін передбачені цим кредитним договором, як і попереднім. Також додатком до кредитного договору є графік платежів, в якому визначено суму щомісячного платежу, та дату до якої вказана сума має бути внесена (т.1 а.с.6, т.2 а.с.9). Згідно видаткового касового ордеру №858 від 13.03.2008 року, відповідачу видані були кошти в розмірі 2250.00 гривен (т.1 а.с.41, 188), оригінал також був досліджений в судовому засіданні. 13.03.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] було укладено договір застави №БО-1/0715/08/464, предметом якого є холодильник LG 309 вартістю 2250.00 гривен, та складено опис майна, що передається під заставу (т.2 а.с.10, 11). КС повідомила магазин «Уют» про видачу кредитних коштів [PERSON] (т.2 а.с.12). Відповідно до п. 3.3. вищезазначених кредитних договорів сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно Додатку № 1 до цих Договорів. Додатком №1 до кредитних договорів це є графік повернення кредиту та сплати відсотків, які були складені, затверджені та видані відповідачу [PERSON] відразу ж після укладення договорів (т.1 а.с.250, т.2 а.с.9). Кожний кредитний договір окремо діє з моменту його підписання сторонами до моменту виконання всіх зобов'язань позичальника за цими договорами перед кредитодавцем (п.10.1). Станом на час розгляду справи, погашення заборгованості за кредитними договорами не відбулося. Відповідач [PERSON] умови вищезазначених кредитних договорів від 14.12.2007 року та від 13.03.2008 року щодо повернення щомісячно частини кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, згідно графіку повернення кредиту, не виконав, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку становить: за № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року у розмірі 1 252 336.00 гривен, у тому числі - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання) 47 125.00 гривен, - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 155 003.75 гривен, - заборгованість по пені за прострочення платежів 1 050 207.25 гривен; за № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року у розмірі 54 412.02 гривен, у тому числі - залишок боргу за тілом кредиту (основне зобов'язання) 1 875.00 гривен, - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6 470.13 гривен, - заборгованість по пені за прострочення платежів 46 066.89 гривен (т.1 а.с.5, 6) Таким чином, відповідачем [PERSON] порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Маючи намір звертатися до суду з даним позовом, КС «ПКТ» 20.05.2015 року направляла на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами (т.1 а.с.180-181). Позов подано до суду 25.08.2015 року (а.с.1). Відповідач [PERSON] звертався зі скаргою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), на яку отримав відповідь 02.09.2015 року за №6993/15-12, що за результатами перевірки, наданих Спілкою документів, порушень законодавства про фінансові послуги не виявлено (т.1 а.с.26-27). 10 вересня 2015 року відповідач подав заяву до Болградського ВП про злочин вчинений відносно нього, а саме за фактом шахрайських дій (т.1 а.с.28, 29). Відомості внесені в ЄРДР 10.09.2018 року за №12015160270000636 за попередньою кваліфікацією за ст.190 ч.1 КК України (т.1 а.с.30). Судом були досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №12015160270000636 (т.1 а.с.212) , що надані суду на виконання ухвали суду від 07.05.2018 року про забезпечення доказів (т.1 а.с.202-203), в якому містяться оригінали кредитних справ, що були вилучені слідчим в КС на підставі ухвали слідчого судді, справа № 497/818/16-к від 21.04.2016 року (т.1 а.с.182-183), що також підтверджується наданим описом документів, що були вилучені (т.1 а.с.184). В рамках даного кримінального провадження призначалася судова почеркознавча експертиза, за експертною спеціальністю п.1.1. «Дослідження почерку і підписів» від 24.05.2016 року (т.1 а.с.81), від 04.01.2018 року (т.1 а.с.158-160), а саме підпису [PERSON] На клопотання експерта надавалися для дослідження матеріали обох кредитних справ в оригіналі (т.1 а.с.171-172). Згідно висновку експерта №4-П від 19.04.20018 року відповісти на питання «Чи виконаний підпис на вищевказаних документах, а саме в кредитному договорі № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року та кредитному договорі №БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року, у графі підписів [PERSON], самим [PERSON]?», не являється можливим у зв'язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак та відсутністю на дослідженні зпівставних вільних зразків підписів [PERSON] за часом виконання досліджуваних документів (т.1 а.с.192-196). Провадження по даному кримінальному провадженні закривалося неодноразово (т.1 а.с.84, 99, 130, 134-135) та у подальшому постанови скасовувалися прокурором та слідчими суддями. Станом на час прийняття судом даного рішення слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження за №12015160270000636 (т.2 а.с.14). Відповідач не позбавлений права в черговий раз оскаржити постанову слідчого, та у разі позитивного завершення кримінального провадження шляхом направлення до суду обвинувального акту щодо осіб, які вчинили шахрайські дії відносно [PERSON], пред'явити цивільний позов до винної особи про відшкодування шкоди. Вироком Болградського районного суду Одеської області від 13.04.2012 року справа №1507/789/12 (т.1 а.с.60-62) були засуджені [PERSON] та [PERSON] за ст.191 ч.3, 366 ч.1 КК України. Потерпілими в даному кримінальному провадженні були визнані [PERSON], [PERSON]. [PERSON] не був потерпілим в рамках даного кримінального провадження. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Умовами договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1 (одного) процента від суми непогашеної частини кредиту за кожний день прострочення платежів (п.п.9.4.). У випадку прострочення позичальником, незалежно від причини прострочення, строку сплати нарахованих процентів за користування кредитом або повернення частини або всієї суми кредиту більш, ніж на 1 (один) місяць з моменту настання дати сплати відповідно до п.п.2.1, п.п.4.4. і Додатка № 1, позичальник зобов'язаний негайно сплатити всю суму заборгованості, нараховані проценти і пеню, повернути кредитодавцю всю суму кредиту. При невиконанні позичальником цієї вимоги кредитодавець має право задовольнити всі вимоги, що випливають із цього Договору відповідно до умов Договору застав та договору поруки й чинного законодавства (п.9.5.). За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договору. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитами (тіло кредиту), відсотків підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством. Однак, вимога, щодо стягнення пені, на думку суду, підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено в ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14. Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості (т.1 а.с.7, 8), та враховуючи ті обставини, що позивачем за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року нарахована пеня у розмірі 1 050 207.25 гривен, за кредитним договором № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року нарахована пеня у розмірі 46 066.89 гривен, що значно перевищує розмір збитків за кожним кредитним договором окремо, а саме суму кредитів, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто - за кредитним договором № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року до 47 125.00 гривен, - за кредитним договором № БО-1/0715/08/464 від 13.03.2008 року до 1 875.00 гривен. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Основним доводом відповідача було те, що вказаних кредитних договорів він не укладав, і підпис на документах не відповідає його підпису. Втім за весь тривалий розгляд справи судом, відповідачем так і не доведено належними, допустимими і необхідними доказами його заперечення. Відповідний висновок експерта відсутній. Досудове розслідування по кримінальному провадженню позитивного результату не надало, та провадження закрито (т.2 а.с.14). Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на рішення постановлене судом в аналогічному спорі за позовом КС «Перше кредитне товариство» до [PERSON] і [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором, справа № 497/961/16-ц (т.1 а.с.189-191), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області (т.1 а.с.230-233), оскільки підставою для відмови в задоволенні позовних вимог КС було не надання позивачем суду оригіналу кредитної справи та інших доказів, що не може бути прецедентом в даному спорі. Не заслуговують на увагу і інші твердження представника відповідача, що - даний вид кредитування передбачав безготівковий перерахунок коштів, тоді як позивач стверджує і підтверджує видатковим касовим ордером, що коши видавались особисто відповідачу, однак представник відповідача не звернув увагу, що дані кредитні договори були укладені з певною ціллю, яка визначена в п.1.2 кожного договору: «покупка стройматеріалів» (т.1 а.с.3), «покупка холодильника» (т.1 а.с.4). І саме для підтвердження мети отримання кредитних коштів, відповідач надавав позивачу документи - накладні про придбання товарів в м. Болград. Тому суд не вважає, що позивачем надано взаємовиключні докази, кредитування, які не можуть існувати одночасно і не є такими, що спростовують один одного. Щодо твердження представника відповідача про наявність в протоколах скорочених ініціалів членів кредитної спілки за відсутності заяви відповідача на вступ до членства та передбаченого законом погодження застережної ради спілки, не є беззаперечним доказом того, що в протоколах йдеться саме про відповідача, суд розцінює критично. Так, судом було встановлено, що відповідач є членом кредитної спілки ще з 06.03.2007 року, що підтверджується прибутковими касовими ордерами про сплату [PERSON] вступного внеску, обов'язкового пайового внеску (т.1 а.с.236), та аналогічним протоколом №4 засідання кредитного комітету КС «Перше кредитне товариство», було розглянуто заяву [PERSON], м. Болград (т.1 а.с.235), в результаті чого укладено з [PERSON] кредит, отримано ним кредитні кошти, і у подальшому повністю [PERSON] розрахувався за цим кредитом. І з цього приводу відповідач не заперечував, і його повністю влаштовував той факт, що в даному протоколі значиться його прізвище та ініціали. Посилання представника відповідача на висновок експерта № 4-П від 19.04.2018 року, згідно якого слідує, що попри неможливість відповісти на питання, «Чи виконаний підпис на вищевказаних документах, а саме в кредитному договорі № БО-1/5761/07/1291 від 14.12.2007 року та кредитному договорі № БО- 1/0715/08/464 від 13.03.2008 року, у графі підписів [PERSON] самим [PERSON]?», експерт зазначає про суттєву наявність розбіжностей зокрема, по типу пропису та іншим ознакам, у досліджених документах - є не доцільним, і не може слугувати доказом того, що [PERSON] не підписував та відповідно не укладав цих договорів, оскільки експерт однозначно дійшов висновку про неможливість відповісти на дане питання у зв'язку із встановленням збіжних та розбіжних ознак та відсутністю на дослідженні зпівставних вільних зразків підписів [PERSON] за часом виконання до досліджуваних документів (т.1 а.с.194 зворотна сторінка). Безпідставним є посилання представника відповідача на наявний у матеріалах справи вирок по справі № 1507/789/12, яким підтверджується факт підроблення керівним складом кредитної спілки кредитних договорів, що нібито не виключає правдивості стверджень відповідача про відсутність між ним та позивачем забов'язальних правовідносин (т.1 а.с.60-62), оскільки відповідач по цій кримінальній справі не був визнаний потерпілою особою, і обставини встановлені цим вироком ніяким чином не стосуються укладених кредитних догорів [PERSON]. Не заслуговують на увагу і інші доводи як відповідача, так і його представника, які не спростовують доводів, викладених в позовній заяві. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Представником позивача заявлено клопотання про відшкодування судових витрат пов'язаних з поїздками представника в судові засідання з м. Одеси до м. Болград, Одеської області в сумі 1100.94гривен (т.1 а.с.222), до якого представником додано копії квитків на автобусне сполучення між м. Одеса та м. Болград (т.1 а.с.224-229). Судом пропонувалось представнику відповідача надати оригінали квитків, проте останній категорично відмовився. Положеннями ст.138 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. З пояснень представника слідує, що оригінали перелічених квитків ним здано до бухгалтерії для підтвердження витрат на відрядження. В зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача задоволенню не підлягає, оскільки він є юристом КС «Перше кредитне товариство», приймав участь в розгляді справи як представник цього товариства, а не як особа яка надавала професійну правничу допомогу, щоразу судом ставилися відмітки представнику на бланку відрядження, жодних оригіналів документів суду не надано, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання. Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Ухвалою суду від 26.08.2015 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до постановлення рішення судом (т.1 а.с.14). Сума вимог, яка задовольняється вказаним рішенням суду становить 259 473.88 гривен. Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (259 473.88 гривен х 1%), що становить 2 594.74 гривен. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial