Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

26.07.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення, яку в подальшому уточнив. В обґрунтування позову вказав, що 07.05.1990 року він придбав житловий будинок за адресою: селище Калинівка Бахмутського району, вул. Лісова, 110, та є єдиним його власником. Приблизно в 2012 році він зареєстрував в своєму будинку за вказаною адресою відповідача [PERSON], який був сином його цивільної дружини. Більше ніж чотири роки тому, а саме з травня 2014 року [PERSON] перестав проживати в будинку позивача, та саме з цього періоду він жодного разу не зявлявся за адресою реєстрації, всі обовязки по сплаті комунальних платежів лягли на позивача. Вказує, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації без поважних причин з травня 2014 року, ніяких угод між позивачем та відповідачем щодо збереження за [PERSON] права користування будинком не укладалося. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: Донецька область, Бахмутський район, селище Калинівка, вул. Лісова, 110. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Він у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07 травня 1990 року, посвідченого секретарем Калінінської сільської ради народних депутатів Артемівського району Донецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 41, належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: селище Калинівка (раніше Калініна) Бахмутського району, вул. Лісова (раніше Октябрьська), 110 на земельній ділянці площею 600,0 кв.м (а. с. 4-5). З довідки Калинівської сільської ради від 13.07.2018 року № 355 (а. с. 9) вбачається, що в будинку за адресою: Донецька область, селище Калинівка Бахмутського району, вул. Лісова, 110 зареєстровано 3 особи: власник [PERSON], [INFO], його син [PERSON], [INFO], та син колишньої цивільної дружини [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується інформацією Калинівської сільської ради Бахмутського району від 13.08.2018 року (№ 02-16/555), яка надійшла на запит суду 17.08.2018 року (а. с. 21). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з травня 2014 року за адресою реєстрації: селище Калинівка Бахмутського району, вул. Лісова, 110, не проживає до теперішнього часу, що підтверджується довідкою Калинівської сільської ради № 463 від 22.08.2018 року (а. с. 8). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~ст.\~319\~ЦК України\~передбачено,\~що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. \~ \~ \~ \~ \~Таким чином,\~сукупність наданих\~позивачем та\~досліджених судом\~доказів у\~достатній мірі\~підтверджують той\~факт,\~що вимоги\~позивача обґрунтовані, підтверджені матеріалами\~справи,\~а тому підлягають задоволенню. Беручи до уваги викладене,

Outcome: approved