Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

24.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та скасування арешту. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 22.06.1999 року її мати, [PERSON] уклала з [PERSON], [PERSON], діючим від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу квартири № 12 по вул. Академіка Філатова в житловому будинку №29-Б м. Одеси. Договір був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори. 29.06.1999 року [PERSON] цей договір зареєструвала в Одеському міському бюро технічної інвентаризації (м. Одеса, вул. Троїцька,25) у реєстровій книзі №328-пр.стор.148-р №222. 04.08.1999 року вона зі своєю матірю були зареєстровані за даною адресою: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд.29-Б, у своїй квартирі №12. З того часу вони постійно мешкали у цій квартирі. 20.09.2014 року її матір, [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивачка є донькою [PERSON] та є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті її матері. Оскільки вона дійсно проживала з матірю, тому й прийняла спадщину після її смерті. 13.02.2015 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а саме на квартиру [ADDRESS], до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Нотаріус прийняла у неї заяву, але відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.02.2009 року за № 8429287 Першою Одеською державною нотаріальною конторою був зареєстрований арешт цього нерухомого майна на підставі постанови №б/н від 25.09.2000 року Малиновським РВ ДВС Управління юстиції м. Одеси. Заступник завідувача Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] надала [PERSON] копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.09.2000 року, відносно [PERSON]. Цю постанову виконав держвиконавцеь [PERSON] (виконавчий лист від 22.05.2000 року). Держвиконавцем було накладено арешт на «конфіскацію всього особистого майна належного [PERSON], а саме, на квартиру №12 житлового будинку №29-Б по вулиці Академіка Філатова м. Одеси». Спірна квартира з 22.06.1999 року вже належала матері позивачки на праві власності й по суті накладено арешт було на її майно, а не [PERSON] В теперішній час державний виконавець Дмітрієв В.П. вже не працює, його справа по виконанню виконавчого листа за спливом часу знищена, архів Центрального районного суду м. Одеси теж не має. А заходи забезпечення позову діють та не скасовані і на сьогодні. Всі ці обставини заважають їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 20.09.2014 року її матері. Просить суд визнати [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті 20.09.2014 року [PERSON], власником квартири [ADDRESS], скасувати заходи забезпечення позову, застосовані постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби від 25.09.2000 року у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Малиновського ВДВС Одеського МУЮ в судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника, в якій зазначив, що у звязку з тим, що архівні виконавчі провадження за 2000 рік знищені за закінченням терміну їх зберігання, встановити підстави накладення арешту на вищевказану квартиру та вирішити питання щодо зняття з неї арешту не виявилось можливим. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.1999 року посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-2405, [PERSON] придбала у гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру № 20 в будинку №25 «Б» по вул. Академіка Філатова в м. Одесі (а.с.14). 20.09.2014 року [PERSON] померла, про що 20.09.2014 року складено відповідний актовий запис № 9650 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №390865 (а.с.12). Відповідно до наданої копії спадкової справи № 3/2015 до майна померлого 20.09.2014 року [PERSON], спадкоємцем за законом після її смерті є [PERSON] донька померлої. Чоловіком померлої [PERSON] [PERSON] було надано заяву про відмову від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON], [INFO]. Як вбачається з листа КП «БТІ» Одеської міської ради від 16.03.2015 року № 453737.67 станом на 31.12.2012 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою одеською державною нотаріальною конторою 22.06.1999 року, р.№1-2405. Дата реєстрації 29.06.1999 року. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 212/02.14 від 10.06.2015 року на імя [PERSON] вбачається, що за відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.02.2009 року за № 8429287 Першою одеською державною нотаріальною конторою був зареєстрований арешт нерухомого майна (квартири №12, що знаходиться в м. Одесі по вул. Академіка Філатова, у будинку під № 29Б, що належала померлій [PERSON]С.) на підставі постанови №б/н, від 25.09.2000 року Малиновським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Згідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 212/02.14 від 10.06.2015 року на імя [PERSON] вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену ізольовану квартиру не можливо до зняття арешту з майна яке спадкується. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На теперішній час позивач, не має можливості вільно розпорядитися своїм майном, оскільки на майно накладено обтяження та станом на теперішній час архівні виконавчі провадження за 2000 рік знищені за закінченням терміну їх зберігання, встановити підстави накладення арешту на вищевказану квартиру та вирішити питання щодо зняття з неї арешту не виявилось можливим. Тому суд вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на квартиру № 12, що знаходиться в м. Одесі по вул. Академіка Філатова, у будинку під № 29Б та зняття з неї арешту підлягають задоволенню.

Outcome: approved