Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

25 липня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 грудня 2014 року позивач була звільнена з посади економіста 2 категорії Волинської філії державного підприємства «Український державний центр радіочастот» у зв'язку зі скороченням штату працівників. В день звільнення, відповідач видав їй трудову книжку та лише частково провів розрахунок при звільненні, зокрема не виплатив передбачену колективним договором винагороду за безперервний стаж роботи та винагороду за підсумками роботи а рік, чим порушив вимоги ст.116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 03 травня 2017 року, коли їй була виплачена премія за підсумками роботи за 2014 рік та винагорода за безперервний стаж робота за 2014 рік в загальній сумі 7 935,51 грн. З посиланням на положення статті 117 КЗпП України позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 204 615,51 грн. Крім того, з посиланням на положення статті 34 Закону України «Про оплату праці» позивач просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частину заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 5 112,85 грн. Представник позивача у судовому засіданні просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 03 жовтня 2017 року (а.с.27-30) просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що винагорода за підсумками року та винагорода за безперервний стаж роботи є додатковими виплатами (преміями), які запроваджені роботодавцем у відповідних положеннях. У цих положеннях передбачено, що винагорода за підсумками роботи за рік виплачується в наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства (п.3.4 додатку №6). Винагорода за безперервний стаж роботи виплачується в термін, встановлений на підприємстві, тобто у першому кварталі 2015 року (пункт 2.5. додатку №27, службова записка від 03 листопада 2014 року №07-052). Крім того, позивач неправильно обчислив середньоденний заробіток за останні два місяці перед звільненням, оскільки включив до нього невиплачені суми. Насправді розмір її середньоденного заробітку становить 260,59 грн, а не 350,91 грн, як стверджує позивач. Стосовно стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, відповідач вважає, що така компенсація може надаватися лише у разі затримки виплати доходів, які мають постійний характер. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 грудня 2014 року [PERSON] була звільнена з посади економіста 2 категорії Волинської філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1. ст.40 КЗпП України) на підставі наказу посадової особи відповідача №14-02-П-25 від 26 грудня 2014 року(а.с.3). Як встановлено судом та сторонами не заперечується, під час звільнення позивачу не була виплачена винагорода за безперервний стаж роботи за 2014 рік, а також премія за підсумками роботи за 2014 рік. Натомість, вказана виплата здійснена на картковий рахунок позивача 03 травня 2017 року у розмірі 7 935,51 грн. При цьому позивач не заперечує стосовно розміру цієї виплати та її правильного обрахунку (а.с.7-8). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Перш за все суд вважає за необхідним надати свою оцінку локальним нормативно-правовим актам з питань оплати праці, як діяли у відповідача станом на день звільнення позивача. З матеріалів справи слідує, що станом на день звільнення позивача з посади, на підприємстві діяв Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на 2014-2015 р.р (далі - Колективний договір) (а.с.55-64). Додатком №1 до цього Колективного договору затверджено Положення про оплату праці (а.с.65-68). У п.5.1.1 Положення про оплату праці передбачено, що з метою стимулювання працівників до продуктивної роботи і підвищення ефективності праці на підприємстві здійснюється преміювання працівників, виходячи з основних показників господарської діяльності, рентабельності та прибутковості підприємства, ефективності використання ресурсів. Порядок та умови преміювання працівників визначаються в Положенні про преміювання, яка затверджується наказом підприємства, з урахуванням вимог законодавства та цього договору. У п.5.1.2.3 Положення про оплату праці визначено, що на підприємстві для працівників можуть призначатися в тому числі премія за підсумками роботи за рік в розмірі до 100 % посадового окладу з урахуванням усіх надбавок та доплат. У п.5.2.1 Положення про оплату праці сторони колективного договору визначили, що надбавки, доплати, гарантійні, компенсаційні та інші виплати, передбачені законодавством України та Колективним договором працівникам апарату підприємства (головного офісу) та філій підприємства встановлюється на підставі наказу підприємства. Порядок застосування певних видів вказаних вище виплат може встановлюватись положеннями затвердженими наказами підприємства. Пунктом 5.2.3.7 Положення про оплату праці визначено, що за наявності фінансових можливостей на підприємстві можуть встановлюватися в тому числі винагорода за безперервний стаж роботи на підприємств, в порядку та розмірі визначеному положенням про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», яке затверджується наказом підприємства (а.с.67). Таким чином, з аналізу вищенаведених положень колективного договору слідує, що визначення конкретного розміру, порядку та строків виплати премії за результатом року, а також винагороди за безперервний стаж роботи на підприємства, віднесено до виключної компетенції роботодавця (підприємства), який власним наказом затверджує Положенням про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот». Вказане не суперечить законодавству та узгоджується, зокрема, з правовою позицію Верховного суду України, яка викладена у постанові від 15 травня 2017 року №6-2790цс16, в які зазначено, що частина 3 статті 97 КЗпП України тільки зобов'язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству та угодам. Законодавство не вимагає, щоб власник реалізував свої повноваження збільшувати, зменшувати розміри премій, які виплачуються конкретним працівникам, повноваження повністю або частково позбавляти конкретного працівника премій обов'язково за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації. Власник має право самостійно вирішувати ці питання, якщо інше не передбачено положенням про преміювання (колективним договором). Як було ззначено, у розглядуваному випадку сторони колективного договору визначили лише загальний перелік премій, надбавок та інших стимулюючих виплат, а право визначати конкретний порядок, розмір та строки цих виплат делегували роботодавцю. Таким чином, під час вирішення питання про строки виплати премії за результатом року, а також винагороди за безперервний стаж роботи на підприємстві, які є стимулюючими виплатами, що не передбачені законодавством, а передбачені лише колективним договором, суд бере до уваги в першу чергу локальний нормативно-правовий акт - Положення про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», яке затверджено наказом від 01 жовтня 2014 року №467 (а.с.37). Додатком №6 до цього положення затверджено Положення про порядок та умови виплати працівникам Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» за підсумками роботи за рік (а.с.38-43). У п.3.4. вищенаведеного положення визначено, що виплата винагороди проводиться в наступному місяці після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства (а.с.39). При цьому у п.1.4 положення передбачено, що працівники, які звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо згідно діючого положення немає інших підстав для позбавлення їх винагороди) та в термін встановлений в центрі (філії) (а.с.38). Відповідно до п.5 Порядку подання фінансової звітності, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2000 р. N 419, квартальна фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2, не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 28 лютого наступного за звітним року. Таким чином, винагороду (премію) за результатом роботи за 2014 рік відповідач повинен був здійснити не пізніше наступного місяця, після затвердження річного бухгалтерського звіту підприємства, який в свою чергу мав бути складений та поданий в органи статистики до 28 лютого 2015 року. Таким чином, вказана винагорода повинна була виплачена позивачу не пізніше 31 березня 2015 року, а не 31 грудня 2014 року, як помилково вважає позивач. На відмінно від премії (винагороди) за підсумком року, виплата винагороди за безперервний стаж роботи здійснюється в іншому порядку. Так у додатку №7 до Положенням про преміювання працівників Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» затверджено Положення про порядок та умови виплати винагороди за безперервний стаж роботи (а.с.40-43). Проаналізувавши умови вищенаведеного положення, суд дійшов висновку, що воно не містить конкретних термінів виплати винагороди за безперервний стаж роботи. Натомість, у п.2.4 зазначено, що безперервний стаж роботи для виплати винагороди нараховується на кінець року (31 грудня), за підсумками якого нараховується винагорода. У п.2.5 визначено, що працівникам, які відпрацювали календарний рік, але звільнилися з роботи до моменту виплати винагороди, мають право на одержання цієї винагороди на загальних підставах (якщо з діючим положенням немає інших підстав для позбавлення їх винагород) та в термін, встановлений на підприємстві. Відповідно до службової записки від 03 листопада 2014 року №07-052, встановлений строк здійснення виплат премії за підсумками роботи за рік та винагороди за безперервний стаж роботи, та будо встановлено, що зазначені винагороди виплачується у першому кварталі 2015 року (а.с. 44). Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що премія (винагорода) за підсумками роботи у 2014 році повинна була виплачена позивачу не пізніше 31 березня 2015 року, а винагорода за безперервний стаж роботи - не пізніше терміну, встановленого на підприємстві, тобто також не пізніше 31 березня 2015 року. Натомість, як встановлено судом обидві ці виплати були виплачені лише 03 травня 2017 року, що сторонами не заперечується та встановлено на підставі банківської виписки наданої позивачем (а.с.8). Однак, вказане, на думку суду, не є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з наступних підстав. За вимогою ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки як встановлено судом, премія (винагорода) за підсумками роботи у 2014 році та а винагорода за безперервний стаж роботи повинні були виплачені позивачу не пізніше 31 березня 2015 року, але в будь-якому разі - після звільнення працівника, а позивач звільнилася 31 грудня 2014 року, тому відповідач не був зобов'язаний як роботодавець виплатити їй ці суми у день звільнення, а тому відсутні будь-які правові підстави для застосування до нього санкцій у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як це передбачено у ч.1 ст.117 КЗпП України. Отже в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Стосовно вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 5 112,85 грн., суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У частині другій статті 2 цього ж Закону передбачено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. У відповідності до колективного договору ДП «УДЦР» винагороди за безперервний стаж роботи та за підсумками роботи за 2014 р. мають одноразовий характер і виплачуються один раз на календарний рік. Відповідно до пункту 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами), до об'єктів індексації не відносяться, зокрема цільова разова матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, суми соціальних пільг, компенсації (крім виплат, визначених пунктом цього Порядку), винагорода за підсумками роботи за рік тощо. Згідно із зазначеним Порядком індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. У зв'язку з вищенаведеним відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, у зв'язку з тим, що спірні виплати позивачу носили разовий характер, а отже не підлягають індексації в розумінні чинного законодавства України.

Outcome: dismissed