Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

26 грудня 2019 року представник АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 383 546,29 гривень, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 88 429,85 гривень та судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.03.2008 року [PERSON] отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредитні послуги в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 100 000 доларів США, що виразилося в укладенні Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL2592. У зв`язку з тривалим не виконанням відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість за користування кредитними коштами у результаті чого кредитор зазнає збитків. 25.01.2011 року Мукачівським міськрайонний судом Закарпатської області прийнято рішення у справі № 2-219/11 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 983 452,02 гривень та судового збору у розмірі 1820,00 гривень. Вказане рішення залишається не виконаним і тому позивач у відповідності до ст..625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втраті за час прострочення та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2020 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу було направлено 09.01.2020 року і яку він отримав 15.01.2020 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 02 березня 2020 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Оскільки в прохальній частині позовної заяви зазначено, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № ВL2592, відповідно до якого останньому надані кредитні послуги в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 100 000 доларів США (а.с.9-15). У зв`язку з порушенням відповідачем виконання своїх зобов`язань по договору, ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Так, 25.01.2011 року Мукачівським міськрайонний судом видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 983 452,02 гривень та судових витрат у розмірі 1820,00 гривень. Справа № 2-219/11 (а.с.20). Згідно ст.18 ч.1 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всі органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Однак, на теперішній час рішення суду від 25.01.2011 року не виконано, що призвело до прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Приписи частини другої статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер. Тому 3% річних не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК. Правомірність застосування ст.625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у: постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015ц від 06.08.2018р. Суд виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому позивач вправ вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже, нарахування інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України можливе лише в разі прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем заборгованість відповідача за невиконання зобов`язань, встановлених рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25.01.2011 року складає інфляційні втрати за весь час простроченння за період з листопада 2016 року по жовтень 2019 року в сумі 383 546,29 гривень та 3 % річних від простроченої суми за аналогічний період - 88 429,85 гривень (а.с.21-22). Враховуючи викладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, перевіривши розрахунки, надані позивачем щодо обґрунтування позовних вимог, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, та інфляційних втрат в заявлених позивачем межах. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved