Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

24 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт розірвання 21 серпня 2014 року трудового договору між нею та Відділом освіти Кіровської районної державної адміністрації з ініціативи працівника відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, у звязку з неможливістю продовжувати роботу через переїзд на нове місце проживання. Встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації свого права на працевлаштування. Заявник у судовому засіданні подану заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Чернігівського міського центру зайнятості у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що наказом Відділу освіти Кіровської районної державної адміністрації № 143 від 30 серпня 2006 року заявника було прийнято на посаду вчителя математики Шубинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кіровської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим, що підтверджується записом у трудовій книжці (а/с 10). Заявник пояснила, що у звязку із окупацією території півострова Крим Російською Федерацією, вона 21 серпня 2014 року вимушена була виїхати з півострова Крим на нове місце проживання в м. Чернігів і вказані обставини призвели до неможливості подальшого виконання нею трудових обовязків. На даний час заявник перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради, як така, що перемістилася з тимчасово окупованої території України в м. Чернігів, про що свідчить копія довідки від 21 жовтня 2014 року № 7423/000206 (а/с 7). Як зазначила заявник, фактично трудові відносини з Шубинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кіровської районної державної адміністрації Автономної Республіки Крим були припинені 21 серпня 2014 року, проте через обєктивні причини вона не встигла подати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, у звязку із переїздом на нове місце проживання відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. З індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що Відділ освіти Кіровської районної державної адміністрації сплачував страхові внески по січень 2014 року. З січня 2014 року заявник знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а 21 серпня 2014 року, як вказала заявник, вона вимушена була припинити трудові відносини та переїхати до м. Чернігова, у звязку з окупацією території півострова Крим Російською Федерацією. Заявник також вказала, що при спробі направити заяву про звільнення з роботи шляхом надіслання її поштовим відправленням, Чернігівською дирекцією Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» їй було відмовлено у прийнятті поштового відправлення. Так, листом від 11 квітня 2017 року Чернігівська дирекція Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» повідомила заявника про те, що у звязку з фактом відмови кримської сторони отримувати внутрішні поштові відправлення, що направлені жителям Криму та м. Севастополя, починаючи з 27 березня 2014 року призупиняється приймання до пересилання поштових відправлень, адресованих на територію АР Крим та м. Севастополь (а/с 15). Заявник вказує, що на сьогоднішній день трудові відносини між нею та Шубинською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Кіровської районної державної адміністрації фактично припинені, проте вказані вище обставини, що не залежать від сторін трудового договору, позбавляють можливості припинити його дію в установленому законодавством порядку шляхом подання відповідної заяви і наявність не припинених трудових відносин перешкоджає заявнику реалізувати своє право на працю шляхом працевлаштування на нове місце роботи та, крім того, заявник не може бути визнана у встановленому порядку безробітньою і користуватися соціальними гарантіями для такої категорії осіб. Заявник також зазначила, що у серпні 2016 року з тимчасово окупованої території їй передали трудову книжку з записом про звільнення 16 березня 2016 року згідно трудового законодавства Російської Федерації, проте відповідно до законодавства України внесений запис до трудової книжки про звільнення є недійсним та не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Згідно ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сімї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 звертає увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації свого права на працевлаштування, вимоги не містять в собі спору про право, а також, враховуючи, що заявник не мала можливості особисто подати заяву про звільнення через викладені обставини, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved