Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

26.05.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (далі ПрАТ «СКМЗ») про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 3574,49 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 19223,14 грн., а всього 22797,63 грн.. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що у період з 01.06.2007 року до 15.01.2020 року вона знаходилася у трудових відносинах з ПРАТ «СКМЗ». Наказом №7 від 15.01.2020 року звільнена з товариства на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак при звільненні та до теперішнього часу їй не виплачена нарахована заробітна плата за період з 01.01.2020 року до 15.01.2020 року, розмір якої згідно довідки №249 від 19.05.2020 року становить 3574,49 грн.. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки з моменту звільнення по день звернення до суду тривалістю 88 робочих днів, який становить 23879,68 грн.. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Скляров Д.В. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі доказами, виключно у межах позовних вимог та з урахуванням запровадження особливого режиму роботи на ПрАТ «СКМЗ» у зв`язку із введенням карантину. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №64 від 04.06.2007 року позивача прийнято до бухгалтерії бухгалтером ВАТ «СКМЗ», яке з 27.04.2018 року перейменовано в ПрАТ «СКМЗ». Наказом №7 від 15.01.2020 року позивача [PERSON] звільнено з товариства за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Частиною 1 ст.46 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено під час розгляду справи, ПрАТ «СКМЗ» 15.01.2020 року виконало обов`язок щодо видачі [PERSON] належно оформленої трудової книжки, але не провело з нею розрахунок, у строк, зазначений в статті 116 цього Кодексу. Згідно довідок про заборгованість по заробітній платі №249 станом на 19.05.2020 року та №342 станом на 19.06.2020 року ПрАТ «СКМЗ» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] у розмірі 3574,49 грн., яка сторонами не оспорюється, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає застосуванню формула, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Відповідно до довідки ПрАТ «СКМЗ» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 271,36 грн.. Представником відповідача надані суду копії наказів генерального директора ПрАТ «СКМЗ» №391 від 26.11.2019 року, яким для працівників підприємства на лютий 2020 року було встановлено 24-годинний робочий тиждень з 8-ми годинним робочим днем (додаткові вихідні дні - четвер, п`ятниця); № 49 від 02.03.2020 року, яким встановлені додаткові неоплачувані неробочі дні з 04 травня 2020 року по 08 травня 2020 року, а також з 12 травня 2020 року по 15 травня 2020 року та №2 від 18.03.2020 року, яким починаючи з 18 травня 2020 року по 18 липня 2020 року на підприємстві встановлено 2-денних робочий тиждень. У зв`язку з чим він вважає, що при розрахунку середнього заробітку за весь час затримки необхідно брати за січень місяць 6 робочих днів, 12 робочих днів у лютому місяці, так як у березні місяці відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», яким встановлено карантин з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року то кількість робочих днів до початку введення карантину становить - 6, у квітні 2020 року встановлено 21 робочий день, проте згідно Постанови КМУ № 239 від 25 березня 2020 року карантин продовжено до 24 квітня 2020 року, а постановою № 291 від 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, а отже станом на 13 травня 2020 року робочі дні зовсім відсутні, з урахуванням наказу №2 від 18.03.2020 року, станом на 28.05.2020 року кількість робочих днів у травні становить - 4, а в червні - 8. Однак діючим законодавством не передбачена можливість розрахунку середньої заробітної плати для стягнення в порядку ст. 117 КЗпП України з урахуванням режиму роботи підприємства. Згідно листа Мінсоцполітики № 1133/0/206-19 від 29 липня 2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», визначено кількість робочих днів у січні - 21, лютому - 20, березні 21, у квітні 21, у травні 19, у червні - 20, у липні - 23, у серпні - 20, у вересні - 22. З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 271,36 грн. та робочі дні з дати, наступної після дня звільнення позивача до дати ухвалення судового рішення у кількості 170 робочих днів. З урахуванням наведеного, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 46131,20 грн. (271,36 грн х 170 днів). Проте, вказана сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку [PERSON] є неспівмірною із заборгованістю відповідача перед нею. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 3574,49 грн., що дорівнюється заборгованості по заробітній платі позивача за вказаний період прострочення її виплати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (ч.6 ст.141 ЦПК України)

Outcome: partial