Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] як мати неповнолітньої спадкоємиці, своєї дочки [PERSON] [INFO], в інтересах останньої звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON], який є батьком її неповнолітньої дочки [PERSON], помер 23 листопада 2015 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить 1/5 частина чотирикімнатної квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги спадкування є неповнолітня дочка померлого [PERSON] і батьки померлого, відповідачі у справі, [PERSON] і [PERSON] В строк до шести місяців від дня смерті спадкодавця вона, [PERSON], в інтересах неповнолітньої спадкоємиці [PERSON] звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, проте у звязку з тим, що нею нотаріусу не був наданий оригінал правовстановлюючого документу на 1/5 частину квартири, яка належить спадкодавцю, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва [PERSON] [PERSON] не має можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку з чим просить постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири, яка за життя належала її батьку [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги з зазначених у позові підстав, просила задовольнити їх. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], при цьому суду пояснив, що він, як і його померлий син [PERSON], є співвласником 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] і їх двоє дочок також є співвласницями зазначеної квартири по 1/5 частині кожна. Після смерті сина він ходив у нотконтору і писав заяву про відмову від частини квартири, яка належить його синові, на користь [PERSON]. Він на день смерті сина [PERSON] не був зареєстрованим з ним за однією адресою. Він не міг надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу, бо цей документ перебував у [PERSON], вона його не надала йому, а при зверненні в БТІ йому було розяснено, що за дублікатом слід звертатися до м.Запоріжжя, але установи, яка видала приватизаційне свідоцтво на квартиру, на той час вже не було. Відповідач [PERSON] і її представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON], оскільки [PERSON] не є дочкою померлого [PERSON]. При цьому [PERSON] суду пояснила, що вона впевнена, що батьком [PERSON] є [PERSON], відповідач у справі, а не [PERSON]. Вона на час смерті свого сина [PERSON] не була зареєстрована з ним по одній адресі, до нотаріальної контори вона не зверталася з заявою про прийняття спадщини і про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина. З позовами до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вона не зверталася. Вона і за життя сина знала, що син не є батьком [PERSON], але вона не вела розмов про це з сином, бо не хотіла його травмувати. Вона знає, що в свідоцтві про народження [PERSON] її татом зазначений [PERSON]. За життя син не звертався з позовами до суду про оспорювання свого батьківства. Своєю письмовою заявою до суду від 13 лютого 2017 року [PERSON], не визнаючи позовні вимоги, просила завершити розгляд справи у відсутність її і її представника (а.с.94). Суд, вислухав у судовому засіданні сторони, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 23 листопада 2015 року у с.Кінські Роздори Пологівського району Запорізької області помер [PERSON] (а.с.5), який згідно копії свідоцтва про народження на а.с.8 є батьком [PERSON] [INFO]. З копії свідоцтва про право власності на житло №1747, виданого Запорізьким відділком Придніпровської залізниці 25 вересня 1996 року на а.с.11, і інформаційної довідки КП «Імпульс» Пологівської районної ради на а.с.12 судом встановлено, що [PERSON], відповідачі [PERSON] і [PERSON] є співвласниками чотирикімнатної квартири [ADDRESS] по 1/5 частині кожен. Свідоцтво про право власності на житло №1747 пройшло державну реєстрацію 06 листопада 1996 року за реєстровим номером 888 (а.с.11,зворот; а.с.12). Загальна площа квартири 74,2 кв.м, житлова 48,3 кв.м, площа 1/5 частини квартири правовстановлюючим документом не визначена. З копії постанови від 04 червня 2016 року №1420/02-31 на а.с.7 судом встановлено, що [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] зверталася з заявою до державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті її батька [PERSON], проте державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] у звязку з ненаданням оригіналу правовстановлюючого документу на частину спадкової квартири. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) на а.с.29 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) на а.с.30, наданих державним нотаріусом на виконання ухвали суду, встановлено, що є чинною спадкова справа до майна померлого [PERSON] №25/2016, по якій нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, спадкові договори, заповіти [PERSON] за життя не посвідчувалися. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до положення ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого права, при цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що померлий [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON]; відповідач [PERSON] спадщину після смерті свого сина не прийняв, відмовившись від неї на користь дочки померлого [PERSON]; відповідач [PERSON] до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина не зверталася, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України не надала суду належних доказів тому, що померлий [PERSON] не є батьком [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved