Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

25 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 25 вересня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з [PERSON] кредитний договір №22034561, відповідно до якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 126 351,00 грн. на строк до 25 вересня 2014 року зі сплатою 13,5 річних, у відповідності до якого позичальник зобов'язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, вказані кошти були перераховані на поточний рахунок відповідача . 19 січня 2012 року була укладена додаткова угода №1 згідно якої сторони домовились збільшити строк надання кредиту на 36 календарних місяців, тобто до 25 вересня 2017 року, з графіком погашення кредиту та сплати інших платежів згідно нової редакції в додатку №1, 2, яка є невід'ємною частиною додаткової угоди. Станом на 18 червня 2015 року відповідач не виконує своїх зобов'язань, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, та яку позивач просить стягнути, по кредитному договору №22034561 від 25 вересня 2007 року у сумі 56 673,97 грн., яка складається з 40 839,66 грн. - заборгованість за кредитом, 3 725,68 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, 12 108,63 - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків, та стягнути судові витрати по справі. (а.с.2-4) Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. (а.с.55-56) Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.а.с.45, 52-53). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] 25 вересня 2007 року був укладений кредитний договір №22034561, за умовами якого банк надає позичальнику [PERSON] грошовий кошти у сумі 126 351,00 грн., які видаються на споживчі цілі, позичковий рахунок [NUMBER], рахунок для погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам (поточний рахунок) [NUMBER], з обов'язковою сплатою процентів, розмір яких може змінюватись на умовах договору, та на день укладення договору процента ставка складає 13,5% річних, з остаточною датою погашення кредиту 25 вересня 2014 року. (а.с.10) Також між банком та відповідачем був узгоджений графік погашення кредиту по зазначеному вище кредитному договору. (а.с.17-23) Згідно п.10.1 договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. (а.с.15) 19 січня 2012 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклало з відповідачем [PERSON] додаткову угоду №1 до кредитного договору №22034561 від 25 вересня 2007 року, у відповідності до якої відповідачу було збільшено строк погашення кредиту на 36 календарних днів, тобто дата остаточного погашення кредиту стала 25 вересня 2017 року. Додатковою угодою встановлено, що на день її укладання фактична заборгованість позичальникам за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 68 730, 48 грн., яку позичальник зобов'язується погасити у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди. (а.с.24) Також сторонами був узгоджений графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення. (а.с.27-29) Відповідно до статуту, зареєстрованого 06 червня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». (а.с.39-41) Встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором № 22034561 від 25 вересня 2007 року з урахування додаткової угоду №1 до договору, яка станом на 18 червня 2015 року складається з 40 839,66 грн. - заборгованість за кредитом, 3 725,68 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, 12 108,63 - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків (а.с. а.с. 6-9). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, а розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 552 Цивільного кодексу України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Вирішуючи питання щодо дострокового стягнення з відповідача на користь позивача повної суми заборгованості за кредитом суд виходить с того, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачем прострочено внесення чергових платежів по кредиту. Позивачем на адресу відповідача 28 квітня 2015 року направлялась вимога №114-0-0-00/45-29979, про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, у якій банк вимагав здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору. (а.с.а.с.30, 50-51) Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України (яка розміщена параграфі 1 глави 71 цього Кодексу) якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов'язання щодо погашення усієї суми залишку по кредиту. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази проведення відповідачем розрахунку за кредитним договором №22034561 від 25 вересня 2007 року та додаткової угоди №1 до нього у справі відсутні. Таким чином, приймаючи до уваги, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладання між сторонами кредитного договору №22034561 від 25 вересня 2007 року та додаткової угоди №1 до договору, а також факт не виконання відповідачем його зобов'язань за кредитним договором, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №22034561 від 25 вересня 2007 року з урахування додаткової угоди № 1 до договору складається 40 839,66 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 3 725, 68 грн. - заборгованість по сплаті відсотків та 12 108,63 грн. - пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved