Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

26 квітня 2017 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати, залишити неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] на вихованні позивача до їх повноліття. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 17.06.2006 року вона перебуває з відповідачем в офіційному шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох спільних малолітніх дітей. Проте, протягом останнього часу спільне життя не склалося через несумісність характерів. Шлюбні відносини між ними припинені. Позивач вважає, що спільну сім'ю зберегти неможливо, просить шлюб розірвати та прийняти рішення про проживання їх спільних дітей з позивачем. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 17.06.2006 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Пісківської сільської ради Іванківського району Київської області за актовим записом № 3. З відповідачем мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтва про народження (серія [NUMBER], актовий запис № 2, серія [NUMBER], актовий запис № 4). Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони втратили довіру та повагу один до одного, мають різні погляди на життя, сім`ю, ведення господарства та виховання дитини, неодноразові спроби зберегти сім'ю не дали свого результату, а тому зберегти сім'ю не надається можливим. Таким чином, у відповідності до положень ст. 111 та ч. 2 ст. 112 СК України, суд вважає, що підстав для надання сторонам строку на примирення не має, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, дослідивши письмові докази, враховуючи думку сторін, вважає за необхідне [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до їх повноліття залишити проживати разом з позивачем. Крім того, стаття 113 СК України встановлює, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити прізвище «[PERSON]». Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Позивач в позовній заяві зазначила, що судові витрати згодна нести сама. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved