Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

25 вересня 2015 позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми індексу інфляції та трьох процентів річних. В обґрунтування позову зазначила, що вирком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року і ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2013 року було засуджено [PERSON], [PERSON] по ч. 2 ст. 28, ст. 348; п.п. 6.9.,12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 262; ч. 1 ст. 14, п.п. 1, 6, 8 , 12, ч. 2 ст. 115 КК України, у звязку із нападом останніх на [PERSON], [INFO]. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 100000,00 грн. Через невиконання грошового зобовязання за рішенням суду [PERSON], [PERSON], позивачка вважає, що відповідачі повинні сплатити інфляційні втрати на суму боргу та три відсотка річних. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на її користь інфляційні витрати в розмірі 75030,67 грн. та три відсотка річних в розмірі 5136,13 грн. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], допитаний в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав, зазначив, що він не має змоги сплачувати кошти за рішення суду, оскільки умови відбування покарання не передбачають можливість працювати. Відповідач [PERSON], допитаний в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнав, зазначив, що він не має змоги сплачувати кошти за рішення суду, оскільки умови відбування покарання не передбачають можливість працювати. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив про розповсюджується на дані правовідносини Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Також вказав про неможливість виконання судового рішення довірителем через відбування покарання. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2013 року було визнано винними [PERSON], [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348; п.п. 6.9.,12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 262; ч. 1 ст. 14, п.п. 1, 6, 8 , 12, ч. 2 ст. 115 КК України. (а.с. 5-41). Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 42-47). Відповідно довідки № 48 від 23.11.2015 Криворізької установи виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області (№3), [PERSON] за період відбування покарання в установі з 23.10.2013 по теперішній час доходи не отримував у звязку з тим, що він не є працевлаштованим. Виконавчі листи про стягнення до фінансового відділу установи станом на 23.09.2015 року не надходили. (а.с. 75). Відповідно довідки № 4/5-10406 від 01.12.2015 Криворізької установи виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області (№3), [PERSON] дійсно відбуває покарання з 19.12.2012 року і по теперішній час та не є працевлаштованим з незалежних від нього причин. (а.с. 76). Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] 22.02.2016 було відкрито виконавче провадження ВП № 50260726 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 120). Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції [PERSON] 17.04.2015 було відкрито виконавче провадження ВП № 47258027 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 122). Згідно листа Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 30.03.2016 № 6221, відомості станом на 30.03.2016 щодо оплати боргу [PERSON] на адресу відділу не надходили. (а.с. 134 ). Згідно листа відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції від 04.03.2016 № 03-32/1459, розмір заборгованості боржника [PERSON] становить 100 000,00 грн., утримання адміністрацією колонії з боржника не проводились. (а.с. 135). Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2013 року [PERSON], [PERSON] зобовязані солідарно сплатити позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Вказане зобовязання зводиться до сплати відповідачами грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 10 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Також ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Так, в силу положень ч.1 ст. 625 ЦК України, перебування відповідачів у місцях позбавлення волі не звільняє їх від обовязку виконання грошового зобовязання та вони мають нести солідарну відповідальність за неподільним грошовим зобовязанням шляхом сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних. Оскільки судове рішення про стягнення з [PERSON], [PERSON] моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. набрало законної сили у жовтні 2013 року та не було виконане відповідачами, тому за період з листопада 2013 року по червень 2015 року підлягає нарахуванню сума боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 76932,12 грн., із розрахунку: 100000,00 грн. х 100,5 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 х 114,0 х 102,2 х 100,4 / 100%. Водночас позивач у позовній заяві просить суд стягнути інфляційні витрати в розмірі 75030,67 грн., а оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати в заявленому розмірі - 75030,67 грн. Також на суму боргу підлягає нарахуванню три відсотка річних за період з 14 жовтня 2013 року по 30 червня 2015 року в розмірі 5136,99 грн., із розрахунку: 100\~000 грн. х 3 х 625 днів / 365 / 100. Водночас позивач у позовній заяві просить суд стягнути три відсотка річних в розмірі 5136,13 грн., а оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому на користь позивача підлягають стягненню три відсотка річних в заявленому розмірі - 5136,13 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підлягають задоволенню та на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів солідарно сума індексу інфляції у розмірі 75030,67 грн. та три процента річних у розмірі 5136,13 грн. Доводи представника відповідача [PERSON] про застосування до спірних правовідносин положень ст. 550 ЦК України, які регулюють підстави виникнення права на неустойку, не приймаються судом з огляду на наступне. Так, положення ст. 550 ЦК України застосовуються до забезпечення основного зобовязання, водночас правовідносини між сторонами виникли з прострочення виконання грошового зобовязання, що має додатковий характер (відшкодування моральної шкоди), а тому у даних правовідносинах підлягає застосуванню саме положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 400,83 грн. з кожного окремо. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 11, 509, 541, 543, 550, 625 ЦК України,

Outcome: approved