Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

25.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення іфляційних збитків та трьох процентів від простроченої суми боргу в результаті просрочення виконання грошового зобов'язання по відшкодуванню шкоди внаслідок вчинення злочину. 07.09.2018 року позивач надала уточнений позов. На обгрунтування уточненого позову вона зазначила, що 04.12.2003 року було задоволено цивільний позов у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину за ч.1 ст.286 КК України і стягнуто з [PERSON] на користь її чоловіка [PERSON] матеріальну і моральну шкоду у розмірі 5754,70 грн. Її чоловік помер 10 років тому, і внаслідок заміни сторони виконавчого провадження і, відповідно до ухвали Красноградського районного суду Харківської області від 05.06.2014 року, їй як новому стягувачу, було видано дублікат виконавчого листа про стягнення зазначеної шкоди у розмірі 5754,70 грн. Але рішення суду не виконується, відповідач сплатив їй 1576,0 грн., більше заборгованість не сплачує, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав і просить стягнути з [PERSON] на її користь, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання, 3% річних у сумі 1838,66 грн. і інфляційні втрати з 2004 по 2018 роки в сумі 21008,24 грн., а всього 22846,90 грн. 26.12.2018 року Красноградським районним судом Харківської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 19.02.2019 року вказане рішення було скасоване і призначене підготовче засідання по справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, згідно заяви просив розглянути справу в його відсутність та при ухваленні рішення прийняти до уваги обгрунтування скасування заочного рішення, які він вказав у відповідній заяві. Із вказаних відповідачем обгрунтувань вбачається, що у відповідності до ст.257 ЦК України- до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення. Право вимагати стягнення 3% річних та інфляційні втрати виникло у [PERSON] 04.07.2000 року і строк позовної давності сплив 05.07.2003 року і ним не було заявлено за життя ніяких вимог щодо перерахунку вартості заподіяної йому шкоди. Позивачем по справі до [PERSON] є не потерпілий по справі [PERSON], якому була спричинена шкода, а його дружина [PERSON], яка успадкувала права вимагати стягнення шкоди заподіяної її чоловіку. Позивач [PERSON] не є особою ( потерпілий, цивільний позивач), якій було спричинено майнову і матеріальну шкоду протиправними діями відповідача по справі [PERSON] не має права вимагати нарахування на неї інфляційні витрати або 3% річних. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.2 ст.1230 ЦК України- до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у звязку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обовязків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Таким чином, позивач не може вимагати стягнення штрафних санкцій з відповідача, так як не є стороною в зобовязаннях, а її чоловік [PERSON] за життя не звертався до суду з вимогою про стягнення з нього інфляційних витрат і 3% річних за порушення зобовязання по відшкодуванню заподіяної шкоди. \~ \~ \~ \~Крім того, 26.03.2019 року відповідач до винесення судом рішення подав заяву про застосування позовної давності, так як позивачем пропущений строк позовної давності без поважної причини. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, і не оспорюється сторонами, що за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2000 року, який набрав законної сили, було частково задоволено цивільний позов у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину за ч.1 ст.286 КК України і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 754,70 грн. і моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн., а всього 5754,70 грн. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 06.06.2008 року сторона виконавчого провадження була замінена з [PERSON] на його дружину [PERSON], так як 27.08.2007 року він помер і залишилися несплачені відповідачем суми шкоди. Відповідно до ухвали Красноградського районного суду Харківської області від 05.06.2014 року [PERSON] був виданий дублікат виконавчого листа №1-117/03, так як оригінал виконавчого листа був втрачений при пересилці (а.с.11-13). Відповідно до ч.4,6 ст.82\~ЦПК України обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння чоловіку позивачки [PERSON] матеріальної і моральної шкоди на суму 5754,70 гривень протиправними діями відповідача, а також те, що позивачка є стягувачем за даною вимогою замість померлого чоловіка. Рішення суду до цього часу не виконано, позивачка зазначає, що відповідач сплатив 1576,0 грн. на відшкодування завданої шкоди, залишок боргу становить 4178,70 грн. Відповідач зазначає, що [PERSON] не може вимагати стягнення штрафних санкцій з нього, так як вона не є стороною в зобовязаннях, а її чоловік [PERSON] за життя не звертався до суду з вимогою про стягнення з нього інфляційних витрат і 3% річних за порушення зобовязання по відшкодуванню заподіяної шкоди. Згідно з вимогами\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Як передбачено положеннями\~ст.1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Тобто, законом передбачено, що заміна сторони на правонаступника у виконавчому провадженні відбувається у разі її вибуття. За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав та обов'язків, що особисто не пов'язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Позивач, прийнявши спадщину, стала правонаступником свого чоловіка [PERSON] у грошовому зобов'язані, яке виникло на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області 04.12.2003 року у справі №1-117/2003 р. При цьому, в межах даної справи розглядаються вимоги про нарахування трьох процентів річних (особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання), а також інфляційних втрат, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у тому числі в отриманні компенсації від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (спадкодавцю). Самі суми відшкодування моральної та майнової шкоди, заподіяної смертю, вже були стягнуті судовим рішенням та присуджені спадкодавцю за його життя. Частина 5\~статті 11 ЦК України\~передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення. Тобто на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням матеріальної та моральної шкоди, а в межах даної справи розглядаються лише наслідки невиконання такого зобов'язання, установлені частиною 2\~статті 625 ЦК України. Таким чином, позивачка успадкувала право на стягнення із [PERSON] інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних. Відповідно до\~ч.1 ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з\~ч. 2 ст. 509 ЦК України\~зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до\~ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків\~є не лише договори\~й інші правочини,\~а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже,\~завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобовязання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобовязання воно може бути грошовим або негрошовим. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з\~ч.2 статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином,\~у статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобовязання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто,\~приписи\~цієї\~статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не визнаються неустойкою у розумінні\~ положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України. Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за\~ час прострочення. Водночас главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Зі змісту норм матеріального права випливає, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, визначених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 зазначеного Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.\~ Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням,\~ і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення (див. постанову ВСУ від 26.04.2017 у справі № 918/329/16); Так, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі\~статті 625 ЦК України\~3% річних та інфляційних утрат, нарахованих позивачкою за період з 2004 року по 2018 рік за невиконання грошового зобов'язання, підтвердженого рішенням суду. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ На підставі наведеного, доводи відповідача про закінчення строку позовної давності 05.07.2003 року є не обгрунтованими. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, а також беручи до уваги, що відповідачем до суду було подано заяву про застосування судом строку позовної давності, відповідно до вимог\~статті 267 ЦК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви в межах строку позовної давності. Згідно до наданих розрахунків, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за несвоєчасне виконання ним зобов'язання за період з 2004 року по 2018 рік, а саме: 3% річних у розмірі 1838,66 грн. та інфляційні втрати у розмірі 21008,24 грн. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом 25.07.2018 року, а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних слід стягнути за три роки, що передують зверненню до суду, стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних слід стягнути за період з 25.07.2015 року по 25.07.2018 року. Так 3% річних будуть становити 4368,70х3:100:365х1096 =393,54 грн. (де 4368,70 -заборгованість, 1096 -кількість днів прострочення) \~ \~ \~ \~Розрахунок інфляційних\~втрат провадиться\~відповідно до листа ВСУ N 62-97р від 03.04.97 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» Індекс інфляції за період з липня 2015 року по липень 2018 року становить: серпень 2015 року 99.2% вересень 2015 року 102.3% жовтень 2015 року 98.7% листопад 2015 року 102.0% грудень 2015 року 100.7% січень 2016 року 100.9% лютий 2016 року 99,6% березень 2016 року 101.0% квітень 2016 року 103,5% травень 2016 року 100.1% червень 2016 року 99,8% липень 2016 року 99,9% серпень 2016 року 99.7% вересень 2016 року 101.8% жовтень 2016 року 102.8% листопад 2016 року 101.8% грудень 2016 року 100.9% січень 2017 року 101.1% лютий 2017 року 101,0% березень 2017 року 101.8% квітень 2017 року 100,9% травень 2017 року 101.3% червень 2017 року 101,6% липень 2017 року 100,2% серпень 2017 року 99.9% вересень 2017 року 102.0% жовтень 2017 року 101.2% листопад 2016 року 100.9% грудень 2017 року 101.0% січень 2018 року 101.5% лютий 2018 року 100,9% березень 2018 року 101.1% квітень 2018 року 100,8% травень 2018 року 100.0% червень 2018 року 100,0% липень 2018 року 99,3% Загальний індекс інфляції за період з серпня 2015 р. по грудень 2015р. встановлюється шляхом перемноження вищевказаних показників інфляції за місяці і становить=102,9 Загальний індекс інфляції за період з січня 2016 р. по грудень 2016р. становить=112.4 Загальний індекс інфляції за період з січня 2017 р. по грудень 2017р. становить=113.7 Загальний індекс інфляції за період з січня 2018 р. по липень 2018р. встановлюється шляхом перемноження вищевказаних показників інфляції за місяці і становить=103,6 Таким чином загальний індекс інфляції за період з серпня 2015 року по липень 2018 року становить 136,24% Розрахунок суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції за період з серпня 2015 р .по липень 2018 р.: 4368.7 грн. х 136.24/100 = 5951,92 грн. Інфляційні втрати за період з серпня 2015 р. по липень 2018 р. складають: 5951,92 грн. (сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції за вказаний період)-4368,70 грн. (сума основного боргу)=1583,22 грн. Таким чином з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних у розмірі 393,54 грн. і інфляційні втрати у розмірі 1583,22 грн., а разом 1976,76 грн. \~\~ \~ \~ \~ \~Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial