Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

25.10.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Миколаївської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 09.08.2013 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] . З 14.02.2015 сторони фактично проживають окремо, при чому донька мешкає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач, в свою чергу, жодної допомоги на утримання дитини не надавав, і її життям не цікавився. 29.07.2015 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами розірвано. В подальшому, з відповідача на користь позивача, рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання дочки, але відповідач рішення суду не виконує, тому станом на 31.08.2019 заборгованість по сплаті аліментів становить 49 468,99 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 48 547,56 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати вищевказаних аліментів. Крім того, фактично з 2014 відповідач не бачив свою дитину, не цікавиться її життям, що підтверджується відповідними доказами. [PERSON] зазначає, що така поведінка відповідача по відношенню до дитини є неприпустимою, оскільки відповідач свідомо нехтує та ухиляється від покладених на нього обов`язків з виховання та утримання дочки, у зв`язку з чим позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва Павлової Ж.П. від 03.01.2020 відкрито провадження за даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, вимоги викладені у позові підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволені. Також не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради до суду не з`явився, але від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, при винесенні рішення просили врахувати висновок ООтП виконкому Миколаївської міської ради від 19.03.2020 №1577/020201-22/25/14/20 про доцільність позбавлення батьківських прав та соціально-психологічний висновок ММЦСССДМ від 25.02.2020 №359. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 09 серпня 2013 року [PERSON] зареєструвала з [PERSON] шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №619. Після шлюбу прізвище позивач отримала прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.2014. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.07.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 15). Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2016 і до повноліття дитини (а.с. 16). На підставі даного рішення суду Заводським районним судом м. Миколаєва 24.05.2016 було видано виконавчий лист. На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області Бандуровською А.Ю. було відкрите виконавче провадження №51514944, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження №51514944 від 24.06.2016. 18.04.2018 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у Заводському районному у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18.04.2018. Від шлюбу останні мають дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.2018. Згідно акту від 16.10.2019 [PERSON] , [INFO] з травня 2016, проживає з матір`ю, [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день позивач не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною ( [PERSON] , [INFO] ) до досягнення нею трьох років, їх сім`ю утримує її чоловік [PERSON] . Державними виконавцями Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було здійснено такі заходи з примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів: накладено арешт на майно та кошти відповідача, накладено штраф, обмежено його у праві виїзду за межі України, праві полювання та користування зброєю, керування транспортними засобами, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження від 09.10.2018 р. отриманою з Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua). Однак, з моменту відкриття виконавчого провадження - 24.06.2016 по теперішній час відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини. Станом на 31.08.2019 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 49 468,99 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком №39241/4 від 10.09.2019. Крім того, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.06.2019 у справі №484/2861/19 до останнього було застосовано привід. В подальшому, у зв`язку з умисним ухиленням відповідача від сплати аліментів, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.08.2019 у справі №484/3386/19 останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та призначено йому покарання у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 150 годин. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки є приватним підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця № [NUMBER] від 19.08.2010. та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.10.2019. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №183988614 від 08.10.2019, відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частина двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні відповідної норми сімейного права, суд має врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладених в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц відступив від попередніх правових позицій щодо розрахунку пені та вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Згідно формули обрахування пені, визначеній у постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 року справа №572/1762/15-ц, вказано наступне. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р=(А1 х 1% х Q1)+(А2 х 1% х Q2)+.......(Аn х 1% х Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Склавши розмір неустойки (пені) за кожний окремий місяць, її загальний розмір становить 48 547,56 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказана сума неустойки підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі. Також в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з тим, що відповідач, злісно ухиляється від сплати аліментів 16 жовтня 2019 року позивачем до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області було подану заяву (повідомлення) про вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 17.10.2019. Останній не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, не виявляє бажання спілкуватись з нею. Так, дочка сторін [PERSON] навчається у закладі дошкільної освіти №7, що підтверджується довідками Закладу №11/16-06 від 20.02.2018 та №49/16-06 від 01.10.2019. Декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0000-М97 Х-87ЕЕ від 22.05.2018, довідками Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» від 14.02.2018, 06.09.2019 та відповіддю на запит №787/01- 24 від 16.10.2019 підтверджується те, що [PERSON] стоїть на обліку у КНП ММР «ЦПМСД №3», має усі необхідні щеплення. В свою чергу Відповідач жодного разу не приводив останню на медичні огляди та не цікавився станом її здоров`я. Довідкою Палацу творчості учнів м. Миколаєва №97 від 25.09.2019 та відповіддю на запит №115 від 17.10. 2019, підтверджуються те, що [PERSON] два роки займається у «Народному художньому колективі» ансамблі танцю «Юність Прибужжя» в Палаці творчості учнів м. Миколаєва. На заняття її приводить та забирає позивач. З матеріалів справи вбачається, що вихованням та утриманням [PERSON] займаються позивач та її чоловік - [PERSON] . Між останнім та [PERSON] склалися доброзичливі та теплі стосунки. В свою чергу відповідача [PERSON] взагалі не знає. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.. У відповідності до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначений обов`язок також закріплений ст. 51 Конституції України. Пунктами 1-4 статті 150 СК України, визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Стаття 155 СК України вказує, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно положень ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічні положення закріплені у ч. ч. 7 та 8 ст. 7 СК України. Статтями 18 та 27 даної Конвенції передбачено, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно приписів ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку ДИТИНИ, відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Не дивлячись на вищезазначені вимоги законодавства, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками з виховання та утримання дочки. Він не сплачує аліментів, не цікавиться здоров`ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та бажання спілкуватись з нею, не створює умов для отримання дитиною освіти тощо. Ухилення відповідача від обов`язку щодо виховання [PERSON] та байдуже ставлення до її життя створює багато проблем та, перш за все, суперечить її інтересам. З висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 19.03.2020 №1577/020201-22/25/14/20 слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини, [PERSON] З соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Миколаївської міської ради №359 від 25.02.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , як свою сім`ю сприймає себе, матір, вітчима [PERSON] , сестру [PERSON] . Стосунки з біологічним батьком є невизначеними, оскільки дитина тривалий час з ним не бачиться та не спілкується, немає власних реальних спогадів про нього. образ батька начебто відсутній у внутрішньому світі дитини. З боку батька [PERSON] дитина не відчуває любові, зацікавленості її потребами, захисту та бажання з нею проводити час. Проектує почуття дочки на вітчима [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. З наданих сторонами письмових доказів слідує, що позивач разом з [PERSON] мешкає окремо від відповідача, що шлюб між сторонами розірваний, що за рішенням суду відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу аліменти на утримання їх дитини, але фактично рішення суду не виконує, станом на 31.08.2019 заборгованість з аліментів склала 19 468,99 грн. [PERSON] не відводить [PERSON] як до дитячого садка, так і на гуртки чи лікарню, не відвідує ці заклади та не цікавиться станом розвитку та навчання своєї доньки. Зазначені обставини суд розцінює як фактичне самоусунення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] . Таким чином, у судовому засіданні письмовими доказами підтверджено факт того, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню [PERSON] , [INFO] , не спілкується з нею; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що суд розцінює як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , є обґрунтованими і також підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved