Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

25 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Криворізької міської ради (далі КУ «ЦПМСД № 2») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначив, що він працював з 20 лютого 2012 року на посаді лікаря ЗПСМ амбулаторії № 2. 22 січня 2016 року був звільнений з посади за прогули 21 січня 2016 року. Дане звільнення вважає незаконним, оскільки був присутній на роботі, і був відсторонений від виконання обовязків з невідомих йому причин, а також від нього не були відібрані письмові пояснення. До теперішнього часу трудова книжка йому не видана. Просив скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, уточнив, що його було звільнено за прогули 22 січня 2016 року, однак в цей день відповідно до графіку прийому хворих, встановлений з 10.00 години до 13.00 години, він прийшов на роботу приблизно о 10 годині, де його було проінформовано про зміну графіку прийому і він повинен був приймати хворих з 8.00 години. Також, йому не надали право оформлювати лікарняні листки, в звязку з чим він покинув своє робоче місце і пішов зясовувати причину цього. На роботі він пробув до 17.00 години, а потім його відправили додому, пояснивши, що він відсторонений, оскільки не зявився на роботу. З наказом про звільнення не був ознайомлений, від нього не були відібрані письмові пояснення перед накладенням дисциплінарного стягнення, до теперішнього часу трудову книжку він не отримав. Зауважив, що робочий графік лікаря включає не тільки прийом хворих, а також роботу на дільниці, яка закріплена за лікарем, і саме за встановленим графіком він був присутній на роботі, а потім пішов на дільницю. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, суду пояснила, що звільнення відбулося з дотриманням трудового законодавства, оскільки робочий час [PERSON] відповідно до встановлено графіку починається з 8.00 години і до 11.00 години, про що [PERSON] був повідомлений під підпис. 22 січня 2016 року він був відсутній на роботі, про що була надана на імя головного лікаря доповідна записка, складений акт. Раніше [PERSON] вже притягався до дисциплінарної відповідальності за прогули, а також проти нього було порушено кримінальне провадження. При звільненні всі належні йому виплати були здійснені. Трудову книжку він міг отримати в будь-якій час, про що повідомлявся відповідним листом. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді старшої медичної сестри в ЦПСМД № 2, лікар [PERSON] 22 січня 2016 року прийшов на роботу приблизно о 11.15 годині, тоді як повинен був працювати з 08.00 години. Він прийшов у нетверезому виді і до 14.42 годині за графіком не приймав хворих, про що вона склала доповідну записку приблизно о 12.00 годині. Також пояснила, що коли [PERSON] пішов з роботи вона не бачила. Він повинен був приймати хворих з 11.00 години до 14.22 години, але робочий день починається з 08.00 години і до початку прийому лікар повинен працювати з паперами та обслуговувати виклики. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді інспектора з кадрів в ЦПМСД № 2. ЇЇ робоче місце розташоване по вулиці Мусоргського, а амбулаторія, де працював [PERSON] по вулиці 23-го Лютого. 22 січня 2016 року лікар [PERSON] був звільнений за прогул, оскільки його не було на робочому місці, він зявився на роботу о 10.00 годині. В звязку з цим до амбулаторії виїхала комісія, після повернення якої, їй було надано розпорядження оформити наказ про звільнення [PERSON] З наказом [PERSON] не був ознайомлений, оскільки вона не могла звязатися з лікарем. На оригіналі наказу відсутній підпис [PERSON] про ознайомлення. Вона надсилала на адресу [PERSON] лист про необхідність отримання трудової книжки, однак наказ не надсилала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді заступника головного лікаря з обслуговування населення. 22 січня 2016 року надійшла доповідна записка старшої медичної сестри про відсутність лікаря [PERSON] на робочому місці. Була створена комісія, в склад якої входив він (свідок) як голова комісії, а також [PERSON] і [PERSON] До амбулаторії за місцем роботи [PERSON] він приїхав приблизно об 11.15 години, [PERSON] на робочому місці не було. Робочий час в установі починається з 08.00 години, прийом хворих з 10.00 години. Комісія заходила до кабінету лікаря [PERSON], останній там був відсутній, і амбулаторії його також не було. Про цей факт був складений комісією акт приблизно через 1,5 2 години після приїзду. Особисто він (свідок) [PERSON] не бачив, акт складали зі слів старшої медсестри. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді завідуючої амбулаторією ЦПМСД № 2. Лікар [PERSON] працював в амбулаторії з 2012 року. За час його роботи надходило багато скарг від пацієнтів, які відмовлялися від послуг цього лікаря. 22 січня 2016 року її не було на роботі, але вона знає зі слів співробітників, що [PERSON] був відсутній на робочому місці. Також пояснила, що графік прийому хворих складається нею і старшою медсестрою, з яким під підпис ознайомлюються [PERSON] працював на ставку лікаря, і його робочий день починався з 08.00 години і закінчувався о 14.42 години. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на посаді заступника головного лікаря ЦПМСД № 2. 22 січня 2016 року вона була в складі комісії для встановлення факту відсутності лікаря [PERSON] на робочому місці. Особисто вона не перевіряла присутність на роботі [PERSON], вона підписала акт. До 11 години вона (свідок) приймала пацієнтів. Приблизно о 10.00 годині бачила у вікно [PERSON], про відсутність останнього їй повідомило керівництво. Приблизно о 11.15 годині був складений акт головою комісії [PERSON], старшою медсестрою і нею. Після чого вона продовжила прийом пацієнтів в своєму кабінеті на третьому поверсі, де пробула до 15.00 годині, але [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в жовтні 2015 року його син написав скаргу на лікаря [PERSON], так як останній не зявився на виклик до хворого свідка. Щодо подій січня 2016 року нічого пояснити не може. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В ході судового розгляду справи, судом було встановлено, що [PERSON] працював на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 (а.с. 29). 22 січня 2016 року наказом № 10к [PERSON] було звільнено з посади лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул. З даним наказом [PERSON] ознайомленим не був (а.с. 45). В наказі № 10к від 22.01.2016 зазначено, що згідно доповідної записки сестри медичної старшої амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 2 [PERSON], яка є відповідальною за графік роботи працівників амбулаторії, 22 січня 2016 року лікар ЗПСЛ амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 [PERSON], який згідно з графіком роботи повинен працювати з 08.00 години до 14.42 години, зявився на роботу в 10.00, хворих не приймав і залишив робоче місце в 11.00 годин. Підставою для наказу також слугував [PERSON] від 22.01.2016, складений комісією у складі заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення [PERSON], заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності [PERSON], старшої медичної сестри амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 2 [PERSON], про те, що 22 січня 2016 року в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 2 в кабінеті прийому лікаря загальної практики-сімейного лікаря [PERSON] зафіксовано факт відсутності лікаря [PERSON] на робочому місці, який згідно графіком роботи повинен працювати з 08.00 до 14.42 години. Зявився на роботу о 10.00 хворих не приймав, і залишив робоче місце в 11.00 годин (а.с. 53). 25 січня 2016 року був надісланий лист № 113 за підписом головного лікаря КУ «ЦПМСД № 2» на адресу [PERSON], в якому останній повідомлявся про необхідність прибути за трудовою книжкою до відділу кадрів або надати згоду на відправлення трудової книжки поштою (а.с. 31). Оригінал даного листа з конвертом був оглянутий в судовому засіданні, зі штампу на конверті вбачається, що лист [PERSON] не був отриманий і був повернутий за закінченням терміну зберігання. Посадовою інструкцією лікаря загальної практики сімейного лікаря Амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2, затвердженою 08.01.2012 головним лікарем КУ «ЦПМСД № 2», передбачені завдання та обовязки лікаря, зокрема пунктами 2.1, 2.39 Інструкції передбачені обовязки лікаря згідно з графіком роботи, затвердженим адміністрацією закладу, проводити амбулаторний прийом жителів закріпленої території, регулюючи потік відвідувачів шляхом чергового прийому пацієнтів, маючих на те право та обслуговувати хворих вдома, відвідувати хворих в день виклику та надавати вдома хворим кваліфіковану допомогу (а.с. 32-38). Пункти 2.22, 2.24 Інструкції передбачає обовязки лікаря у своїй діяльності додержуватися принципів медичної етики та деонтології, а також загальних морально-етичних норм, виконувати внутрішній трудовий розпорядок. Пункт 2.54 Інструкції передбачає обовязок лікаря у випадку невиходу на роботу у звязку з хворобою доводити це до відмова завідувача амбулаторії або адміністрації закладу в перший день хвороби. 05 січня 2012 року зборам трудового колективу ухвалені Правила внутрішнього трудового розпорядку КУ «ЦПМСД № 2», пункт 3.1.4 яких приписує суворо дотримуватися трудової і технологічної дисципліни, п. 3.1.8 виходити на роботу за встановленим графіком без запізнень, використовуючи весь час для продуктивної праці, пункт 3.1.17 передбачає, що працівник зобовязаний створювати сприятливі умови для праці інших співробітників лікарні, підтримувати колегіальні відносини, при необхідності звертатися за допомогою до колег та надавати їм допомогу. При виконанні своїх посадових обовязків, працівник зобовязаний поважати честь та достоїнство своїх колег або інших працівників, які його оточують. Якщо в період роботи, працівник провокує сварки та порушує правила трудової дисципліни, до нього застосовується дисциплінарне стягнення: 1) догана; 2) звільнення (а.с. 40-44). З графіку відпрацювання робочого часу працівників КУ «ЦПМСД № 2» у січні 2016 року вбачається, що робочий день 22 січня 2016 року лікаря [PERSON] починається з 08.00 до 14.42 години, про що [PERSON] ознайомлений під підпис (а.с. 106). Відповідно до Графіку прийому пацієнтів 22 січня 2016 року лікар [PERSON] повинен був вести прийом з 10.00 години по 13.00 годину (а.с. 122). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В силу ст. 47 цього ж Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Звільнення за скоєння прогулу являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. За правилами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Крім того, за умовами ст.ст.40, 41 КЗпП України визначено, що підставами для звільнення працівника за п.4 ст.40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу про припинення трудового договору. Таким чином, до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов'язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника. Суд вважає не доведеним факт прогулу [PERSON] 22 січня 2016 року, оскільки пояснення позивача щодо його своєчасної явки на роботу о 10.00 годині, тобто на час прийму відповідно до встановленого Графіку, не спростовані ні показами свідків, ні іншими письмовим доказами. Так, суд ставить під сумнів покази свідка [PERSON], яка при допиті в судовому засіданні плутала дати події 21 січня 2016 року та 22 січня 2016 року, пояснила, що [PERSON] прийшов до роботи о 11.15 годині у нетверезому стані, і біля 12.00 годині склала доповідну записку про те, що лікар відсутній і не вів прийом до 14.42 годин, тоді як інший свідок [PERSON] поясняла, що [PERSON] прийшов до роботи о 10.00 годині, і станом на 11.00 годину був відсутній на робочому місці, однак о 12.00 годині вони вже підписали акт про його відсутність, свідок [PERSON] також показав, що він був в амбулаторії в звязку з доповідною запискою старшої медсестри [PERSON] вже об 11.15 годині, тобто час появи [PERSON] на робочому місці відповідно до графіку прийому хворих о 10.00 годині не спростований показами цих свідків. Також, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON] які не були присутні 22 січня 2016 року і не надали будь-яких пояснень щодо предмету розгляду справи. Крім того, суд вважає покази свідка [PERSON] також такими, що не спростовують пояснення позивача щодо присутності його на роботі у визначений Графіком час 10.00 годині, яка підтвердила, що [PERSON] був присутній о 10.00 годині, а потім пішов, але не зазначила час його уходу, але поясняла, що до 12.00 годині акт про відсутність [PERSON] на робочому місці вже був складений. Крім того, суд не бере до уваги надані представником відповідача в якості письмових доказів копії наказів № 175з від 27.10.2015, № 198з від 15.12.2015, доповідні записки від 22.10.2015, 18.01.2016, 21.01.2016, 30.01.2015, копії скарг пацієнтів від 17.10.2015, 24.10.2015, 27.10.2015, 08.12.2015, 21.01.2016, копію пояснювальної записки [PERSON] від 27.10.2015, 10.12.2015, як неналежні докази, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування у справі. Також суд вважає не належним доказ копію скарги пацієнта [PERSON], оскільки вона не містить інформацію про особу, на дії якої заявник скаржився 22.01.2016 (а.с. 56). Натомість суд бере до уваги надану копію акту від 22.01.2016 року, складеного про те, що 22 січня 2016 року о 11.15 годині лікар [PERSON] виражався нецензурною лайкою на адресу старшої медсестри і головного лікаря, що підтверджує факт присутності [PERSON] на робочому місці о 11.15 годині, а також копію скарги [PERSON], яка поскаржилася на лікаря [PERSON], у якого була на прийомі о 10.00 годині 22 січня 2016 року, тоді як інші свідки [PERSON], [PERSON] показали, що в цей час [PERSON] був відсутній в амбулаторії (а.с. 57). З огляду на вищевикладене, суд не може визнати законним звільнення позивача, оскільки процедура звільнення відбулася без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема звільненому працівнику [PERSON] не надано можливість до притягнення до відповідальності надати письмові пояснення з приводу факту порушення трудової дисципліни, він не був ознайомлений з наказом про звільнення, такий наказ навіть не надсилався [PERSON] поштою для ознайомлення, а також за відсутності доказів на підтвердження самого факту прогулу, тобто відсутність на робочому місці понад три години без поважних причин. Згідно зі\~ст. 235 КЗпП України, у\~разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про невідповідність процедури вивільнення працівника встановленій законом процедурі, то його необхідно поновити на роботі на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Криворізької міської ради з 22 січня 2016 року, та стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 22 січня 2016 року по день ухвалення рішення, що становить 372 робочих дня. Відповідно до п. 32\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9, з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна\~плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який згідно п. 1 застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу та інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Як визначено у п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, згідно довідки про доходи № 80, виданої 11.01.2017 КУ «ЦПМСД № 2» середньоденна заробітна плата [PERSON] склала 102,69 грн. (а.с. 123). При цьому судом береться до уваги Графік відпрацювання робочого часу працівниками у січні 2016 року, а також пункт 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку установи, відповідно до яких позивач перебуваючи на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря, працював за шестиденним робочим тижнем. Таким чином, загальна сума заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу станом за період з 22 січня 2016 року по день постановлення рішення розраховується наступним чином: 102,69 грн. х 372 дн. = 38200,68 грн., де 102,69 грн. - середньоденна заробітна плата позивача; 372 робочих дн. = 7 днів у січні 2016 року + 25 днів у лютому 2016 року + 25 дні в березні 2016 року + 26 днів у квітні 2016 року + 23 днів в травні 2016 року + 23 дні у червні 2016 року + 26 днів у липні 2016 року + 26 днів у серпні 2016 року +26 днів у вересні 2016 року + 25 днів у жовтні 2016 року + 26 днів у листопаді 2016 року + 27 днів у грудні 2016 року + 23 дні у січні 2017 року + 24 дні у лютому 2017 року + 26 днів у березні 2017 року + 14 днів у квітні 2017 року. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, зважаючи на те, що згідно п. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, то з відповідача в дохід Держави підлягають стягненню 1102,40 грн.

Outcome: approved