Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

25.05.2018 року [PERSON] в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказує, що 25.04.2008 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 280 грн., а позичальник зобов'язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з неї прострочену заборгованість за кредитом станом на 30.04.2018 року у сумі 11940 грн.75 коп. Ухвалою суду від 31.05.2018 року провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 20.06.2018 року. 14.06.2018 року товариство змінило назву з Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, за місцем реєстрації, про що свідчить поштова кореспонденція, яка надсилалася рекомендованим листом з повідомленням за місцем її реєстрації. Суд вважає за можливе, згідно ст. 280 ч 1 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 25.04.2008 року був укладений кредитний договір, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг , банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 280 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22.80 % на рік за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. ст. 611, ч. 2, 612, 623-625, ч. 1 ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 30.04.2018 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 114 грн. 65 коп., яка підлягає задоволенню. Банком також нарахована заборгованість за процентами в розмірі 6910 грн. 65 коп., виходячи з процентної ставки, яка неодноразово була змінена Банком: з 01.01.2013 року - 2,5% на місяць ( 30,00% річних). За таких обставин заборгованість за процентами первісно нараховувалась, виходячи з процентних ставок - 22.80%, в подальшому 30.00% річних. Згідно виписки по рахунку надану банком 04.07.2008 року відповідач, останній раз користувався карткою, тим самим прийняв процентну ставку 22.80% річних і в подальшому не змінював її, оскільки більше не користувався коштами позичальника. Таким чином, заборгованість за процентами станом на 30.04.2018 року (в межах заявлених позовних вимог) становить 231грн.38 коп. ((90грн.08коп.(нараховані проценти станом на 31.12.2012 року) + (114.65 х 22.80% /360 х 1946). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: - заборгованість за пенею та комісією в розмірі - 4108грн. 75 коп.;. - штрафи 250 грн. (фіксована частина) та 556 грн. 70 коп.(процентна складова). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.2.1.1.12.6.1. та п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише штрафи, при визначенні розміру яких суд виходить з розміру заборгованості щодо тіла кредиту та процентів і відповідно становлять 250 грн. (фіксована частина) та 17 грн. 30 коп.(процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (зі змінами та доповненнями станом на 15.12.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1762 грн. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (5%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 90 грн. 50 коп.

Outcome: partial