Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

26 квітня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Другої Київської державної нотаріальної контори, в якому просить у порядку спадкування визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Ломоносова, буд. № 13. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 07 червня 1993 року померла її рідна бабуся - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Ломоносова, буд 13. Спадкоємцями померлої були її діти: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент смерті, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину, проте він не оформив своїх спадкових прав, а [PERSON] строк для прийняття спадщини пропустив. 17 березня 2003 року помер [PERSON]. Спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла позивач. [PERSON] оформити спадщину після смерті рідного брата - [PERSON] не встиг. 03 грудня 2007 року помер батько позивача - [PERSON], після його смерті позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 5142/02-31 від 27 травня 2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що позивач не надала документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року встановлено, що [PERSON], який помер 17.03.2003 року є сином [PERSON], яка померла 07.06.1993 року та встановлено, що [PERSON], який помер 17.03.2003 року є рідним братом [PERSON], який помер 03.12.2007 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1197/02-31 від 28 березня 2017 року нотаріус знову відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку з тим, що на момент смерті спадкодавця з ним, крім позивача, була також зареєстрована донька померлого - [PERSON], а тому з наданих документів випливає, що спадщину прийняли двоє спадкоємців і оскільки [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини протягом строку встановленого для її прийняття, то видати свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно на імя [PERSON], не видається можливим. Позивач зазначила, що [PERSON] не проживає на території України, на спадщину після смерті батька не претендує та на видачу свідоцтва про право на спадщину на імя позивача не заперечує, про що подала заяви. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала нотаріально посвідчену заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі. Представник відповідача Другої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Представник третьої особи - Чернігівської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки не повідомив. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 07 червня 1993 року померла [PERSON], яка доводилася рідною бабусею позивачу, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 39). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Чернігів, вулиця Ломоносова, буд 13 (а/с 24). Спадкоємцями померлої були її діти: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки від 23 лютого 2016 року, виданої Виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради, [PERSON] на день смерті - 07.06.1993 року та [PERSON] на день смерті - 17.03.2003 року були зареєстровані за адресою: [INFO] (а/с 47). Таким чином, [PERSON] був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент смерті, а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину, проте він не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропустив. 17 березня 2003 року [PERSON] помер (а/с 39). Після його смерті за заявою [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON], Першою чернігівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 893. Проте, [PERSON] оформити спадщину після смерті рідного брата - [PERSON] не встиг. 03 грудня 2007 року помер батько позивача - [PERSON] (а/с 41), у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 5142/02-31 від 27 травня 2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що позивач не надала документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (відсутні документи, якими б підтверджувалися родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON]) (а/с 22). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року встановлено, що [PERSON], який помер 17.03.2003 року є сином [PERSON], яка померла 07.06.1993 року. Встановлено, що [PERSON], який помер 17.03.2003 року є рідним братом [PERSON], який помер 03.12.2007 року (а/с 44-46). 28 березня 2017 року позивач в черговий раз звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1197/02-31 від 28 березня 2017 року державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори [PERSON] знову відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку з тим, що на момент смерті спадкодавця з ним, крім позивача, була також зареєстрована донька померлого - [PERSON], а тому з наданих документів випливає, що спадщину прийняли двоє спадкоємців і оскільки [PERSON] не відмовилася від прийняття спадщини протягом строку встановленого для її прийняття, то видати свідоцтво про право на спадщину за законом на все спадкове майно на імя [PERSON], не видається можливим (а/с 25). Позивач зазначила, що її сестра - [PERSON] не проживає на території України, на спадщину після смерті батька не претендує та на видачу свідоцтва про право на спадщину на імя позивача не заперечує, про що подала заяви (а/с 26-32). Так, [PERSON] суду подала нотаріально засвідчену заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі. Відповідно до інформації Другої київської державної нотаріальної контори, спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] була заведена за заявою [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод\~ та\~ Закону України № 475/97-ВР\~\~\~від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини\~і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ ст. 392 Цивільного кодексу України,\~ власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 статті 1276 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved