Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

24 червня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 19 жовтня 2020 року року між сторонами було укладено два кредитні договори №704394/4034749 та №1/4034749, за умовами яких відповідач отримання кредит в розмірі 50000 гривень строком на 36 місяців та 100000 гривень строком до 18 жовтня 2026 року, зобов`язавшись повернути кредити в порядку, строки та на умовах, передбачених договорами, сплативши проценти за користування кредитами, а також інші обов`язкові платежі. Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із повернення кредиту, в нього станом на 03 червня 2021 року виникла кредитна заборгованість за кредитним договором №704394/4034749 в розмірі 58740,16 гривень, з яких 53370,9 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5369,26 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, а за кредитним договором №1/4034749 заборгованість склала 123677,27 гривень, з яких 99135 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8092,27 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3750 гривень - комісія. Посилаючись на те, що в досудовому порядку відповідач не повертає зазначений борг, позивач, користуючись правом дострокового стягнення заборгованості просив суд задовольнити даний позову та стягнути з відповідача наведену вище кредитну заборгованість за обома кредитним договорами. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито за нею провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін в судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача подано суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності сторін, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №704394/4034749, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 50000 гривень у безготівковій формі у вигляді встановлення кредитного ліміту на картку, зобов`язавшись повернути кредит за спливом 36 місяців, сплативши 34% річних за користування кредитом. Викладені обставини підтверджуються копією заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка», копією договору про надання банківських послуг №704394/4034749. Також в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем за невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань станом на 03 червня 2021 року нараховано кредитну заборгованість в загальному розмірі 58740,16 гривень, з яких 53370,9 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 5369,26 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. Вказаний борг позивач просить стягнути з відповідача в порядку дострокового погашення кредиту. Крім того судом в ході розгляду справи також встановлено, що 19 жовтня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладений кредитний договір №1/4034749, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 100000 гривень строком на 72 місці, зобов`язавшись повернути кредит щомісячними платежами до 18 жовтня 2026 року згідно графіку платежів, сплативши 15% річних за користування кредитом, комісію в розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту. Викладені обставини підтверджуються копією кредитного договору з додатком, випискою по рахунку позичальника, меморіальним ордером про видачу кредиту. Із матеріалів справи судом встановлено, що на відміну від кредитодавця позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконував, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором №1/4034749, яку позивач, користуючись правом вимоги дострокового повернення кредиту, своїми письмовими вимогами від 09 лютого 2021 року та від 18 березня 2021 року просив відповідача погасити в досудовому порядку. Однак відповідач таке погашення не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем станом на 03 червня 2021 року виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 123677,27 гривень, з яких 99135 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 8092,27 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3750 гривень - комісія. Дані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, письмовими вимогами про дострокове погашення боргу. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Зі змісту норм ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що кредитодавець має право включати до умов кредитного договору обов`язок позичальника сплачувати на користь кредитодавця комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Аналогічне положення містить ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Правова позиція суду, покладена в основу такого рішення суду, ґрунтується на тому, що позивач просить стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором в порядку дострокового повернення кредиту на вимогу кредитодавця. Правові підстави для реалізації такого права кредитодавця передбачені ст.1050 ЦК України (в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України) та ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», за змістом яких основною умовою для виникнення у кредитодавця права вимагати дострокового повернення кредиту є встановлення умовами кредитного договору обов`язку позичальника повертати отриманий кредит частинами (наприклад, щомісячним платежами), а також факт прострочення повернення чергової частини кредиту. Разом з тим, як слідує зі змісту кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року, який складається із заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» та тексту договору про надання банківських послуг №704394/4034749, цей кредитний договір передбачає строк кредитування тривалістю у 36 місяців, тобто до 19 жовтня 2023 року, однак не містить жодних умов щодо обов`язку позичальника повертати кредит частинами, зокрема щомісячними ануїтетними платежами тощо. За таких обставин, приймаючи до уваги, що строк кредитування на момент подачі позову та ухвалення даного рішення ще не сплив, в суду відсутні будь-які підстави вважати наявним у позивача права стягувати нараховану ним заборгованість в достроковому порядку. Не можуть бути доказами наявності такого права надані позивачем копії письмових вимог про дострокове повернення означеного кредиту (а.с.16, 17), оскільки такі вимоги не підмінюють собою умов кредитного договору. Крім того такі вимоги не містять посилань на положення кредитного договору, яке встановлює право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту, а також містять посилання на заборгованість відповідача за зовсім іншим кредитним договором - №1341456 від 16 лютого 2021 року. Ще однією підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині є та обставина, що розрахунок заборгованості на суму 58740,16 гривень начебто відносно кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року фактично наданий за кредитним договором №1341456 від 16 лютого 2021 року, що свідчить про недоведеність заявленого позивачем фактів наявності та розміру кредитної заборгованості відповідача за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року. Крім того, не приймає суд до уваги в якості належного та допустимого доказу надану позивачем роздруківку з його веб-сайту - Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та Умов страхування життя позичальника, на яку позивач посилається в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року. Така оцінка судом означеного документу як доказу зумовлена тим, що означені Правила і Умови не підписані відповідачем, а отже в суду немає підстав вважати, що вони є частиною кредитного договору, погоджені відповідачем і саме їх він мав на увазі, підписуючи документи, що складають зміст кредитного договору №704394/4034749 від 19 жовтня 2020 року. Така правова позиція суду повністю узгоджується із усталеною судовою практикою щодо оцінки умов і правил надання банківських послуг, не підписаних позичальником та роздрукованих з веб-сайту кредитодавця, зокрема із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4034749 від 19 жовтня 2020 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині вимог за кредитним договором №1/4034749 від 19 жовтня 2020 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial