Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

25.06.2018 Перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі [PERSON] управління) від 06.09.2016 № 10-18528/15-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» (далі наказ від 06.09.2016 № 10-18528/15-16-сг) [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території [PERSON] селищної ради Згурівського району Київської області, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління від 12.05.2017 № 10-7845/15-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» (далі наказ від 12.05.2017 № 10-7845/15-17-сг) затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки [PERSON] На підставі зазначених наказів [PERSON] міська рада Київської області провела державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення від 22.06.2017, індексний номер 35807724). Ці спірні накази підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. На підставі п. 6 рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 № 681-34-VI «Про деякі питання передачі майна [PERSON] спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі школа-інтернат, рішення від 17.09.2013 № 681-34-VI) безоплатно було передано майно, що знаходиться на балансі зазначеної школиінтернату із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району. Рішенням [PERSON] районної ради від 04.07.2013 № 202-30-VI «Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району майнового комплексу [PERSON] спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області» (далі - рішення від 04.07.2013 № 202-30-VI) прийнято у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району Київської області майновий комплекс школи-інтернату. Рішенням [PERSON] районної ради від 29.10.2013 №\~240-33-VI «Про створення комісії з приймання-передачі майна, що знаходиться на балансі [PERSON] спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - рішення від 29.10.2013 №\~240-33-VI» безоплатно передано майно, що знаходиться на балансі школи-інтернату на баланс відділу освіти [PERSON] районної державної адміністрації (далі [PERSON] освіти). Рішенням [PERSON] районної ради від 28.11.2013 №\~261-34-VII «Про затвердження акта приймання-передачі майна [PERSON] спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - рішення від 28.11.2013 №\~261-34-VII) затверджено акт приймання-передачі майна школи-інтернату на баланс [PERSON] освіти. Згідно з п. 2 додатку 5 цього акта передано на баланс [PERSON] освіти земельну ділянку загальною площею 29,00 га для ведення підсобного господарства. Відтак власником земельної ділянки площею 29,00 га, в межі якої входить земельна ділянка [PERSON], розташованої на території [PERSON] селищної ради Згурівського району Київської області, є територіальні громади сіл, селища Згурівського району в особі [PERSON] районної ради, а балансоутримувачем [PERSON] освіти. Крім того, зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 року залишено без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 за позовом Бориспільської місцевої прокуратури до [PERSON] районної ради, [PERSON] освіти про зобовязання останніх вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 29,0 га, що передана на баланс [PERSON] освіти для подальшого використання за призначенням. Відтак судовим рішенням встановлено факт того, що держава в особі [PERSON] районної ради є власником земельної ділянки, площею 29,0 га (комунальна власність), тому цей факт має преюдиційне значення. Враховуючи викладене вище, позивач вважає, що спірні накази Головного управління прийняті з порушенням вимог ст.ст. 20, 116, 118, 122, 141-145 ЗК України, оскільки земельну ділянку відведено у приватну власність для ведення особистого селянського господарства без припинення права користування нею в порядку, визначеному законом, та розпорядження землями комунальної власності не відноситься до компетенції Управління. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України прокуратура звертається з позовом в інтересах держави, оскільки правовідносини, які повязані із вибуттям обєкта із комунальної власності у приватну, становить суспільний публічний інтерес. Проте [PERSON] районна рада як уповноважений орган від імені власника земельної ділянки держави належним чином не здійснює захист таких інтересів держави, а у органа державного контролю у цій сфері відсутні повноваження для звернення до суду, тому просить визнати недійсними спірні накази Головного управління, скасувати рішення [PERSON] міської ради від 22.06.2017 та запис про проведення державної реєстрації права власності від 19.06.2017 на спірну земельну ділянку, витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі [PERSON] районної ради Київської області земельну ділянку, площею 2,0000 га, стягнути із відповідачів на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір. У відзиві на позов уповноважений представник Головного управління посилається на те, що відповідно до визначених законом повноважень [PERSON] управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Київської області. Згідно з інформацією [PERSON] Держгеокадастру у Згурівському районі земельна ділянка, щодо якої було видано наказ від 06.09.2016 №\~10-18528/15-16-сг, відносилась до земель сільськогосподарського призначення державної власності. [PERSON] подав всі передбачені чинним законодавством документи та додатки до них, отже підстав для відмови у наданні йому дозволу на розроблення документації із землеустрою, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, не було. У відзиві на позов [PERSON] заперечує проти позову повністю з тих підстав, що дійсно його земельна ділянка, площею 2,0 га, розташована в межах колишньої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 29,0 га, що перебувала у постійному користуванні школи-інтернату на підставі Державного акта про право постійного користування землею. Однак в силу ст. 141 ЗК України це право припинилося у звязку із ліквідацією школи-інтернату. Таким чином зазначена земельна ділянка, площею 29,0 га, ніколи не перебувала у комунальній власності Київської обласної ради та [PERSON] районної ради, а [PERSON] освіти не був правонаступником прав та обовязків ліквідованої школи-інтернату. Отримання майна, що залишилося після ліквідації школи-інтернату відбулось на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Поряд із іншим рухомим і нерухомим майном Київська обласна рада своїм рішенням від 17.09.2013 розпорядилась і земельною ділянкою, площею 3,1251 га, для обслуговування будівель, що перебували у постійному користуванні школи-інтернату на підставі державного акта, якою вона мала право розпоряджатися. Проте не мала права розпоряджатися земельною ділянкою, площею 29,0 га, яка після ліквідації школи-інтернату повернулась у державну власність, та її власник [PERSON] управління розпорядилося нею у 2017 році. Жодних переходів прав щодо земельної ділянки, площею 29,0 га, з моменту припинення права користування школою-інтернатом і до отримання ним права власності, не відбувалося. У своїх запереченнях на позов третя особа зазначає про безпідставність позовних вимог. [PERSON]І на праві власності належить земельна ділянка, площею 2,0 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка перебуває у користуванні ТОВ ВП «Центр» на праві оренди, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.01.2018. Ця земельна ділянка знаходиться в межах колишньої земельної ділянки, площею 29,0 га, що перебувала у постійному користуванні школи-інтернату до моменту її ліквідації. Відповідно до ст. 141 ЗК України право постійного користування землею припиняється із ліквідацією організації-землекористувача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 23.07.2018 суддя Кучерява Л.М. відкрила провадження\~у справі.\~Узвязку із закінченням строку її повноважень як судді на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17.01.2019 визначено суддю Денисенко Н.О. для розгляду цієї справи, яка ухвалою суду від 18.01.2019 прийняла справу до свого провадження. В судовому\~засіданні прокурор\~позов підтримала\~повністю,\~представники позивачів\~позов не\~підтримали повністю, відповідач [PERSON] та представник третьої особи позов не визнали повністю, відповідачі [PERSON] управління та [PERSON] міська рада в судове засідання повторно не зявилися, про дату, час і місце судового засідання були належним чином повідомлені, копію позовної заяви з додатками отримали, про причини неявки не повідомили, відповідач [PERSON] управління направило відзив, у якому позов не визнає, [PERSON] міська рада відзиву на позов та заперечень не подала. В судовому\~засіданні прокурор надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позову. В судовому засіданні представник [PERSON] районної ради [PERSON] пояснив, що відповідно до додатку № 5 до рішення від 17.09.2013 №\~681-31-VI до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району було передано лише одну земельну ділянку, а саме, площею 3,1251 га (Державний акт серії ЯД №\~148223 від 14.03.2008 на право постійного користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель і споруд). Земельна ділянка, площею 29,0 га, відповідно до положень ст. 141 ЗК України, після ліквідації землекористувача - школи-інтернату повернулася у власність держави. З цих підстав [PERSON] управління згідно із ч.\~4 ст. 122 ЗК України уповноважене передавати земельні ділянки державної власності у власність або користування, що ніяким чином не порушило законних прав та інтересів територіальних громад сіл та селища Згурівського району у процесі надання у власність земельної ділянки [PERSON] Рішення адміністративних судів не виконані через відсутність механізму їх виконання. Земельна ділянка, площею 29,0 га, ніколи не перебувала у переліку обєктів [PERSON] селищної ради. Районній раді не було відомо про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, оскільки ця земельна ділянка є державною. В судовому засіданні представник [PERSON] освіти [PERSON] пояснив, що у звязку із ліквідацією школи-інтернату всі договори щодо користування земельними ділянками втратили свою чинність, тому земельна ділянка, площею 29,0 га, перейшла у власність держави. Відповідно до додатку № 5 до [PERSON] приймання-передачі передавалась земельна ділянка, площею 3,1215 га, яка розташована в межах населеного пункту, а не земельна ділянка, площею 29, 0 га, поза його межами. На виконання рішення адміністративного суду [PERSON] районна державна адміністрація зверталася до сесії районної ради із поданням про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, площею 29,0 га, у чому їй було відмовлено у звязку із відсутністю відповідних повноважень у районної ради. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у відзиві на позов. Також зазначив, що він подав касаційну скаргу на рішення Київського апеляційного адміністративного суду. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченні на позов. Крім того зазначив, що відсутні докази щодо права власності районної ради на спірну земельну ділянку. Рішенням Господарського суду визнано недійсним договір оренди землі, укладений із [PERSON] Цим рішенням земельна ділянка нікому не передана у власність. Відтак відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України власником є держава. Аналогічно рішенням адміністративного суду не визначено власника. Цим рішенням встановлено, що обласна рада передала районній раді майно та одну земельну ділянку. У наявному додатку № 5 не зазначено, до чого він додається. Факт передачі земельної ділянки, площею 29,0 га, [PERSON] освіти не підтверджується. Отже земельна ділянка належить державі, якою має право розпоряджатися [PERSON] управління. \~ \~ \~ \~Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що учасники справи та їхні представники визнають та не оспорюють, що спірна земельна ділянка, площею 2,0 га, знаходиться у межах земельної ділянки, площею 29,0 га, бувшої у користуванні школи-інтернату. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі № 810/317/17 за адміністративним позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області до [PERSON] районної ради, [PERSON] освіти [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа: [PERSON] районна державна адміністрація про зобов'язання вчинити певні дії, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду та набрала законної сили 21.02.2018 (постанова суду від 07.12.2017 була переглянута за апеляційною скаргою [PERSON]І.), зобовязано [PERSON] районну раду та [PERSON] освіти вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, загальною площею 29,0 га, що передана на баланс [PERSON] освіти, для подальшого використання данного обєкта за призначенням. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що рішенням 15 сесії 21 скликання [PERSON] селищної ради від 30 квітня 1994 року [PERSON] допоміжній школі-інтернату надано у постійне користування для організації підсобного господарства земельну ділянку, площею 29,0 га, в межах згідно з планом землекористування, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серії КВ 1Ж000008. Пунктом 6 рішення від 17.09.2013 № 681-34-УІ Київська обласна рада безоплатно передала майно, що знаходилося на балансі школи-інтернату, із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 9 цього рішення встановлено, що право спільної власності на майно, визначене п. 6 цього рішення, виникає у територіальних громад Згурівського району в особі [PERSON] районної ради з моменту підписання акта приймання-передачі. \~ \~ \~ \~Рішенням від 04.07.2013 № 202-30-VI [PERSON] районна рада прийняла у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського районоу майновий комплекс [PERSON] спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області. \~ \~ \~ \~Рішенням від 29.10.2013 № 240-33-VI [PERSON] районна рада безоплатно передала майно, що знаходиться на балансі школи-інтернату, із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району згідно з додатком 5 до рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 № 681-34-VI на баланс [PERSON] освіти. \~ \~ \~ \~Рішенням № 261-34-VI від 28.11.2013 [PERSON] районна рада затвердила акт приймання-передачі майна школи-інтернату із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл, селища Згурівського району на баланс [PERSON] освіти. Згідно з п. 2 додатку 5 [PERSON] приймання-передачі майна школи-інтернату на баланс [PERSON] освіти передано земельну ділянку загальною площею 29,0 га для ведення організації підсобного господарства. \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації, наданої [PERSON] Держгеокадастру у Згурівському районі, у 1993 році Київським відділенням Інституту землеустрою розроблено Проект відведення земельної ділянки для організації підсобного господарства [PERSON] допоміжній школі-інтернату за рахунок земель запасу [PERSON] селищної ради та розроблений Технічний звіт по перенесенню в натуру проекту відведення цієї земельної ділянки, яким було встановлено межі земельної ділянки та винесені в натуру із встановленням межових знаків. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. \~ \~ \~ \~Крім того, ця земельна ділянка, площею 29,0 га, для організації підсобного господарства відноситься до майна, яке згідно з рішенням від 04.07.2013 № 202-30-VI [PERSON] районна рада прийняла у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області та яке в подальшому, згідно з п. 2 додатку 5 [PERSON] приймання-передачі майна школи-інтернату передано на баланс [PERSON] освіти. \~ \~ \~ \~Під час виконання завдання прокуратури Київської області № 08-801 вих-16 від 07.07.2016 щодо стану додержання органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування вимог\~Закону України «Про охорону дитинства»\~щодо збереження мережі закладів освіти, лікувальних та оздоровчих закладів, відчуження їх майна, земельних ділянок, використання приміщень для цілей не повязаних з освітніми, лікувальними, оздоровчими процесами та дозвіллям дітей, законності використання коштів на їх утримання», яке надійшло до Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури 14.07.2016, Бориспільською місцевою прокуратурою 13.09.2016, з метою витребування з незаконного користування спірної земельної ділянки, площею 29,0 га, було направлено до Господарського суду Київської області позовну заяву до фермерського господарства «Кузьмич», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] освіти, [PERSON] районна державна адміністрація про визнання недійсним договору про спільне використання землі від 11.02.2010 та зобовязання вчинити певні дії. \~ \~ \~ \~Рішенням від 17.09.2013 № 681-34-6 Київська обласна рада, після ліквідації школи-інтернату, передала на баланс [PERSON] освіти земельну ділянку, цільове призначення якої не змінювалося. Разом з тим з 2009 року цю земельну ділянку без відповідних документів використовувало та обробляло ФГ «Кузьмич». На підставі рішення Господарського суду від 11.11.2016 у справі № 911/3042/16, яке набрало законної сили, 02.11.2017 було складено акт приймання-передачі земельної ділянки, загальною площею 29,0 га, яким ФГ «Кузьмич» повернуло земельну ділянку площею 29,0 га [PERSON] освіти (т.1 а.с.190-196 судові рішення). Згідно з ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак вбачається, що обставини, встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 у справі № 810/317/17, не підлягають доказуванню у цій справі. Частинами 1, 2 ст.\~116\~ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У п. 5 ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки,\~які перебувають\~у власності\~чи користуванні\~громадян або\~юридичних осіб,\~передаються у\~власність чи\~користування за\~рішенням органів\~виконавчої влади\~чи органів\~місцевого самоврядування\~лише після\~припинення права\~власності чи\~користування ними\~в порядку,\~визначеному законом. Підставами припинення\~права власності\~на земельну\~ділянку є: а)\~добровільна відмова\~власника від\~права на\~земельну ділянку; б)\~смерть власника\~земельної ділянки\~за відсутності\~спадкоємця; в)\~відчуження земельної\~ділянки за\~рішенням власника; г)\~звернення стягнення\~на земельну\~ділянку на\~вимогу кредитора; ґ)\~відчуження земельної\~ділянки з\~мотивів суспільної\~необхідності та\~для суспільних\~потреб; д)\~конфіскація за\~рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (ст. 140 ЗК України). Згідно зі\~ст.\~141\~ЗК України\~підставами припинення\~права користування\~земельною ділянкою\~є: а)\~добровільна відмова\~від права\~користування земельною\~ділянкою; б)\~вилучення земельної\~ділянки у\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г)\~використання земельної\~ділянки способами,\~які суперечать\~екологічним вимогам; ґ)\~використання земельної\~ділянки не\~за цільовим\~призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е)\~набуття іншою\~особою права\~власності на\~жилий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~які розташовані\~на земельній\~ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 7 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16.04.2004\~№ 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам слід мати на увазі, що спори, повязані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152\~ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до\~статті 56\~цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду . Відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3\~ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. \~ \~ \~ \~Прокурор обґрунтував потребу звернутися із позовом необхідністю захистити порушені інтереси держави в особі [PERSON] районної ради та [PERSON] освіти при розпорядженні спірною земельною ділянкою, яку, за доводами прокурора, незаконно передано у власність відповідачу [PERSON] Прокурор вказав на відсутність належного реагування на судове рішення від 07.12.2017 з боку [PERSON] районної ради та [PERSON] освіти, які уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. \~ \~ \~ \~Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема повідомленням прокурора на адресу зазначених субєктів владних повноважень про звернення до суду від їхнього імені, копіями документів, отриманих від цих субєктів, а також відповідними заходами реагування, що свідчать про наявність підстав для такого представництва (т.1 а.с.32, 33, т.2 а.с.117, 118). Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наказом від 06.09.2016 № 10-18528/15-16-сг [PERSON] управління надало [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території [PERSON] селищної ради Згурівського району Київської області, орієнтовним розміром 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (яка знаходиться в межах земельної ділянки площею 29,0 га) (т.1 а.с.19 копія наказу). Наказом Головного управління від 12.05.2017 №\~10-7845/15-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки [PERSON] площею 2,0000 га (кадастровий номер 3221955100:12:001:0014) (т.1 а.с.20 копія наказу). [PERSON] міська рада Київської області на підставі зазначених наказів провела державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 21046303 від 19.06.2017 (т.1 а.с.25 інформація ДЗК). Рішенням [PERSON] міської ради Київської області від 22.06.2017 за індексним номером 35807724 проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221955100:12:001:0014. [PERSON] передав цю земельну ділянку в оренду ТОВ «ВП «Центр» (т.1 а.с.26 інформація з Державного реєстру речових прав). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997\~№ 280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно із ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З матеріалів\~справи вбачається,\~що [PERSON]\~із відповідним\~клопотанням звернувся\~до Головного\~управління,\~яке є\~розпорядником земель\~державної власності та зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, площею 2,0 га, що знаходиться в межах земельної ділянки площею 29,0 га, яка належить до земель комунальної власності, а тому право передавати її у власність або у користування належить виключно територіальній громаді. Згідно із ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13). Окрім того, згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У ч. 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом №\~475/97-ВР від 17 липня 1997 року, зазначається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Суд критично оцінює пояснення представники третьої особи про відсутність доказів про передачу земельної ділянки, площею 29,0 га, [PERSON] освіти [PERSON] районної державної адміністрації, оскільки вони спростовуються постановою Київського\~окружного адміністративного\~суду від\~07.12.2017\~у справі\~№ 810/317/17.\~ Заслухавши пояснення\~прокурора,\~учасників справи\~та їхніх\~представників,\~дослідивши письмові\~докази у\~справі,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає до\~задоволення повністю,\~оскільки у\~судовому засіданні\~доведено,\~що [PERSON]\~управління, всупереч своїм повноваженням, передало земельну ділянку із земель комунальної власності у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. Крім того, її передача відбулася без припинення права користування нею у порядку, визначеному законом. [PERSON] районна рада будь-яких рішень щодо земельної ділянки, площею 29,0 га, у межах якої знаходиться спірна земельна ділянка, площею 2,0 га, про припинення права власності чи права користування нею не приймала. Відтак накази\~Головного управління\~необхідно визнати\~недійсними та\~витребувати від\~відповідача [PERSON]\~спірну земельну\~ділянку. Таке\~втручання у\~право відповідача\~на мирне\~володіння його\~майном є\~не тільки\~виправданим,\~але й\~необхідним для\~відновлення законності\~та порушеного\~права держави\~в особі\~[PERSON] районної\~ради Київської\~області.Досягнення зазначених цілей становить суспільний інтерес, що превалює над індивідуальними правами відповідача і полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю. При предявленні позову Прокуратура Київської області сплатила судовий збір у розмірі 8810,00 грн (т.1 а.с.1 платіжне доручення). Відповідно до ст. 144 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки [PERSON] управління видало накази, які суд визнає недійсними, а рішення [PERSON] міська рада приймала на підставі цих наказів, а також враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] є учасником бойових дій (т.2 а.с.103 копія посвідчення), суд покладає судовий збір на [PERSON] управління. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved