Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

25 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив суд: встановити на його користь земельний сервітут щодо земельної ділянки під кадастровим номером 5323287200:00:012:1034, яка належить [PERSON], площею 0,4150га, та щодо земельної ділянки під кадастровим номером 5323287200:00:012:1056, яка належить [PERSON], площею 0,3973га в межах, визначених згідно кадастрових планів технічної документації із землеустрою, на весь час дії спеціального дозволу на користування надрами № 3333 від 31.03.2004 р., а саме до 31.03.2034 року, з правом проходу персоналу, під'їзду транспортних засобів та спеціальної техніки, розміщення обладнання, тимчасових споруд без фундаменту, виконання ремонтних робіт та спостережень на свердловині №5 Семиренківського ГКР; встановити плату за користування земельним сервітутом встановленим щодо частини вказаних земельних ділянок у розмірі 12% на рік від вартості займаної земельної ділянки, з урахуванням щорічних коефіцієнтів індексації розміру нормативної грошової оцінки землі; зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні ПрАТ «Нафтогазвидобування» вказаними частинами земельних ділянок та використанні права земельного сервітуту шляхом здійснення проходу персоналу, підїзду транспортних засобів та спеціальної техніки, розміщення обладнання, тимчасових споруд без фундаменту, виконання ремонтних робіт та спостережень на свердловині №5 Семиренківського ГКР. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ПрАТ «Нафтогазвидобування» є користувачем надр Семиренківського газоконденсатного родовища та має відповідно спеціальний дозвіл на користування надрами № 3333 від 31.03.2004 р. На Семиренківському газоконденсатному родовищі розташована свердловина № 5, яка станом на сьогодні перебуває в межах ліцензійної ділянки, дозвіл на розробку якої належить ПрАТ «Нафтогазвидобування». Вказана свердловина знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5323287200:00:012:1075, що розташована в межах адміністративного підпорядкування Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка перебуває в користуванні ПрАТ «Нафтогазвидобування» на правах оренди згідно договору від 01.07.2014р. Право оренди зареєстровано 27.10.2014р. за індексним номером 28643400. 16 січня 2014 року за результатами планової перевірки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області, правонаступником якої є Державна служба України з питань праці, відповідно до постанови КМ України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», були виявлені повторні ознаки флюідопроявів на свердловині, що є недопустимим відповідно до вимог п. 1.16. Розділу IV., пп. г) п. 4.1., п. 4.2., пп. б) п. 4.14, п. 8.12 Розділу V Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 6 травня 2008 р. N 95 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 червня 2008 р. N 497/15188, про що було винесено відповідний припис №53.02/11-02П від 16.01.2014 р. Після проведення позапланової перевірки вказаним вище контролюючим органом був винесений повторний припис №53.02/11-23П від 04.07.2014 р. щодо усунення згаданого порушення із встановленням терміну такого усунення до 04.08.2014р. У відповідності до вимог ст. 46 Закону України «Про нафту і газ» ліквідацію аварійних викидів газу, нафти чи пластової води із свердловини здійснюють користувачі нафтогазоносними надрами, які проводять буріння розвідувальних та експлуатаційних нафтових і газових свердловин, а також розробку нафтових і газових родовищ та експлуатацію підземних сховищ газу. Відповідно до п. 1.16 Розділу IV. Правил, охорону надр, профілактику флюідопроявів з ліквідованих свердловин здійснюють підприємства - користувачі надр. Пунктом 4.14. Розділу V Правил передбачено, що конструкція устя свердловини повинна забезпечувати, зокрема контроль можливих флюідопроявів за обсадними колонами, можливість аварійного глушіння свердловини. Пунктом 13.8. Розділу VIII зазначених Правил передбачено, що після завершення ізоляційно-ліквідаційних робіт через місяць, шість місяців і надалі з періодичністю не рідше ніж один раз на рік проводиться контроль тиску в трубному та між колонному просторах, а також контроль стану газоповітряного середовища навколо устя свердловини. У зв'язку з викладеним вище та враховуючи вимоги Правил, ПрАТ «Нафтогазвидобування» зобов'язане провести ізоляційно-ліквідаційні (ремонтні) роботи на свердловині №5 Семиренківського ГКР, а також здійснювати постійний профілактичний нагляд з метою попередження на майбутнє подібних проявів. У випадку не усунення аварії - витоку рідини з ліквідованої свердловини, не виконання ізоляційно-ліквідаційних робіт позивачем, вказані обставини можуть призвести до техногенної катастрофи, забрудненню ґрунтів, підґрунтових вод тощо. Для виконання визначених законодавством ліквідаційних (ремонтних) робіт та здійснення постійного регулярного профілактичного спостереження за свердловиною ПрАТ «Нафтогазвидобування» необхідне використання відповідного обладнання, що обумовлює потребу у додатковій площі для його розміщення, використання ніж та, яка визначена у договорі оренди позивача на земельну ділянку, на якій розміщена свердловина, а також для забезпечення можливості доступу до свердловини. Земельна ділянка, на якій розміщена свердловина, межує з усіх сторін із земельною ділянкою під кадастровим номером 5323287200:00:012:1034 площею 1,42 га, яка належить відповідачу [PERSON], а також розташована поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер - 5323287200:00:012:1056, площею 1.42 га, яка належить відповідачу [PERSON] У січні та березні 2016 року, для забезпечення заходів з ліквідації флюідопроявів ПрАТ «Нафтогазвидобування» звернулось до згаданих землевласників із листами - пропозиціями щодо укладення договорів про встановлення тимчасового сервітуту, з правом проходу персоналу, підїзду транспортних засобів та спеціальної техніки, розміщення обладнання, тимчасових споруд без фундаменту, виконання ремонтних робіт та спостережень на свердловині №5 Семиренківського ГКР щодо їх земельних ділянок. Крім того, 25.01.2016 року позивач в черговий раз звернувся до ТОВ «Савинці», як до фактичного землекористувача. За результатами згаданих звернень позивачем було одержано лише одну відповідь від відповідача [PERSON] щодо відхилення зробленої йому пропозиції укласти договір встановлення земельного сервітуту щодо частини його земельної ділянки. Через неможливість вирішення порушеного питання шляхом переговорів та на договірних засадах позивач звернувся до суду та, в звязку з тим, що термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 3333 від 31.03.2004 р. встановлено до 31.03.2034 року і саме до цього часу позивач буде зобовязаний відповідати за стан свердловини та здійснювати її обслуговування, просив встановити земельний сервітут саме до 31.03.2034 року. При цьому зазначив, що площа, в межах земельної ділянки [PERSON], яка необхідна позивачу для проведення ремонтних робіт на свердловині, становить 0,4150 га., площа, в межах земельної ділянки [PERSON], яка необхідна позивачу для проведення ремонтних робіт на свердловині становить 0,3973 га., загальна (сукупна) площа складає 0,8123 га. Площі земельних сервітутів у вказаних розмирах визначені на підставі Плану проведення ізоляційних та ліквідаційних робіт на свердловині, який погоджено та затверджено позивачем та ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості НАК «Нафтогаз України», згідно якого було також й затверджено схему розміщення бурового обладнання. Виходячи із технічних властивостей зазначеного в Плані робіт обладнання, а також враховуючи специфіку робіт, використання частин земельних ділянок меншої площі на час проведення ізоляційних та ліквідаційних робіт на свердловині є неможливим. Для встановлення сервітутів на частини земельних ділянок загальною площею 0,8123 га., необхідних позивачу для проведення ремонтних робіт на свердловині, а також для здійснення профілактичного нагляду з метою попередження на майбутнє подібних небезпечних проявів, ПрАТ «Нафтогазвидобування» замовило, а ПП «ПВП «Азімут» виготовило технічні документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно технічних документацій встановлені площі земельних сервітутів на земельних ділянках з межами та нерухомими орієнтирами. Враховуючи положення норм Земельного Кодексу України, специфіку обєкту, у використанні якого виникла необхідність (земельна ділянка), мету його використання, а також враховуючи, характер та зміст обовязків позивача з обслуговування свердловини вважає, що єдиним способом для врегулювання порушеного питання є застосування інституту земельного сервітуту, а інші види користування землею не можуть бути застосовані в даному випадку. Також, з метою недопущення порушення засад власності землевласника, позивач вважав за необхідне встановити за вказані сервітути плату. В звязку з тим, що нормами чинного законодавства не передбачено чіткого механізму визначення плати за встановлення земельного сервітуту, вбачав за доцільне, за аналогією закону і права, застосувати механізм, визначений законами України, які регулюють визначення орендної плати за землю, та, оскільки на договірних засадах досягнути згоди що розміру плати за встановлення земельного сервітуту не вдалося, вважав за можливе застосувати до даних правовідносин максимальну процентну ставку передбачену п. 288.5.2. ПК України у розмірі 12% на рік від вартості частини земельної ділянки на яку буде встановлено сервітут. При цьому позивач не заперечував проти відшкодування на договірних засадах відповідних втрат сільськогосподарської продукції землекористувача ТОВ «Савинці», якщо останній дійсно є фактичним землекористувачем земельних ділянок відповідачів і доведе, що ізоляційно-ліквідаційні роботи призведуть до пошкоджень товарної продукції або до неодержаного прибутку. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреностей (а.с.150, 172) позовні вимоги повністю підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Савинці» та [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не зявилися, ніяких заяв чи клопотань не направили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.165, 168, 169, 181, 182, 183). Представник третьої особи управління Держпраці у Полтавській області [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с.174) в судовому засіданні вважав що позов підлягає до повного задоволення з метою недопущення забруднення навколишнього природного середовища. Третя особа Миргородська районна державна адміністрація направила до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, при прийнятті рішення поклалася на розсуд суду (а.с.170). Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в Миргородському районі Полтавської області [PERSON] (а.с.173) направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Управління (а.с.171). Згідно ч.1 ст. 224 ЦК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки відповідачі, будучи неодноразово належним чином повідомленими, не подавали заяв про розгляд справи за їх відсутності та не повідомляли про причини неявки, а представники позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, ухваливши заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. У відповідності з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що ПрАТ «Нафтогазвидобування» відповідно до ст.1 Закону України «Про нафту і газ» є користувачем надр Семиренківського газоконденсатного родовища, включаючи Олефірівський та Романівський блоки, що знаходиться на території Шишацького, Миргородського, Зіньківського районів Полтавської області, на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 3333 від 31.03.2004р., термін дії якого продовжено до 31 березня 2034 року (а.с.15). На Семиренківському газоконденсатному родовищі розташована свердловина № 5, яка знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 5323287200:00:012:1075, площею 0,0269га, що розташована за межами населених пунктів на території Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, та перебуває в користуванні ПрАТ «Нафтогазвидобування» на правах оренди згідно договору оренди землі від 01.07.2014р., укладеного між позивачем і Полтавською обласною державною адміністрацією (а.с.16-20). Право оренди зареєстроване 27.10.2014р. за індексним номером 28643400, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.21). Вказана свердловина є ліквідованою, що встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 червня 2010 року (а.с.141-143). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 16 січня 2014 року за результатами планової перевірки Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області, правонаступником якої є Державна служба України з питань праці, відповідно до постанови КМ України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», були виявлені повторні ознаки флюїдопроявів на свердловині №5, що є порушенням вимог п. 1.16. Розділу IV Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 6 травня 2008 р. N 95 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2 червня 2008 р. N 497/15188, про усунення яких до 16.03.2014 року було винесено відповідний припис №53.02/11-02П від 16.01.2014р. (а.с.22-24) 4 липня 2014 року цим же органом був винесений повторний припис №53.02/11-23П щодо усунення згаданого порушення із встановленням терміну такого усунення до 04.08.2014р. (а.с.25-27). Відповідно до ст.46 Закону України «Про нафту і газ» ліквідацію аварійних викидів газу, нафти чи пластової води із свердловини здійснюють користувачі нафтогазоносними надрами, які проводять буріння розвідувальних та експлуатаційних нафтових і газових свердловин, а також розробку нафтових і газових родовищ та експлуатацію підземних сховищ газу. Згідно п.1.16 розділу IV Правил безпеки в нафтогазодобувній промисловості України охорону надр, профілактику флюїдопроявів з ліквідованих свердловин здійснюють підприємства - користувачі надр. У відповідності з п.13.8 розділу VIII вказаних Правил після завершення ізоляційно-ліквідаційних робіт через місяць, шість місяців і надалі з періодичністю не рідше ніж один раз на рік проводиться контроль тиску в трубному та міжколонному просторах та контроль стану газоповітряного середовища навколо устя свердловини. Отже, відповідно до діючого законодавства, позивач зобовязаний провести ізоляційно-ліквідаційні роботи на свердловині № 5 Семиренківського ГКР та періодично здійснювати контроль за станом свердловини. З цією метою позивачем розроблено та затверджено План робіт на проведення ізоляційно-ліквідаційних робіт свердловини № 5 Семиренківського ГКР, який погоджено з ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості НАК «Нафтогаз України» (а.с.47-54), згідно якого було також затверджено схему розміщення обладнання та житлового містечка при капітальному ремонті свердловини № 5 Семиренківського ГКР (а.с.54), що потребує значно більшої площі, ніж перебуває в оренді позивача під розміщення свердловини. Для встановлення сервітутів на частини сусідніх земельних ділянок, необхідних позивачу для проведення ремонтних робіт на свердловині, а також для здійснення профілактичного нагляду, ПрАТ «Нафтогазвидобування» замовило, а ПП «ПВП «Азимут» виготовило технічні документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно технічних документацій встановлені площі земельних сервітутів на земельних ділянках з межами та нерухомими орієнтирами. Так, площа частини земельної ділянки загальною площею 1,42га, яка знаходиться у власності відповідача [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 5323287200:00:012:1034, яка необхідна для виконання капітального ремонту свердловини №5 Семиренківського ГКР, становить 0,4150га (а.с.56-87), а площа частини земельної ділянки загальною площею 1,42га, яка знаходиться у власності відповідача [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 5323287200:00:012:1056, яка необхідна для виконання капітального ремонту свердловини №5 Семиренківського ГКР, становить 0,3973га. Згідно даних технічної документації вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Савинці» (а.с.89-140). Відповідно до ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з пропозицією про укладення договору про встановлення платного земельного сервітуту (а.с.26-34, 36-46), але домовленості з цього приводу досягти не вдалося (а.с.35), тому позивач має право звернутись до суду з цим позовом. Ст.404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Спеціальні норми стосовно такого об'єкта сервітуту, як земельна ділянка, передбачені ЗК України. Згідно ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 ЗК України передбачено види права земельного сервітуту, в т.ч. право проходу та проїзду на велосипеді, право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм), право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд, інші земельні сервітути. Враховуючи викладене та неможливість задоволення потреб позивача іншим способом, суд вважає, що вимога позивача про встановлення земельних сервітутів підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч.3 ст.403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Оскільки на договірних засадах визначити розмір плати за встановлення земельного сервітуту сторонам не вдалося, а механізм визначення плати за встановлення земельного сервітуту чинним законодавством не передбачений, суд вважає за можливе, відповідно до ст.8 ЦК України, застосувати норми закону, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини, а саме оренду землі. Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. В звязку з відсутністю договору, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає що вимога позивача про встановлення плати за встановлення сервітуту в розмірі 12% на рік від грошової оцінки частин земельних ділянок, на які встановлено сервітут, підлягає до задоволення Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в т.ч. шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, тому, враховуючи ставлення відповідачів до питання встановлення сервітуту, вимога позивача про зобовязання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні частинами зазначених земельних ділянок та використанні права земельного сервітуту також підлягає до задоволення. В звязку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачів на його користь понесених ним судових витрат, суд,

Outcome: approved