Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

26.08.2020 до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.08.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків. 07.09.2020 позивачем на усунення недоліків було подано позовну заяву в новій редакції, сплачено судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 04.07.2007 по 31.03.2020 вона працювала на посаді прибиральника території, службових приміщень, зайнятого прибиранням убиралень та санвузлів Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм». 31.03.2020 була звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивач вказувала, що в день звільнення їй не було видано розрахунковий лист та проведено розрахунок із заробітної плати та не було виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки. Позивач просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 8315,40 грн. та середній заробіток за період з 31.03.2020 року по дату проведення фактичного розрахунку, виходячи з середньоденного розміру заробітної плати 247,00 грн., допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.09.2020 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано у відповідача довідку про розрахунок суми, належної [PERSON] до виплати при її звільненні 31 березня 2020 року із посади прибиральниці виробничих приміщень Кременчуцької філії ПОКП «Полтавафарм», довідку про середньомісячну заробітну плату позивача та її середньоденну заробітну плату відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 08.02.1995\~року із зазначенням кількості фактично відпрацьованих працівником робочих днів. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2020 у зв`язку із ненаданням відповідачем витребуваних судом доказів розгляд справи відкладено, зобов`язано відповідача виконати ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.09.2020 та надати витребувані судом докази. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.11.2020 на відповідача накладено штраф у розмірі 2197,00 грн. за зловживання процесуальними правами та ненадання витребуваних судом доказів, розгляд справи відкладено. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. У зв`язку із ненаданням відповідачем витребуваних судом за її клопотанням доказів у три судові засідання поспіль вказала, що на витребуванні доказів не наполягає, не заперечує проти вирішення справи за наявними у ній доказами. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Не надав також витребувані у нього судом докази. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У зв`язку з тим, що відповідач систематично ухилявся від виконання ухвали суду про витребування доказів, суд вирішує справу за доказами, наявними у матеріалах справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 04.07.2007 позивач [PERSON] була зарахована на посаду прибиральника території, службових приміщень, зайнятого прибиранням убиралень та санвузлів Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм», що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а.с.11-12) 25.03.2020 наказом №31-К в.о. завідувача Кременчуцької філії ПОКП «Полтавафарм» О.Ю. Вишняка [PERSON] було звільнено із займаної посади з 31.03.2020 за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 13) Відповідно до довідки, виданої головним бухгалтером Кременчуцької філії ПОКП «Полтавафарм» О.І. Бойко розмір заборгованості із заробітної плати роботодавця перед [PERSON] станом на 31.03.2020 року складав 8315,40 грн. 15.05.2020 року позивач разом з іншими звільненими працівниками Кременчуцької філії ПОКП «Полтавафарм» направила до т.в.о. директора ПОКП «Полтавафарм» Шіпош О.С. колективне звернення з проханням вирішити питання про виплату належних їм коштів. (а.с. 16) Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Обчислення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до листа Мінсоцполітики України від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» у лютому 2020 року встановлено 20 робочих днів, у березні 2020 року 21 робочий день, разом 41 робочий день. Виходячи з викладеного, для встановлення середньоденної заробітної плати позивача необхідно суму заробітної плати за 2 останніх робочих місяці (5300,00 грн.+8917,46 грн.=14217,46 грн.) поділити на загальну кількість робочих днів за ці 2 місяці (41 робочий день). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 14217,46?41=346,77 грн. У постанові Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 503/610/16-ц зазначено, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] можуть бути задоволені частково - станом на час винесення судом рішення у справі, а не по дату проведення фактичного розрахунку, який відбудеться у майбутньому, так як розрахунок із позивачем ПОКП «Полтавафарм» на момент винесення судом рішення не проведений. Оскільки [PERSON] була звільнена 31 березня 2020 року стягненню з відповідача на її користь підлягає середній заробіток з 01 квітня 2020 року по день винесення судом рішення 09 грудня 2020 року, тобто за 174 робочі дні. Ця сума становить 174 дні х 346,77 грн. = 60337,98 грн. Проте у зв`язку із тим, що позивачем у позовній заяві пред`явлено позовні вимоги про стягнення з ПОКП «Полтавафарм» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденнного розміру заробітньої плати 247,00 грн., на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах позовних вимог, що становить 247,00 грн. х 174 дні =42978,00 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи викладене, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 840 грн. 80 коп. у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача про стягнення середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку при звільненні. На підставі наведеного,

Outcome: partial