Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

25.08.2020 року [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , звернувся з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує його права на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] [INFO] в соціальній мережі Facebook : …наверное по званию себя считает, что он какой то генерал-полковник [PERSON] , эта наволочь, конченая, которая несколько раз, я уже подходил, просили и т.д., зобов`язати відповідача спростувати\~ словесне приниження, що не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, у присутності особового складу Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, шляхом вибачення\~ за поширену інформацію в мережі Facebook , стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду за розповсюдження принизливої інформації в розмірі 6000,00 грн., та сплачений позивачем судовий збір. Мотивуючи тим, що працює слідчим в Овруцькому ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області. Під час проведення досудового розслідування, ним проводились всі необхідні слідчі дії з метою розкриття кримінального правопорушення відносно вилученого автомобіля власником якого є відповідач. 4 серпня 2020 року близько 10 год. до Овруцького ВП навідався власник вищезазначеного автомобіля [PERSON] , який спільно із невідомими позивачу особами прийшов до службового кабінету, де почав клопотати про повернення йому документів, які знаходяться в автомобілі, що є опечатаний. Будучи в кабінеті, останній, при застосуванні відеозйомки почав поводити себе провокативно та висловлювати своє невдоволення з приводу неповернення майна, та погрожував, після чого без жодних на те причин покинув службовий кабінет. Зазначив, що 4 серпня 2020 року в обідній час, позивач прийшов додому після добового чергування та йому повідомила дружина, що в соціальній мережі «Фейзбук» у публічній спільноті «Підслухано в міськраді Овруч», де налічується близько 4,6 тисяч підписників мається відео, опубліковане зі сторінки [PERSON] із його грубою нецензурною лайкою. В подальшому до нього почали телефонувати колеги і знайомі та іронічно запитувати про це відео й насміхатись, що йому стало дуже не приємним. З метою дізнатись, що все-таки за запис мається в мережі інтернет, позивач пройшов за посиланням на вказану спільноту, де виявив опубліковане відповідачем грубе нецензурне висловлювання в його сторону, яке здійснювалось на відеозйомку в автомобілі після відвідин службового кабінету. Дане звернення адресувалось до громадян, де останній розповів про послідовність вилучення та арешту його майна, а в подальшому прямо відносно нього вказав: «...наверное по званию себя считает, что он какой то генерал-полковник [PERSON] , эта наволочь, конченая, которая несколько раз, я уже подходил, просили и т.д. ...». Зазначив, що після перегляду вказаного відеозапису був дуже пригнічений, адже протягом всієї роботи у поліції намагався зарекоментувати себе позитивно, і добросовісно, проте через викладений в соціальну мережу відеоролик думка людей по відношенню до нього може змінитися та люди почнуть зневажливо до нього відноситись. Внаслідок вказаних дій [PERSON] позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги через те, що відповідач принизив його перед іншими громадянами та поширив непристойні, образливі відомості стосовно нього. Пояснив, що в результаті розповсюдження вказаного відео, він сильно переживав, хвилювався, отримав стрес і мав на думці звільнятись з лав поліції. Після публікації відеозапису йому доводилось виправдовуватись перед своїми знайомими, товаришами, жителями міста та колегами по роботі. Моральними стражданнями він позначив негативні зміни у своєму житті, які проявились у щоденних думках та спогадах про поширення ганебної та принизливої інформації, яка проявилась у грубих нецензурних образах в його сторону, у пригніченому та дратівливому стані, мав подавлений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення. Зазначив, що після протиправних дій\~ ділова репутація та авторитет серед керівництва та колег різко знизилась. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав 11.09.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає\~ частковому задоволенню. Встановлено, що [PERSON] 04 серпня 2020 року у мережі Facebook було поширено публікацію на яку посилається позивач, як на підставу звернення з метою захисту своїх прав. У ст.34 Конституції України та ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. За змістом зазначених норм кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У ч.1 ст.201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. У ст.297 ЦК України закріплена норма про те, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до приписів ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визначення цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. Поняття «честь» нерозривно пов`язане з позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Частиною 1 ст.277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.п. 15,19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як видно з матеріалів справи, вказаний відеозапис, на момент звернення, переглянуло тисяча триста п`ятдесят сім осіб та містить чотири коментарі (а.с.6,7). Відповідач правом на подання відзиву не скористався, не спростував належними та допустимими доказами ту обставину, що інформація поширена в соціальній мережі Facebook була поширена іншою особою. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи надані позивачем докази по справі, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі докази знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою та іншими матеріалами справи є достатніми та достовірними, не спростовані відповідачем. Під час перегляду відео з електронного носія долученого позивачем в якості доказу при зверненні, судом встановлено, що дійсно мали місце події, що ініціювали звернення позивача до суду. Що стосується вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача спростувати словесне приниження, шляхом вибачення за поширену інформацію в соціальній мережі, в присутності особового складу Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, суд приходить до наступного. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року по справі №401/573/17 (провадження №61-32983св18) вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту належать, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо. Частина друга статті 16 ЦК України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. З огляду на викладене, розповсюджена відповідачем інформація не підлягає спростування шляхом вибачення. Суд вважає, що позивачем доведено факт розповсюдження відносно нього інформації в принизливій та грубій формі, що принизило його гідність та честь. Вказані обставини є підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодування моральної шкоди. За загальним правилом фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням. Як уже вказувалось вище, згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо. На наявність вказаних наслідків і посилається позивач при обгрунтуванні позову. Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації. Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року справа №308/2695/15-ц. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Усі наведені позивачем обставини, що стосувались дій відповідача по відношенню до нього трактувались позивачем, як такі, за яких йому було спричинено моральну шкоду відповідачем і що таку шкоду оцінює в розмірі 6000,00 грн.. Суд, враховуючи принцип розумності та справедливості, ступінь вини відповідача, який розповсюдив в соціальній мережі інтернет образливу інформацію відносно позивача, що є доступною для широкого кола осіб, глибину його моральних страждань через приниження,\~ приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в повному обсязі. Аналізуючи\~ досліджені докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2942,80 грн., які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь\~ позивача пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2522,40 грн..

Outcome: partial