Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

24.09.2013р. ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених під час розгляду справи позовних вимог просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №04-598 від 24.02.2011р., укладеним між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд», яка станом на 08.01.2015р. складає в загальній сумі 107 185 714 грн. 13 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 55 135 141 грн. 67 коп., заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом складає 28 634 964 грн. 10 коп., заборгованість за непогашеною комісією складає 7 167 970 грн. 46 коп., заборгованість за пенею складає 16 247 637 грн. 90 коп., обґрунтовуючи позов тим, що 24.02.2011р. між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд» (позичальник) був укладений кредитний договір №04-598, згідно якого ТОВ «Сінтал Агро Трейд» отримав кредит в сумі 70 000 000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом, у разі невиконання чи неналежного виконання/недотримання зобов*язань/умов, встановлених договором, відсотки за користування збільшуються на 2,0%, а у випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав зобов*язань, встановлених договором, відсотки за користування кредитом збільшуються на 1,0%, зі строком повернення кредиту до 24.02.2016р., а також позичальник зобов*язався у період з листопада по лютий кожного року повертати кредит частинами у розмірі 3 500 000 грн. До даного кредитного договору були укладені додаткові угоди: №1 від 29.07.2011р., №2 від 26.12.2011р., №3 від 21.02.2012р., №4 від 11.10.2012р., №5 від 27.12.2012р., №6 від 15.02.2013р. В забезпечення кредитних зобов*язань ТОВ «Сінтал Агро Трейд» перед ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 24.02.2011р. між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і [PERSON] був укладений договір поруки №10-603, згідно якого [PERSON] зобов*язався відповідати перед ПАТ «Перший Український міжнародний банк» як кредитором в повному обсязі за виконання ТОВ «Сінтал Агро Трейд» своїх кредитних зобов*язань як позичальника згідно кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р., укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд». До вказаного договору поруки були укладені додаткові угоди: №1 від 26.12.2011р., №2 від 21.02.2012р., №3 від 11.10.2012р., №4 від 27.12.2012р. Як вказував позивач, боржник ТОВ «Сінтал Агро Трейд» порушує договірні кредитні зобов*язання, кредит і відсотки за його користування не повертає, у зв*язку із чим станом на 08.01.2015р. виникла заборгованість в загальній сумі 107 185 714 грн. 13 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 55 135 141 грн. 67 коп., заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом складає 28 634 964 грн. 10 коп., заборгованість за непогашеною комісією складає 7 167 970 грн. 46 коп., заборгованість за пенею складає 16 247 637 грн. 90 коп., яку просив стягнути з відповідача як поручителя і солідарного боржника та задовольнити позов на підставі ст.ст. 15, 16, 258, 525, 526, 530, 549, 553, 554, 610, 611, 614, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» із зустрічним позовом та просив визнати договір поруки, укладений між ним і ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 24.02.2011р. таким, що є припиненим, обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що додатковими угодами до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р., укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд», збільшена відповідальність [PERSON] як поручителя, зокрема, змінено термін надання банку боржником оформлених документів у строк до 01.08.2011р., невиконання чого, на думку відповідача, збільшує обсяг його грошової відповідальності з терміном оплати до 01.08.2011р. При цьому, сама додаткова угода була укладена за два дні до кінцевої дати пред*явлення вищезазначених документів, що само по собі унеможливлює за такий короткий строк в два дні (29.07.2011р.-01.08.2011р.) надати усі необхідні документи, а також, на думку відповідача, автоматично збільшує обсяг його грошової відповідальності як поручителя. Додаткова угода до кредитного договору №5 від 27.12.2012р. укладена без згоди і повідомлення поручителя, якою внесено зміни до пункту 6.1. кредитного договору, тобто, до основного зобов*язання, якою змінено графік виконання зобов*язання та до пункту 7.6.1. кредитного договору, згідно з чим змінено порядок сплати комісії. Крім цього, в обґрунтування зустрічного позову відповідач посилався на те, що додаткову угоду №4 від 27.12.2012р. до договору поруки [PERSON] не підписував, оскільки з 26.12.2012р. по 14.01.2013р. перебував за межами України, що, також, свідчить про припинення договору поруки, оскільки цією додатковою угодою, на думку відповідача, збільшено обсяг його грошової відповідальності як поручителя і з цієї дати вважав, що договір поруки є припиненим. Просив задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 202, 203, 553, 559, 628, 638, 651 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на не виконання боржником ТОВ «Сінтал Агро Трейд» договірних кредитних зобов*язань, а відповідачем - не виконання своїх зобов*язань як поручителя. Проти зустрічного позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, а також зазначив про те, що аналіз змісту додаткових угод до кредитного договору і договору поруки свідчить про те, що обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя не збільшився, а твердження про те, додаткова угода №4 до договору поруки не підписувалась відповідачем, є лише припущенням самого відповідача і належними доказами не підтверджується, а тому ця додаткова угода як й інші додаткові угоди та сам договір поруки є чинними. Представник відповідача зустрічний позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в зустрічному позові, а також вказав про те, що додаткові угоди до кредитного договору збільшують обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя в порівнянні з умовами основного кредитного договору і договору поруки в частині збільшення терміну оплати, терміну надання боржником документів, а також вказав про те, що оскільки додаткова угода №4 до договору поруки [PERSON] не підписувалась, останній не давав згоди на збільшення його відповідальності, а тому в сукупності вказаних обставин вважав, що договір поруки слід визнати припиненим на підставі частини 1 ст.559 ЦК України. Третя особа - ТОВ «Сінтал Агро Трейд» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі й в останнє судове засідання, що стверджується поштовими повідомленнями (а.с. 173,183 Том №1, а.с. 18 Том №2), заперечень проти основного і зустрічного позову суду не надала, про поважність причин неявки представника суд не повідомила. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Розглянувши справу в межах основних і зустрічних позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне основний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 24.02.2011р. між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд» (позичальник) був укладений кредитний договір №04-598, згідно якого ТОВ «Сінтал Агро Трейд» отримав кредит в сумі 70 000 000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом, у разі невиконання чи неналежного виконання/недотримання зобов*язань/умов, встановлених договором, відсотки за користування збільшуються на 2,0%, а у випадку невиконання чи неналежного виконання з будь-яких підстав зобов*язань, встановлених договором, відсотки за користування кредитом збільшуються на 1,0%, зі строком повернення кредиту до 24.02.2016р., а також позичальник зобов*язався у період з листопада по лютий кожного року повертати кредит частинами у розмірі 3 500 000 грн. (а.с. 11-18 Том №1 - копія кредитного договору). До даного кредитного договору були укладені додаткові угоди: №1 від 29.07.2011р. (а.с. 19 Том №1), №2 від 26.12.2011р. (а.с. 20-21 Том №1), №3 від 21.02.2012р. (а.с. 22-27 Том №1), №4 від 11.10.2012р. (а.с. 28-33 Том №1), №5 від 27.12.2012р. (а.с. 34 Том №1), №6 від 15.02.2013р. (а.с. 35 Том №1). В забезпечення кредитних зобов*язань ТОВ «Сінтал Агро Трейд» перед ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 24.02.2011р. між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і [PERSON] був укладений договір поруки №10-603, згідно якого [PERSON] зобов*язався відповідати перед ПАТ «Перший Український міжнародний банк» як кредитором в повному обсязі за виконання ТОВ «Сінтал Агро Трейд» своїх кредитних зобов*язань згідно кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р., укладеного між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд» (а.с. 39-41 Том №1 - копія договору поруки). До вказаного договору поруки були укладені додаткові угоди: №1 від 26.12.2011р. (а.с. 42 Том №1), №2 від 21.02.2012р. (а.с. 43 Том №1), №3 від 11.10.2012р. (а.с. 44 Том №1), №4 від 27.12.2012р. (а.с. 45 Том №1). Як вказував позивач, боржник ТОВ «Сінтал Агро Трейд» порушує договірні кредитні зобов*язання, кредит і відсотки за його користування не повертає, у зв*язку із чим 29.05.2013р. кредитор направив боржнику повідомлення про повернення кредиту (а.с. 46 -47 Том №1 - копія листа), який був отриманий ТОВ «Сінтал Агро Трейд» 31.06.2013р. (а.с. 48 Том №1 - копія поштового повідомлення). 28.05.2013р. позивач направив [PERSON] як поручителю вимогу щодо погашення кредитної заборгованості боржника (а.с. 49-50 Том №1 - копія вимоги), яку відповідач отримав 05.06.2013р. (а.с. 51 Том №1 - копія поштового повідомлення). В матеріалах справи є лист-відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 17.12.2013р., де вказано, що [PERSON], [INFO] здійснив перетинання державного кордону України в аеропорті «Бориспіль» 26.12.2012р. о 05:27 годині та повернувся на територію України в аеропорті «Бориспіль» 14.01.2013р. о 17:08 годині (а.с. 150 Том №1 - відповідь). Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Враховуючи те, що основні та зустрічні позовні вимоги по суті є взаємовиключними, суд вважає за необхідне першим мотивувати відмову в задоволенні зустрічного позову. Так, правовою підставою зустрічного позову відповідач вказував частину 1 ст.559 ЦК України, яка передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов*язання, а також у разі зміни зобов*язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилався на те, що додаткові угоди до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р. збільшують обсяг його відповідальності як поручителя. Але, як випливає з правового змісту частини 1 ст.559 ЦК України, до припинення поруки призводять не будь-які зміни основного зобов*язання, а лише ті, які призвели чи можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13, де зазначив про те, що закон (ч.1 ст.559 ЦК України) пов*язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов*язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Отже, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 1 ст.559 ЦК України. При цьому, Верховний Суд України, скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції, вказав, що суди попередніх інстанцій, застосовуючи до спірних правовідносин частину 1 ст.559 ЦК України та дійшовши висновку про те, що внесення додатковою угодою змін до кредитного договору призвело до збільшення відповідальності поручителя, не зазначили, яким чином ці зміни основного договору вплинули на збільшення відповідальності поручителя. В зустрічному позові відповідач посилається на те, що 29.07.2011р. між ПАТ «Перший Український міжнародний банк» і ТОВ «Сінтал Агро Трейд» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р., внаслідок чого змінився термін надання банку позичальником оформлених документів. Зокрема, встановлено позичальнику строк для надання належним чином оформлених документів до 01.08.2011р., у зв*язку з чим відповідач вважав, що збільшився обсяг його відповідальності як поручителя. Аналізуючи правовий зміст додаткової угоди №1 від 29.07.2011р. до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р., можливо зробити висновок про те, що обов*язок надання вказаних вище документів позичальником був встановлений пунктом 10.3.6.3. кредитного договору до внесення змін до нього додатковою угодою №04-598 від 24.02.2011р., право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, плати за кредит та нарахування штрафних санкцій за невиконання п.10.3.6.3. кредитного договору, передбачено п.5.4. кредитного договору та існувало як до так і після внесення змін додатковою угодою №1 від 29.07.2011р. Надання цих документів було разовим і зазначений обов*язок, як вказував представник позивача, позичальник виконав у строк. З тексту додаткової угоди №1 від 29.07.2011р. не вбачається збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом або збільшення періоду нарахування відсотків, не встановлено додаткових санкцій та не збільшено розмір діючих на момент укладення цієї додаткової угоди штрафних санкцій. З наведеного можливо зробити висновок, що додаткова угода від 29.07.2011р. до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р. не містить положень, які б збільшили обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя. Крім цього, в пункті 5.1.1. договору поруки від 24.02.2011р., поручитель повністю ознайомився з договором, з якого випливає зобов*язання, виконання якого забезпечене порукою за договором поруки, всі умови цього договору йому зрозумілі, в тому числі й положеннями пунктів 5.4. і 10.3.6.3. кредитного договору і підписавши договір поруки, він надав свою згоду нести солідарну відповідальність разом з позичальником за вказаними зобов*язаннями. Крім цього, в постанові Верховного Суду України №6-70цс14 від 10.09.2014р. вказано про те, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов*язання виникає в разі: збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом; встановлення нових умов щодо порядку зміни відсоткової ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов*язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення) розміру неустойки тощо. Аналогічну правову позицію щодо переліку випадків зміни основного зобов*язання, що не є вичерпним та свідчить про збільшення обсягу відповідальності поручителя, Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 20.02.2013р. у справі №6-172цс12, від 25.09.2013р. у справі №6-97цс13. Підсумовуючи викладене вище, можливо зробити висновок про те, що укладення додаткової угоди №1 від 29.07.2011р. до кредитного договору №04-598 від 24.02.2011р. не має наслідком збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом або збільшення розміру комісії чи неустойки, так само як і не має наслідком відстрочення виконання зобов*язання, а тому не розширює зміст основного зобов*язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, оскільки умови кредитного договору (пункт 5.4.) про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором у разі невиконання п.10.3.6.3. цього договору, діють з моменту його укладення, а додаткова угода№1 від 29.07.2011р. не встановлює будь-яких додаткових підстав (несприятливих подій) для виникнення у банку права на дострокове повернення кредиту, відсотків та інших нарахувань, тобто, зміст обов*язків позичальника за основним зобов*язанням, невиконання або порушення яких має наслідком виникнення у банку права на дострокове стягнення, не змінився, що свідчить про те, що обсяг відповідальності поручителя не збільшився. Крім цього, відповідач в зустрічному позові посилається в його обґрунтування на те, що невиконання обов*язку позичальника щодо надання у строк до 01.08.2011р. оформлених документів збільшує його грошове зобов*язання як поручителя з терміном оплати до 01.08.2011р. Але, ні з кредитного договору, ні з договору поруки не випливає обов*язку позичальника або поручителя здійснювати які-небудь платежі у вказаний термін, тому в даному випадку збільшення обсягу відповідальності поручителя не має місце. Також, обґрунтуванням зустрічного позову відповідач зазначає, що дата укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору - 29.07.2011р. фактично унеможливлює за два дні надати позичальником усі необхідні документи, а тому автоматично збільшує фінансове зобов*язання та взагалі обсяг відповідальності поручителя [PERSON] Однак, дата укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору - 29.07.2011р. сама по собі не вказує про автоматичне збільшення обсягу відповідальності поручителя і такі твердження відповідача не ґрунтовані на матеріальному законі або умовах договорів, укладених сторонами, тобто, фактично є припущенням відповідача про те, що термін в два дні, на його думку, є недостатнім строком для надання позичальником документів банку, а в частині 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, вказаний обов*язок позичальником був виконаний. Окрім вказаного, в мотивуваннях зустрічного позову не зазначено, яким саме чином такі зміни до кредитного договору вплинули на збільшення обсягу відповідальності поручителя, на що звертав увагу Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014р. у справі №6-160цс13. Підставою визнання договору поруки припиненим відповідач в зустрічному позові, також, вказує те, що 27.12.2012р. між позичальником ТОВ «Сінтал Агро Трейд» і ПАТ «Перший Український міжнародний банк» було укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору, якою внесено зміни до кредитного договору щодо термінів сплати відсотків за користування кредитом та комісії за перевірку банком розрахункових операцій. Проте, додаткову угоду №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, яка кореспондується з додатковою угодою №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору, він не підписував, оскільки 27.12.2012р. перебував за межами України, крім цього, такі зміни основного зобов*язання призвели до збільшення обсягу його відповідальності як поручителя, а він відповідно не виявляв бажання та не давав згоди на укладення додаткової угоди №4 від 27.12.2012р., що є наслідком припинення договору поруки на підставі частини 1 ст.559 ЦК України. Щодо твердження відповідача про те, що додаткова угода №4 від 27.12.2012р. до договору поруки ним не підписувалась, суд приходить до наступного. Так, статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, яка полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В даному спірному випадку, додаткова угода №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, підписання якої оспорює відповідач, є оспорюваним правочином, оскільки її недійсність прямо не встановлена законом, а також відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання даної угоди недійсною. Крім цього, відповідач вказуючи фактично на недійсність додаткової угода №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, позовних вимог про визнання цієї угоди недійсною не заявляв, суд не перевіряв в межах позовного провадження дотримання вимог ст.203 ЦК України, не постановлював відповідного рішення про визнання правочину недійсним, у зв*язку із чим правові підстави для застосування в даному спірному випадку наслідків недійсності правочину, визначених в ст.215 ЦК України, відсутні. Крім цього, не заявляючи позовних вимоги про недійсність правочину - угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, відповідач посилався на письмовий доказ, а саме: лист-відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 17.12.2013р., де вказано, що [PERSON], [INFO] здійснив перетинання державного кордону України в аеропорті «Бориспіль» 26.12.2012р. о 05:27 годині та повернувся на територію України в аеропорті «Бориспіль» 14.01.2013р. о 17:08 годині. Але, підпис начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Паламарчука О.В., яким підписаний даний лист-відповідь, не засвідчений печаткою центру, а також даний лист не містить й кутового штампу. Визначення належності доказів в цивільному процесі передбачено ст.58 ЦПК України, згідно частин 1, 2 якої належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В даному випадку предметом доказування за зустрічним позовом в частині не підписання додаткової угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки відповідачем, є доказування того, що підпис на зазначеній угоді вчинений від імені [PERSON] не ним. Тобто, виходячи з правового змісту вказаної вище норми процесуального закону, належним доказом підтвердження зазначеної вище обставини може бути доказ, який містить інформацію про те, що підпис від імені [PERSON] на додатковій угоді №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, вчинений не відповідачем. Але, зазначена вище довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 17.12.2013р. не містить такої інформації, а містить іншу інформацію про відсутність [PERSON] на території України 27.12.2012р., що само по собі не виключає вчинення ним підпису на додатковій угоді №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, а лише припускає таку обставину. Однак, як зазначалось вище, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Поняття допустимості доказів в цивільному процесі дається в ст.59 ЦПК України, яка в частині 2 зазначає про те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тобто, допустимим доказом в розумінні частини 2 ст.59 ЦПК України того, що підпис від імені [PERSON] на додатковій угоді №4 від 27.12.2012р. до договору поруки вчинений не [PERSON], а іншою особою, може бути відповідний висновок судової почеркознавчої експертизи. Але, безпосередньо відповідачем клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для доведення цієї обставини, на яку він посилається як на підставу своїх заперечень проти основного позову, не заявлялось, натомість за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 24.02.2014р. по справі була призначена судова почеркознавча експертиза для вирішення питання: [PERSON], [INFO], уродженцем м.Торез Донецької області, що зареєстрований і мешкає в [ADDRESS], чи іншою особою вчинено підпис від імені [PERSON] на додатковій угоді №4 від 27.12.2012р. до договору поруки №10-603 від 24.02.2011р. Суд сприяв у наданні експертам оригіналу додаткової угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки та оригіналів інших договорів, укладених між сторонами, але у зв*язку з відсутністю оригіналів цих документів та їх вилученням правоохоронними органами в межах кримінального провадження, експертиза по справі проведена не була. При цьому, сторони не заперечували закінчити розгляд справи на підставі тих доказів, що зібрані в матеріалах справи. Враховуючи наведене вище, при вирішенні даного спору, суд виходить із того, що на час розгляду справи додаткова угода №4 від 27.12.2012р. до договору поруки є чинною. З аналізу правового змісту додаткової угоди №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору і додаткової угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, також, не вбачається збільшення обсягу відповідальності відповідача як поручителя, виходячи з наступного. Додатковою угодою №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору і додатковою угодою №4 від 27.12.2012р. до договору поруки були внесені аналогічні зміни до кредитного договору щодо графіку погашення кредиту та термінів сплати відсотків і комісії, які не призвели до збільшення відповідальності відповідача як поручителя. Так, додатковими угодами, укладеними 27.12.2012р. до кредитного договору і договору поруки, було внесено зміни щодо графіку погашення кредиту за період з 23.03.2012р. по 24.01.2013р. При цьому, до внесення відповідних змін позичальник мав погашати заборгованість з 23.03.201р. по 24.01.2013р. за основною сумою наступним чином: 26.11.2012р. - 4 812 500 грн., 24.12.2012р. - 4 812 500 грн., 24.01.2013р. - 4 812 500 грн. Тобто, за вказаний вище період часу позичальник мав повернути частину кредиту в сумі 14 437 500 грн. Останній платіж по кредиту в сумі 5 250 000 грн. було здійснено позичальником 22.03.2012р. відповідно до встановленого кредитним договором графіку, після чого сума кредиту більше не погашалась. Тобто, у позичальника виникло прострочення по погашенню основної суми кредиту (відповідно до графіку), починаючи з 27.11.2012р., що підтверджується й розрахунком заборгованості та випискою по позичковому рахунку. Таким чином, на дату укладення 27.12.2012р. додаткових угод до кредитного договору і договору поруки, вже існувало прострочення позичальника щодо основної суми кредиту в розмірі 9 625 000 грн., тобто, не сплачено згідно графіку два платежі по 4 812 500 грн. з терміном сплати 26.11.2012р. та 27.12.2012р. відповідно. При цьому, банком і позичальником в додатковій угоді №5 від 27.12.2012р. було погоджено внесення змін до графіку щодо сплати простроченої суми кредиту в розмірі 9 625 000 грн. разом із наступним платежем згідно з графіком - 4 812 500 грн. до 24.01.2014р., тобто, всього в сумі: 9 625 000 грн. + 4 812 500 грн. = 14 437 500 грн. З наведеного вбачається, що така зміна графіку повернення кредиту, визначена додатковою угодою №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору, не передбачає дострокового повернення сум кредиту в порівнянні з раніше встановленим графіком, не збільшує розмір суми кредиту, що має бути повернена у відповідний період графіку (23.03.2012р. - 24.01.2013р.), до якого внесено зміни (14 437 500 грн. мало місце як до, так і після внесення змін до графіку повернення кредиту додатковою угодою за цей період часу), не збільшує розмір та період нарахування відсотків та пені за користування кредитом, оскільки прострочення за кредитом виникло з 27.11.2012р. (тобто до укладення додаткової угоди №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору) і саме з цієї дати на прострочені суми кредиту вже почали нараховуватися відсотки та пеня в розмірі, передбаченому кредитним договором, про що вбачається, також, з розрахунку заборгованості. Крім зазначеного, додатковими угодами від 27.12.2012р. до кредитного договору та договору поруки було передбачено, що відсотки за користування кредитом у період з 26.11.2012р. по 24.12.2012р. сплачуються не пізніше 25.01.2013р., а комісія за перевірку банком документів при здійсненні розрахункових операцій сплачується наступним чином: у розмірі 375 890,41 грн. у період з 26.11.2012р. по 24.12.2012р. - не пізніше 25.01.2013р.; у розмірі 340 650,68 грн. у період з 25.12.2012р. по 24.01.2013р. - не пізніше 25.01.2013р. Тобто, мають місце зміни щодо відстрочення термінів погашення відсотків та комісії, що не може нести збільшення обсягу відповідальності відповідача як поручителя, оскільки відсотки у період з 26.11.2012р. по 24.12.2014р. було нараховано на суму кредиту до укладення додаткової угоди №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору, а тому зміна терміну сплати суми вже нарахованих прострочених відсотків шляхом відстрочення сплати не збільшує обсяг відповідальності поручителя; передбачені додатковими угодами від 27.12.2012р. до кредитного договору і договору поруки суми комісії з 26.11.2012р. по 24.01.2013р. були розраховані відповідно до встановленої кредитним договором формули, а тому відстрочення сплати нарахованої відповідно до умов основного договору комісії, також, не можна визнати збільшенням відповідальності відповідача як поручителя; внаслідок відстрочення сплати прострочених сум відсотків та комісії банком не нараховується передбачена кредитним договором пеня за період прострочення, що, також, вказує про зменшення обсягу відповідальності поручителя, а не його збільшення. Наведені вище обставини спростовують твердження відповідача про те, що укладенням додаткової угоди №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору і додаткової угоди №4 до договору поруки борг має бути повернутий набагато раніше. Враховуючи те, що обсяг відповідальності відповідача як поручителя не збільшився з укладенням додаткової угоди №5 від 27.12.2012р. до кредитного договору, а тому укладення додаткової угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки не мало обов*язковий характер, але така додаткова угода була сторонами укладена та до договору поруки були внесені зміни, аналогічні змінам до кредитного договору, що допускається згідно діючого законодавства для уточнення змісту основного зобов*язання. Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 05.02.2014р. у справі №6-152цс13. Оцінюючи зібрані по справі докази щодо зустрічного позову в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах №6-7-цс14 від 10.09.2014р., №6-97цс13 від 25.09.2013р., №6-172цс12 від 20.02.2013р., №6-152цс13 від 05.02.2014р., а також відсутність належних і допустимих доказів недійсності правочину - додаткової угоди №4 від 27.12.2012р. до договору поруки, відсутність позовних вимог про визнання цієї угоди недійсною, суд приходить до висновку, що внесені до кредитного договору і договору поруки зміни не мали як наслідок збільшення відповідальності відповідача як поручителя, а тому до спірних правовідносин частина 1 ст.559 ЦК України застосуванню не підлягає і в справі відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. Що стосується основного позову, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, між сторонами існують договірні правовідносини. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами. В частині 1 ст.553 ЦК України дається визначення договору поруки, а саме: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов*язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов*язання боржником. У відповідності до частини 1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов*язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. А в частині 2 цієї ж норми права вказано, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вказує представник позивача, ТОВ «Сінтал Агро Трейд» не виконує своїх договірних кредитних зобов*язан, у зв*язку із чим станом на 08.01.2015р. виникла заборгованість в загальній сумі 107 185 714 грн. 13 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 55 135 141 грн. 67 коп., заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом складає 28 634 964 грн. 10 коп., заборгованість за непогашеною комісією складає 7 167 970 грн. 46 коп., заборгованість за пенею складає 16 247 637 грн. 90 коп. (а.с. 4-9 Том №2 - розрахунок заборгованості). Доказів в спростування такого розміру заборгованості та розрахунку суду не надано. Аналізуючи та оцінюючи надані суду докази за основним позовом в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про те, що порушення боржником ТОВ «Сінтал Агро Трейд» договірних кредитних зобов*язань є доведеним, у зв*язку із чим [PERSON] як поручитель повинен нести солідарну з боржником відповідальність, а тому основний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 441 грн.

Outcome: approved