Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

24 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають чотирьох дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 10.10.2011 залишені з відповідачкою. Проте, вона після розлучення постійно зникала з дому, а у вересні 2012 року покинула дітей та переїхала проживати в с. Леніне. Тривалий час дітей не відвідувала, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями. На початку серпня 2014 року вона забрала сина [PERSON] та зникла, її місце проживання невідоме. ССДС відмовила йому у наданні висновку про доцільність відібрання дітей у відповідачки у зв'язку із відсутністю підстав для того. Він піклується про дітей, створив їм належні умови для проживання та виховання, повністю їх утримує, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризується по місцю проживання. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому просить відібрати від відповідачки синів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], залишити їх на його вихованні, визначити місце проживання цих дітей з ним, стягнути із відповідачки на його користь аліменти на трьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно, тобто 900 грн., починаючи з дня подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідачку. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомила, копію позовної заяви отримала, своїх заперечень суду не надала. В судовому засіданні позивач дав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Також зазначив, що дійсно вчиняв насильство фізичного характеру щодо відповідача у зв'язку із її неналежною поведінкою як дружини та матері. В судовому засіданні представники служб району, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси дітей, [PERSON] та Летяк Т.П. пояснили, що відповідач залишила трьох дітей на позивача, оскільки останній здійснював щодо відповідача насильство фізичного та психологічного характеру, бив її, знущався, закривав у клітці, не впускав до будинку. Дану інформацію вони отримали від односельчан позивача та самої відповідача по телефону, які також бояться агресивної поведінки позивача. Відповідач на даний час не має власного житла, тому не може забрати решту дітей із собою. Про місце свого перебування не повідомляє. Вважають, що позов в частині відібрання дітей від матері задоволенню не підлягає, оскільки вона дітей любить, проте вимушено залишила їх з батьком. За таких обставин вбачають за можливе визначити місце проживання дітей з батьком, який загалом до дітей відноситься нормально. Проте заявлений ним до стягнення розмір аліментів є надмірним. В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, аналогічні поясненням [PERSON] та Летяк Т.П. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу, який розірвали 10 жовтня 2011 року (а.с.5 - копія рішення), мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які відповідно до рішення Згурівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2011 року залишені на вихованні матері. Крім того, сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9, 10 - копії свідоцтва про народження). На даний час троє старших дітей проживають з батьком, який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, забезпечує належні умови для проживання, виховання та утримання дітей (а.с.11, 12, 13, 14, 16-17, 47 - характеристики, довідка виконкому Шевченківської сільської ради, акти обстеження, медичні довідки). Відповідач з меншим сином [PERSON] виїхала із села у зв'язку з тим, що позивач постійно вчиняв щодо неї насильство психологічного та фізичного характеру. Орган опіки і піклування Згурівської райдержадміністрації вважає за недоцільне відбирати трьох дітей у відповідача. Проте у зв'язку з тим, що мати вимушено залишила дітей відповідачем, вважає за можливе визначити місце проживання дітей з батьком (а.с.37-38 - висновок). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати чи батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» № 16 від 12.06.1998 року суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в томі числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно із ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Заслухавши пояснення позивача, представників органу опіки та піклування Згурівської РДА та ССДС, [PERSON], який бажає залишитися проживати з батьком, показання свідка [PERSON] та думку прокурора, яка вважає за доцільне не відбирати дітей у матері, проте визначити їх місце проживання з батьком, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач проживає окремо від трьох дітей, зобов'язана їх утримувати до досягнення ними повноліття, проте належним чином не виконує зазначеного обов'язку. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи жорстоко поводиться з ними. Той з батьків, хто проживає окремо від дітей, відповідно до ст. 157 СК України зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач здійснює догляд за сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку, проживає з ним та утримує його, троє інших дітей проживають з батьком та знаходяться на його утриманні. Відповідач не має власного житла, на даний час не працює. Тому суд вбачає за необхідне визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн на кожну дитину, а всього 600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial