Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

25 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року у справі № 4с/205/7860 за скаргою [PERSON] на бездіяльність начальника та державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області визнана протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області при прийнятті виконавчого документа № 2/205/864/2013, виданого 26 вересня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, до виконання та в ході його примусового виконання в частині не надсилання документів виконавчого провадження стягувачу. В ухвалі суду зазначено дівоче прізвище позивача Душко. 17 липня 2015 року вона уклала шлюб і взяла прізвище чоловіка «Бранапольська». Вважає, що протиправною бездіяльністю відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 5000 грн. Бездіяльність відповідача на протязі значного проміжку часу по виконанню рішення суду щодо примусового стягнення з боржника завданої моральної шкоди, не направлення на її адресу копії постанови про прийняття і продовження виконавчого провадження, викликала у позивача сильні душевні страждання та моральні переживання. Відповідач злісно порушив вимоги закону та проігнорував її законні права громадянина України, не виконав рішення суду, яке відповідно до Конституції України має обовязкову силу. Вона зазнала тяжкої моральної травми, коли засуджені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] вчинили відносно неї розбійний напад з реальною загрозою її життю та здоровю. А потім відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області своєю бездіяльністю фактично сприяв злочинцям в ухиленні від відшкодування на її користь визнаної судом моральної шкоди. Такою бездіяльністю відповідача органу державної влади фактично принижені її честь і гідність. Позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнав, пояснив, що дії державного виконавця вчинені у відповідності до чинного законодавства України, його діями при виконанні судового рішення моральна та матеріальна шкода позивачу не завдавалась. Представник відповідача Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1), обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 2), обставини, встановлені судовим рішенням у\~\~цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь\~\~ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова\~\~суду\~\~у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року у справі № 205/7860/14-ц задоволена частково скарга [PERSON] на дії начальника та державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області при прийнятті виконавчого документа № 2/205/864/2013, виданого 26.09.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, до виконання та в ході його примусового виконання в частині не надсилання документів виконавчого провадження стягувачу. Зобовязано державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області направити копії всіх постанов\~\~ державного\~\~ виконавця\~\~ та\~\~ інші документи виконавчого\~\~\~\~ провадження,\~\~ які\~\~ державний\~\~ виконавець\~\~ зобов'язаний\~\~ довести до відома\~\~ сторін\~\~ та\~\~ інших\~\~\~\~ учасників\~\~\~\~ виконавчого\~\~\~\~ провадження, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Зобовязано начальника відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області вжити заходів щодо усунення протиправної бездіяльності державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області при прийнятті виконавчого документа № 2/205/864/2013, виданого 26.09.2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, до виконання та в ході його примусового виконання в частині направлення копій всіх постанов\~\~ державного\~\~ виконавця\~\~ та\~\~ інших документів виконавчого\~\~\~\~ провадження,\~\~ які\~\~ державний\~\~ виконавець\~\~ зобов'язаний\~\~ доводити до відома\~\~ сторін\~\~ та\~\~ інших\~\~\~\~ учасників\~\~\~\~ виконавчого\~\~\~\~ провадження, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~заподіяних\~\~фізичній\~\~чи\~\~юридичній\~\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода\~\~може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~\~ у\~\~порушенні\~\~права\~\~власності\~\~(в\~\~тому\~\~числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних\~\~життєвих\~\~зв'язків\~\~через\~\~неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. \~\~\~\~\~\~\~\~ В пункті 4 названої постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи та визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходив з приписів ст.1124 Конституції України, ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Однак, як вбачається з ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року у справі № 205/7860/14-ц єдиного доказу, яким позивач обгрунтовує свої вимоги бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області визнана протиправною в частині не надсилання документів виконавчого провадження стягувачу, а не щодо невиконання рішення суду. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Враховуючи те, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних їй незаконними діями відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди. \~\~\~\~\~\~\~\~Частина 4 статті 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Жодного доказу в обґрунтування своїх вимог та доводів позивачем не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У\~\~разі\~\~залишення\~\~позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed