Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

25.12.2014 позивачка звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що з листопада 2007 року працювала інженером з охорони праці у відділі охорони праці Донецького казенного заводу хімічних виробів. З початку трудової діяльності на ДКЗХВ тимчасово проживала в м. Донецьку. З 30.06.2014 за усною вказівкою начальника відділу охорони праці Лебедєвої О. А. вона більше не виходила на роботу, так як керівництвом ДКЗХВ було прийнято рішення роботу заводоуправління та підприємства в цілому призупинити. У зв'язку з бойовими діями в рамках АТО, що проводиться на території Донецької області з 26.05.2014 р., підприємство взагалі припинило здійснювати виробничу діяльність, а для працівників заводу, у т. ч. для неї, створилася реальна загроза для життя і здоров'я, оскільки саме підприємство, його територія та навколишня місцевість стали об'єктом військових дій та артилерійських обстрілів протиборчих сторін. У зв'язку з зазначеними обставинами вона змушена була разом з родиною на початку липня 2014 року, терміново покинути м. Донецьк і виїхати для подальшого проживання в місто Волноваху за місцем своєї реєстрації. 14.07.2014 року, вона прибула в м. Донецьк для врегулювання трудових відносин з підприємством, де працювала, але будівлю заводоуправління було закрито, нікого з керівництва відшукати не представлялося можливим. Із засобів масової інформації їй стало відомо, що 20.09.2014 та 20.10.2014 були здійснені підриви і знищення майстерень і складів підприємства. Виплата заробітної плати їй останній раз була проведена 09.07.2014. Вона вже 7 місяців ніде не працює, оскільки влаштуватися на роботу не має можливості, із-за того, що трудові відносини з відповідачем офіційно не розірвані, тому просила розірвати трудовий договір, укладений між нею і Донецьким казенним заводом хімічних виробів. Позивач в судовому засіданні на позові наполягала та просила розірвати трудовий договір, укладений між нею і Донецьким казенним заводом хімічних виробів з 14.07.2014 року за власним бажанням. Представник відповідача, якого в установленому законом порядку неможливо повідомити про час та місце слухання справи, т.я. на підставі наказу ДД УДППЗ «Укрпошта» №389 від 28.11.2014 «Щодо призупинення роботи об'єктів поштового зв'язку у зв'язку з активною фазою АТО до окремого розпорядження призупинено приймання поштових відправлень у м. Донецьк, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, розглядає справу в порядку заочного провадження зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що 22.01.2001, згідно наказу №23к, її було прийнято на роботу в Донецький казенний завод хімічних виробів інженером-технологом КТО оснастки. Згідно наказу №64к від 27.02.2001 її було переведено інженером-конструктора КТО оснастки. Згідно наказу №253к від 15.08.2001, її було переведено інженером-конструктора ОГК. Згідно наказу №188 від 19.11.2007, її було переведено у відділ охорони праці інженером з охорони праці. 22.12.2009, згідно наказу №171к, їй присвоєна кваліфікація інженера з охорони праці 2-ї категорії та згідно запису начальника відділу кадрів від 14.07.2014, вона працює по теперішній час (а.с.9,10). З фото таблиці видно, що адміністративна будівля Донецького казенного заводу хімічних виробів зруйнована, не має ні вікон, ні дверей (а.с.22). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки будівлю заводу зруйновано, позивачка не мала можливості розірвати трудовий договір, вдалося лише отримати копію трудової книжки з останнім записом 14.07.2014, тому трудовий договір підлягає розірванню з 14.07.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України необхідно стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 36,38 КЗпП України,

Outcome: approved