Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

26.06.2018 року [PERSON] звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації. 09.08.2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду на 27.09.2018 року. 27.09.2018 року у справі оголошено перерву до 25.10.2018 року за клопотанням представника позивача для ознайомлення з відзивом на позовну заяву. 25.10.2019 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні шляхом отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, який ухвалою суду від 25.10.2018 року прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Судом також прийнято рішення перейти до розгляду вказаної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.11.2018 року судом проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В зв`язку з призначенням у справі судової експертизи провадження було зупинено на час проведення експертизи. 08.01.2019 року провадження у справі відновлено в зв`язку з отриманням висновку експерта. 01.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про залишення її позову без розгляду. Ухвалою суду від 15.02.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, залишено без розгляду. Вказана ухвала учасниками справи не оскаржувалася та набрала законної сили. Ухвалою суду від 04.03.2019 року грошові кошти, внесені позивачем [PERSON] на депозитний рахунок, повернуто позивачу. 23.05.2019 року позивачем [PERSON] подано до суду уточнений позов до [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог з врахуванням уточненої позовної заяви позивач зазначив, що у спільній частковій власності його та відповідача [PERSON] перебуває квартира, що розташована в [ADDRESS] , при цьому частка позивача складає ј частину. Оскільки відповідач не бажає мирно врегулювати спір щодо вказаної квартири, позивач на підставі положень ст.ст.319,358 ЦК України просить ухвалити рішення, яким припинити його право власності на ј частку у трикімнатній квартирі, що розташована в [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на вказану частку, стягнувши з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості ј частки квартири в сумі 39287,5 грн., а також стягнути судові витрати. Адвокатом Кононенко О.В. подано заперечення на вказаний позов, але повноваження адвоката Кононенко О.В. належним чином не підтверджені, тому суд не приймає їх до уваги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. За правилами статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира, що розташована в [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] - ѕ часток та [PERSON] - ј частка, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Романченко Ю.В., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як встановлено в судовому засіданні, сторони тривалий час проживали разом без реєстрації шлюбу, вказані відносини припинені в кінці 2017 року. Після припинення сімейних стосунків спірна квартира залишилася і до теперішнього часу знаходиться в одноособовому користуванні відповідача. Урегулювати питання щодо здійснення сторонами права спільної часткової власності не вдається, оскільки відповідач ухиляється від спілкування з позивачем з цього приводу. Згідно висновку експерта № 47/18 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 21.12.2018 року ринкова вартість об`єкта нерухомості - квартири [ADDRESS] та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , станом на час складання висновку становить 157150 грн. Ринкова вартість ј частки вказаного об`єкта нерухомості на час складання висновку становить 39287,5 грн. Згідно висновку експерта № 40/19 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2019 року виділення в квартирі [ADDRESS] в натурі ј частки з дотриманням будівельних норм є технічно неможливим, оскільки квартира знаходиться на 3-му поверсі чотириповерхового будинку та має конструктивні та планувальні обмеження, обмежену загальну і житлову площу. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, необхідно встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок частки у спільному майні та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Як вбачається із матеріалів справи, спірна квартира є неподільною річчю, якою користується відповідач по справі, матеріальна компенсація від іншого співвласника - відповідача за володіння та користування частиною спільного майна на користь позивача не сплачується. Враховуючи зазначене, виходячи з того, що судом беззаперечно встановлено, що відповідач користується спірною квартирою, яку не можливо поділити в натурі, відповідач будь-які пропозиції щодо іншого варіанту вирішення спору не запропонувала, суд доходить висновку, що іншого способу захистити порушене право позивача, за таких обставин, не вбачається. Оскільки відповідач відзив на позов не надала, а також не надала докази щодо її неспроможності виплатити позивачу компенсацію в рахунок частки у спільному майні, суд доходить висновку, що вказана обставина не найшла свого підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме - судовий збір в сумі 1409,6 грн. (а.с.60), витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. (а.с.65), витрати на виготовлення копії технічного паспорту на квартиру в сумі 870 грн. (а.с.67), витрати на проведення експертиз в сумі 2900 грн. (а.с.135,191).

Outcome: approved