Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

26 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 21 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого вона надала останньому у борг грошові кошти в сумі 310000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 21 листопада 2013 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано, просила стягнути з останнього на свою користь вказану суму заборгованості за договором позики. 04 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якій просив визнати недійсним зазначений договір позики як такий, що вчинено під впливом омани, оскільки кошти за цим договором були передані йому під час шлюбно-сімейних відносин із донькою позивачки [PERSON] для придбання майна на спільні кошти. Ухвалою від 04 червня 2015 року позови об'єднані в одне провадження та залучено [PERSON] в якості співвідповідача. 16 червня 2015 року до початку розгляду справи по суті позивачкою подано заяву про зміну предмету та підстав позову, в якій вона, посилаючись на те, що [PERSON], не виконавши своїх зобов'язань за договором позики, 21 листопада 2013 року склав розписку, якою зобов'язався переоформити на неї квартиру, що належить йому на праві приватної власності, просила визнати за нею право на звернення стягнення шляхом набуття права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, вважаючи вимоги останнього безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив про задоволення вимог за зустрічним позовом, пославшись на недійсність вказаного договору позики. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнала у повному обсязі, додатково пояснивши, що гроші, які її мати [PERSON] передала відповідачеві, були одержані нею від продажу власного житла та були спрямовані на придбання квартири за умови подальшого переоформлення на її ім'я. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачкою та відповідачем 21 листопада 2006 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідача, згідно якої останній зобов'язався повернути позивачці борг в сумі 310000 доларів США до 21 листопада 2013 року (а. с. 5). Для забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором позики 21 листопада 2013 року відповідач [PERSON] склав розписку, за умовами якої у зв'язку із неможливістю повернути суму боргу зобов'язався до 21 листопада 2014 року переоформити на позивачку квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. Вказаний об'єкт нерухомого майна на момент укладення вказаного договору перебував у власності відповідача [PERSON], що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням [NUMBER] виданим 19 червня 2003 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно зі ст. 238 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Представлені суду договори позики укладено в письмовій формі, а відтак, згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК Українивідповідають вимогам закону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факти передачі позивачкою грошових коштів за договором позики [PERSON]Г, а також те, що останній, у разі відсутності в нього грошових коштів, зобов'язався погасити заборгованість перед позивачкою шляхом передачі їй у власність належної йому квартири. Зобов'язання в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій визнається альтернативним зобов'язанням. Статтею 539 ЦК України визначено порядок виконання альтернативного зобов'язання і передбачено, що боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що предметом договору позики були грошові кошти в сумі 310000 доларів США, або ж чітко визначене боржником [PERSON] майно - квартира [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідачка [PERSON], яка на час укладення договору позики перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, визнала позовні вимоги [PERSON] щодо звернення стягнення на майно боржника. Посилання відповідача на недійсність договору позики як такого, що вчинений під впливом омани суд вважає необґрунтованими, і при цьому виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних його умов, а саме щодо предмета договору, його ціни та строку виконання, обумовлено права та обов'язки сторін за договором та відповідальність у разі порушення його умов. Договір укладено відповідно до вимог щодо форми, які ставляться до договорів даного виду, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, зміст правочину не суперечить вимогам ст.ст. 4, 203 ЦК України. Під час розгляду справи наявними в справі доказами, які досліджені в судовому засіданні, не встановлено підстав, за яких договір позики від 21 листопада 2006 року, укладений між сторонами, можна вважати недійсними. Крім того, при підписанні цих договорів відповідач своїм підписом погодився на всі його умови, і оспорив його лише після звернення [PERSON] з позовом про виконання ним взятих на себе зобов'язань. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. Відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань, а тому у суду є всі підстави для задоволення вимог за первісним позовом та для відмови у задоволенні зустрічного позову. Судові витрати суд відносить на рахунок сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved