Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

24 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNKPAN100102964. Згідно договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 69686,44 грн. на наступні цілі: 47230 грн. - на купівлю автомобіля, 22456,44 грн. - на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.03.2015 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. В зв'язку з зазначеними порушеннями станом на 27.11.2014 року [PERSON] має заборгованість - 34712,74 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач 28.03.2008 року уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу автомобіль DАEWOO, модель NEXIA Donc E93, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором застави не виконує, предмет застави в заклад банку не передав. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNKPAN100102964 від 28.03.2008 року в сумі 34712,74 грн. вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приват Банк»: предмет застави автомобіль DАEWOO, модель: Nexia Donc E93, рік випуску 2008, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], комлект ключів та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу. Звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 27.11.2014 року [PERSON] має заборгованість в сумі 34712,74 грн., яка складається з 22725,79 грн. - заборгованість за кредитом, 3599,84 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 410,36 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 7976,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 4-7). 24.10.2014 року за вихідним номером № 30.1.0.0/2-589 [PERSON] було повідомлено про наявну заборгованість за кредитним договором та наслідки несплати простроченої заборгованості. А також попередження щодо можливого стягнення на предмет застави шляхом продажу (а.с. 8). Відповідно до реєстру поштових відправлень-рекомендованих листів [PERSON] направлене повідомлення (а.с. 9-10). 28.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNKPAN100102964. Згідно договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 69686,44 грн. на наступні цілі: 47230 грн. - на купівлю автомобіля, 22456,44 грн. - на оплату разових страхових платежів, комісії та внесення в Державний реєстр зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.03.2015 року (а.с. 11-13). 28.03.2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу автомобіль DEWOO, модель NEXIA Donc E93, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить відповідачу на праві власності (а.с.15-16). Автомобіль DEWOO, модель NEXIA Donc E93, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий седан - В, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] належить відповідачу (а.с. 17). Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, що прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом. Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу» ). Згідно із п. 24 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється з дотриманням чинного, у тому числі шляхом безпосереднього продажу покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця, а також іншим не забороненим чинним законодавством способом (а.с. 15). Також, умовами договору, а саме: п. 15.7.2. передбачено, що у разі порушення заставодавцем зобов'язань за договором заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту, відсотків, винагороди, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет застави. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-10цс 13 від 06 березня 2013 року. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання позивача на те, що відповідачем не виконуються умови договору, обґрунтовані та знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. З моменту укладання договору відповідач порушував обов'язки за кредитним договором та договором застави нерухомого майна, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved