Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Картель», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПП «Інформаційне агентство «Інформбюро», про визнання інформації недостовірною та її спростування. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] на веб - сайті Інтернет видання « [INFO] , належного суб`єкту інформаційної діяльності ПрАТ «Картель», за посиланням [INFO] у статті під назвою «[INFO]». У тексті зазначеного інформаційного повідомлення міститься наступна інформація: «...В июле 2013 г. [PERSON] и [PERSON] прилетели во Франкфурт на частном самолете, который принадлежал промосковскому украинскому депутату [PERSON] . Американские эксперты по вопросам России рассказали, что они подозревают, что эта поездка была прелюдией к расширению влияния РФ, чтобы заставить правительство [PERSON] отказаться от подписания Соглашения об ассоциации с Европейским Союзом.». Інформація, яка була розміщена відповідачем, викладена у формі фактичних даних, не підтверджується жодними доказами і абсолютно не відповідає дійсності. Зокрема, такі відомості передають інформацію, нібито, [PERSON] є промосковським українським депутатом, якому належав приватний літак, на якому в 2013 році прилетіли на зустріч до Франкфурта колишній глава передвиборного штабу президента США [PERSON] та [PERSON] , а також «... что эта поездка была прелюдией к расширению влияния РФ, чтобы заставить правительство [PERSON] отказаться от подписания Соглашения об ассоциации с Европейским Союзом.» Проте, позивач не має жодного відношення до таких подій та не має у власності приватного літака, про який йде мова у розміщеному відповідачем інформаційному повідомленні. За таких обставин, позивач вважає, що інформація є недостовірною та підлягає негайному спростуванню. Отже, на думку позивача саме відповідач поширює недостовірні відомості про позивача. Інформація, яка була поширена відповідачем, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки вона має негативний вплив на останнього. Такі відомості, нібито, констатують причетність [PERSON] до подій, викладених у інформаційному повідомленні та порушують його право та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 32 Конституції України, ст.ст. 77, 297, 299 Цивільного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про інформацію», позивач просить визнати недостовірною та спростувати інформацію «...В июле 2013 г. [PERSON] и [PERSON] прилетели во Франкфурт на частном самолете, который принадлежал промосковскому украинскому депутату [PERSON] . Американские эксперты по вопросам России рассказали, что они подозревают, что эта поездка была прелюдией к расширению влияния РФ, чтобы заставить правительство [PERSON] отказаться от подписания Соглашения об ассоциации с Европейским Союзом . » поширену на веб - сайті Інтернет видання « [INFO] , належного суб`єкту інформаційної діяльності ПАТ «Картель», за посиланням [INFO] у статті під назвою «[INFO]». Ухвалою від 28.01.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 18.12.2018 року представником ПрАТ «Картель» подано заперечення проти позову, в яких він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В підготовчому судовому засіданні 05.06.2019 року судом залучено до участі у справі ПП «Інформаційне агентство «Інформбюро» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 05.06.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних з наступних підстав. Як встановлено судом, [INFO] на веб - сайті Інтернет - видання [INFO], належного суб`єкту інформаційної діяльності ПрАТ «Картель», за посиланням [INFO] було розміщено статтю під назвою «[INFO]», у тексті якого міститься наступна інформація: «...В июле 2013 г. [PERSON] и [PERSON] прилетели во Франкфурт на частном самолете, который принадлежал промосковскому украинскому депутату [PERSON] . Американские эксперты по вопросам России рассказали, что они подозревают, что эта поездка была прелюдией к расширению влияния РФ, чтобы заставить правительство [PERSON] отказаться от подписания Соглашения об ассоциации с Европейским Союзом.». Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що інформація, поширена [INFO] ПрАТ «Картель»у статті під назвою ««[INFO]», що було розміщена за адресою: [INFO] , є недостовірною та такою, що порушує його честь, гідність та ділову репутацію. Так, положеннями ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1050 року та протоколів № 2, 4, 7, 11 до неї, право на свободу вираження поглядів включає в себе свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Поряд з цим, здійснення таких свобод може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав них осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду, та є необхідним в демократичному суспільстві. При цьому, статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно вимог ст. 201 Цивільного кодексу України (надалі - ЦПК України) особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Положеннями статті 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснено в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п.18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Водночас, у п.19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Крім того, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгельса проти Сполученого Королівства повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночним судженням. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Поряд з цим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що оспорювана інформація, поширена відповідачем в мережі Інтернет, є недостовірною та висловлювалась останнім у вигляді фактичних тверджень, а не оціночних суджень. Таким чином, аналізуючи інформацію, яку позивач вважає недостовірною, визначаючи її характер та мету, суд вважає, що інформацію, поширену відповідачем відносно позивача [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Деловая столица » за адресою: [INFO] статті під назвою «[INFO]», необхідно визнати недостовірною в частині «…. В июле 2013 г. [PERSON] та [PERSON] перелетели во Франкфурт» саме на приватному літаку, який належить [PERSON] , оскільки, факт перельоту [PERSON] з [PERSON] сторонами не оспорюється, а в судовому засіданні зі слів представника позивача було встановлено, що позивач - [PERSON] не надавав для перельоту [PERSON] з [PERSON] літак, крім того позивач, зі слів представника взагалі не володіє повітряним транспортним засобом (літаком), а сторона відповідача не спростувала ці твердження. Отже, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів достовірності поширеної вказаної інформації, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену ПрАТ «Картель» [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Деловая столица » за адресою: [INFO] у статті під назвою «[INFO]» про те, що «…. В июле 2013 г. [PERSON] та [PERSON] перелетели во Франкфурт» саме на приватному літаку, який належить [PERSON] . Водночас, суд не вбачає правових підстав для визнання недостовірною іншої оспорюваної інформації, оскільки вислів, що [PERSON] є промосковським українським депутатом є оціночним судженням, а решта оспорюваної інформації взагалі не стосується безпосередньо позивача та, як наслідок, не може порушуватийого особисті немайнові права, або завдавати шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджати особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Також, відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що частина інформації, поширена відповідачем відносно позивача, є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача, суд дійшов до висновку про необхідність зобов`язання ПрАТ «Картель» спростувати вказану інформацію шляхом розміщення резолютивної частини даного рішення суду в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Деловая столица» за адресою: [INFO], протягом місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує також до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1409, 60 грн. які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Outcome: partial