Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

26.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі по тесту - ПАТ «УкрСиббанк», Банк) про визнання підвищення відсоткової ставки за кредитним договором незаконними та визнання умов договору щодо підвищення процентної ставки у зв'язку із звільненням з основного місця роботи недійсним в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на те, що 29.04.2008 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341479000 (далі по тексту - Договір ), відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 78 558,00 доларів США для придбання квартири, з визначенням відсотків за користування кредитом за ставкою 9,00 % річних (п.1.3.1.Договору ). Також 29.04.2008 року між нею, позивачкою, та Банком було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341480000 (далі по тексту - Договір - 1), згідно умов якого їй було відкрито кредитну лінію, що надається траншами, ліміт якої є рівним 1 586,88 гривень на строк до 29.04.2021 року. В подальшому до цих кредитних договорів вносилися зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод, зокрема щодо розміру процентних ставок за користування кредитними коштами, зокрема: на підставі укладеної 15.12.2010 року Додаткової угоди №3 до Договору та Додаткової угоди №4, укладеної 04.03.2011 року були внесені зміни у Договір відносно розмірів процентних ставок за користування кредитними коштами у наступному порядку: - у період з 04.03.2011 року по 03.03.2012 року - 6,5 % річних в гривнях; з 04.03.2012 року по 14.12.2015 року - 9 % річних в гривнях; з 15.12.2015 року по 29.04.2021 року - 11 % річних в гривнях. Позивачка стверджує, що на момент укладення вищенаведених договорів вона перебувала у трудових відносинах з Банком на посаді начальника сектору супроводження каналів продаж та еквайрінга відділу супроводження інформаційних технологій в Одеській області управління супроводження інформаційних систем Південного РД Департаменту якості інформаційних сервісів (наказ Банку від 20.11.2007 року). 12.12.2013 року вона була звільнена з посади менеджера за ініціативою відповідача у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (наказ від 04.12.2013 року). Позивачка зазначила, що у відповідності до п.п.г) ч.1 п.10,2 Договору, п.1.5. Додаткової угоди №4 від 29.04.2008 року до Договору, п.6.4. Додаткової угоди №3 від 15.12.2010 року до Договору, та абз.2 п.2 Додаткової угоди від 15.12.2010 року №1 до Договору поруки №201394 від 29.04.2008 року абзац 2 п.2 Додаткової угоди від 15.10.2010 року №1 до Договору поруки №201395 від 29.04.2008 року останнього абзацу п.3.1.2., п.п.г) п.5.2. абз.3 п.5.3. Договору-1 «в разі звільнення позивальника з основного місця роботи протягом дії Договору, встановлюється нова процентна ставка, що буде застосовуватися до всієї суми строкової заборгованості на момент звільнення та в наступних періодах згідно п.6.1. цього Договору, розмір якої дорівнює розміру процентної ставки, що діятиме на момент звільнення згідно умов договору, до якої додається 3 (три) проценти річних. Збільшена процентна ставка застосовується до суми строкового боргу з наступного робочого дня за датою звільнення. На момент укладення додаткової угоди основним місцем роботи позичальника є ПАТ «УкрСиббанк». Електронним листом від 05.12.2013 року Банк повідомив її, позивачку, про підвищення процентної ставки в односторонньому порядку до 12% з 13.12.2013 року в зв'язку з її звільненням, з чим вона не погодилася. Позивачка вважає, що вищенаведені умови договору щодо збільшення процентної ставки з причин її звільнення є незаконним, порушують права споживача банківських послуг, не відповідають вимогам чинного законодавства, і в даному випадку можливо застосувати наслідки недійсності нікчемних умов договору та всі надмірно сплачені суми процентів за користування кредитом в сумі 1 490,00 гривень зарахувати у якості платежів по погашенню основного боргу на користь позичальника. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали на підставі викладених в позові доводів, та додаткових пояснень до нього. В обґрунтування правових підстав позову позивачкою зазначено ст.ст. 203, 213, 215, 217, 230, 634,637 ЦК України та ст.ст. 18, 21,22 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачка просить суд: - визнати підвищення відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту №11341479000 від 29.04.2008 року незаконними; - визнати недійсним умови Договору про надання споживчого кредиту №11341479000 від 29.04.2008 року в частині підвищення процентної ставки у разі звільнення працівника з основного місця роботи, а саме п.п.г) ч.1 п.10,2 Договору, п.1.5. Додаткової угоди №4 від 29.04.2008 року до Договору, п.6.4. Додаткової угоди №3 від 15.12.2010 року до Договору, та абз.2 п.2 Додаткової угоди від 15.12.2010 року №1 до Договору поруки №201394 від 29.04.2008 року абзац 2 п.2 Додаткової угоди від 15.10.2010 року №1 до Договору поруки №201395 від 29.04.2008 року останнього абзацу п.3.1.2., п.п.г) п.5.2. абз.3 п.5.3. Договору-1; - застосувати наслідки недійсності нікчемних умов Договору про надання споживчого кредиту №11341479000 від 29.04.2008 року зобов'язання Банку надміру сплачених відсотків за користування кредитом в сумі 1 490,00 гривень зарахувати в якості платежів по погашенню основного боргу на користь позичальника - [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №11341479000 від 29.04.2008 року з моменту їх сплати. Представник ПАТ «УкрСиббанк» заперечує проти задоволення позову, надав до суду письмові заперечення №33-44/174 від 0704.2014 року, посилається на те, що умовами кредитного договору була передбачена пільгова процентна ставка, як для співробітника Банку, а у зв'язку з припиненням трудових відносин було розглянуто її, позивачки, звернення про збереження діючої ставки, та за результатами розгляду кредитним комітетом Банку було прийнято рішення про збереження діючої ставки на 12 місяців, але позивачка відмовилася підписати про це додаткову угоду до кредитного договору. При цьому зазначив, що протягом усіх років дії кредитного договору позивачка не заперечувала проти умов договору і виконувала їх. Треті особи [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] визнали, просили суд задовольнити його в повному обсязі, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.04.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341479000 (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 78 558,00 доларів США, в забезпечення якого була передана в іпотеку квартира за адресою: [ADDRESS], та укладено 29.04.2008 року Договір поруки №201395 між Банком і [PERSON] та Договір поруки №201394 між Банком та [PERSON] 15.12.2010 року між Банком та позивачкою було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору щодо збільшення суми кредиту за Кредитним договором та видачу нових траншів у гривні. 04.03.2011 року між Банком та позивачкою було укладено Додаткову угоду №4 до Кредитного договору, згідно якої змінено відсоткову ставку за кредитом за основною сумою боргу, а саме: у період з 04.03.2011 року по 03.03.2012 року - 6,5 % річних в гривнях; з 04.03.2012 року по 14.12.2015 року - 9 % річних в гривнях; з 15.12.2015 року по 29.04.2021 року - 11 % річних в гривнях. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами Кредитного договору та додаткових угод до Кредитного договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ч.1 ст.638 ЦК України. Належною формою кредитного договору на підставі ч.1 ст.1055 ЦК України є письмова форма. За змістом ст. 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки. Відповідно до п.10.2 Кредитного договору відповідно до вимог ст.651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, зокрема згідно пункту «г» - звільнення позичальника з основного місця роботи. Згідно п.6.4. Додаткової угоди №3 до Кредитного договору 15.12.2010 року в разі звільнення позичальника з основного місця роботи протягом дії договору встановлюється нова процентна ставка, що буде застосовуватися до всієї суми строкової заборгованості на момент звільнення та в наступних періодах згідно п.6.1. договору, розмір якої дорівнює розміру процентної ставки, що діятиме на момент звільнення згідно умов договору, до якого додається 3 (три) проценти річних. Збільшена процентна ставка застосовується до суми строкового з наступного робочого дня за датою звільнення. Судом з'ясовано, що [PERSON] на момент укладення Кредитного договору працювала в ПАТ «УкрСиббанк» і 12.12.2013 року була звільнена з посади менеджера у зв'язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу від 04.12.2013 року. Як вбачається з електронного листа Банку від 05.12.2013 року [PERSON] було попереджено про збільшення процентної ставки на 3% з 13.12.2013 року, а після її, позивачки, письмового звернення до Банку з проханням залишити діючу 9% ставку за користування кредитом, відповідач погодився залишити терміном на 12 місяців, починаючи з 13.12.2013 року процентну ставку по Кредитному договору №11341479000 від 29.04.2008 року (після рефінансування №11425096000 від 15.12.2010 року) на рівні 9%, решту умов Кредитного договору залишити без змін. Посилання позивачки та її представника те, що умови Кредитного договору та додаткових угод до нього стосовно підвищення процентної ставки у зв'язку зі звільнення позичальника з основного місця роботи в Банку є нікчемними та недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, є необґрунтованими, так як об'єктивних доказів, які б дали можливість суду зробити висновок про те, що зміст Кредитного договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства позивачем не надано, а тому судом не вбачається законних підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 203 ЦК України. Обґрунтовуючи правові підстави позову [PERSON] зазначено ст.ст.18,21,22 Закону України «Про захист прав споживачів», однак позивачкою та її представником жодним чином не доведено порушення норм зазначеного Закону. З урахування вищевикладеного та того, що [PERSON] не є стороною Договору поруки №201395, укладеного Банком і [PERSON], та Договору поруки №201394, укладеного Банком та [PERSON], суд не вбачає підстав для визнання недійсними визначених нею пунктів та абзаців додаткових угод до договорів поруки №201395 і №201394 від 29.04.2008 року. Таким чином, із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи, суд дійшов висновку, що розмір відсоткової ставки за користування кредитом було змінено Банком за взаємною згодою сторін, відповідно до умов, що передбачені чинним законодавством та Кредитним договором. При підвищенні процентної ставки, Банком було дотримано процедури підвищення процентної ставки, що передбачена умовами Кредитного договору, а тому вимоги позивачки про визнання незаконним підвищення відсоткової ставки за Кредитним договором зв'язку з звільненням, не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що позовні вимоги про зобов'язання Банку надміру сплачених відсотків за користування кредитом в сумі 1 490,00 гривень зарахувати в якості платежів по погашенню основного боргу на користь позичальника - є похідними від позовних вимог про визнання незаконним підвищення відповідачем розміру відсоткової ставки, тому й відсутні правові підстави для задоволення цих вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed