Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

24.09.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 24.04.2015 р. вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 255. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та на обов'язковість ведення спільного господарства, внаслідок чого шлюбні відносини припинені. У звязку з втратою почуття любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, оскільки не вбачає можливості примирення. Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового засідання, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксації судового засідання, просить не вживати заходів щодо примирення подружжя. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає приписам ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.04.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 255, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 157195 від 24.04.2015 року. Згідно свідоцтва про народження серія І-ЖС №294172 від 04 вересня 2015 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення відповідно до ст. 112 СК України. Згідно до ст.109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбних відносин подружжя є непорозуміння, а також різні погляди на сімейні відносини та на обов'язковість ведення спільного господарства. Враховуючи, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Таким чином, оскільки примирення між сторонами є неможливим, позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про втрату почуття любові та поваги сторонами один до одного, та призвело до фактичного розпаду сім'ї і примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка, у заяві від 26.10.2018 року просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Штибіна.

Outcome: approved