Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

24 грудня 2014 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. [PERSON] просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 7783,74 гривень; стягнути з [PERSON] та користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилався на те, що 23 червня 29014 року малолітні доньки позивача розбили каменем лобове скло на автомобілі TOYOTA COROLLA, д/н [NUMBER], 2013 року випуску, що належить позивачу. Згідно рахунку спеціаліста ТОВ «ВіДі Пальміра» за №ВПmС-0000926 від 01.07.2014 року вартість нанесеної позивачу шкоди, тобто заміни вітрового скла складає 7783,74 грн. Відповідач відмовився добровільно оплатити вартість ремонту автомобілю позивача, в результаті чого позивачу окрім матеріальної шкоди було завдано моральні страждання, у зв'язку з чим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, із підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, із підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову. Мотиви та додаткові доводи сторін, учасників процесу зафіксовано технічними засобами фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів та пояснень осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є власником автомобіля TOYOTA COROLLA, д/н [NUMBER], 2013 року випуску. Як вбачається із талону повідомлення №000613, реєстраційний номер 16596 за ЄО, 23.06.2014 року о/у СУР Малиновського РО - прийнято заяву. Згідно Журналу «Талон-корінець (повідомлення)», 23.06.2014 року зазначену заяву прийнято від [PERSON] за фактом пошкодження автомобілю. Відповідно до рахунку спеціаліста ТОВ «ВіДі Пальміра» за №ВПmС-0000926 від 01.07.2014 року вартість заміни вітрового скла автомобіля TOYOTA COROLLA, д/н [NUMBER] складає 7783,74 грн. При цьому, жоден із наданих позивачем документів не пов'язує виникнення пошкодження належного йому автомобілю саме із обставинами, на які посилається позивач. Відповідно до статей 3, 11 і 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав, це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушення. Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Проте, не із наявних в матеріалах справи документів, судом не встановлено безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача, чи дітей відповідача та наявними у позивача пошкодженням автомобілю. Крім цього позивач просить суд стягнути із відповідача 5 000 гривень спричиненої йому моральної шкоди. Свої вимоги в даній частині обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій дітей відповідача, зазнав психологічний стрес, в результаті проходження належного йому майна. Згідно положень статей 16 і 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п. 3) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Проте, у судовому засіданні не встановлено причинного зв'язку між фактом заподіяння шкоди майну позивача, не встановлено вини жодної з осіб, та наслідками, що послідували. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження викладених ним у позовній заяві обставин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed