overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

24.11.2015 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому 24.06.2008 року Міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 318, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, разом не проживають, примирення між ними неможливе, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утриманні малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менш одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, оскільки дитина знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що ставить її в важке матеріальне становище. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони шлюбні стосунки припинили остаточно, їх шлюб носить формальний характер, при викладених обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення. Крім того відповідно до ст. 180 СК України батьки забовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] [PERSON] проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою м. Херсон, вул. Сенявіна, 152 к. 3 кв. 47 та знаходиться на її утриманні. Таким чином, відповідач, який є батьком [PERSON], забовязаний утримувати останнього до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів враховує відсутність аліментів на інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення та вважає можливим встановити розмір аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

24.11.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 07.08.1997 року. Через складні відносини вони припинили спільне життя. Від шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. На утримання дітей відповідач матеріальної допомоги не оказує, і не бажає добровільно це робити, хоча має таку можливість. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку і до повноліття дітей, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісяця для кожної дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти стягнення аліментів на утримання дитини не заперечує. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтвпро народжень [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с.8-9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду тобто з 24.11.2016 року до повноліття старшої доньки, а в подальшому в розмірі ? всіх видів доходів, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття молодшого сина, підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

24.11.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, який уклали 23.08.2013 року. Від шлюбу народилася донька - [PERSON] [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем не склались. Дитина проживає з позивачкою, вона не має можливості працювати внаслідок догляду за дитиною. Відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, позивачка не має. Відповідач знаходиться у працездатному віці, працює, має стабільний заробіток і тому має можливість утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, і з цих підстав просить позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, надала заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого\~\~інтересу,\~\~який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ З свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 255080 від 23.08.2013 року встановлено, що 23.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, у результаті чого остання змінила своє прізвище на «Шибецька» (а.с. 9). З свідоцтва про народження серії І-КИ № 477548 від 11.03.2014 року встановлено, що 03.03.2014 року народилася [PERSON], батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Також дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від\~чоловіка,\~незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина у разі розірвання шлюбу. Отже позивачка має право на утримання від відповідача (батька дитини) до досягнення дитиною 3 років,\~незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає дитина у разі розірвання шлюбу. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). На підставі ст. 84 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

24.11.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 06.10.2012р., про що зроблено актовий запис №06. Стверджує, що їхнє сімейне життя не склалося, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями та у нетверезому стані ображає її і принижує. Вказує, що вони неодноразово розходились, знову сходились, однак їм (сторонам) не вдалось зберегти сім'ї. Зазначає, що на даний час разом не проживають і не підтримують жодних шлюбних стосунків. Вказує, що від шлюбу у них не має дітей, однак відповідач відмовляється розірвати шлюб у позасудовому порядку. З огляду на наведене, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає іменуватись прізвищем [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак повідомив суд про те, що не заперечує проти позову та просить справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 06.10.2012 року Виконавчим комітетом Гостинцівської сільської ради Мостиського району Львівської областіза актовим записом №06. Між сторонами відсутні почуття любові та взаємоповаги. Подружжя разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Дітей від даного шлюбу у сторін немає. Позивачка несе моральні страждання, тому наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 06.10.2012 року. При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім'я сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо.Сторони згідні на розірвання шлюбу, збереження якого суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 487,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

24.11.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс- Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «Правекс- Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2199-049/07Р від 11.12.2007 року. Згідно договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 55423 грн для придбання автомобіля за договором купівлі-продажу автомобіля № 227 від 06.12.2007 року з кінцевим строком повернення до 11 грудня 2014 року. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 19.06.2015 року має заборгованість - 165869, 15 грн., яка складається з наступного: 46842,21- заборгованість за кредитом; 46807, 61 грн.- неустойка (пеня) за кредитом; 34584, 43 грн.- неустойка (пеня) за процентами. Просить стягнути з відповідача на їх користь вказану заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується кредитним договором № 2199-049/07Р від 11.12.2007 року, довідками-розрахунками за кредитним договором, з яких убачається, що відповідач одержав від позивача кредит, має заборгованість за кредитом, яку не погашає. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 1267,16 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

24.11.2015 року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Вказаним рішенням суду з [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [INFO] було стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Разом з тим, згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Тобто, загальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів складає 487,20 грн. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання, зокрема про судові витрати. Враховуючи наведені вище вимоги закону, а також те, що з відповідача вирішено стягнути судовий збір не в повному розмірі, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

24.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 109. Спільних дітей не мають . Посилаючись на різні погляди на життя, конфлікти, втрату почуття любові та поваги, окреме проживання, [PERSON] звернувся в суд з вищеозначеним позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач вимоги підтримав, просить шлюб розірвати, відповідач вимоги визнала повністю, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наведених у позовній заяві підстав. Відповідно до ст. ст. 105, 110-112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, при цьому суд вживає заходів щодо примирення подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, спільних дітей не мають і тому приходить до висновку, що подальше їх спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них і за встановлених обставин його необхідно розірвати, після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище « [PERSON] ». На підставі наведеного, ст. ст. 105, 110 - 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

24.11.2015р. позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем по справі одружились 07.10.1994 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які за згодою сторін мешкають із матір'ю. З вересня 2013 року вони припинили спільне сімейне життя, причиною розпаду родини з'явилася та обставина, що вони втратили повагу до друг друга, спільне життя не можливе. Вони проживають в різних помешканнях, не ведуть спільне господарство, стосунки між ними як чоловіка та жінки припинені. Вважає, що шлюб розпався остаточно й родину зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.10.1994р., від якого згідно свідоцтв про народження мають двох неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб у сторін перший. З вересня 2013 року сторони не проживають разом, сумісне господарство не ведуть. Будь який спір на час винесення рішення про розподіл сумісно нажитого майна у сторін відсутній. Вислухавши сторони по справі, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, враховуючи той факт, що позивачка категорично не бажає зберігати сімейні відносини, перспектива відновлення родини втрачена, відсутність майнової суперечки між подружжям на час розірвання шлюбу, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України, шлюбу припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст.110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що доводи позивачки про розпад родини і неможливість надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

24.11.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.2-3), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 17.08.2011 відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31.10.2016 має заборгованість 39811,16 грн., яку і просять стягнути з відповідача на користь позивача та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.. Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце судового розгляду повідомлені у встановленому порядку. В позові представник позивача просить провести розгляд справи у його відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує. Причини неявки відповідача не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки про наявність угоди свідчить поведінка сторін, а отже між сторонами виникли правовідносини у вигляді певних прав та зобовязань. Проте [PERSON], уклавши кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.08.2011 та отримавши кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки(а.с.7-9;10-33), але зобовязання згідно даного договору не виконує, відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором (а.с.5-6), станом на 31.10.2016 має заборгованість 39811,16 грн., тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 грн.(а.с.1), які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

24.11.2016 позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем по справі він знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 15 липня 1983 року, від якого мають дорослого сина. Позивач також зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки за час спільного проживання у них виникали різні погляди на життя, в результаті чого подальше спільне життя стало неможливим. Спільне господарство не ведуть. В звязку з чим він вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечать його інтересам. У судове засідання сторони не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх присутності, відповідно до яких позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав. Дослідивши подані сторонами заяви, матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у звязку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 15 липня 1983 року у міському відділі ЗАГС м. Тернопіль, про що зроблений актовий запис № 729, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Сторони подружніх стосунків не підтримують та згідно з поданими письмовими заявами примирення вважають неможливим. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved