Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

24 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], та аліментів на своє утримання до досягнення сином трьохрічного віку. В обґрунтування позову зазначає, що з 26.04.2011р. вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте, з листопада 2016 року проживають окремо. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Матеріальної та фінансової допомоги на утримання дитини та на її утримання у добровільному порядку відповідач не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює на посаді оперативного уповноваженого оперативного відділу у виправній колонії №67 м.Сокиряни, має постійний стабільний дохід, а інших утриманців у нього немає. Натомість вона на даний час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною, перебуває на диспансерному обліку в лікарні із діагнозом хронічний пієлонефрит в стані ремісії, отримує незначну фінансову допомогу від батьків. Враховуючи зазначене, просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, в позовній заяві зазначила, що просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності сторін по справі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області за актовим записом № 16, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області (а.с. 4). У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 20.09.2016р. Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. На даний час дитина проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву від 07.02.2017р. про визнання позову в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, згідно ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки обов'язок утримувати дитину є обов'язком як матері, так і батька, а сторони не досягнули згоди щодо утримання дитини в позасудовому порядку, беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, враховуючи наявність у нього постійного доходу, виходячи з розумності та достатності заявленого позивачем розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, враховуючи стан здоров'я, сімейне становище дитини, відповідача та позивача, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки позивач [PERSON], як мати сина [PERSON] [INFO], що проживає із нею, має право на утримання від чоловіка, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку, беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, враховуючи наявність у нього постійного доходу, виходячи з розумності заявленого позивачем розміру аліментів, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 80, 84 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 79, 80, 84, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved