Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

25 лютого 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Обґрунтовано позов\~тим, що у 2005 році позивач познайомилась з відповідачем, після чого почали спільно проживати. Через деякий час у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина сторони разом не проживали. У зв`язку із тим, що позивач з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, а батько дитини ухилявся від подання спільної заяви про реєстрацію народження до ДРАЦС, відомості про батька в актовому записі про народження дитини були записані за вказівкою матері на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Враховуючи те, що відповідач не вчиняє дій щодо реєстрації свого батьківства відносно [PERSON] , позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05\~березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача у підготовчому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі. Представник Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Як зазначено в позовній заяві, у 2005 році позивач познайомилась з відповідачем, після чого вони почали спільно проживати. Через деякий час у них народився син [PERSON] , [INFO] . Проте, оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька в свідоцтві про народження дитини здійснено за вказівкою матері на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження сина сторони разом не проживали. Вказаних обставин не заперечує відповідач. Відповідно до інформації Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) № 2080/1640-10-21-22.23/22.23 від 12 червня 2021 року, відомості про батька дитини в актовому записі про народження № 336 від 14 лютого 2007 року, складеному на [PERSON] , [INFO] , зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (відомості про батька зазначені за вказівкою матері). Згідно висновку експерта № 464 від 27 травня 2021 року, який проводив судову молекулярно-генетичну експертизу, [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9996 % (а.с. 84-86). Відповідно до ч. 1 ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У пункті 24 Постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Також, статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий же обов`язок передбачений згідно ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Частиною 2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд приймає визнання відповідачем [PERSON] позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави 50 % судового збору, як це передбачено ст. 142 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved