overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

25 липня 2014 року представник позивача звернувся з позовом до суду в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі 23061,12 гривень за кредитним договором та 243,60 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився; на адресу суду направив заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 09 жовтиня 2014 року Іванківським районим судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду у даній справі та ухвалити заочне рішення. Таким чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 гривень. В силу укладеного договору відповідач мав виконати взяті на себе зобов'язання про погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, також врегульовано ст. 1054 ЦК України. Однак відповідач, порушуючи умови договору, не виконував свої зобов'язання належним чином. Станом на 04.04.2014 року загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 23061,12 грн., а саме: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 11346,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7140,00 - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 1074,34 грн. - (процентна складова). Відповідно до вимог ст.ст. 526 та 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки він ґрунтується на законних підставах. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача. На основі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

25 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 9450 грн. 73 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 38470/06/к1, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі цілі в сумі 16500 грн. зі сплатою 24% річних за користування ним з кінцевим строком повернення до 02 лютого 2014 року (а/с 4-6). Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконував у зв'язку з чим станом на 08 липня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 9450 грн. 73 коп., з якої 6825 грн. 23 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 2149 грн. 20 коп. - заборгованість по простроченим нарахованим процентам, 476 грн. 30 коп. - заборгованість по штрафних санкціях, що підтверджується розрахунком (а/с 8). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судового збору підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

25 липня 2014 року рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області були частково задоволені позовні вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], який залишився після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. У позовній заяві позивач просив суд визнати за ним право власності на весь будинок, тому при подачі позову ним було сплачено судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову, як за подання позовної заяви майнового характеру (а саме 397 грн. 27 коп.), що передбачено законом України «Про судовий збір». Але, так як позовні вимоги судом задоволено частково, і за ним визнано право власності тільки на 1/2 частину будинку, то, на думку заявника, і судовий збір підлягає частковому поверненню у розмірі 153 грн. 67 коп. (397,27-243,60), в зв'язку з чим просить ухвалити додаткове рішення, оскільки вважає, що судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, що не перешкоджає розгляду заяви по суті, оскільки відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України присутність сторін при ухваленні додаткового рішення не є обов'язковою. Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, суд не вбачає правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що дійсно рішенням суду від 25 липня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами задоволено частково, вирішено визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], який залишився після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. При подачі позову позивачем дійсно було сплачено судовий збір відповідно до ціни позову (а.с.1). Однак, заяви про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суду не надходило, а підстав для повернення судових витрат в частині відмовлених вимог, законодавством не передбачено. Також, позивачем до ухвалення рішення не подавалось заяв про закриття справи в частині відмовлених позовних вимог, що давало б підстави для часткового повернення судових витрат. За таких обставин, підстав для ухвалення додаткового рішення не вбачається. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

25 липня 2015 року Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №34. У шлюбі народилася дитина: дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Між ними втрачено почуття любові та поваги одне до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. З грудня 2018 року подружжя припинило шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та інтересам їхньої дитини. Посилаючись на ці обставини, просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, розглянути справу за його відсутності, судові витрати залишити за ним. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позов визнала повністю та просила розглянути справу за її відсутності, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . За таких обставин у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з грудня 2018 року сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин подальше спільне\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

25 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2008 в розмірі 13 444,31 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. В судове засідання представник позивача не з'явилася, у поданій письмовій заяві надала згоду на заочний розгляд справи, просила задовольнити позов, а справу слухати за її відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.02.2008 ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с. 9). За розрахунком позивача, станом на 30.06.2015 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2008 становить 13 444 грн. 31 коп., з яких 5 161 грн. 22 коп. - заборгованість за кредитом; 5 762 грн. 27 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 642 грн. 52 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 628 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання за кредитним договором № б/н від 14.02.2008, внаслідок чого за розрахунком позивача утворилася заборгованість в розмірі 13 444 грн. 31 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

25 липня 2015 року помер чоловік заявниці [PERSON], який мешкав по вул. Приморська № 19, м. Василівка Запорізької області. Після смерті заявниця звернулася до Управління пенсійного фонду в Василівському районі з проханням згідно законодавства зробити перерахунок пенсії з чоловіка на неї. При перевірці документів було встановлено, що в свідоцтві про шлюб невірно вказано прізвище чоловіка, а саме «Ніконенко», замість «Никоненко», як у свідоцтві про смерть та в паспорті заявниці. [PERSON] було усно відмовлено внести зміни в свідоцтво про шлюб, посилаючись на смерть чоловіка та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. Заявниця має 90 років, часто хворіє. Перерахунок пенсії чоловіка на неї необхідний, оскільки [PERSON] фактично її утримував. Тому заявниця просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], як між жінкою та чоловіком. У судовому засіданні представник заявниці на підставі угоди про надання правової допомоги та представництва - [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставах, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи Управління пенсійного фонду України в Василівському районі Запорізької області [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення даної заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, оглянувши матеріали справи, вважає можливим задовольнити заяву, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], пояснивши, що вона є донькою заявниці. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 330871, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції в Запорізькій області від 28 липня 2015 року, 25 липня 2015 року помер [PERSON] (а.с. 3). Доказом того, що «Никоненко Іван Сергійович» та «Ніконенко Іван Сергійович» на час реєстрації була одна й та ж особа, підтверджується копією трудової книжки від 1951 року (а.с. 10-12) та копією домової книги (а.с. 5-9), де прізвище «Никоненко» вказано російською мовою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у судовому засіданні було підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між жінкою та чоловіком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

25 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 905. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. \~ \~ \~ \~З травня 2018 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо. Позивач до судового засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розірвавши шлюб, примирення в сімї не можливе. \~ \~ \~ \~Відповідач до судового засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Просив строк для примирення не надавати та розірвати шлюб у підготовчому судовому засіданні. У звязку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст.\~200, ст.\~206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 905. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. \~ \~ \~ \~З травня 2018 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. \~ \~ \~ \~Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. \~ \~ \~ \~Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Суд\~вважає,\~що позов\~підлягає до\~задоволення,\~оскільки сімя\~розпалась остаточно,\~для її\~відновлення можливостей\~немає,\~сторони сімейних\~відносин не\~підтримують,\~сімейні відносини\~поновлювати не\~збираються,\~строк для\~примирення надавати\~не має\~необхідності,\~подальше збереження\~сімї неможливе,\~спільне господарство\~не ведуть.\~За таких\~обставин,\~суд вважає\~за необхідне\~шлюб між\~сторонами -\~розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити [PERSON]. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

25 липня 2016 до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 06 серпня 1977 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Сімейне життя з відповідачем не склалося: між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. З жовтня 2015 року вони фактично припинили шлюбні стосунки та стали проживати окремо. За таких обставин вважав, що їх з відповідачем сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Також зазначила, що між нею та чоловіком приблизно з 2014 року стали поступово погіршуватися стосунки. У жовтні 2015 року чоловік повідомив, що покидає її та став проживати окремо. Вона намагалася налагодити та відновити стосунки з чоловіком, проте останній не бажає цього робити. За таких обставин вважає, що їх шлюб існує лише формально. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постанови заочне рішення. За приписами ч.2 ст. 2, ч.9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що 6 серпня 1977 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у Гребенківському районному відділі ЗАГС Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис № 75. На даний час родина розпалася остаточно, відновити її неможливо: сторони втратили почуття взаємоповаги, кохання. З жовтня 2015 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, проживають окремо один від одного. За таких обставин, а також зважаючи на категоричну позицію позивача про небажання перебувати у шлюбі, виходячи з засад добровільності перебування у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved