Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

26.05.2015 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов (а.с. 2-4 т. 1), в якому [PERSON]І просить: - поновити строк [PERSON] на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» від 26.01.2015 р. за № 33 « Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» від 26.01.2015 р. за № 46/0 про переміщення [PERSON]; - визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» від 26.01.2015р. за № 33 « Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису першого терміналу посади тальмана, яку займала [PERSON], незаконним та скасувати; - визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» від 26.01.2015 р. за № 46/0 про переміщення [PERSON] незаконним та скасувати; - визнати наказ виконуючого обовязки директора підприємства від 29.04.2015 р. за №246/0-11 про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] по п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувати; - поновити [PERSON] в ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» на посаду тальмана першого терміналу; - стягнути з ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.02.2015 р. по час постановлення рішення; -рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі піддати до негайного виконання, посилаючись на ті обставини, що була звільнена без попередньої згоди Незалежної профспілки працівників порту,членом якої є, після незаконного переміщення за наказами №33, 46-0 від 26.01.2015 р. Позивач просить поновити пропущений строк на оскарження наказів про переміщення, посилаючись на ті обставини, що відповідачем не було розяснено право та строки на оскарження цих наказів. В судове засіданні позивач не зявилась, надавши клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с. 77, 173 т.1). Представник позивача [PERSON], який також є представником третьої особи - Незалежної профспілки працівників Іллічівського морського\~ торговельного порту, в судовому засіданні 23.10.2015 р. , підтримав позовні вимоги у повному обсягу, посилаючись на те, що за наказами №33, №46-0 від 26.01.2015 р. було здійснено незаконне переведення, і що за зверненням суду профспілкою відмовлено у згоді на звільнення [PERSON] Представник відповідача [PERSON], яка також представляє інтереси третьої особи [PERSON], позовні вимоги не визнала, посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 94-96, 226-228 т. 1, а.с. 50-53 т. 2) та у виступі в суді на ті обставини, що позивача переміщено, звільнено з дотриманням вимог діючого законодавства, що рішення профспілки про незгоду на звільнення є необґрунтованим, т.я. адміністрація здійснила всі передбачені законом заходи, процедури перед звільненням [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] надала до суду письмові пояснення (а.с. 38-39 т. 2), в яких просила відмовити у задоволенні позову за обставин, викладених аналогічно позиції сторони відповідача. Представники третіх осіб профспілки робітників морського транспорту ІМТП та спілки професіоналів докерів-механізаторів ІМТП [PERSON], [PERSON] у повному обсягу підтримали заперечення сторони відповідача у письмових поясненнях (т. 2 а.с. 29-32) та надали клопотання про розгляд справи у їх відсутності (т. 2 а.с. 8). Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та правовідносини. Позивач була прийнята на роботу до ДП «Іллічівський морський торгівельний порт» (ДП «ІМТП») у 1985 р. (т. 1 а.с. 9-11, 109), на посаду тальмана 1-го терміналу переведена з 26.05.2014 р. (т. 1 а.с. 163). При цьому посадова Інструкція тальмана є загальною для тальманів усіх підрозділів (т.1 а.с. 103-108). Посадова інструкція посади тальмана терміналу затверджена наказом директора порту від 23.12.2013 р. №638, та є єдиною посадовою інструкцією посади тальмана на підприємстві. Зазначення у трудових книжках структурного підрозділу не є частиною найменування посад працівників, а є лише конкретизацією тимчасового закріплення працівників за певним структурним підрозділом підприємства роботодавця, що здійснюється на виконання Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Наказом ДП «ІМТП» №33 від 26.01.2015 р. у звязку з необхідністю забезпечення заходів щодо реорганізації підприємства згідно з Законом України «Про морські порти України» та з метою підвищення ефективності виробничої діяльності ДП «ІМТП», а також у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що повязані з передачею в оренду основних засобів структурного підрозділу «3 термінал» були виключені зі штатних розписів структурних підрозділів робочі місця та посади за переліком, викладеним в наказі, в т.ч. посади тальманів 1-го терміналу (т. 1 а.с. 12-13, 115-117). Відповідно до п. 2 цього наказу було здійснено переміщення з 26.01.2015 р. працівників в структурний підрозділ «3 термінал». Виконання наказу №33 підтверджують докази на а.с100-102, 144-162 т. 1. Згідно наказу №46-0 від 26.01.2015 р. [PERSON] переміщено постійно з 02.02.2015 р. тальманом 3-го терміналу з оплатою за штатним розписом з режимом багатозмінним, цілодобовим на підставі ст. 32 КЗпП України (т. 1 а.с. 25, 110). Докази на а.с. 29-71, 81-83, 113 т. 1 свідчать про невиконання позивачем вказаних наказів. Згідно зі ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законом. У частині другій статті 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати на роботу, протипоказану йому за станом здоровя. Із правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 16.12.2015 р. у справі №6-1178 цс 15, слідує, що власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протизаконно; при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади). Позивач не довела порушення своїх трудових прав, в т.ч. наявність змін істотних умов праці, при переміщенні, а тому вимоги, викладені в п.п. 1-3 резолютивної частини позову (а.с. 4 т.1) не підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги правові висновки, викладені в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 21.07.2015 р. та рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 12.05.2015 р. по справі за позовом [PERSON] до ДП «ІМТП» про визнання незаконними і скасування наказів директора ДП «ІМТП» № 33 від 26.01.2015 р. і №46-0 від 26.01.2015 р. (т. 1 а.с. 195-198) про законність вказаних наказів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що переміщення на підставі наказів № 33, №46-0 від 26.01.2015 р. повністю відповідає правовій нормі ч. 2 ст. 32 КЗпП України, що не потребує згоди ані працівника, ані профспілкового органу, членом якого є працівник. Згідно наказу ДП «ІМТП» №28 від 23.01.2015 р. у звязку з укладенням 22.01.2015 р. договору №7 оренди державного нерухомого майна ДП «ІМТП», яке знаходиться на балансі 3-го терміналу, з ТОВ «Трансгрейтермінал» ліквідовано з 23.04.2015 р. структурний підрозділ «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (а.с. 14 т. 1, а.с. 55 т. 2). П. 3.1 цього наказу передбачає здійснення звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» працівників, зазначених у листах - клопотаннях щодо звільнення за переведенням до вказаного підприємства, за їхніми заявами відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п.3.2 цього наказу передбачено здійснення вивільнення працівників, які відмовилися від звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал», робочі місця та посади яких ліквідуються цим наказом, на підставі ст. 49-2 КЗпП України, Закону України «Про зайнятість населення». 03.03.2015 р. [PERSON] була ознайомлена з попередженням про наступне вивільнення (а.с. 118 т. 1), відповідно до якого її сповістили про ліквідацію з 23.04.2015 р. структурного підрозділу «З термінал» і її робочого місця та запропонували звільнення за переведенням до ТОВ «Трансгрейтермінал» (п. 5 ст. 36 КЗпП України) на посаду (робоче місце) тальмана на умовах угоди про співробітництво від 22.08.2014 р. (т.1 а.с. 16-21, 203-207), або прибиральника робочих приміщень у звязку з відсутністю у ДП «ІМТП» вакантних робочих місць та посад, які відповідали б професії та кваліфікації позивача, а також розяснили можливість звільнення за п. 1 ст. 40, п. 1 ст. 36 та ст. 38 КЗпП України. Довідка на а.с. 56 т. 2 свідчить про те, що позивач відмовилась від прийняття пропозиції щодо її переведення до ТОВ «Трансгрейтермінал», що відсутні інші вакантні робочі місця в ДП «ІМТП» крім прибиральника службових приміщень і факт того, що позивач не надала згоду переведення на зазначену посаду. Наказом №246/0-11від 29.04.2015 р. позивач була звільнена з посади тальмана 3-го терміналу у звязку зі змінами в організації виробництва і праці (п. 1 ст. 40 КЗпП України) на підставі наказу №28 від 23.01.2015 р., попередження від 23.02.2015 р. (а.с. 15, 112 т. 1). Згідно п. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяця про наступне вивільнення. Вищеперелічені докази та докази на а.с. 123-124 т. 1, а.с. 54-57 т. 2 свідчать про ліквідацію посади та структурного підрозділу, про дотримання відповідачем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. При цьому суд бере до уваги доводи сторони відповідача, викладені у письмових поясненнях на а.с. 50-53 т. 2, в т.ч. щодо неможливості реалізації питання щодо переважного права на залишення на роботі; щодо відсутності масового вивільнення працівників і відсутності підстав застосування ст. 48 Закону України Про зайнятість населення ; щодо спільної наради ДП ІМТП з представниками профспілок порту 31.07.2014 р., на якій було визнано факт змін в організації виробництва і праці ДП ІМТП (а.с. 126 т. 1); щодо підписання згідно ст. 49-4 КЗпП України угоди від 22.08.2014 р. про співробітництво (а.с. 16-21, 203-207 т. 1) з питань що виникають з окремих положень договору оренди державного нерухомого майна з ТОВ Трансгрейтермінал відносно дотримання трудових прав і соціальних гарантій для працівників третього терміналу ДП ІМТП. Докази на а.с. 225, 239, 242 т. 1 підтверджують, що позивач була членом Незалежної профспілки працівників ІМТП на час звільнення і входила до профгрупи першого терміналу. Сторони визнали той факт, що на час звільнення позивача профспілковим органом не розглядалось подання щодо згоди на звільнення. При цьому сторона відповідача посилається на ті обставини, що на їх запит Незалежною профспілкою працівників ІМТП не було надано інформацію, в якій первинній профспілці перебуває позивач (а.с. 119-122 т. 1). Ст. 43 КЗпП України передбачає необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника. Із п. 15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України слідує, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43, 43-1 КЗпП України; що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Під час розгляду зазначеної справи суд отримав слідуючі рішення профспілкових органів: Протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 21.10.2015 р. відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 241 т. 1). Обґрунтуванням відмови зазначено порушення трудових прав членів Незалежної профспілки та самої профспілки, а також встановлених ст. ст. 42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України процедур. Протоколом засідання президії Незалежної профспілки працівників ІМТП від 23.03.2016 р. та протоколом засідання президії первинної профспілки «Складських працівників» Незалежної профспілки працівників ІМТП від 13.04.2016 р. відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України з обґрунтуванням відмови, аналогічно викладеним 21.10.2015 р. (т. 2 а.с. 43-46, 68-71). Згідно з ч. 7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід вважати таке рішення, яке ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства. Аналогічна норма встановлена і ч. 6 ст. 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності . Вищенаведені фактичні обставини та докази спростовують обґрунтування відмов профспілкових органів у наданні згоди на звільнення позивача. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги, викладені в п.п. 4-7 (а.с. 4 т. 1) також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed