Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

26.03.2019 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку в сумісному майні подружжя. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 грудня 2013 року по 18 січня 2017 року. Під час шлюбу, 16 вересня 2015 року, сторонами по справі за сумісні кошти було придбано автомобіль марки Suzuki Swift держаний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Автомобіль було придбано за договором купівлі-продажу та оформлено на відповідачку. Після припинення шлюбних відносин позивач звертався до [PERSON] з проханням розділити автомобіль мирним шляхом, однак остання йому відмовила. З підстав наведеного, просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля марки Suzuki Swift держаний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. 28.03.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків допущених при подачі позову. 07.06.2019 р. ухвалою суду позовна заява повернута позивачу з усіма доданими до неї матеріалами. 10.07.2019 р. постановою Донецького апеляційного суду скасована ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.06.2019 р. та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. 26.07.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 28.10.2019 року ухвалою суду витребуванні відомості про власника автомобіля марки Suzuki Swift державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. 13.05.2020 року позивач скориставшись своїм правом змінив позовні вимоги, в яких просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки Suzuki Swift державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, на момент його продажу. Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовує тим, що після звернення із позовом до суду, відповідачка продала спірний автомобіль без згоди позивача. З посиланням на норми СК України, просив визначити розмір грошової компенсації виходячи з середньої вартості автомобіля, встановленої судовим експертом-авто товарознавцем. 30.06.2020 року ухвалою суду по справі за клопотанням позивача призначена судова авто-товарознавча експертиза з метою з`ясування ринкової вартості спірного транспортного засобу, провадження по справі зупинено. 11.09.2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з необхідністю розгляду клопотання експерта. 19.11.2020 року ухвалою суду по справі за клопотанням позивача призначена судова авто-товарознавча експертиза з метою з`ясування середньої ринкової вартості спірного транспортного засобу, провадження по справі зупинено. 04.12.2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням на адресу суду висновку експерта № 12/12 від 03.12.2020 р. 25.02.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначимо цивільну справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутністю та відсутністю позивача [PERSON] , позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечувала. У судові засідання, призначені на 15 квітня 2021 року та 05 травня 2021 року, відповідачка не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачка повідомлялася також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. Однак своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалася. Заява про розгляд справи за її відсутністю не надходила, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28 грудня 2013 року по 18 січня 2017 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18 січня 2017 року. Відповідно до довідки регіонального сервісного центру МВС Донецької області, встановлено, що автомобіль марки Suzuki Swift держаний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , був придбаний [PERSON] на підставі договору-рахунку № ААЕ377941 від 11 вересня 2015 року. 13 вересня 2019 року автомобіль перереєстровано на громадянина [PERSON] на підставі договору КП укладеного в ТСЦ № 5147/2019/1666699. Згідно з висновком судового експерта Терентьєва Л.І. № 12/12 від 03.12.2020 р., середня ринкова вартість автомобіля марки Suzuki Swift держаний номер [NUMBER] , 2007 року випуску номер кузова [NUMBER] , станом на дату оцінки - 13.09.2019 року, становить 128 380,00 грн. З наведеного вбачається, що автомобіль марки Suzuki Swift держаний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, було придбано [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з позивачем [PERSON] , та в подальшому передано за відплатним договором третій особі, на час розгляду спору судом щодо розподілу спірного автомобілю. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, що вимагає нотаріального посвідчення, а також договорів про цінне майно, згода другого з подружжя має бути дана письмово. Як встановлено матеріалами справи, в порушення вимог ч.3 ст. 65 СК України, відповідачка після розірвання шлюбу із позивачем та під час судового провадження щодо розподілу спільного майна подружжя, провела відчуження спірного автомобіля, без згоди позивача. Згідно п.30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в разі, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження, або використовував його на свій розсуд проти волі одного з подружжя і не в інтересах сім`ї, які не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при розділі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться в натурі між ними. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Беручи до уваги п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року суд при вирішенні питання про розподіл майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, конкретно неподільні речі, повинен застосувати положення ч.4,5 ст.71 СК України в частині обов`язкового згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Нормами ст.364 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або неможливий, співвласник який хоче виділ, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За змістом ст. 15,16 ЦК України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведене належними в розумінні процесуального законодавства доказами певного суб`єктивного права у позивача, порушення цього права з боку відповідача і відповідність обраного способу судового захисту. Законом передбачено такий спосіб захисту, як отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості своєї частки, тим більше в тому випадку, коли один із співвласників використав майно на свій розсуд і не в інтересах сім`ї, що робить неможливим використання цього майна іншим співвласником за її цільовим призначенням та можливим проведення процедури стягнення грошової компенсації з метою захисту свого права на долю в спільному майні подружжя. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), у постанові Верховного Суду від 05.10.2020р. у справі № 537/78/19: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. З підстав наведеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації вартості частки у сумісному майні подружжя, виходячи з середньої вартості Ѕ частини автомобіля, встановленої висновком судової експертизи, в розмірі 64 190 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1066,50 грн., а також витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1500,00 грн.

Outcome: approved