Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

24 травня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 гривень 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Свої вимоги мотивує тим, відповідач не дає грошей на утримання дітей, і тому вона змушена сама їх забезпечувати. В зв`язку з вказаним, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду письмовий відзив /а.с.25-29/, у якому позов визнав частково, просить стягувати з нього на користь відповідача на утримання їх двох дітей аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, мотивуючи це тим, що він офіційно не працевлаштований, не має на праві власності нерухомого майна, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки. У судовому засіданні позивач позов підтримала, надала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що відповідач останні місяці взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги, до літа 2019 року вона разом з двома малолітніми синами проживала без реєстрації в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності матері відповідача та у якій проживає відповідач [PERSON] . Проте, у літку 2019 року вона разом з синами змушена була виселитися з вказаної квартири, та на даний час вони проживають у житлі, яке вона змушена винаймати за власні кошти, окремо від відповідача, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі відповідача, який будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з`явився, проте подав до суду письмовий відзив та надав відповідні докази, що є достатньо для ухвалення судом рішення. 18 червня 2019 року ухвалою суду у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 12 серпня 2019 року відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 18 червня 2019 року про відкриття провадження у справі, покликаючись на порушення правил підсудності /а.с.48-50/. 11 листопада 2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу суду від 18 червня 2019 року залишено без змін /а.с.93-95/. 11 січня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, судове засідання у якому було призначено на 11 год. 30 хв. 16 січня 2020 року, на інший день /а.с.125/. 16 січня 2019 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволені клопотання [PERSON] від 11 січня 2020 року про відкладення розгляду справи відмовлено. 11 січня 2020 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження /а.с.136,137/ 16 січня 2019 року ухвалою суду, у задоволені клопотання [PERSON] від 11 січня 2020 року про розгляд справи у загальному позовному проваджені відмовлено /а.с.140/. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2007 року. 01 серпня 2019 року рішенням Буського районного суду Львівської області у справі № 440/168/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було ухвалено розірвати шлюб між сторонами /а.с.138.139/. Зазначене судове рішення має преюдиційний характер при вирішенні даного спору. Сторони від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] /а.с.13,14/. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 01 серпня 2019 року у справі № 440/168/18 встановлено, що з 2016 року сторони не підтримують подружніх відносин. З акту ЛКП «Сяйво» № 176 від 08 травня 2019 року вбачається, що позивач [PERSON] разом із двома дітьми проживала без реєстрації в квартирі [ADDRESS] /а.с.17/. Також, у вказаній квартирі проживає відповідач [PERSON] . Як убачається з пояснення позивача [PERSON] , вона разом з двома синами у літку 2019 року змушені були виселитися з квартири [ADDRESS] , та на даний час проживають у житлі, яке вона змушена винаймати за власні кошти, окремо від відповідача. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не було досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки відповідач [PERSON] проживає окремо, матеріальну допомогу на їх утримання надає нерегулярно. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги статей 182, 183 СК України. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «Фабрика пекарня зерно життя», її дохід за період з 01 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року склав 46120 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 06 травня 2019 року /а.с.15/. З відзиву відповідача [PERSON] вбачається, що він офіційно не працевлаштований, що підтверджується записами в його трудовій книжці [NUMBER] /а.с.39/, що свідчить про те, що відповідач має непостійний (мінливий) дохід. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей, відповідачем також суду не надано. Також, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами /а.с.32,33/ знаходяться на його утриманні. Суд зазначає, що факт того, що у працездатної особи є батьки, які отримають пенсію, ніяким чином не свідчить про те, що останні перебувають на її утримані. Суд вважає, що відповідно до вимог закону обов`язком батька є забезпечення нормальних умов життя для своїх дітей, а не лише примусова сплата мінімальних платежів, встановлених законодавством, а також те, що сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи наведене, суд, беручи до уваги, що відповідач є працездатним, інших осіб на своєму утриманні немає, приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача на утримання двох дітей у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно буде відповідати вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей, а також, зможе забезпечити нормальні та гідні умови для життя дітей. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: approved