Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

24 липня 2019 року представник позивача [PERSON] , звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом стягнення невиплаченої при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію, середнього заробітку за час затримки при кінцевому розрахунку до ПрАТ «Центральний гірничо -збагачувальний комбінат». В ході розгляду справи позовні вимоги після отримання довідок були уточнені. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначено, що у періоди часу з 28.08.1970 по 22.10.2004 [PERSON] перебувала з Відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді старшого майстра ЦШГ та іншими посадами. 22.10.2004 року була звільнена за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст.38 КЗпП України. У 2019 році Позивачка дізналась про те, що при її звільненні з роботи підприємство зобов`язано було виплатити їй одноразову допомогу відповідно до пункту 6.1 Галузевої угоди на 2007-2008 рр. у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат як працівниці, яка працювала на підприємстві більше ніж 20 років. Вважає, що відповідачем було порушено її трудові права та передбачені законом гарантії. Зазначила, що під час звільнення вона не отримувала одноразову вихідну допомогу, хоча вона відпрацювала на підприємстві 34 роки. Згідно наданого [PERSON] розрахунку відповідач повинен виплатити їй одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 6 455,73 грн.. У зв`язку з невиплатою належної [PERSON] одноразової допомоги при кінцевому розрахунку стягнення на її користь підлягає й середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме за період з 23 жовтня 2004 року по 04 травня 2007 року у розмірі 63 804,20 грн. Ухвалою суду від 30 липня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з призначенням дати та часу розгляду справи. 19 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ПАТ «ЦГЗК». У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року розгляд справи відкладено на підставі письмової заяви представника відповідача. 05 грудня 2019 року позивачем уточнені позовні вимоги. Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з необхідністю надання відповідачу часу для ознайомлення з уточненим позовом. 06 лютого 2020 року в зв`язку з перебування судді в колегії по кримінальному провадженню, розгляд справи відкладено на 24 березня 2020 року. Ухвалою суду від 24 березня 2020 року розгляд справи відкладено на підставі письмового клопотання представника відповідача. Представник позивача [PERSON] звернувся з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Корчак М.В. звернулась з письмовою заявою, про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позову посилаючись на обставини, викладені у письмовому відзиві на позов. Згідно ст.211 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно трудової книжки [PERSON] працювала у ПрАТ «ЦГЗК» з 28.08.1970 року по 22.10.2004 року. Звільнена за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. На момент припинення трудових відносин [PERSON] з відповідачем, на підприємстві діяла Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2003-2004 роки, яка поширювалася на всіх працівників ПАТ «ЦГЗК», які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності і господарювання. Також, окремими пунктами угоди обумовлені певні пільги для пенсіонерів, які оформляли пенсії на цих підприємствах, інвалідів праці та сім`ї працівника, загиблих на виробництві. Пунктом 6.1. розділу 6 Угоди передбачено виплачувати працівникам при виході на пенсію за рахунок коштів підприємства одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі роботи від 7.5 роки до 15 років середньомісячну заробітну плату, від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати, від 20 і більше років - трьохмісячної середньої заробітної плати. З вищезазначеного вбачається, що галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу та колективним договором підприємства, в частині соціальних гарантій (соціального захист), які були чинні на час звільнення позивача із підприємства передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. Як встановлено судом [PERSON] відпрацювала в ПрАТ «ЦГЗК» 34 роки та була звільнена за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року № 3356-XII передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств на які вони поширюються та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників - є недійсними, заборонено включати їх до договорів і угод. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі, в даному випадку слід керуватися Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України, а не Колективним договором. Суд вважає, що при звільненні з підприємства Відповідач зобов`язаний був виплатити [PERSON] одноразову допомогу при звільненні, у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки остання пропрацювала на підприємстві більше 20 років. Постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. № 100 ( Із змінами та доповненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пункту 2 Порядку… передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Виплата повинна була бути проведена в день звільнення тобто 22.10.2004 року, заробітну плату слід брати за два останні місяці перед звільненням. Відповідно довідки № 1067 від 22 жовтня 2019 року, розмір недоплаченої [PERSON] одноразової допомоги згідно умов Галузевої угоди на 2003-2004 роки становить 6 455,73 гривень (із розрахунку: 2151,91 х 3 = 6455,73). Статтею 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу, в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи, по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом. На підставі зазначеного, суд вважає такими, що також підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 23.10.2004 по 04.05.2007) у розмірі 63804,20 гривень (середньогодинна заробітна плата дорівнює 12,55 гривень х 5084 робочі години). Позивач, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від його сплати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved