Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

24 липня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на наступне. 25 квітня 2015 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З квітня 2017 року вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини та на даний час проживають окремо. Вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та не має змоги самотужки забезпечувати утримання одночасно для себе та їх з відповідачем спільного сина. Жодної матеріальної допомоги на її утримання та утримання їхньої дитини відповідач добровільно не надає, хоча є працездатним, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших повнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх сина та дочки не має. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують /а.с.30, а.с.32/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення, в якому позов визнав частково у в частині стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в частині позовних вимог щодо стягнення 1/6 частки всіх видів доходу на утримання відповідачки просить відмовити за недоведеністю та безпідставністю, оскільки на даний час він виконує будь-яку роботу для людей і отримує мізерну за це платню на проживання, отже заробіток у нього не постійний і не стабільний, тому він не має реальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачкою, а лише 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання позивачки буде ставити його у важке матеріальне становище і він не має змоги сплачувати аліменти на позивачку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 25 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі ДРАЦС Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 25 квітня 2015 року /а.с.10/ Від подружнього життя вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2015 року /а.с.11/. Згідно довідки виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 20 липня 2017 року № 02-34/754/ малолітній [PERSON] проживає разом із [PERSON] /а.с.12/. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням малолітньої дитини, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 3 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, дружина, з якою проживає дитина, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, однак, позивачем не надано жодного доказу, що відповідач має стабільний дохід та може надавати таку допомогу. У своїх запереченнях відповідач вказує, що не має постійного заробітку, що позивачем жодним чином не спростовано. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial