Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

24.10.2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», від імені якого виступає [PERSON] , звернулось до суду з позовом з позовом до [PERSON] , третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року у розмірі 238140,99 доларів США (6400849,51 гривень) та про зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у вказаному житловому будинку. Свої вимоги мотивує тим, що 13.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0013/82/39489, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 23460,00 доларів США строком до 12.04.2017 року зі сплатою відсотків у розмірі 13,75% річних, та зобов`язався належним чином виконувати умови договору зі сплати суми кредиту, процентів, комісії та тарифів кредитора. Також, 13.04.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, який був нотаріально посвідчений та зареєстровано в реєстрі за № 1396, відповідно до якого на забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором передано житловий будинок, загальною площею 282,70кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , та належать Іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва від 09.10.2003 року, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку. Станом на 02.11.2017 року заборгованість Позичальника за кредитним договором становить 238140,99 доларів США, що еквівалентно 6400849,51 гривень, і складається з: заборгованості за кредитом 20075,53 доларів США (539598,19 гривень), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 20075,53 доларів США (539598,19 гривень), заборгованості за відсотками 22715,05 доларів США (610544,27 гривень), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 22556,23 доларів США (605275,44 гривень), та пені в сумі 5250707,05 гривень. Посилаючись на ст.ст.509, 526, 530, 536, 546, 575, 589, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 33, 38 Закону України «Про іпотеку», просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 238140,99 доларів США (6400849,51 гривень) звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою ніж 1215726 гривень, а також просив зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані в житловому будинку в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.04.2019 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , третьої особи [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в частині зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані у житловому будинку в [ADDRESS] , - залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги щодо звернення стягнення та предмет іпотеки, вказуючи також, що за кредитним договором Банк має право на отримання відсотків за користування кредитом до закінчення дії договору, а зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки рішення суду від 31.05.2010 року про дострокове стягнути з боржника заборгованості за кредитним договором не виконане, Банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Вважає, що строк виконання зобов`язання не змінено. Договір із іпотекодавцем про збільшення строку позовної давності не укладався. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] . [PERSON] . у відзиві на позов та в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими, не заперечуючи укладення між Банком та його довірителем кредитного договору та порушення останнім його умов, зазначав, що 07.03.2009 року позивачем направлявся відповідачу лист-попередження про достроковео повернення кредиту, чим позивач змінив строки виконання договору, а отже кредитний договір припинив свою дію, а тому з цієї дати Банк втратив право нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом. Просив в задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 13.04.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір за № 014/0013/82/39489, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 23460,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13,75% річних від суми заборгованості по кредиту строком до 12.04.2017 року. Також, 13.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 014/0013/82/39489, який нотаріально посвідчений та зареєстровано в реєстрі за № 1397, відповідно до умов якого на забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором передано житловий будинок, загальною площею 282,70кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , та належать Іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва від 09.10.2003 року, зареєстрованого у встановленому законодавством порядку. Звертаючись до суду з позовом Банк зазначив, що станом на 02.11.2017 року заборгованість Позичальника за кредитним договором становить 238140,99 доларів США, що еквівалентно 6400849,51 гривень, і складається з: заборгованості за кредитом 20075,53 доларів США (539598,19 гривень), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 20075,53 доларів США (539598,19 гривень), заборгованості за відсотками 22715,05 доларів США (610544,27 гривень), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 22556,23 доларів США (605275,44 гривень), та пені в сумі 5250707,05 гривень. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 175064,245 гривень заборгованості за кредитним договором № 014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року. Зокрема, вказаним рішенням достроково стягнуто всю суму кредиту. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.02.2019 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0013/82/39489 від 13.04.2007 року - відмовлено. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України \~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено частиною 1\~ статті 1049 ЦК України, \~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» \~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим\~\~Законом. Згідно ч.1 ст.7 цього Закону \~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» \~передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ст.256 ЦК України \~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України \~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч.4 ст.267 ЦК України, \~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до ст.257 ЦК України \~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Звернувшись до суду у 2010 році із позовом про дострокове стягнення суми кредиту, який було задоволено, Банк, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України,\~змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання. Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що у кредитора виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після\~\~закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань.\~\~ Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16. Суд приходить до висновку про пропущення позивачем трирічного строку звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості, оскільки з цим позовом банк звернувся у жовтні 2018 року. Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» \~закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання. Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України \~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Будь-якого договору про збільшення строку позовної давності між Банком та Іподекодавцем не укладалося, а тому суд виходить із загальних строків позовної давності. За вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Враховуючи викладене,\~ст.ст. 256,\~257,\~259,\~ 261,\~ 546,\~575,\~ 1049,\~1054\~ ЦК\~ України,\~ст.ст.\~1,\~7,\~33,\~38,\~39,\~40\~ Закону України «Про іпотеку» ,

Outcome: dismissed