Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

26.04.2018р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № ML-300/452/2007 від 23.08.2007р. у розмірі 970 882,44 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 27 869,20 доларів США строком до 23.08.20027р. та на умовах встановлених договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23.08.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», який уступив право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] укладено договір поруки № SR-300/452/2007 відповідно до у мов якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за неналежне виконання обов`язків [PERSON] за вказаним кредитним договором, однак відповідачі порушують взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. [PERSON] звернувся до суду з письмовим відзивом на позовну заяву, у якому посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, існування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2014р. № 2-2036/11, яким стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, повну сплату заборгованості за кредитним договором та на виконавчий напис нотаріуса, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, у якій він, зокрема, посилаючись на відсутність доказів сплати заборгованості за кредитним договором, переривання відповідачами в червні 2015 року строку позовної давності, а також на те, що вищевказаним судовим рішенням стягнуто заборгованість з відповідачів за іншим кредитним договором, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідачами та їх представником надані суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вони посилаючись на припинення виконання грошових зобов`язань саме у 2007 році, а не в червні 2015 року, просять суд застосувати наслідки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача - Босенко М.М. надано суду заяву, у якій він просить суд справу розглядати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представником відповідачів - [PERSON] надано суду заяву, у якій вона посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просить суд справу розглядати за її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 23.08.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», який уступив право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-300/452/2007, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 27 869,20 доларів США з датою повернення до 23.08.2027р. зі сплатою 4,99 % річних та FIDR (далі - Договір) (т.1, а.с.15-18). Відповідно до п.1.1 Договору банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором № ML-300/452/2007 від 23.08.2007р., яка відповідно до розрахунку станом на 28.03.2018р. становить 20 117,72 доларів США та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 117,72 доларів США та пені за період з 29.03.2017р. по 16.03.2018р. у розмірі 441 662,27 грн. (т.1, а.с.23-24). Суд не бере до уваги посилання відповідачів на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2014р. у справі № 2-2036/11 стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, оскільки даним рішенням стягнуто заборгованість за іншим кредитним договором, а саме договором № ML-300/1636/2006 від 06.05.2006р. (т.1, а.с.151-165). В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним Договором 23.08.2007р. року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № SR-300/452/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (далі - Договір поруки). Згідно з ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до п.1.1. за цим договором поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Згідно з п.1.2. Договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники , що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Водночас, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011р. у справі № 2-333/11, яке набрало законної сили 16.08.2011р., за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки недійсним, Договір поруки № SR-300/452/2007 від 23.08.2007р. визнано недійсним (т.1, а.с.210-211). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011р. у справі № 2-333/11 позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції яка була чинною на момент розгляду справи). (т.1, а.с.212). Враховуючи, що вказаним рішенням суду договір поруки № SR-300/452/2007 від 23.08.2007р. визнано недійсним, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань за Договором між банком та [PERSON] 23.08.2007р. укладено договір іпотеки № PCL-300/452/2007, відповідно до умов якого [PERSON] надав банку в іпотеку земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0049 га, що розташовані на території АНД району м. Дніпропетровська, [ADDRESS] (т.2, а.с.73-79). Відповідно до п.1.9.1 Договору незважаючи на інші положення цьогу договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст. 3 цього договору), та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На виконання п.1.9.1. кредитного Договору банком було направлено досудову вимогу позичальникові про погашення заборгованості за кредитним договором за вих. 22-2/108838 від 08.10.2009р. Відповідно до вказаної досудової вимоги позичальник був зобов`язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги сплатити заборгованість за спірним Договором (т.2, а.с.91). Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором, виконавчим написом, зробленим приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. від 20.01.2010р., в рахунок погашення заборгованості за Договором запропоновано звернути стягнення на вищевказані земельні ділянки (т.2, а.с.80). Таким чином, банк направивши [PERSON] письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості за Договором, а також отримавши виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення, змінив строк виконання зобов`язання за Договором з 23.08.2027р. на 20.01.2010р. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018р. у справі № 564/2199/15-ц (провадження № 61 - 2404 св18). [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст. 266 ЦК України встановлює, що строк позовної давності стосовно додаткових позовних вимог, які є похідними від основної вимоги, спливає одночасно зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги, у зв`язку з чим застосування наслідків позовної давності до основної вимоги виключає можливість стягнення процентів поза її межами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 61-297св18). Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Представником позивача не надано суду доказів існування домовленості між сторонами щодо збільшення строку позовної давності, встановленої законом. Відзив відповідачів та заперечення на відповідь на відзив, мотивовані, зокрема, тим, що відповідачі з 2007 року не здійснювали платежів в рахунок виконання умов Договору та відповідно не переривали строк позовної давності. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 08.11.2017р. №6-2891цс16. Оскільки відповідачі заперечують факт погашення заборгованості за кредитним Договором з 2007 року, а також враховуючи, що банком змінено строк дії кредитного Договору з 23.08.2027р. на 20.01.2010р., у суду відсутні підстави для висновку про переривання [PERSON] у червні 2015 року позовної давності. Водночас, суд бере до уваги факт того, що ПАТ «ОТП Банк» 08.02.2010р., звертаючись до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості, які ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011р. залишені без розгляду, перервав перебіг позовної давності. Таким чином, останнім днем звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права є 05.08.2014р., тоді як позивач звернувся з даним позовом 26.04.2018р., а відтак суд доходить висновку, що позивач звернувся до суду з порушенням встановленого ст.256 ЦК України трирічного строку позовної давності. Оскільки позивач пропустив строк позовної давності стосовно основної вимоги про повернення тіла кредиту, суд доходить висновку, що відповідно до ст. 266 ЦК України строк позовної давності сплив і стосовно додаткових позовних вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи, що позивачем пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд не бере до уваги посилання відповідачів на повне виконання умов кредитного Договору та відсутність заборговності, оскільки ними не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини. За змістом ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed