Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

24.12.2019 позивач звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, предмет позову якої було змінено, та відповідно просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути понесені судові витрати( а.с.2,3, 31-33). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 25.06.2014 р. належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Крім неї та доньки, у вказаній квартирі зареєстрований також колишній чоловік позивача - відповідач [PERSON] , шлюб з яким було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 05.12.2019 р. Відповідач не проживає у квартирі з грудня 2019 року, проте добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється. Позивач також вказує, що наявність зареєстрованої у квартирі особи, яка не є членом її родини, створює їй не зручності та не відповідає її інтересам. Також зазначила, що жодних витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг відповідач не несе, його особисті речі відсутні, та на даний час проживає за іншою адресою. Ухвалою від 14.01.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків( а.с.13-15). Ухвалою від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання( а.с.21). 14.05.2020 р. позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову(а.с.31-33) та заяву про виклик та допит у якості свідка [PERSON] ( а.с.35,36). Ухвалою від 04.06.2020р., яка відображена у протоколі судового засідання, прийнято заяву про зміну предмету позову та задоволено заяву про допит свідка (а.с.37). Ухвалою від 04 червня 2020 року закрите підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с.42). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяви (а.с. 43, 68,69), у яких просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позовну заяву, а також заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не направив. Відповідно до вимог ст.ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, дослідивши заяви, подані позивачем, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2019 року було розірвано ( а.с.5). Як встановлено, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого 25.06.2014 р. приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Кузьміченко О.А. за реєстровим № 1304 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 23481376 від 25.06.2014(а.с.7-9). Згідно акту обстеження житлових і матеріально-побутових умов, складеного депутатом Бориспільського міської ради Гопанчуком Д.О.( а.с.34), вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають: позивач [PERSON] та її донька [PERSON] , [INFO] Також за відомостями реєстраційної служби Бориспільської міської ради від 09.01.2020 за № 20-35-221, що надійшли до суду 10.01.2020 (а.с.12), встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.12.2007 р. і по теперішній час. Факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі з грудня 2019 року, підтверджується актом обстеження житлових і матеріально-побутових умов, складеним депутатом Бориспільської міської ради Гопанчуком Д.О.( а.с.34) та показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] . Наведені встановлені судом фактичні обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідач відсутній за зареєстрованим місцем проживання більше шести місяців та будь-якої участі в утриманні житла не приймає. Докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем надано не було. За змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ч.1 ст. 405 ЦК України, якою визначено, що члени сім`ї власника майна, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. При цьому, за змістом ч.2 цієї статті член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У зв`язку з розірванням шлюбу відповідач втратив статус члена сім`ї позивача, яка є власником житлового приміщення, та, як встановлено в судовому засіданні у вказаному в позовній заяві житловому приміщенні не проживає щонайменше з грудня 2019 року. Відповідно до ч.1ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом ч.1 ст.163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, згідно ч.1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна (позивач) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд також враховує, що відповідно до ст.10 Закону Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Так, відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач [PERSON] фактично вийшов зі складу сім`ї власника житла та не проживає в спірній квартирі за місцем реєстрації без поважних причин з грудня 2019 року, він втратив право користування житловим приміщенням. У зв`язку з цим, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягають стягненню понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved