overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

25 червня 2015 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області звернувся представник позивача з вищевказаною позовною заявою в якої вказав, що 13 серпня 2008 року між Банком та відповідачем був укладений договір на відкриття карткового рахунку № 103/02-000306 на виконання умов договору був встановлений ліміт у розмірі 2700 доларів США. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. В звязку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 301\~562,60 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не зявився, але направив на адресу суду заяву в якій вказав, що позовну заяву підтримує та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений своєчасно належним чином, причини не явки суду не відомі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Так судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між Банком та відповідачем [PERSON], [INFO] (код [NUMBER]) був укладений договір на відкриття карткового рахунку № 103/02-0003006 на виконання умов договору був встановлений ліміт у розмірі 2700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та пені. Банк свої зобовязання по вищевказаному кредитному договору виконав, що підтверджується підписом у заяві та договорі. Відповідач свої зобовязання по кредитному договору не виконує. Станом на 01 грудня 2014 року сума заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає: - заборгованість за кредитом 39937,41 грн. ; -заборгованість по відсотках 66810,09 грн..; -пеня 194815,10 грн.; А всього сума заборгованості по вищевказаному кредитному договору становить 301562,60 грн. Розрахунок заборгованості по кредитному договору судом перевірений та складений вірно. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 3015,62 грн., а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

25 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] в якій позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області 10.11.2000р., актовий запис про шлюб №57 від 10.11.2000р., свідоцтво про одруження серії 1-НО №095840. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, а мотивом для розірвання шлюбу є різні погляди на життя, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме його інтересам. Зазначає, що від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], господарства спільного між ними не велося. В судове засідання позивач не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, однак надав суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, хоча про час та місце судового слухання була повідомлена належним чином, однак надала суду заяву в якій просить суд справу розглядати без її участі, повідомляє, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 10 листопада 2000 року між [PERSON] до [PERSON] був укладений шлюб, про що виконкомом Новгородської селищної ради м. Дзержинська Донецької області 10.11.2000р., актовий запис про шлюб №57 від 10.11.2000р., свідоцтво про одруження серії 1-НО №095840. Після реєстрації шлюбу відповідачка отримала прізвище Кулинич. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина: [PERSON], [INFO], спільного господарства не ведуть, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Враховуючи положення ст. 113 СК України, а також заяву відповідачки, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в результаті шлюбу, то після розірвання шлюбу, відповідачці слід визначити прізвище Кулинич. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1980 року. Від даного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Більше двадцяти років сторони разом не мешкають, спільне домашнє господарство не ведуть. Розірвати шлюб через відділ реєстрації органу цивільного стану відповідач не бажає, а в односторонньому порядку це зробити не можливо. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. Майновий спір відсутній, час на примирення не потрібний. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Не заперечує проти постановлення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, за місцем мешкання її не виявлено, про що свідчить судова повістка з відміткою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Відповідно до ст.76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 22 квітня 1980 року сторони [PERSON] і [PERSON] у виконавчому комітеті Олексієво-Дружківської селищної ради міста Дружківки Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 14. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони мекають за різними адресами, що вказує на відсутність сімейних відносин. Поновляти їх вони не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що він перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2001 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що вони з дружиною припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, хоча і проживають в одній кватирі. Між ними склалися напружені відносини, вони не знаходять спільного рішення в сімейних та побутових питаннях, через що виникають часті сварки, що призвело до втрати порозуміння та любові. Позивач вважає, що сімя з відповідачем розпалась остаточно, зберегти її неможливо. Просить шлюб розірвати, доньку [PERSON] залишити на виховання йому. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов і просить шлюб з дружиною розірвати, оскільки між ними виникають часті сварки, непорозуміння. Вони хоча й мешкають разом, але спільне господарство не ведуть, будь-які сімейні відносини припинили, окремо вирішують фінансові та інші питання. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно, не бачить ніякого сенсу зберігати шлюб. Просить залишити доньку на виховання йому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу з чоловіком. Пояснила, що фактично сімя між ними розпалась, оскільки в кожного з них сформувалися різні погляди на життя, виховання дитини, вирішення фінансових та інших побутових проблем, що призвело до посилення напруження між ними. Вони з чоловіком стали чужими людьми, вона не бачить сенсу зберігати шлюб. Чоловік займається вихованням та матеріальним утримання доньки, повністю виконую свої обовязки як батько, тому [PERSON] вважає за можливе залишити доньку на виховання батьку. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Сторони проживають разом, але фактично сімейних відносин між ними не має. Спільним господарством вони не повязані, поновляти сімейні стосунки категорично не бажають. Відповідач визнала позовні вимоги і зберігати шлюб не бажає. Суд вважає, що зобовязати сторони проживати у шлюбі неможливо, це суперечить їх інтересам. Суд встановив, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Суд вважає за можливе неповнолітню дитину залишити проживати з батьком, оскільки мати дитини не заперечує проти цього.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1998 року. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року, із-за втрати фізичних та духовних зв'язків між сторонами, припинено шлюбні стосунки. Їх причинами є відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейне життя й виховання дитини. Від постійних суперечок та конфліктів у позивача значно погіршилося здоров'я (з'явилось порушення сну) та знизилась працездатність. Відповідач не приймає будь-якої участі у матеріальному забезпеченні сім'ї, не займається пошуком роботи. Вирішенням питання матеріального характеру займається позивач. Позивач [PERSON], вважає, що сімейні відносини з відповідачем припинені, їх поновлення і збереження не можливе, позивач просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву від 01 липня 2015 року №4157/15вх., в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає, не заперчує проти постановлення заочного рішення суду (а.с.10). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, за місцем мешкання його не виявлено, про що свідчить судова повістка з відміткою виконавчого комітету Олексієво-Дружківської селищної ради Донецької області (а.с.23-24). Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 11 липня 1998 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дружківка у Донецькій області зареєстрували шлюб, актовий запис № 204 (а.с.6). Сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони припинили спільне проживання з вересня 2014 року, оскільки у сторін часто виникають суперечки з приводу ведення спільного домашнього господарства та виховання дитини. Відповідач пасивно ставиться до матеріального забезпечення родини. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2009 року. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року сімейні стосунки зупинені. Сторони мешкають за різними адресами. Причинами припинення між сторонами шлюбних відносин є діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. За цей час примирення між ними не відбулося. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати, дочку залишити мешкати разом з нею. У судовому засіданні позивач та пояснила, що з вересня 2014 року вона не мешкає з відповідачем однією сімєю. [PERSON]А пасивно відноситься до виховання дочки, матеріально сімю не забезпечує. Нехтує сімейними почуттями: більше уваги приділяє своєму розвитку, часто зустрічається з друзями та не ночує вдома. Сімейними почуттями нехтує. Позивач вважає, що у неї не залишилось ані сил, ані почуттів для укріплення підтримання шлюбних відносин. Просить шлюб з відповідачем розірвати, а дитину на виховання залишити їй. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що згодний на розірванні шлюбу з позивачем, оскільки вважає, що зберігти родину неможливо. Згодний, щоб дочка [PERSON] мешкала з матірю. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 27 червня 2009 року сторони [PERSON] і [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис №150. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання у вересні 2014 року, сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не повязані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Неповнолітню дитину суд вважає за необхідне залишити проживати з матірю, бо питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Батько згодний з тим, щоб дочка проживала разом з матірю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 05 квітня 2014 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки протягом останнього року погіршилися, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Спільне господарство не ведеться з листопада 2014 року, а також припинені фактичні шлюбні відносини, проживають окремо. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. Примирення не можливе, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.4-5). Позивач подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.14). Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.15). Розглянувши доводи, викладені позивачем, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05 квітня 2014 року позивач [PERSON] (до шлюбу Шевченко) та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії І-КИ № 271458 від 05 квітня 2014 року, актовий запис 59 (а.с.8). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 488451 від 24 червня 2014 року, актовий запис 353 (а.с.9). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

25 червня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що з 27 червня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. В даний час сторони мешкають за різними адресами. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач надає дочці матеріальну допомогу добровільно, але нестабільно. Дитина потребує харчування, купівлі одягу, іграшок та предметів першої необхідності. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України, для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідач матеріальну допомогу дитині надає не регулярно і в неповному обсязі. Так, в квітні 2014 року він дитині купував куртку, джинси, шкарпетки та труси; в грудні 2014 року купував їй туфлі, а в січні березні 2015 року надав позивачу на утримання дитини по 200 грн. Надану допомогу вважає замалою, і тому просить суд стягувати з відповідача по 1/4 частини його прибутку щомісячно і до повноліття дитини. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він дійсно купував дитини речі і надав грошову допомогу, але у подальшому бажає сплачувати аліменти за рішенням суду. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд встановив, що позивач та відповідач з 27 червня 2009 року перебують в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають малолітню дочку [PERSON],[INFO]. Малолітня дитина проживає з позивачем і знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини у розмірі, передбаченому законом, тому аліменти підлягають стягненню з нього в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує матеріальне становище і стан здоровя відповідача, відсутність у нього на утриманні непрацездатних батьків і неповнолітніх дітей, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

25 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті його матері, [PERSON], померлої 11 серпня 2009 року. Свої вимоги мотивував тим, що строк звернення до нотаріальної контори пропустив з поважних причин. Сторони до суду не зявились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач та його представник позов підтримали, відповідач та третя особа проти задоволення позову не заперечували. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11 серпня 2009 року померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії 1-БП №118788 (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 4, 285 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Волошнівської сільської ради, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ№037298 від 10 травня 2002 року (а.с.10). Єдиним спадкоємцем на все її майно є її син, [PERSON],. що підтверджується свідоцтвом про його народження серії ЯЕ №210283 (а.с.8, 9). Заповіт від імені померлої [PERSON] не посвідчувався (а.с.9) Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, будь які відомості про коло спадкоємців в нотаріальній конторі відсутні. (а.с.27 ) Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у звязку з пропуском [PERSON] строку звернення із заявою про прийняття спадщини. (а.с.19). Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Через свою постійну зайнятість на роботі позивач своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини (а.с.12) . Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з причин, які суд визнає поважними. Продовження строку прийняття спадщини не порушує будь-чиїх прав, не суперечить суспільним інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved