Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

25.11.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман Донецької області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. В судове засідання позивач [PERSON] не з*явилась, просить справу розглянути без її участі, позов задовольнити. Представник відповідача Об*єднаної територіальнох громади м. Лиман, судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але для участі в судовому засіданні не прибув, заперечень проти задоволення позову висловлено не було, до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності відповідача. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 15.04.2002року померла мати позивача - [PERSON], яка постійно проживала в [INFO] (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з ? частки житлового будинку із відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, який розташований за вказаною вище адресою. Вказане спадкове майно належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 17.11.1997року приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області [PERSON] по реєстру № 3141, зареєстрованого в Слов*янському інвентарбюро 08 червня 1998року за № 327 (а.с.9). Відповідно до ст. 529 ЦК України(1963р) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, відповідно до ст. 549 ЦК України, після смерті [PERSON], померлої 15.04.2002року, був її чоловік [PERSON], який проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні (а.с.8) . [PERSON] спадкове майно після смерті дружини [PERSON] прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав (а.с.20-22, 27). 24.08.2007року помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, який розташований в м. Лиман Донецької області, вул. 8-го Березня, б.46. Одна друга частка житлового будинку належала спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 17.11.1997року приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу Донецької області [PERSON] по реєстру № 3141, зареєстрованого в Слов*янському інвентарбюро 08 червня 1998року за № 327 (а.с. 9). Друга одна друга частка вказаного житлового будинку належала на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу житлового будинку - [PERSON], після смерті якої спадкову частку будинку прийняв її чоловік [PERSON], але юридично не оформив свої права на нерухоме майно, не отримав правовстановлюючий документ. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], спадкоємець першої черги за законом (а.с.8). [PERSON], відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], який помер 24.08. 2007року, т.я. в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про її прийняття. 26.08.2016року [PERSON] державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори за реєстрои № 2668 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 24.08.2007року. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: однієї другої частки житлового будинку із відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, який розташований м. Лиман Донецької області, вул. 8-го Березня, б.46 (а.с. 10-12). 26.08.2016року постановою державного нотаріуса Лиманської нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на другу одну другу частку житлового будинку в зв*язку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих (а.с. 13-14). Відповідно до ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому суд вважає, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті, тобто зникла можливість зареєструвати у встановленому порядку право власності на майно, яке належло спадкодавцю. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Перелік підстав припинення права власності, передбачений ч.5-6 ст.41 Конституції України, главою 25 ЦК України, є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. Але вказані норми права не передбачають як підставу припинення права приватної власності смерть самого власника. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ч.3 ЦК України, т.я. постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, від прийняття спадщини не відмовлялася (а.с.20-22). Незважаючи на те, що статтею 1297 ЦК України передбачений обовязок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це майно, але жодною нормою права не обмежений строк, на протязі якого спадкоємець повинен це зробити, бо ст. 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Тобто, в діючому законодавстві існують прогалини і невідповідності щодо порядку та строків оформлення спадкоємцями своїх спадкових прав, котрі на погляд суду не можуть бути підставою припинення права власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наразі надані позивачем докази свідчать про те, що спірне спадкове майно спадкодавець прийняв у спадщину, а тому на підставі ст. 328,1268 ЦК України і у власність, у встановленому законом порядку, незаконність прийняття спадщини та набуття спадкодавцем права власності в судовому порядку не встановлено. Враховуючи наведні вище обставини суд приходить до висновку про те, що позивач, як єдиний спадкоємець на спірне майно, в результаті прогалин законодавства, позбавлений можливості у позасудовому порядку успадкувати та зареєструвати право власності на належне йому по закону нерухоме майно, у звязку з чим відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, що і було зроблено позивачем шляхом звернення до суду з вказаним позовом. У зв*язку з цим суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню бо право власності на спадкове майно перейшло до позивача відповідно до закону.

Outcome: approved