Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

24.12.2015 позивач звернулася до суду з позовом про визначення місцем проживання сина [PERSON], 2010 року народження, разом з нею, за адресою: [ADDRESS]; стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що між сторонами існує спір з приводу місця проживання дитини та порядку її утримання, який виник після розірвання шлюбу, в зв'язку з її переїздом на постійне місце проживання з м. Калуша до м. Чернігова. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Вона повідомила, що під час шлюбу відповідач зловживав спиртним напоями, вживав у присутності дитини заборонені наркотичні засоби. Перебуваючи в стані алкогольного або наркотичного сп'яніння, відповідач, в присутності сина, ображав її, застосовував фізичну силу, що стало причиною розірвання шлюбу та переїзду разом із сином на постійне місце проживання з м. Калуша до м. Чернігова. 02.01.2016 відповідач у черговий раз приїхав до м. Чернігова на побачення із сином. За її згодою, він тимчасово забрав сина до себе додому, одначе в подальшому відмовився його повернути, що стало причиною звернення до суду з цим позовом. Відповідач позов не визнав. Він пояснив, що дитина проживає разом із ним і знаходиться на його повному утриманні. Крім того стверджує, що дитина має сильний емоційний зв'язок із батьком, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Малолітній син сторін у судовому засіданні повідомив, що любить обох батьків, водночас висловив думку, що з батьком йому буде краще. Представник Деснянської районної у місті Чернігові ради, що бере участь у справі в якості органу опіки та піклування, вважає, що відповідач здійснює сильний психологічний вплив на дитину і створює в неї негативну думку про свою матір, що в подальшому може позначитися на психологічному розвитку дитини. Також зазначила, що, виходячи з моральних якостей обох батьків, доцільно визначити місцем проживання дитини разом із матір'ю. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Позивач повернулася до своїх батьків і проживає з ними в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач залишився проживати в м. Калуші Івано-Франківської області, за адресою: [ADDRESS]. Після переїзду до м. Чернігова позивач забрала дитину із собою. В подальшому вона жодного разу не створювала відповідачеві перешкод у спілкування із дитиною і навіть дозволяла йому забирати дитину до себе додому в м. Калуш. 02.01.2016 відповідач у черговий раз, з дозволу позивача, забрав дитину до себе, проте зворотне дитину матері не повернув. На теперішній час дитина проживає разом із відповідачем в м. Калуші та знаходиться на його утриманні. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. За змістом цієї статті, аліментні обов'язки виникають у того з батьків, хто проживає окремо від своєї дитини, при цьому ухиляється від її утриманні. Як встановлено судом, з січня 2016 року дитина постійно проживає разом із відповідачем і знаходиться на його утриманні. За таких обставин, відсутні законні підстави для стягнення з відповідача як батька дитини аліментів на користь позивача. Згідно із частинами першою-третьою статті 160 Кодексу місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В силу положень частин першої, другої статті 161 Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як випливає з матеріалів справи, сторони мають вищу медичну освіту. Вони працюють за фахом, при цьому мають стабільний заробіток і належні житлово-побутові умови. Отже, матеріальне становище сторін не викликає в суду сумнівів щодо їхньої спроможності забезпечити дитині належні матеріальні та побутові умови для її нормального фізичного розвитку. Утім, як слідує з пояснень позивача, відповідач зловживає спиртними напоями, вживає в присутності дитини заборонені наркотичні засоби, чим негативно впливає на її психічний розвиток. Зазначене підтверджується наданими позивачем фотокартками, датованими 25.11.2012 року і 13.06.2015 року (а. с. 179-184), на яких зображений відповідач, який, перебуваючи фактично в непритомному стані, лежить у спідній білизні на підлозі ванної кімнати квартири, біля унітазу. В суді відповідач пояснив, що в ті дні він дійсно лежав на підлозі у ванній кімнаті, оскільки отруївся, а тому потребував медичної допомоги. Втім, відповідач не надав суду доказів звернення в ці дні за медичною допомогою з приводу отруєння, а тому його заперечення слід вважати такими, що не відповідають дійсності. З цього суд робить висновок, що наявність у відповідача такої шкідливої звички як надмірне вживання алкоголю буде негативно впливати на психологічний розвиток малолітнього сина. Слід зазначити, що спілкування із дитиною переконало суд у тому, що відповідач негативно впливає на поведінку сина, налаштовуючи його проти своєї матері, що є недопустимим. Суд констатує, що орган опіки та піклування Калуської міської ради фактично ухилився від формулювання висновку про шляхи розв'язання спору, повідомивши лише про результати голосування своїх членів, більшість з яких, з незрозумілих причин, утрималось від висловлення своєї думки. Тому, при вирішенні спору, суд не бере цей висновок до уваги. Отже, враховуючи матеріальний стан позивача, її ставлення до виховання дитини, позитивні характеристики позивача за місцем роботи та міцний природний і психологічний зв'язок, який завжди існує між матір'ю та малолітньою дитиною; з іншого боку - наявність у відповідача шкідливих звичок і його схильність до вчинення аморальних проступків, які негативно впливають на психіку малолітньої дитини, а також негативне налаштування відповідачем дитини проти своєї матері, суд вважає необхідним визначити місцем проживання дитини разом із позивачем. Враховуючи вищевикладене, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial