Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

25 березня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 травня 1987 року Корабельним РВ ЗАЦС м. Миколаєва, актовий запис № 277. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1987 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги один до одного, через різні погляди на життя в зв`язку з чим втрачене почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, спільне господарство та бюджет не ведуть, спільні інтереси відсутні. Примирення та збереження сім`ї неможливе. В судове засідання позивачка не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище присвоєне при державній реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Крім цього, зазначила, що просить не стягувати судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав на електронну пошту суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб від 22 травня 1987 року, серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 22 травня 1987 року, який зареєстрований Корабельним РВ ЗАЦС м. Миколаєва, актовий запис № 277. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.8). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Проте шлюбні стосунки між сторонами не склались та вони фактично припинили шлюбні відносини, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Про спір між сторонами щодо розподілу спільного майна на час розгляду справи не заявлено. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В своїй позовній заяві, поданій до суду, позивачка просить розірвати шлюб, відповідач в свою чергу, в своїй заяві також не заперечує проти задоволення позову, що є свідченням того, що він також втратив будь-який інтерес до шлюбу з позивачем. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить формальний характер і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які не бажають зберегти сім`ю, у зв`язку з чим позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим суд вважає можливе задовольнити клопотання та після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу, « [PERSON] ». Оскільки позивачка не наполягала на вимогах щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд вважає за можливе, судові витрати залишити за останньою.

Outcome: approved