Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

26.10.2015 р. позивачі звернулись до суду з позовом до Тернівської районної у м. Кривому Розі ради та просять встановити, що [PERSON] належить, а [PERSON], який помер 26.02.2015 р., належало на праві власності, кожному по 1/2 частині квартири [ADDRESS]; встановити факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачу [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м.. 26.02.2015 р. [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на належну йому частку зазначеної квартири. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлого - позивач [PERSON], інші спадкоємці відсутні. На день смерті батька він проживав разом з батьком в спадковій квартирі, тому вважається таким що прийняв спадщину. Нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки ним пропущений шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини та розяснив, що для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно виділити частку померлого у праві спільної власності. При одержанні свідоцтва про право власності на житло між співвласниками не виникало розбіжностей про розмір часток кожного та не встановлювалось порядку розпорядження та користування частками у праві спільної власності, тому частки вважаються рівними. Позивачі надали заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнавши позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи докази: копії: свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1993 р.; технічного паспорта; свідоцтва про смерть [PERSON]; свідоцтва про народження [PERSON]; акт від 19.10.2015 р. про спільне проживання; довідку від 19.10.2015 р. про склад сімї; розяснення нотаріуса від 20.10.2015 р.; звіту про оцінку майна; лист від 21.01.2016 р. державного нотаріуса щодо спадщини після смерті [PERSON]; інформаційну довідку від 21.01.2016 р. зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори); інформаційну довідку від 21.01.2016 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15-34, 48, 49, 50), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1993 р. на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м.. 26.02.2015 р. [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на належну йому частку зазначеної квартири. Спадкоємцем першої черги за законом є син померлого - позивач [PERSON], інші спадкоємці відсутні. На день смерті батька він проживав разом з батьком в спадковій квартирі, тому вважається таким що прийняв спадщину, хоча й не був зареєстрованим у вказаній квартирі. Нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки позивачем [PERSON] пропущений шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини та у звязку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на майно не були виділені. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки між співвласниками не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток, також принцип рівності їх часток не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного з них, як співвласників майна є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності належить по 1/2 частці квартири. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачами відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 368, 372, 1223, 1261-1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved