Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

25 вересня 2015 року до суду звернувся позивач [PERSON] з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності. 30 березня 2009 року він уклав договір № 18 ,терміном на 10 років, з ТОВ «Маяк», директором якого був на той час [PERSON] Цей договір був зареєстрований Софіївським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДЗК при Деркомземі України 22.07.2009 за № 040913301091. Після смерті [PERSON] працівники підприємства, не бажаючи заключати новий договір, вніс незаконні виправлення, до вищевказаного договору, а саме шляхом маскування первинного тексту фарбувальною речовиною та подальшого напису на фарбувальній речовині рукописного тексту. Порушено кримінальне провадження та внесено до ЄДРДР за № 12014040580000743. щодо внесення незаконних змін до підробленого договору по кримінальному провадженню та є висновок відповідної експертизи. Просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та зобовязати відповідача повернути зазначену земельну ділянку. Позивач та представник позивача у судовому засіданні просить позов задовольнити, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує, про що надав заперечення, у якому зазначив , що у задоволенні позову слід відмовити так як вважає, що виправлення у договорі не має підставою для визнання договору недійсним, у звязку з тим, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав зазначених у законодавстві. Також доводи позивача не містяться ані пункту договору, які не відповідають законодавству ,ані норми закону ,яким суперечить той чи інший пункт спірного договору. Вивчення виявлених експертизою виправлень дає підстави для висновку про те, що жодне із виправлень за своїм змістом не суперечить законодавству, тому до спірних відносин не можуть бути застосовано ч. 1 ст. 203 ЦК України. Крім того не може бути застосовано до зазначених відносин ч. 2 ст. 203 ЦК України , так як жодна із сторін не оспорює факт повної дієздатності позивача. Позивачем не надано доказів, що волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі ,та не надано доказів щодо порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, показання свідків, судом встановлено наступне. Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 837062 виданий Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 26.04.2006 року позивач є власником земельної ділянки розміром 6,9792 га , яка розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 10). Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 18 від 30.03.2009 року [PERSON] передав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення СТОВ «Маяк» . Строком на 10 років. Даний договір підписаний сторонами та належним чином був зареєстрований у Софіївському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» ,про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22.07.2009 року за № 040913301091 (а.с. 5-8). Земельну ділянку було передано 22 липня 2009 року, що підтверджено актом про передачу та прийом земельної ділянки (а.с. 9). Даний акт є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 58/06-407 від 19.01.2015 року яка була проведена у рамках кримінального провадження за № 12014040580000743, було встановлено що у договорі оренди № 18 та в акті про прийом передачу земельної ділянки до нього рукописний запис не є [PERSON] ,22 .07.2009 ,Ю. І. видалені шляхом маскування фарбувальної речовини білого кольору з наступною допискою рукописних записів барвником синього кольору . У графі «орендар» первинний рукописний запис був [PERSON] в графі дата первинний рукописний запис був 10 березня 2008 року, в графі найменування юридичної особи первинний рукописний запис був І. Д., в графі земельну ділянку прийняв первинний рукописний запис був І. Д. . (а.с .11-14). [PERSON] надав повідомлення про повернення йому земельної ділянки, власником якої він є. Дане повідомлення було отримано СТОВ «Маяк» про що свідчить печатка вхідної кореспонденції та номер товариства (а.с.15). Однак дане повідомлення було проігноровано. Згідно зі ст.\~125,\~126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою шляхом застосування передбачених законом способів. Згідно зі\~ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.\~13,\~14 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендатор зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.2\~ст. 972 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, (ст. 629 ЦК України) Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі\~ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно із ст. ст.\~16,\~18,\~19 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою\~ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1-3, 5\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України та п. 36 спірного договору встановлено, що зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін ,якщо інше не встановлено законом або договором . Відповідач змінив, договір однак не дотримався зазначеної обставини шляхом отримання згоди на зміну . з зазначеного випливає, що [PERSON] не надавав згоди на зміну договору ,що суперечить ч. 4 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання договору оренди земельної ділянки № 18 від 30.03.2009 року недійсним . Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у ст. 16 ЦК немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Враховуючи вищевикладене ,суд вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved