Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

26.05.2016 позивач звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 21.07.2012 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначила, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, причиною розірвання шлюбу є не сумісність характерів та непорозуміння із відповідачем. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, надали до суду заяви, у яких позовні вимоги підтримали, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21.07.2012 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 21.07.2012 серії 1-ТП № 088296 (а.с.6). Від даного шлюбу спільних дітей сторони не мають. Як зазначає позивач у позовній заяві вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, причиною розірвання шлюбу є не сумісність характерів та непорозуміння із відповідачем. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а відповідач позовні вимоги підтримує, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Враховуючи викладене, та на підставі ст.ст. 24, 110, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved