Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

25 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] ,в якому просить суд (з урахуванням уточнення позову від 18.05.2021 року) розірвати договір довічного утримання, укладений та посвідчений 12.05.2018 року державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., зареєстрований в реєстрі за №1-1156; визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру за [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що 12 травня 2018 року між позивачем та відповідачем, був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, позивач передав у власність відповідача належну йому на праві приватної власності квартиру, а відповідач зобов`язався забезпечувати позивача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я- також довічно доглядом. Проте, починаючи з січня 2019 року відповідач умови договору не виконує, весь 2019 рік і по цей час позивач харчується самостійно, продукти та деякі речі з одягу покупає самостійно, всі побутові справи робить так само сам. Жодної допомоги в цьому від сина він не отримує. У зв`язку з чим позивач бажає розірвати договір довічного утримання. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, відповідач позов визнав. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 12 травня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання (догляду), який посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. та зареєстрований у реєстрі за № 1-1157. На виконання умов цього договору [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Згідно з пунктом 2 договору довічного утримання [PERSON] зобов`язався у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання (догляд) [PERSON] у вигляді забезпечення [PERSON] житлом, шляхом збереження його права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі; забезпечення щоденним 3 разом калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися [PERSON] , оцінюється сторонами на рівні 1300 грн. (п.3 договору). Згідно з пунктом 7.7 договору довічного утримання цей договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача майна у разі невиконання або неналежного виконання набувачем майна своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача майна. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20). Судом встановлено, що істотні умови договору довічного утримання, визначені умовами цього договору, це довічне право на проживання відчужувача у квартирі [ADDRESS] , забезпечення щоденним 3 разом калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг (прання постільної білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки тощо); забезпечення потреб у відпочинку Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідач з січня 2019 року ухиляється від виконання договірних зобов`язань. Відповідач не заперечував проти обставин позову, визнав позовні вимоги. Згідно з ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved