Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

24 жовтня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з вказаним позовом до відповідача в якому зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок № 48 по вулиці Шевченка в смт.Березнегувате Миколаївської області. В зазначеному будинку зареєстрована відповідач, яка більше року в ньому не проживає і фактичне місце її проживання невідоме. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача в будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, він просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, а справу просив розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направила. Судом, у відповідності до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи, а саме копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16189897 від 07.10.2007 року серії ССЕ № 484142, виданого Березнегуватською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації слідує, що позивачу на праві власності належить житловий будинок розташований в смт.Березнегувате Миколаївської області по вул.Шевченка,48 (а.с.6). Відповідно копії будинкової книги та довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 17 жовтня 2018 року № 2611, у вказаному житловому будинку зареєстрована відповідач, яка доводяться позивачу колишньою дружиною (а.с.7-8, 10). Однак з акту обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 16 липня 2018 року та затвердженого селищним головою Березнегуватської селищної ради Миколаївської області слідує, що відповідач зареєстрована, але не проживає у будинку більше одного року. Фактично в зазначеному будинку зареєстровані та проживають позивач, його мама [PERSON] та сестра бабусі [PERSON] (а.с.9). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає у будинку належному позивачу більше одного року проте зареєстрована в ньому, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, на підставі ст. 391 ЦК України суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обовязок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved