Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

24 грудня 2015 року [PERSON] звернувся з позовними вимогами (т.1 а.с.5-11), збільшивши в подальшому їх розмір заявою від 23 грудня 2016 року (т.1, а.с.241-245 ) та від 17.01.2017 року (т.2,а.с.4-11) , до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 603 000 грн.,та моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн., про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року в частині визначення покупцем квартири [ADDRESS] замість [PERSON] [PERSON], визнавши за ним право власності на вказану квартиру та припинивши право власності на вказану квартиру [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує, тим, що за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року купив у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року вказана квартира витребувана у нього на користь [PERSON] та [PERSON]А, з припиненням його прав власності на квартиру та виселенням з неї. На момент набуття квартири у власність він не знав і не міг знати про наявність підстав для витребування у нього квартири, а продавець приховав наявність спору в суді щодо квартири за позовом третіх осіб. Припиненням прав власності на квартиру йому спричинена матеріальна шкода в розмірі вартості квартири 603\~000 грн.,та моральна шкода в розмірі 100\~000 грн., що спричинена неправомірними позадоговірними діями [PERSON] Крім того, за отримані від продажу вищевказаної квартири кошти [PERSON] купив для власного використання квартиру [ADDRESS] за договором від 04 жовтня 20212 року , але з метою уникнення відшкодування в майбутньому спричиненої ним [PERSON] шкоди , удавано зазначено покупцем квартири його матір [PERSON], чим створили несприятливі для позивача наслідки, оскільки унеможливили звернення стягнення на спірну квартиру як єдине належне [PERSON] майно, достатнє для погашення шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] неодноразово сповіщались про дату, час і місце судового засідання, в тому числі через публікацію в газеті (т.2, а.с.204), однак до суду не зявились та про причини неявки суд не повідомили. За згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступне: Рішенням Іллічівського міського суду від 04 січня 2011 року, визнано дійсним договір довічного утримання від 03 серпня 2008 року та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.16-17). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2012 року вказане рішення скасовано, а в задоволені позову відмовлено (т.1, а.с.18). В період чинності рішення суду [PERSON] подарував [PERSON] вказану квартиру за договором від 22.07.2011 року . Рішенням апеляційного суду одеської області від 10 квітня 2014 року у справі № 1511/3151/2012 за позовом [PERSON]Є визнано недійсним вказаний договір дарування квартири. В період розгляду Іллічівським міським судом цивільної справи №1511/3151/2012 за позовом [PERSON] (яка звернулась до суду в червні 2012 року, що слідує зі змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2014 року) до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, витребування квартири та виселення з неї, [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] за договором від 21.09.2012 року. (т.1, а.с.26-28, 161-164). Знаючи про наявність спору в суді щодо квартири та приймаючи в ньому участь шляхом подання 07.08.2012 року зустрічної позовної заяви про визнання договору дарування від 22 липня 2011 року недійсним та визнання його договором купівлі-продажу (т.1, а.с.26-28), [PERSON] приховав від [PERSON] вказаний факт та зазначив в п.6 договору купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року про відсутність судового спору щодо квартири (т.1, а.с.26-зв). При оціночній вартості квартири в розмірі 263 769 грн., продаж вчинено за 263800 грн. ( п.4 Договору) (т.1, а.с.26), однак згідно розписки від 21 вересня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] за вказану квартиру 308\~000 тисяч гривень, що було еквівалентно 38 500 доларів США (т.1, а.с.29) В період з листопада 2012 року по лютий 2013 року в квартирі [ADDRESS] Є.Р. було здійснено капітальний ремонт на значну суму, що підтверджується численними товарними чеками, рахунками, накладними за період з 27 листопада 2012 року по 23 лютого 2013 року (а.с.30-73). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №780/2016 від 11 листопада 2016 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] з врахуванням проведеного в ній ремонту складала 798 000 грн., а без врахування ремонту 603 000 грн. (т.1,а.с.220-238). Ухвалою суду від 17 січня 2018 року прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог та припинено провадження в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] у звязку з позасудовим врегулюванням спору між сторонами на підставі відповідної заяви позивача (т.1, а.с.212). Отже, досліджені судом обставини набуття [PERSON] квартири у власність за реальною ринковою вартістю, зазначення в договорі купівлі-продажу продавцем про відсутність судового спору та прав інших осіб на квартиру, проведення позивачем капітального ремонту у квартирі після набуття її у власність свідчать про те, що позивач не знав та не міг знати про наявність підстав для витребування у нього квартири, що виникли до продажу квартири. Обставини набуття спірної квартири у власність [PERSON] як добросовісним набувачем, якому не було і не могло бути відомо про підстави витребування у нього квартири, крім письмових доказів, підтверджуються також поясненнями допитаної в суді свідка [PERSON] При цьому [PERSON], знаючи про наявність спору в суді та підстави для витребування квартири як від нього, так і від наступного набувача, діяв недобросовісно, приховав від покупця наявність таких підстав. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині на квартиру [ADDRESS], витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] вказану квартиру, скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON],з виселенням [PERSON] з зазначеної квартири (т.1, а.с.125-131). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №780/2016 від 11 листопада 2016 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] без урахуванням проведеного в ній ремонту складає 603\~000 грн.(т.1, а.с.220-238). Отже витребуванням від [PERSON] вказаної квартири та припиненням його права власності на неї йому спричинена матеріальна шкода в розмірі 603\~000 грн. Відповідно до ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Отже , підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 603\~000 грн. матеріальної шкоди. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди обгрунтовуються ним обставинами неправомірних дій (бездіяльності) [PERSON], який не повідомив про наявність судового спору щодо квартири та підстав для подальшого витребування квартири з його власності. На думку позивача, такі дії (бездіяльність) мають позадоговірний характер і підлягають стягненню на підставі ст.1167 ЦК. Однак такі вимоги позивача є необґрунтованими. Згідно ст. 659 ЦК продавець зобовязаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. Укладаючи договір купівлі-продажу квартири, продавець стверджував, що судового спору щодо квартири, а також прав третіх осіб на квартиру не має, тобто приховав значимі для договору обставини, діяв недобросовісно. Разом з тим, вказані обставини включенні до змісту договору, а відтак є договірними. Тому не підлягають застосуванню норми ст. 1167 ЦК України, що регулюють відносини щодо позадоговірного спричинення шкоди. Договір купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року не містить умов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неналежним виконанням договору чи порушенням його умов при укладенні. Отже, в задоволені позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. Згідно договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року, та доданих до нього документів , [PERSON], що діяла на підставі довіреності від [PERSON]В, продала, а [PERSON] купила за 223 980 грн. квартиру [ADDRESS]. (т.2 , а.с.132-156). За відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України, наданих Роздільнянською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС в Одеській області, сума виплачених доходів [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) за період з 01.01.1998 року до жовтня 2012 року склала 5817,32 грн. (т.2 а.с.120-122). Згідно копії паспорту [PERSON],, що надана Державним нотаріальним архівом, [PERSON] значиться постійно зареєстрованою за адресою [INFO] з 12 грудня 1976 року (т.2, а.с.150). Згідно листа ГУ ДМС України в Одеській області від 12.06.2017 року [PERSON] зареєстрована [INFO] з 12.12.1976 року ( т. 2 а.с.182). Згідно листа Пужайківської сільської ради №02-19/174 від 29.05.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрована та постійно проживає за адресою [INFO]; разом з нею зареєстрований, але не проживає її син [PERSON], [INFO], який є власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності , виданого на підставі рішення виконкому Пужайківської сільської ради 24.05.2004 року р.н. (т.2 а.с.174). Згідно листа Управління соціального захисту населення Балтської районної державної адміністрації від 25.05.2017 року в грудні 2016 року [PERSON] призначено субсидію в розмірі 3184,75 грн. для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яка виплачена в січні 2017 року (т.2, а.с.178). Згідно листа Подільської обєднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області від 01.06.2017 року в Балтському відділенні Подільської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області відсутні відомості про перебування на обліку та отримання доходів [PERSON] (т.2 а.с.180). Згідно листа Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації [PERSON] та [PERSON] на обліку не перебували та не перебувають (т.1.а.с.110) Відповідно до довідки Молодіжненської сільської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], 22.07.1984 р.н.(т.1 а.с.109). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] являється її внуком. Пошуком квартири, перемовинами щодо її набуття займалась вона. Перший огляд квартири [ADDRESS] вона здійснювала напередодні укладення угоди. При огляді була присутньою дружина [PERSON] [PERSON], яка повідомила про те, що вона з чоловіком вже підшукали для себе двокімнатну квартиру по вул. Студентській в с. Молодіжне , готові уступити від первісно обявленої ними ціни для досягнення домовленості, оскільки за отримані від продажу квартири кошти мають намір не тільки купити квартиру більшого розміру в розташованому в передмісті м. Чорноморська с Молодіжному , але й здійснити за ці кошти ремонт в ній та облаштувати квартиру. З [PERSON] познайомилась в день укладення угоди купівлі-продажу 21 вересня 2012 року. Він отримав за продану квартиру 38 500 доларів США, про що написав відповідну розписку. Про будь які проблеми з квартирою не згадував. Більш того, запропонував свої послуги з ремонту квартири [ADDRESS]. Підтвердив свої наміри купити за отримані ним кошти для себе і своєї сімї квартиру в с.Молодіжному, яка потребувала ремонту. В звязку з цим попросив дозволу залишитись проживати в проданій ним квартирі на протязі одного місяця, поки буде здійснювати ремонт в підшуканій ним квартирі в с. Молодіжному. Продану квартиру [PERSON] з дружиною звільнили лише наприкінці листопаду 2012 року. Своїм легковим автомобілем свідок в кінці листопаду 2012 року допомагала їм вивезти рештки речей з квартири в м. Іллічівську до квартири [ADDRESS]. Разом з [PERSON] заходила до квартири [ADDRESS], де на той час вже будо здійснено ремонт однієї кімнати та частково кухні. В подальшому, на протязі з листопада 2012 року до березня 2013 [PERSON] разом зі своїм помічником за відповідну плату здійснювали ремонт в квартирі [ADDRESS]. В період здійснення [PERSON] ремонту в квартирі [ADDRESS] , вона неодноразово відвозила [PERSON] в вечірній час до квартири [ADDRESS] , неодноразово бувала в ній. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] вселились в квартиру [ADDRESS] восени 2012 року, в якій постійно проживають до теперішнього часу. До вселення здійснили капітальний ремонт вказаної квартири , оскільки квартира була в запущеному стані. З [PERSON] спілкуються майже кожен день, так як разом вигулюють собак. З її чоловіком [PERSON] бачаться рідко. Зі слів [PERSON] знає, що квартиру в с. Молодіжне купили для себе та за рахунок коштів отриманих від продажу належної їм з чоловіком квартири по вул.. Данченко в м. Іллічівську. Ніхто інший з подружжям [PERSON] в спірній квартирі не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2012 році за довіреністю свого родича [PERSON] займалась продажем належної останньому після смерті матері квартири [ADDRESS]. З приводу продажу вказаної квартири зустрічалась з подружжям [PERSON] та [PERSON] 2-3 рази: один раз - при огляді ними квартири, другий при підготовці документів, третій при оформлені договору купівлі-продажу квартири. Вони говорили, що продають належну їм квартиру в 5-поверхівці по вул. Данченко в м. Чорноморську і за отримані від продажу кошти покупають квартиру для себе. Пояснювали, що мають намір завести дитину, а квартира по вул. Данченко знаходиться на верхньому поверсі і з коляскою буде важко підніматись. Тому їх влаштовує квартира на першому поверсі рядом з приватним сектором. Від них же отримувала готівкою кошти за продану квартиру в день укладення угоди. Хто ще був присутнім при укладені угоди не памятає. Після укладення угоди з подружжям [PERSON] не зустрічалась. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь якого нерухомого майна на імя [PERSON] не зареєстровано (т.2,а. с.14-15), що свідчить про відсутність у [PERSON] достатнього майна для відшкодування спричиненої ним шкоди [PERSON] Відповідно до ст.3 ЦК України однією з засад цивільного права є справедливість, добросовісність та розумність. Оцінюючи досліджені судом обставини в своїй сукупності та взаємозвязку , суд вважає доведеним, що за договором купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року квартира [ADDRESS] хоча й була куплена на імя [PERSON], однак безпосередньо після продажу [PERSON] квартири [ADDRESS], за належні [PERSON] кошти, що отримані ним від продажу вищевказаної квартири та для свого власного використання. Після набуття квартири у власність, [PERSON] поселився в неї разом зі своєю дружиною [PERSON], де проживають до теперішнього часу. В квартирі зареєстрована дружина [PERSON] [PERSON] Тоді як [PERSON],[INFO] , уродженка с. Пужайкове Балтського району, з 1976 року зареєстрована та постійно проживає в указаному населеному пункті, доказів набуття спірної квартири для себе та за власні кошти до суду не надано. Отже, зовнішнє волевиявлення покупця , що виразилось в зазначені покупцем квартири [PERSON], не відповідало її внутрішній волі, що була направлена насправді на набуття спірної квартири у власність [PERSON] Таким чином, в цій частині договір купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року є удаваним правочином. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК правочином є дія особня, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частинами 3,5 ст. 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК. Згідно ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили; якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За правилами, що встановлені ст. 217 ЦК, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини . Суд касаційної інстанції неодноразово висловлював правову позицію, згідно якої удаваним може бути як весь правочин, так і його частина. Зокрема, в частині його учасників, якщо буде встановлено,що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про його ціну, сплатив за власні кошти вартість предмета договору, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.03.2015 року у справі № 6-43415 св14 (т.2 а.с.20-25), Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ввід 02.10.2013 року у справі №6-2940 св13 (т.2, а.с.16-19), ухвала Верховного Суду України від 12.03.2009 року(т.2, а.с.26-28); «ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог частково, апеляційний суд виходив з того, що спірну квартиру фактично було придбано ОСОБА 1 для себе; за кошти, одержані від продажу належної йому на праві власності квартири АДРЕСА3; після купівлі спірної квартири він вселився туди та проживає в ній; доказів про придбання цієї квартири за кошти ОСОБА2 суду надано не було. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обовязки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, а відповідачка формально вписана в договір, та визнав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА 1 у м. Вінниці удаваним в частині покупця, визнав покупцем квартири ОСОБА 1» (ухвала Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.07.2011 року) (т.2,а.с.29-31). Згідно ст.2 ЦПК ( в останній редакції) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Відповідно до ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією з сторін правочину, так і іншою заінтересованою стороною, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину(т.2 а.с.39). Оскільки із встановлених судом обставин слідує, що метою укладення удаваного правочину в частині покупця було уникнення в майбутньому відшкодування шкоди [PERSON] [PERSON], яка спричинена витребуванням квартири, то удаваною угодою порушуються законні права та інтереси [PERSON] , що полягають в можливості звернення стягнення на майно [PERSON], оскільки іншого, ніж спірна квартира, достатнього для відшкодування шкоди майна у [PERSON] не має. Значимою для оцінки правовідносин, що склалися, є висловлена в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-885чс15 правова позиція, згідно якої право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. По цій справі було встановлено, що спірна квартира була арештована за виконавчим провадження про стягнення боргу з власника квартири. Прийняття судом рішення про визнання прав власності на спірну квартиру за третьою особою є ухиленням від виконання судового рішення про стягнення боргу та створило несприятливі наслідки для заявника, оскільки унеможливлює звернення стягнення на спірну квартиру (т.2 а.с.32-36). Не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON] прав власності на квартиру [ADDRESS], оскільки права [PERSON] на вказану квартиру виникають на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року, за яким він визнається покупцем, а відтак вимоги про визнання за ним прав власності є зайвими. Підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача частково судові витрати по справі: судовий збір за подання майнового позову пропорційно задоволеним вимогам 6030 грн.(т.1, а.с.2),судовий збір за забезпечення доказів 243,6 грн. (т.1, а.с.4), судового збору за вимогою про визнання недійним договору купівлі-продажу - 640 грн. (т.2, а.с.3), судового збору про забезпечення доказів - 320 грн. (т.2 а.с.74), судового збору про забезпечення позову - 320 грн. (т.2 а.с.78), судового збору про забезпечення доказів - 350 грн. (т.2 а.с.157), витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3000 грн.(т.1, а.с.186), вартості публікації в газеті в розмірі 300 грн. (т.2, а.с.194,195), а всього судових витрат в сумі 11203,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial