Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

26.11.2019 позивач [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.02.2017 приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстровано в реєстрі за № 257. В належному позивачу будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , яка є донькою позивача, та відповідач по справі (колишня дружина позивача) - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2012, що набрало законної сили 08.01.2013. Зазначає, що ніяких речей відповідача у вказаному будинку не має. Факт не проживання відповідача в належному будинку з 2010 року підтверджується Актом про не проживання складеного комісією у складі сусідів, та погодженого з в.о. старости Іванівського старостинського округу Бахмутської міської ради Донецької області. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в будинку, не отримує кореспонденцію, комунальні послуги не сплачує, вона не знімається з реєстраційного обліку, чим позбавляє позивача можливості оформити житлову субсидію та розпоряджатися власністю на свій розсуд (продати квартиру, тощо). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.12.2019 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24.02.2017 приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 257 (а.с.9). Згідно з\~довідкою про\~склад сім`ї\~або зареєстрованих\~у житловому\~приміщенні/будинку\~осіб \~№426\~від 19.11.2019,\~у будинку\~ [ADDRESS] \~зареєстровані:\~власник [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~його донька\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка є\~ колишньою\~дружиною власника\~(а.с.10).\~ Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26.12.2012, яке набрало законної сили 08.01.2013, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.11.2001 виконкомом Красненської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 18, розірвано (а.с.7-8). Згідно акту обстеження від 19.11.2019, складеного комісією у складі сусідів, та погодженого з в.о. старости Іванівського старостинського округу Бахмутської міської ради Донецької області Данько О.В., за адресою: [ADDRESS] громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з 2010 року по теперішній час (а.с.11). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні з 2010 року, ним не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved