Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

25.02.2019 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в [ADDRESS] . З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. Свої вимоги мотивує тим, що він зареєстрований та проживає в будинку, що належить йому на праві власності разом із своїми дітьми. 11 квітня 2014 року рішенням Галицького районного суду шлюб між ним та позивачкою розірвано, після [PERSON] виїхала з його будинку, однак виписатися відмовилася. Фактично із того часу вони не спілкувалися і де на сьогодні вона проживає йому не відомо. Позивач несе затрати на виплату комунальних послуг, [PERSON] ніякої участі в утриманні житлового будинку не приймає та ним не користується. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Лотоцьким М. В. скеровано відзив на позов, в якому не визнали в повному обсязі позов [PERSON] , обґрунтовуючи тим, що відповідачка з поважних причин понад один рік не проживала за адресою: [ADDRESS] . Адже її колишній чоловік після розірвання шлюбу замінив дерев`яні двері в будинку на броньовані, ключі надати відмовився, хоча в помешканні залишилися її речі. [PERSON] неодноразово бувала на подвір`ї, літній кухні, але в будинок зайти не мала змоги. Зазначають, що житловий будинок є спільною сумісною власністю, оскільки під час спільного проживання будинок було добудовано, отримано у власність земельні ділянки, побудовано літню кухню, викопано криницю. Так, [PERSON] була відсутня в будинку за місцем своєї реєстрації понад один рік з поважних причин, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє її права користування цим будинком, а тому немає підстав для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Шевчук Н. М. скерувала заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутність, позов підтримують повністю і просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак скерувала заяву через канцелярію суду, в якій позов [PERSON] визнає повністю. Просить розгляд справи провести у її відсутність. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно копії договору дарування від 09 вересня 1993 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок, що знаходиться у с. Темерівці, Галицького району і розташований на земельній ділянці виконкому Блюдниківської сільської Ради народних депутатів (а.с.8-9). Згідно копії виписки з рішення Галицького районного суду від 11 квітня 2014 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Відповідно до довідки Блюдниківської сільської ради № 290 від 12.02.2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб, яка видана [PERSON] , 1965р.н., що проживає по [ADDRESS] про те, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] (колишня дружина, яка не проживає), 1965 р.н., [PERSON] (син), 1990 р.н., [PERSON] (донька), 1992 р.н. та [PERSON] (син), 1995 р.н. (а.с.11). Як вбачається із довідки Блюдниківської сільської ради № 291 від 12.02.2019 року - [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована по [ADDRESS] , але не проживає по місці реєстрації з 22 квітня 2014 року по даний час (а.с.13). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Враховуючи викладене та те, що відповідачка визнала повністю позов, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved