Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

25.04.016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та уточнивши позовні вимоги просила: 1) Надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], ідентифікаційний податковий номер [NUMBER], без згоди та супроводу батька [PERSON], строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, в наступні країни світу: - до країн Євросоюзу, а саме: Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Грецька Республіка, Королівство Данія, Республіка Естонія, Республіка Ірландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Мальта, Королівство Нідерланди, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція; - до інших країн світу, а саме: Сполучені Штати Америки, Канада, Турецька Республіка, Швейцарська Конфедерація, Російська Федерація (а саме Південний федеральний округ Республіка Крим), Чорногорія, Грузія, Королівство Таїланд, Мексиканські Сполучені Штати, Республіка Куба, Федеративна Республіка Бразилія, Домініканська Республіка, Республіка Індонезія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Об'єднана Республіка Танзанія, Арабська Республіка Єгипет, Князівство Монако. 2) Надати дозвіл матері [PERSON], [INFO], ідентифікаційний податковий номер [NUMBER], на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON], строком до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що з 27.06.2009 року по 27.01.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в зареєстрованому шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Позивач посилається на те, що у неї є можливість та бажання вивозити доньку за кордон на відпочинок та оздоровлення, а також вважає за необхідне ознайомлювати доньку з культурою та побутом інших країн, шляхом здійснення тимчасових туристичних поїздок. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчену згоду батька на виїзд доньки з позивачем за кордон України в туристичні поїздки та з метою оздоровлення, проте відповідач ігнорує дані звернення. Крім того посилається, що відповідач, як батько дитини, не має можливості надавати добровільну згоду на виїзд дитини за межі України, оскільки останні чотири роки постійно проживає за межами України. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що твердження позивача про ненадання ним дозволу на виїзд їхньої дитини за кордон не відповідають дійсності. Також зазначив, що відповідач ніколи не відмовляв позивачу в наданні такого дозволу, разом з тим, відповідач, як батько дитини бажає знати куди, коли, з якою метою намагаються вивезти його дочку за кордон, а також йому не відомо чи створені дитині умови для нормального проживання за кордоном. Крім того, представник відповідач посилається на те, що позивач не надала жодного доказу та не зазначила причини подальших виїздів доньки за кордон, території країн та строків виїздів до досягнення нею шістнадцятирічного віку, а тому зазначені дії та вимоги позивача викликають занепокоєння відповідача, як батька щодо підстав для подальших виїздів без погодження з ним. У зв'язку з вищевикладеним, просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі, як необґрунтованого та безпідставного. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положення ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З точки зору ст. 1 СК України, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Судом встановлено, що з 27.06.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.01.2015 року (а.с.6-7). Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Так, згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ч.2 cт.4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], без згоди її батька. Також, Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того за змістом ст. 4-2 Правил перетинання державного кордону, виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. В судовому засіданні було встановлено, що батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] близько 30-ти останніх років проживають в м. Ялта Тимчасово окупована Автономна республіка Крим, на підтвердження чого позивач надала копії паспортів останніх. Позивач зазначила, що вона має бажання поїхати разом з донькою до своїх батьків, з метою оздоровлення дитини, а також для зустрічі [PERSON] з бабусею та дідусем. З матеріалів справи вбачається, що позивач письмово звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини до Автономної республіки Крим з 01.06.2016 року по 01.09.2016 року. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує проти виїду доньки до батьків позивача з метою оздоровлення, а також погоджується, що права дитини на спілкування з бабусею та дідусем не мають бути порушені. Разом з цим, на момент розгляду справи відповідного дозволу у порядку передбаченому законом відповідачем не надано. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109/02/40-5031 від 15.06.2016 року вбачається, що орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не заперечує проти надання дозволу на виготовлення проїзних документів та на тимчасові, неодноразові виїзди з України за кордон до країн Євросоюзу, а саме: Австрійська Республіка, Королівство Бельгія, Республіка Болгарія, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, Грецька Республіка, Королівство Данія, Республіка Естонія, Республіка Ірландія, Королівство Іспанія, Італійська Республіка, Республіка Кіпр, Латвійська Республіка, Литовська Республіка, Велике Герцогство Люксембург, Республіка Мальта, Королівство Нідерланди, Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польща, Португальська Республіка, Румунія, Республіка Словаччина, Республіка Словенія, Республіка Словенія, Республіка Угорщина, Фінляндська Республіка, Французька Республіка, Республіка Хорватія, Чеська Республіка, Королівство Швеція. До інших країн світу, а саме: Автономна Республіка Крим, Сполучені Штати Америки, Канада, Турецька Республіка, Швейцарська Конфедерація, Чорногорія, Грузія, Королівство Таїланд, Мексиканські Сполучені Штати, Республіка Куба, Федеративна Республіка Бразилія, Домініканська Республіка, Республіка Індонезія, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Об'єднана Республіка Танзанія, Арабська Республіка Єгипет, Князівство Монако малолітній [PERSON], [INFO], з метою відпочинку, оздоровлення, розвитку, розширення кругозору у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] - до досягнення 16 річного віку із чітко визначеними термінами повернення дитини в Україну. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства, а також встановлений Розпорядженням Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації за №79 від 22.02.2016 року регламент побачень батька з малолітньою донькою, суд приходить до висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до Тимчасово окупованої території України Автономної республіки Крим строком з 01.08.2016 -01.09.2016 р.р. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в іншій частині, оскільки позивачем не наведено правових підстав надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька не позбавленого батьківських прав, аж до досягнення дитиною повноліття. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею повноліття та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Крім того, позивачем не визначено, до якої країни передбачається виїзд, на підставі чого та на який термін або протягом якого проміжку часу, тобто саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька з вказівкою періоду, на який необхідно надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, з визначенням при цьому конкретного часу та місця перебування, мети перебування та в яких саме країнах, в які планує виїжджати позивач з дитиною. Оскільки під час розгляду спору між батьками дитини щодо її виїзду за кордон підлягають дослідженню вимоги позивача щодо надання дозволу з врахуванням місця виїзду, мети виїзду, часу виїзду, то з цією метою суд повинен вимагати надання відповідних документів, а при задоволенні позову - зазначати ці обставини виїзду в резолютивній частині рішення Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в ст.ст. 57 - 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене вище, суд вважає безпідставними та недоведеними вимоги позивача про надання дозволу на неодноразовий виїзд дитини до досягнення нею 16-ти років за кордон у супроводі матері та без згоди та супроводу батька. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: partial