Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

26.12.2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, встановлених статтею 391 Цивільного кодексу України та статтями 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Позов мотивує тим, що відповідач постійно не проживає в зазначеній вище квартирі з 2016 року; крім того, він не бере участі в утриманні квартири і оплати комунальних послуг, а наявність реєстрації місця проживання відповідача створює, як вказує позивач, перешкоди у вільному розпорядженні квартирою. У судовому засіданні представник позивача пред'явлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою представника позивача, 24.01.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.11.2013 року (а.с. 4, 5; далі - Квартира). Як убачається з довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 21.12.2018 року (а.с. 6), за вказаною адресою зареєстровано місце постійного проживання відповідача як піднаймача квартири. Як випливає з позовної заяви і пояснень представника позивача, які підтверджуються актом від 24.12.2018 року (а.с. 7), а тому вважається доведеним, відповідач не проживає в Квартирі з 2016 року. Суд констатує, що відповідач був зареєстрований в Квартирі за згодою її попереднього власника [PERSON], який в подальшому відчужив Квартиру на користь позивача на підставі договору дарування від 19.11.2013 року; оскільки право користування Квартирою у відповідача було похідним від права власності на неї у [PERSON], то після дарування Квартири та втрати права власності на неї [PERSON], автоматичне втратив право користування Квартирою й відповідач. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своїм майном. Відповідач не є ані родичем, ані членом сім'ї позивача. Втім, наявність реєстрації відповідача в Квартирі призводить до збільшення плати за комунальні послуги і створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні квартирою, чим порушує її права як власника нерухомого майна. Зазначене є підставою для усунення позивачу перешкод в користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності Квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування Квартирою з підстав, встановлених статтею 391 Цивільного кодесу України. Посилання позивача на норми статтей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, як на додаткову підставу цього позову, є помилковим, оскільки зазначені статті регулюють порядок користування жилим приміщенням членами сім'ї наймача жилого приміщення, яке належить до державного і громадського житлового фонду; одначе відповідач не був членом сім'ї позивача, а Квартира є приватною власністю позивача, при цьому не належить до державного і громадського житлового фонду. В зв'язку з цим, вказані норми статей не поширюються на спірні правовідносини. За таких обставин, пред'явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial