Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

25.07.2016р. заявниця [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту народження дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 27.06.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] вона народила доньку [PERSON], у Профілактичній установі Міській лікарні №7 м. Єнакієве Донецької області, про що їй було видане медичне свідоцтво про народження [NUMBER] від 29.01.2015 року. На час реєстрації дитини м. Єнакієве, було вже тимчасово окупованою територією, і на його території не було жодного державного органу влади України. Тому вона вимушена була звернутися до Краматорського міського відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Однак, їй було відмовлено у реєстрації та видачі свідоцтва про народження дитини, оскільки медичне свідоцтво про народження,є незаконним документом, а тому не може бути підставою для проведення державної реєстрації народження дитини, та рекомендовано було звернутися до суду про встановлення факту народження. Встановлення факту народження дитини необхідно їй для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини та отримання соціальної допомоги по догляду за дитиною. Заявниця в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяви, в якій просила справу слухати в її відсутність, підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника та не заперечує проти задоволення заяви. Проаналізував в сукупності представлені в справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Судом встановлено, що заявниця - [PERSON], [INFO] є громадянкою України, постійно мешкає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], який є громадянином України, постійно мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] [INFO] у Профілактичній установі Міській лікарні №7 м. Єнакієве Донецької області заявниця народила доньку [PERSON], про що їй був видано медичне свідоцтво про народження [NUMBER] від 29.01.2015 року, яке відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України [PERSON] свідоцтво про народження її доньки, виданого державним органом України та отримати соціальну допомогу по догляду за дитиною.

Outcome: approved