Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

25 серпня 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 24367,83 гривні. Позов обґрунтований наступним. 23 квітня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою-резидентом України, яким є [PERSON] укладено кредитний договір № BLaЖГА 00030095. Згідно п. 1.2 Загальної частини договору, позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі санкції. Сума кредиту 7000,00 гривень, термін повернення кредиту-23 квітня 2014 року (п.1, 2 Спеціальної частини договору). Процентна ставка за договором встановлена на рівні 15% річних (п.3 Спеціальної частини договору), щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 1,75% від суми кредиту (п.4 Спеціальної частини договору). Відповідно до п.п.2.4.1 Загальної частини договору проценти розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку рік-рівний 360 дням, місяць- 30 дням. Відповідно до п.2.5.2 Загальної частини договору, позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не мених за сум платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно з п. 3.3.2 Загальної частини договору, позичальник зобовязаний щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п.2.5 Загальної частини договору. Представник позивача зазначає, що позивач зі своєї сторони виконав договірні зобовязання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобовязань ухиляється. Відповідач порушив свої зобовязання щодо місячного повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом. Згідно п.4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 13 серпня 2015 року становить 24367,83 гривні, з яких 6844,50 гривень-кредит, 1844,39 гривень-відсотки, 2598,75 гривень-комісія за РО, 13080,19 гривень-плата за пропуск платежів. Також представник позивача вказала, що на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за № 63 від 20 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБіБанк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків-Славкіну М.А. В судове засідання представник позивача не зявився, однак представник за довіреністю ПАТ «ВіЕйБіБанк» [PERSON]Л надіслав до суду заяву, в якій просить провести судове засідання за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обємі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки погасив частину боргу, про що надав копію квитанції. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, зясувавши права та обовязки сторін, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 23 квітня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та фізичною особою-резидентом України, яким є [PERSON] укладено кредитний договір № BLaЖГА 00030095. Згідно п. 1.2 Загальної частини договору, позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі санкції. Сума кредиту складає 7000,00 гривень, термін повернення кредиту-23 квітня 2014 року, процентна ставка за договором встановлена на рівні 15% річних, комісія за управління кредитом становить 1,75% від суми кредиту, штраф 25% від суми кредиту, пеня 0,50 % (а.с. 4). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № BLaЖГА 00030095, заборгованість кредиту складає 6844,50 гривень, 1844,39 гривень-відсотки, 2598,75 гривень-комісія за РО, 13080,19 гривень-плата за пропуск платежів. Як вбачається із поданої відповідачем квитанції, 26 жовтня 2015 року останній сплатив на рахунок позивача 9800,00 гривень. Тобто, можна зробити висновок, що відповідач погасив суму кредиту та відсотки по кредиту. Щодо нарахованої плати за комісію РО та пропуск платежів суд зазначає наступне. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання. (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є сума неустойки, що обчислюється у відсотках від несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення платежу. (ч.3 ст. 549 ЦК України). Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значено перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом\~лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами\~в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником;\~майновий стан\~сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором. Враховуючи ту обставину, що позичальник [PERSON] уклав іх відповідачем кредитний договір № BLаЖГА00030095, згідно якого повинен був вчасно сплачувати і щомісячну плату у вигляді комісії за управління кредитом, вчасно відповідач не вносив до банку сплату процентів за користування кредитом, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача суму комісії за РО. Однак, зі всієї суми заборгованості, суду є не зрозумілим пункт «плата за пропуск платежів: 13080,19 гривень», оскільки ні з позовної заяви, ні з договору банківського обслуговування, ні з детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, ні з розрахунку заборгованості не можливо встановити за пропуск яких платежів зарахована дана сума і чому саме така сума, і взагалі яким пунктом договору Банківського обслуговування № BLаЖГА00030095 передбачена плата за пропуск платежів, і яких саме платежів, тому належними доказами цю суму позивачем суду не обґрунтовано та немотивовано з посиланням на відповідні докази матеріального права Крім того, ст. 549 ЦК України чітко передбачена лише неустойка (штраф або пеня) - грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, термін «плата за пропуск платежів» - відсутній. Варте уваги й те, що сума 13080,19 гривень (плата за пропуск платежів) значно перевищує суму тіла кредиту 6844,50 гривень. Оскільки відповідачем погашена сума тіла кредиту, сплачено відсотки по кредиту, частину комісії за РО, тому суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за договором Банківського обслуговування № BLаЖГА00030095 з [PERSON] Згідно ч.1 ст.3 Закону України, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством справляється судовий збір. Згідно ст.. 4 даного Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, фізичною особою або фізичною особою підприємцем в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлена на 2015 рік мінімальна заробітна плата, у місячному розмірі з 1 січня 1218 грн. Згідно п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються-уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб-у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно частин 1-3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави 243,60 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved