Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

25 червня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,376 га та складається з 3,3867 га ріллі ( пай [NUMBER]) і 0,99 кормових угідь, а також скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] та виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому Мохнатинської сільської ради народних депутатів від 17 січня 2001 року № 4, мотивуючи свої вимоги тим, що вона позбавлена можливості отримати витяг з Державного земельного кадастру та оформити спадщину після матері, оскільки земельна ділянка, що зазначена в державному акті накладається на землі транспорту (дорогу з твердим покриттям). У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснивши, що після отримання відмови у наданні витягу позивач звернулась до відповідних органів щодо зменшення розміру земельної ділянки і їй було виготовлено кадастровий план з площею 3,3867 га, після чого рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на меншу площу земельної ділянки. Після виготовлення кадастрового плану в бік зменшення земельної ділянки з заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру не звертались. Проблемних питань з оформлення земельної ділянки площею 0,99 га кормових угідь у них не виникає. Представник відповідача - Управління Держземагентства в Чернігівському районі Чернігівської області в судовому засіданні при вирішенні питання поклався на розсуд суду, пояснивши, що дійсно існує проблема в оформленні земельної ділянки меншою площею, яка була поділена на дві і внести дані до кадастру вони не мають права, оскільки особа, якій було видано державний акт померла. Зазначили, що при видачі державного акту на ім»я померлої дороги не було і вона виникла в процесі користування, є грунтовою дорогою, що належить сільській раді. Залучені до участі у справі в якості співвідповідача - Мохнатинська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - Чернігівський міськрайонний виробничий відділ Чернігівської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» не забезпечили явку свого представника в судове засідання. Заслухавши представників позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [INFO] року [PERSON] та звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується наданою копією спадкової справи № 270/2014. ( а.с. 31-37) За життя, у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на підставі рішення виконкому № 4 Мохнатинської сільської ради Чернігівського району та області від 17 січня 2001 року [PERSON] набула у власність земельну ділянку площею 4,47 га, що розташована на території Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок площею 3,48 га та 0,99 га. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності на земельні ділянки внаслідок прийняття спадщини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 7 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК). При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Як встановлено в судовому засіданні, виходячи з пояснень представників позивача, [PERSON] після відмови державного кадастрового реєстратора, земельна ділянка площею 3,48 га була розділена на дві окремі земельні ділянки площею 3,3867 га та 0,0933 га, при цьому повторно не звернулась до відповідних органів, не отримавши в подальшому офіційну відмову в наданні витягу щодо меншої площі земельної ділянки. Як стверджував в судовому засіданні представник відповідача вони не можуть прийняти такі зміни, оскільки позивач є спадкоємцем, а не власником. Суд вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого порушеного права. Даний висновок судом зроблено з наступних підстав. У відповідності до повідомлення № РВ-7400035532014 [PERSON] державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Чернігівському районі Чернігівської області відмовлено в наданні витягу з державного земельного кадастру, оскільки надані документи не відповідають вимогам, встановленим законом, а саме земельна ділянка накладається на землі транспорту. ( а.с.11) Після відмови позивач звернулась за виготовленням кадастрового плану на земельну ділянку площею 3,3867 га та 0,0933. ( а.с.12-13) У відповідності до положень ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою. За положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Разом з тим, у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом. У разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок. За таких підстав, законом визначено орган, що має відповідні повноваження щодо визначення площі земельної ділянки та внесення даних до реєстру, а відмова органу у здійсненні відповідних прав особою, що передбачені законом, є підставою для оскарження дій цього органу до суду. Суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідного органу та констатувати факт саме такої площі земельної ділянки, на яку просить визнати право власності позивач. Крім того, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164 цс12 зазначено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Таким чином, у [PERSON], яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини виникло право на володіння та користування спадковим майном - земельною ділянкою у відповідності до державного акту серії [NUMBER] Відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, який посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об»єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. В судовому засіданні не встановлено підстав для скасування державного акту серії [NUMBER] що був виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 4,47 га, оскільки не доведено, що при його видачі були порушені вимоги закону та він виданий на земельну ділянку, на якій мається частина дороги, оскільки представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що на момент видачі державного акту дорога не існувала, а утворилась згодом. В судовому засіданні не встановлено, що дорога, яка утворилась самостійно має проходити саме по земельній ділянці, що належала [PERSON] Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об»єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Представниками позивача не надано доказів того, що земельна ділянка площею 4,376 га, що складається з земельної ділянки розміром 3,3867 га ріллі та 0,99 кормових угідь, внесена до Державного земельного кадастру, сформована, їй присвоєно кадастровий номер і вона є об»єктом цивільних прав. Кадастровий план цієї земельної ділянки наданий представником позивача не розглядався кадастровим реєстратором у передбаченому законодавством порядку, а тому не може бути допустимим доказом у справі. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі наданого нотаріусу рішення № РВ-7400035532014 від 21 серпня 2014 року не може бути автоматичною підставою для суду щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку меншої площі, оскільки існує встановлена процедура реєстрації земельної ділянки, оскарження дій відповідних органів, а суд позбавлений можливості перебирати на себе функції відповідних органів у сфері земельних питань та передавати у власність особам земельні ділянки з одних лише формальних міркувань. Враховуючи вищенаведене та розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов щодо визнання за позивачем в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Мохнатинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,376 га та складається з 3,3867 га ріллі ( пай [NUMBER]) і 0,99 кормових угідь, та скасування Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] та виданого [PERSON] на підставі рішення виконкому Мохнатинської сільської ради народних депутатів від 17 січня 2001 року № 4 задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed