Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

26.01.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» в особі відокремленого підрозділу Міжнародний дитячий оздоровчий центр «Дельфін» про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,387 га, кадастровий номер 6522384300:02:046:0003, розташованою за адресою: [ADDRESS], на якій розташований належний йому бар «[INFO]», шляхом знесення паркану, посилаючись на те, що 08.12.2014 року він не зміг потрапити на належну йому вище зазначену земельну ділянку, через те, що відповідач встановив паркан на орендованій останнім земельній ділянці. З цього приводу він звернувся до Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області і 15.12.2014 року слідчим СВ Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, в якій встановив, що 05.12.2014 року посадові особи відповідача встановили паркан, який перешкоджає доступу заявника до належної йому земельної ділянки. Рішенням господарського суду Херсонської області від 02.02.2012 року по справі № 5024/1940/2011 встановлено, що безперешкодний доступ на автотранспорті до території бару «[INFO]» є лише через територію, що відноситься до земель запасу сільської ради, на якій розташовані будівлі та споруди відповідача. Проїзд, що проходить через цю територію, є проїздом та проходом загального користування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів. Таким чином, визначення шляху - шляхом загального користування передбачає, що цим шляхом можуть користуватися усі бажаючі, без встановлення спеціального дозволу, та відповідно позивач [PERSON] має право вимагати у особи, яка чинить перешкоди, їх усунення. Дане рішення господарського суду набрало законної сили та не скасоване, а тому встановлені ним обставини не підлягають доказуванню, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України. З посиланням на ст. 2 Протоколу № 4 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 313, 320, 321, 373, 391 ЦК України, ст. ст. 95, 96, 152 ЗК України просив задовольнити позов. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали вимоги, викладені у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні, з підстав, зазначених у позові. У судовому засіданні представник відповідача Калюжна Г. О. позов не визнала, надала до суду письмові заперечення на позов, які зводяться до наступного. Посилання позивача на мотивувальну частину рішення господарського суду Херсонської області від 02.02.2012 року по справі № 5024/1940/2011 є неспроможним, так як 10.05.2012 року Одеський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд зазначеного рішення господарського суду Херсонської області встановив, що висновки господарського суду першої інстанції ґрунтуються на висновку судової будівельно-технічної експертизи, який є необ'єктивним і не був взятий до уваги судом апеляційної інстанції, а висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області не має генерального плану населеного пункту, а тому враховуючи відсутність такої технічної документації, неможливо зробити висновок чи відповідає наявний шлях вказаному визначенню та щодо неможливості проїзду до кафе-бару іншим шляхом. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Херсонській області від 12.08.2014 року вимоги позивача щодо встановлення дороги загального користування із земельної ділянки дитячого табору «Дельфін» для обслуговування кафе-бару «[INFO]» є неправомірними, необґрунтованими та суперечать чинному законодавству. 07.11.2013 року відповідачем було отримано дозвіл Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області на встановлення некапітально збудованого огородження по периметру табору з метою забезпечення територіальної цілісності нерухомого та рухомого майна відповідача та забезпечення недоступу на територію табору сторонніх осіб. Дитячий оздоровчий табір «Дельфін» внесений до Державного реєстру дитячих закладів оздоровлення та відпочинку Міністерства соціальної політики України, чим надано право на здійснення діяльності направленої на оздоровлення та відпочинок дітей. Земельна ділянка, на якій розташовано дитячий табір «Дельфін» відноситься до земель рекреаційного призначення, одним із обмежень правового режиму використання яких є обмеження в'їзду на них транспортних засобів. З посиланням на ст. 52 ЗК України, ст. 17 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» просила відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та необґрунтованістю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0387 га, яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер 6522384300:02:046:0003 (а. с. 4). 07.11.2012 року між ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» та Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,3019 га під розміщення міжнародного дитячого оздоровчого центру «Дельфін», яка розташована в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, який в цей же день зареєстрований у відділі Держкомзему у Голопристанському районі. Відповідно до довідки від 29.10.2013 року позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Дельфін», власником якого є ПП «Регіональна компанія «Тавріясервіс» внесено до Державного реєстру Міністерства соціальної політики України згідно рішення від 28.10.2013 року, протокол № 4. Згідно висновку про погодження проекту землеустрою відділу Держземагенства у Голопристанському районі від 24.04.2013 року № 10/01-16 будь-яких обмежень чи обтяжень чи інших правових особливостей використання земельної ділянки відповідача, окрім охоронної зони ЛЕП 10 кВ площею 0,0562 га не встановлено. У відповідності до статті 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Сторонами не заперечувалося у судовому засіданні, що відповідачем встановлено огорожу по периметру орендованої ним земельної ділянки в с. Залізний Порт Голопристанського району. Посилання позивача на встановлені рішенням господарського суду Херсонської області від 02.02.2012 року по справі № 5024/1940/2011 обставини, які на його думку він не повинен повторно доводити згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України є помилковим, оскільки відповідач не був стороною по справі № 5024/1940/2011, а тому положення ч.3 ст. 61 ЦПК України в даному випадку застосовані бути не можуть. Крім того, позивачем не враховано, що 10.05.2012 року Одеський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційний перегляд зазначеного вище рішення господарського суду Херсонської області встановив, що висновки господарського суду першої інстанції ґрунтуються на висновку судової будівельно-технічної експертизи, який є необ'єктивним і не був взятий до уваги судом апеляційної інстанції, а висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки Новофедорівська сільська рада Голопристанського району Херсонської області не має генерального плану населеного пункту, а тому враховуючи відсутність такої технічної документації, неможливо зробити висновок чи відповідає наявний шлях вказаному визначенню та щодо неможливості проїзду до кафе-бару іншим шляхом. Більше того, як стверджує сам позивач огорожа була збудована відповідачем у грудні 2014 року, в той час як судові рішення господарчих судів ухвалені у 2012 році і цієї огорожі на момент їх ухвалення не існувало, а позивачем не доведено чи в тому ж самому місці, що і раніше, відповідач збудував (чи повторно збудував) огорожу. Посилання позивача на постанову слідчого СВ Голопристанського РВ УМВС України в Херсонській області від 15.12.2014 року про закриття кримінального провадження як на підставу звільнення його від доказування встановлених в ній обставин, в контексті застосування норм ч. 4 ст. 61 ЦПК України є неспроможнім, оскільки ч. 4 ст. 61 ЦПК України не містить посилання на постанову слідчого як на підставу звільнення від доказування певних обставин. Не зважаючи на роз'яснення сторонам їхнього права клопотати перед судом про призначення судової будівельно-технічної чи землевпорядної експертизи сторони такого клопотання перед судом не заявили, а суд позбавлений самостійно призначити таку експертизу та змушений розглянути справу за наявними в ній матеріалами. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення його права на користування належною йому земельною ділянкою з боку відповідача, не надано доказів незаконності побудови огорожі відповідачем та неможливості позивачем здійснювати проїзд чи прохід до належної йому земельної ділянки окрім як через ділянку, яка перебуває в користуванні відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed