Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

25.10.2016 ПАТ «Кредобанк» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31572-OWNCASH від 11.07.2014 в сумі 18\~052,42 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 11.07.2014 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31572-OWNCASH., відповідно до умов якого банк перерахував [PERSON] в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кошти у розмірі 10\~095,87 грн., а останній зобовязався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,99 % річних та повернути кредит банку в порядку та у строк до 10.01.2016. У встановлений кредитним договором термін зобовязання [PERSON] щодо повернення кредиту, сплати процентів виконані не були, що є порушенням умов кредитного договору. Представником банку на адресу [PERSON] додатково була направлена вимога про повернення кредиту, сплату процентів, інших платежів за кредитним договором (вих. № 31572-OWNCASH/1 від 14.05.2015). Станом на 30.09.2016 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 18\~052,42 грн., з них: 10\~095,87 грн. основної позичкової заборгованості; 1\~155,40 грн. заборгованість за процентами; 3\~819,16 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; - 2\~984,99 грн. пеня. Вимога про повернення кредиту не виконана. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 509, 525, 530, 599, 1049 ЦК України, просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач або його представник в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до норм ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, які обовязково укладаються в письмові формі (ст.ст. 553, 1054, 1055 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вищим судом відзначено, що договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Пунктом 9 даної Постанови визначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2014 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 31572-OWNCASH (а.с. 5-6). Відповідно до умов кредитного договору банк перерахував [PERSON] в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кошти у розмірі 10\~095,87 грн., а останній зобовязався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,99 відсотків річних та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором до 10.01.2016. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема, - сплата неустойки. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У встановлений кредитним договором термін зобовязання відповідачем щодо повернення кредиту та остаточної сплати процентів виконані не були, що є порушенням умов кредитного договору. Позивачем на адресу [PERSON] додатково була направлена вимога про повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та інших платежів за кредитним договором (вих. № 31572-OWNCASH/1 від 14.05.2015) (а.с. 14). Станом на 30.09.2016 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 18\~052,42 грн., з них: 10\~095,87 грн. основної позичкової заборгованості; 1\~155,40 грн. заборгованість за процентами; 3\~819,16 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; - 2\~984,99 грн. пеня. На даний час заборгованість не погашена. Відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобовязання, яку позивач просить стягнути з відповідача. З урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, заборгованість за кредитним договором, яка виникла з вини боржника, підлягає стягненню з відповідача на користь банку у повному обсязі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 1 378 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 31801858 від 06.08.2015, № 45855245 від 10.11.2015, №48836992 від 03.10.2016 (а.с. 17-19). На підставі викладеного,

Outcome: approved