Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

24 травня 2019 року з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю надійшла відповідна позовна заява, у якій позивач зазначив, що за заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2009 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01 квітня 2019 року йому нараховано заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-55 виданого 10 березня 2009 року, в сумі 58129 грн. 52 коп. На теперішній час він хворіє важкою хворобою, є інвалідом 2 групи загального захворювання, за станом здоров`я не може виконувати ніякі види праці, а єдиним його доходом є пенсія по інвалідності в розмірі 955 грн.92 коп. Посилаючись на те, що він не взмозі сплатити заборгованість по аліментах, виплачувати її у частці від пенсії, за станом здоров`я потребує довгострокового госпітального лікування, а його тяжка хвороба має бути віднесена до істотних обставин, позивач просив суд скасувати заборгованість по сплаті аліментів. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у відзиві на позов просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог через відсутність передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах. В подальшому подала до суду заяви, у яких позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення (а.с.24,28). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до частин першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить висновку про відсутність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову з огляду на наступне. З матеріалів справи слідує, що сторони з 29 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2009 року. У шлюбі, а саме [INFO] , у них народився син [PERSON] (а.с.5). Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Відповідно до розрахунку, здійсненого старшим державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, станом на 01 березня 2018 року заборгованість позивача по аліментам по виконавчому листу № 2 -55 виданого 10 березня 2009 року Березнегуватським районним судом про стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання їх спільного сина, складала 60166 грн. 53 коп. З квітня 2018 року утримання боргу проводилось за місцем отримання позивачем пенсії у Нікопольському УПФУ та було утримано станом на 01 квітня 2019 року 2277 грн. 15 коп., та нараховано боргу 240 грн. 14 коп., відповідно залишок заборгованості за аліментами станом на 01 квітня 2019 року, склав 58129 грн. 52 коп. (а.с.8-9). Матеріали справи не містять даних про оскарження позивачем вказаного розрахунку, відповідно він є чинним на час розгляду справи. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з частиною другою статті 197 СК України - за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року по справі № 404/2514/16-ц - дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наявність у нього тяжкого захворювання, як на обставину що має істотне значення, що унеможливлювала сплату ним аліментів. Однак, з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 218018 убачається, що позивач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням (психічним розладом), яка встановлена повторно лише з 28 березня 2019 року на строк до 01 квітня 2020 року, дата чергового переогляду 03.03.2020 року. За висновком лікарської комісії медичного закладу від 28 березня 2019 року позивач потребує постійного стороннього догляду. Вказаний висновок дійсний до 29 вересня 2019 року (а.с.3, 10). З розрахунку заборгованості за аліментами убачається, що вона виникла з квітня 2009 року по лютий 2018 року, тобто до встановлення інвалідності позивачу, а причиною виникнення заборгованості є невиконання ним обов`язку по сплаті аліментів. Доказів на існування істотних обставин, які б унеможливлювали сплату позивачем аліментів у період з квітня 2009 року по лютий 2018 року, надано не було, відповідно суд не вбачає законних підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на підставі частини 2 статті 197 СК України. Зазначення позивачем у прохальній частині позовної заяви вимоги про скасування заборгованості за аліментами, судом розцінюється як обрання неналежного способу захисту, оскільки ч.2 ст.197 СК України передбачає право платника аліментів звернення до суду з позовом про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Натомість підставою для відмови в задоволенні зазначеного позову є недоведеність позивачем існування за час виникнення заборгованості істотних обставин, які б унеможливлювали або ускладнювали виконання ним обов`язку по сплаті аліментів.

Outcome: dismissed