Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

26 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить: визнати незаконними та скасувати п.п. 1, 2, 4 наказу Департамента освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації від 31.12.2013 року № 372-К «Про внесення змін до наказу від 11.12.2013 року № 360-к «Про звільнення з роботи [PERSON]» та п.п. 2, 3 наказу Комунального закладу Львівської обласної ради «Червоноградська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» від 31.12.2013 року № 226 «Щодо відміни наказу від 11.12.2013 року № 214 «Про звільнення з роботи [PERSON]»; поновити його на роботі на посаді вчителя історії Комунального закладу Львівської обласної ради «Червоноградська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів»; стягнути з відповідачів на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2013 року по 13.02.2014 року у сумі 7620,11 грн. (згідно з доданим розрахунком); стягнути з відповідачів 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць; судові витрати стягнути з відповідачів. На обгрунтування своїх вимог послався на незаконність свого звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані), оскільки 30.11.2013 року він згідно з графіком роботи прибув на робоче місце, провів перший та другий уроки, на яких були присутні завуч та директор школи. Жодних претензій щодо порядку ведення уроків, викладу матеріалу, підготовленості до них керівництво школи не висловило. Після закінчення уроків, на пропозицію працівників міліції, він з останніми зі школи прибув до Червоноградської ЦМЛ для проведення його огляду на стан алкогольного сп'яніння. Перебуваючи у приймальному відділенні цієї лікарні, на просьбу людини у білому халаті, яка йому не представилася, він видихнув у трубку, після чого йому повідомили, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння. Кров, сечу на аналіз у нього не брали, зі змістом складеного висновку його не знайомили, лише сказали підписатися у ньому. 02.12.2013 року його повідомили про те, що він підлягає звільненню за появу на роботі в нетверезому стані, при цьому зі сторони адміністрації не було вчинено ніяких дій щодо проведення процедури накладення адміністративного стягнення. У подальшому йому стало погано і він був госпіталізований у Червоноградську ЦМЛ, де перебував на лікуванні до 06.12.2013 року. 12.12.2013 року без жодних пояснень йому було вручено наказ № 214 від 11.12.2013 року про звільнення з роботи. Про оспорювані накази відповідачів він дізнався лише під час розгляду цієї справи у судовому засіданні, яке відбулося 14.01.2014 року. У зв'язку з незаконним звільненням його з роботи просить стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по 13.02.2014 року. Завдання моральної шкоди обгрунтовує тим, що внаслідок звільнення з роботи він втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Запис у трудовій книжці, як причина звільнення, буде перешкодою йому у подальшому працевлаштуванні, взятті на облік у центрі зайнятості. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що 30.11.2013 року позивач прийшов на роботу. На перший урок прийшов директор, на другому уроці зайшла завуч. Потім він почав проводити третій урок, прибігли діти і повідомили, що за ним приїхали працівники міліції, після чого він втік, оскільки ніколи не мав справи з працівниками міліції. Після уроків до нього зателефонували діти з просьбою дати їм ключі від кабінета. Перед тим у магазині випив пляшку пива. Біля стадіону до нього підійшли два міліціонери та затримали його. В лікарні проходив медичне освідчення на стан алкогольного сп'яніння, який показав, що він перебуває у стані алкогольного сп'яніння. При цьому вимірювальний прилад падав. 02.12.2013 року у нього піднявся тиск, в результаті чого його поклали в лікарню на стаціонарне лікування. 12 грудня 2013 року, вийшовши на роботу, директор його повідомив про те, що він звільнений, видали копію наказу та трудову книжку. Зазначив, що із керівництвом школи він перебуває у неприязних стосунках. Про своє чергування 30.11.2013 року він не знав та зазначив, що до 30 листопада чергував по вівторках, а в суботу не чергував жодного разу і будь-яких претензій до нього не було. У стані алкогольного сп'яніння у цей день він не перебував. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що підстави для поновлення на роботі є обґрунтованими. Об'єктивне розслідування щодо звільнення позивача з роботи не проводилося. Складання акту щодо освідування позивача на стан сп'яніння здійснювалося у позаробочий час. Наказу про відсторонення позивача від виконання обов'язків не було. Підставою для звільнення послужили зазначений акт та доповідна директору. Вважає, що процедура звільнення позивача з роботи порушена. Факт зловживання позивачем спиртними напоями на робочому місці не доведений. Волошин В.І., який бере участь у справі як третя особа на стороні відповідача - школи-інтернат та представник відповідача - Департамента освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації під час розгляду справи позов не визнав та пояснив, що коли був присутній на уроці, який проводив позивач, зрозумів, що останній до уроку не підготовлений та перебуває в стані алкогольного сп'яніння, оскільки мова була нечіткою та відчувався запах алкоголю. На пропозицію пояснити про свій стан позивач відповідав у грубій формі. Враховуючи те, що позивач вів себе агресивно та зухвало, вирішив звернутися до органів внутрішніх справ. Після приїзду працівників міліції позивач покинув кабінет, де проводив урок. Останній ходив по подвір'ї школи, де до нього підійшли працівники міліції. Будь-яких інших документів, крім подання та висновку про нетверезий стан позивача, він до Департамента освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації не подавав. Представник відповідача - школи-інтерната [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що позивач був ознайомлений з графіком чергувань. Вважає звільнення позивача законним. Третя особа на стороні Департамента освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації - керівник цього Департамента, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляли та не подав заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідно до положень статті 169 ЦПК України, ураховуючи думку, зокрема, представника цього Департамента, не є перешкодою для розгляду справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює в школі-інтернаті секретарем. 30.11.2013 року директор був на першому уроці, після якого останній підійшов до неї і попросив покликати позивача, щоб він написав пояснення стосовно його перебування на уроці в нетверезому стані. Проте позивач до директора не пішов, після чого директор сказав скласти акт про те, що позивач відмовився надати пояснення. Акт підписували вона, [PERSON] та [PERSON] Останні говорили, що позивач був у нетверезому стані. Зазначає, що не може стверджувати, що [PERSON] був у нетверезому стані. 12.12.2013 року, коли позивач вийшов на роботу з лікарняного, накази про його звільнення були готові. Чи з наказом позивач був ознайомлений, їй не відомо. Вказує на те, що зробила запис у трудову книжку. Позивач підписав наказ, зазначивши, що з ним не згідний. Свідок [PERSON] під час розгляду справи пояснила, що працює у школі-інтернаті практичним психологом [PERSON] 30.11.2013 року, під час перерви, після другого уроку її, [PERSON] та [PERSON] попросили піти до [PERSON] Відчинивши двері класу, позивач на їхню пропозицію відповів, що нічого писати не буде. Вони сказали це директору, після чого склали акт, потім приїхали працівники міліції. У цей момент [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння, оскільки від нього було чути запах алкоголю, його поведінка була неадекватною, мова була в'язкою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює заступником директора школи-інтернат, 30.11.2013 року, на початку другого уроку, зайшла у клас, де позивач проводив урок. У розмові з позивачем, що тривала близько 5 хвилин, відчула від нього запах алкоголю, після чого пішла до директора та повідомила йому про це. Підписувала акт про те, що була присутня при освідуванні позивача в лікарні на стан сп'яніння. При цьому позивач перебував у стані алкогольного сп'яніння. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, свідків, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Установлено, що згідно з наказом Червоноградської школи-інтерната для дітей-сиріт (з 15.02.2012 року, відповідно до наказу Управління майном спільної власності Львівської обласної ради від 14.02.2012 року № 09-С, - Комунальний заклад Львівської обласної ради «Червоноградська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів») (далі - школа-інтернат) № 728 від 29.08.1990 року з 30.08.1990 року позивач був призначений на посаду вихователя; наказом цієї школи від 01.12.1990 року він був переведений на посаду вчителя історії. На підставі листів ЧЗСШ від 02.12.2013 року № 01-12/534 та від 11.12.2013 року № 01-12/556, висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 473 від 30.11.2013 року, наказом Департамента освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (далі - Департамент ОДА) від 11.12.2013 року № 360-К «Про звільнення з роботи [PERSON]», у зв'язку з хворобою позивача з 02.12.2013 року до 11.12.2013 року відмінено наказ цього Департамента від 02.12.2013 року № 357-к «Про звільнення [PERSON]», звільнено позивача з роботи 11.12.2013 року у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП України) (далі - КЗпП). У зв'язку з цим наказом школи-інтерната від 11.12.2013 року № 214, підписаним директором школи Волошиним В.І., позивача звільнено з роботи з 11.12.2013 року у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП). Унаслідок допущеної технічної помилки стосовно дати звільнення позивача з посади вчителя історії оспорюваним наказом Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К «Щодо внесення змін до наказу від 11.12.2013 року № 360-к «Про звільнення з роботи [PERSON]»: відмінено наказ Департамента ОДА від 11.12.2013 року № 360-к «Про звільнення з роботи [PERSON]» (п. 1); звільнено позивача з роботи 12.12.2013 року у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП) (п. 2); вказано Волошину В.І. - директору школа-інтерната на послаблення контролю за веденням діловодства (п. 3); зобов'язано директора школа-інтернат довести наказ до відома позивача та внести зміни до його трудової книжки (п. 4). На підставі наказу Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К, наказом школи-інтернат від 31.12.2013 року «Щодо відміни наказу від 11.12.2013 року № 214 «Про звільнення з роботи [PERSON]», що також оспорюється позивачем: відмінено наказ школи-інтерната від 11.12.2013 року № 214 «Про звільнення з роботи [PERSON]» (п. 1); звільнено позивача з роботи 12.12.2013 року у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані (п. 7 ст. 40 КЗпП) (п. 2); зобов'язано секретаря школи [PERSON] довести наказ до відома позивача та внести зміни до його трудової книжки (п. 3). Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 40 КЗпП підставою для розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності є поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Як зазначено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова ПВСУ № 9 від 06.11.1992 року), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота. Факт появи позивача на роботі у нетверезому стані 30.11.2013 року у сукупності підтверджується наступними даними: показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]; актом від 30.11.2013 року, підписаним [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно з яким позивач відмовився дати пояснення по факту знаходження на робочому місці у нетверезому стані під час проведення уроків у 9-му та 10-му класах (а.с. 78); поясненнями директора школи-інтернат Волошина В.І., який був присутній у класному кабінеті під час проведення позивачем першого уроку 30.11.2013 року та спостерігав за поведінкою позивача, яка відзначалася порушеною координацією рухів, порушенням мовлення, агресивною поведінкою; появою позивача на території школи-інтернат 30.11.2013 року після вживання пива між 11:30 та 12:00 год., що визнано позивачем у судовому засіданні; у подальшому складеним висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 473 від 30.11.2013 року. Такий висновок суду узгоджується з роз'ясненнями, що містяться у п. 25 постанови ПВСУ 9 від 06.11.1992 року, зокрема, щодо терміна «робота», уживаному в п. 7 ст. 40 КЗпП, під яким слід розуміти «робочий день», який 30.11.2013 року станом на 12:00 год. для позивача, ураховуючи графік чергування вчителів під час уроків у навчальному корпусі на 2013-2014 н.р., не закінчився. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення) даного працівника (ч. 1 ст. 147-1 КЗпП). Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП). За таких обставин суд погоджується з доведеністю вчинення позивачем порушення, що могло стати підставою для ініціювання розірвання з ним трудового договору на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП, а наказ Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К, яким позивача звільнено з роботи на зазначеній підставі, беручи до уваги положення пункту 1.2 наказу Департамента ОДА від 25.10.2013 року № 316-к «Про впорядкування кадрової роботи у закладах освіти обласного підпорядкування», згідно з яким призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних працівників навчального закладу здійснюється Департаментом ОДА за поданням керівника навчального закладу (а.с. 81), листи ЧЗСШ від 02.12.2013 року № 01-12/534 та від 11.12.2013 року № 01-12/556 та тимчасову непрацездатність позивача у період 02.12-11.12.2013 року (а.с. 13, 33), що сторонами визнається, відповідає вимогам ч. 1 ст. 147-1, ст. 148 КЗпП. При цьому суд звертає увагу й на питання дотримання роботодавцем порядку застосування дисциплінарного стягнення, регламентованого ст. 149 КЗпП. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1). При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3). Згідно з п. 2.4 наказу Департамента ОДА від 25.10.2013 року № 316-к «Про впорядкування кадрової роботи у закладах освіти обласного підпорядкування», у випадку звільнення з роботи з ініціативи власника педагогічних працівників керівників навчальних закладів (крім Львівського державного училища фізичної культури) зобов'язано подавати Департаменту ОДА подання про звільнення разом із документами, передбаченими КЗпП. Отже, можливому звільненню позивача з роботи повинно було передувати попереднє подання керівником школи-інтерната до Департамента ОДА, крім подання про звільнення, письмових пояснень позивача з приводу вчиненого або допустимих доказів відмови їх надати (відповідний акт, підписаний очевидцями такої відмови, тощо), відомостей щодо заподіяної проступком шкоди, обставин його вчинення, даних про попередню роботу позивача. Проте, як установлено судом, наказ Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К виданий лише на підставі подання керівника школи-інтерната від 11.12.2013 року та висновку про нетверезий стан позивача від 30.11.2013 року, без урахування будь-яких інших даних, передбачених законом, які керівником школи-інтерната до Департамента ОДА для прийняття рішення про звільнення з роботи позивача подані не були. При цьому судом установлено, що письмові пояснення з приводу своєї появи на роботі 30.11.2013 року у нетверезому стані позивач не надавав і надання ним таких ні керівник школи-інтернату, ні Департамент ОДА до звільнення з роботи не пропонували. Також роботодавцем не було враховано, що за час роботи на посаді вчителя історії до позивача неодноразово застосовувалися заходи заохочення: нагородження його різними видами грамот у 1993, 2001, 2011 роках; з 30.04.2010 року до 23.08.2013 року він підвищував свою кваліфікацію у Львівському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти (а.с. 15, 16, 17, 18); жодного разу не порушував трудової дисципліни, підтверджене визнаною у судовому засіданні відсутністю застосованих до нього стягнень. Таким чином, звільнення позивача з роботи здійснено з порушенням визначеної законом процедури, без з'ясування усіх передбачених законом обставин, що мали значення для прийняття рішення, пов'язаного з дотриманням конституційного права позивача на працю, а тому п.п. 2 та 4 спірного наказу Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К підлягає скасуванню як незаконний з поновленням позивача на роботі. У зв'язку з цим скасуванню підлягають й п.п. 2 та 3 наказу школи-інтерната від 31.12.2013 року № 226 «Щодо відміни наказу від 11.12.2013 року № 214 «Про звільнення з роботи [PERSON]», як похідні. Позовна вимога про скасування п. 1 наказу Департамента ОДА від 31.12.2013 року № 372-К, згідно з яким відмінено наказ Департамента ОДА від 11.12.2013 року № 360-к «Про звільнення з роботи [PERSON]», задоволенню не підлягає в силу незаконності звільнення позивача. З аналогічної підстави не задовольняється вимога про скасування п. 1 наказу школи-інтернат від 31.12.2013 року № 226, яким відмінено наказ школи-інтерната від 11.12.2013 року № 214 «Про звільнення з роботи [PERSON]». Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП і разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з поданим позивачем розрахунком за останні 2 календарні місяці роботи позивача перед звільненням (жовтень та листопад 2013 року), заробітна плата позивача становила 3648,12 грн. - за 23 відпрацьованих робочих дні у жовтні та 3648,12 грн. - за 22 відпрацьованих робочих днів у листопаді. Отже, середньоденна заробітна плата складає: (3648,12+3648,12)/(23+22)=7296,24/45=162,13. Кількість робочих днів, що підлягають оплаті за час вимушеного прогулу з 12.12.2013 року по 13.02.2014 року становить: за грудень - 14 робочих днів (згідно з листом Мінсоцполітики України від 21.08.2012 року № 9050/0/14-12/13); за січень 2014 року - 21 робочий день (згідно з листом Мінсоцполітики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13); за лютий 2014 року - 12 робочих днів (згідно з листом Мінсоцполітики України від № 9884/0/14-13/13), а всього - 47 робочих днів. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить: 162,13х47=7620,11 грн. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Незважаючи на своє незаконне звільнення, позивачем не доведено спричинення йому у зв'язку з цим моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тимчасова непрацездатність позивача у період 02.12-11.12.2013 року не пов'язана з його звільненням, оскільки з показань допитаної як свідка дружини позивача [PERSON] установлено, що про своє звільнення позивач дізнався не раніше 04.12.2013 року від медичних працівників під час лікування у Червоноградській ЦМЛ, а копію наказу про своє звільнення він отримав лише 12.12.2013 року. У зв'язку з наведеним суд критично оцінює подані позивачем копії медичних документів від 16.01 та 27.01.2014 року, оскільки такі не вказують на причинний зв'язок між зазначеними у них захворюваннями та порушенням законних прав позивача унаслідок звільнення з роботи. Судом ураховано й винну поведінку позивача, що виразилася у його появі на роботі в нетверезому стані, та яка давала можливість керівнику школи-інтерната ініціювати процедуру звільнення. За таких обставин суд вважає, що позов у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Суд допускає негайне виконання рішення у частині вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню лише з відповідача - Департамента ОДА згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням вимог як майнового, так і немайнового характеру, по 0,2 розміру мінімальної заробітної плати за кожну, що складає (1218х0,2)х2=487,20 грн.

Outcome: partial