Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

25 вересня 2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позову пояснили, що [PERSON] та його дружина [PERSON] є їх сусіди, які проживають за адресою: [INFO], кв. З, у одноповерховому, чотирьох квартирному будинку до якого є підїзний шлях загального користування з будинком № 5 та № 4. На плані зовнішніх меж земельної ділянки, яка належить [PERSON] цей шлях позначений цифрою 1. Площа земельної ділянки складає 0,1420 га. в яку враховано земельну ділянку спільного користування загальною площею 0, 0144 га. /сервітут /з громадянкою [PERSON], яка мешкає по вул. Жовторіченська, буд. 4, кв. 4. У [PERSON],оформлено право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0, 1321 га. до якої включено площу сервітуту, а саме площу земельної ділянки для проходу гр.. [PERSON], а саме згідно державного акту на право власності на земельні ділянки серія ЯК 621116 і серія ЯК 621117 від 27.05.2010 р. та відповідно до кадастрового плану земельний ділянки вул. Жовторечинська, 5/1 є сервітут загальною площею 0,0134 га. для проходу гр. [PERSON], який мешкає [ADDRESS]. Вони вважають, що земельна ділянка яка відноситься до сервітуту не повинна розмежовуватись парканами та огорожами. Виходячи з вищевикладеного між буд. № 4 кв.кв. 3,4 по вул. Жовторіченська та будинком № 5 кв. №№ 1, 2 на вул. Жовіторіченська є земельна ділянка спільного користування / проїзд/ яка знаходиться у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Даним проїздом вони користувались понад 40 років та даний проїзд передбачений для заїзду спеціалізованого автотранспорту, а саме пожежної та швидкої допомоги. Відповідач [PERSON] на свій розсуд на асфальтовій поверхні проїзду загального користування /сервітут/ нанесла фарбою межі та в кінці червня вона без нашого погодження встановила ворота та металеву опору на вїзд на дворову територію кв. 3,4 на вул. Жовторіченська, що є перешкодою у проїзді до кв.3,4 буд 4. Намагалася встановити металеву огорожу по середині території загального користування, що перешкоджало би проходу та проїзду до кв.кв. 1,2 буд. 5 та [ADDRESS]. З колективною заявою вони звернулися до Тернівського райвиконкому. Вказані обставини були зафіксовані і був складений протокол №1 від 02.04.2015 року засідання комісії з питань вирішення земельних спорів, щодо меж земельних ділянок індивідуальний житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства, та до Кріворізького виконкому, який своїм листом за № Ко-Ж 5836 П від 25.06.2015 р. вказав що межі буд. 4 кв. 3,4 на вул. Жовторіченська та будинком 5кв.№№ 1,2 є земельна ділянка спільного користування /проїзд/, яка знаходиться у спільному користуванні Громадянки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і рекомендували при не вирішення даного питання у добровільному порядку звернутися до суду. На підставі викладеного просять суд постановити рішення, яким усунути перешкоду користування земельною ділянкою загального користування / сервітут /, вул. Жовторіченська, буд 4 та буд. 5 , шляхом демонтажу воріт, встановлених громадянами [PERSON] та [PERSON], забезпечити прохід та прохід на територію земельний ділянки до будинку 4/ кв.4, а також демонтувати металеву опору на вїзді на земельну ділянку загального користування / сервітут/ буд. 4 і 5 по вул. Жовторіченська, м. Кривого Рогу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали пояснивши, що відповідно до п. а ч. З ст. 83 ЗК України, землі загального користування (майдани, вулиці, проходи, проїзди тощо) належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. Право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Жовторіченська 4, кв. З, площею 0,1420 га, на підставі державного акту від 27.04.1999 року № 9367, оформлено на [PERSON]. Земельна ділянка використовується відповідачами з врахуванням вимог ч. 1 ст.78 ЗК України з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вважають, що земельні ділянки, які розташовані за адресами: [ADDRESS] та кв. 2, не містять загальних меж з землею приватної власності [PERSON] Громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надали до суду доказів того, що належна відповідачам земля межує з землею комунальної власності загального користування, в розумінні ч. 1 ст.78 ЗК України, або з земельним сервітутом, в розумінні ч. 1 ст. 98 ЗК України. Крім цього, позивачі не довели того, ще відповідачі перешкоджають їм у користуванні саме цими землями і таким чином використовують їх не за цільовим призначенням. У звязку зі зміною у часі формату осіб користувачів сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], вздовж межі від Г до А земельної ділянки за адресою: вул. Жовторіченська 4. кв. З, на теперішній час розташована земля комунальній власності міста загального користування, що забезпечує проїзд до садиб належних гр. [PERSON] та гр. [PERSON]. План зовнішніх меж земельної ділянки за адресою: вул. Жовторіченська 4, кв. З містить креслення її контуру площею 0.1420 га.. На зазначеному контурі, вздовж межі від Г до А, пунктиром виділене площу на якій відображено цифру 1. В нижній частині плану зазначено коментар щодо призначення вказаної цифри, а саме «1- спільне користування 0,0144 /2 = 0,0072 га». В позові гр. [PERSON] вказує, що до належного їй права власності, оформленого державним актом від 27.05.2010 року за № 621117, є кадастровий план на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], який містить сервітут загальною площею 0,0134 га. для проходу гр. [PERSON] до своєї садиби за адресою: [ADDRESS]. Натомість, до позову не додано в якості доказу кадастровий план до державного акту на право приватної власності на який вона посилається обґрунтовуючи вказані вище обставини. В позові також не доведено, що відповідачі встановлюючи в межах своєї земельної ділянки та за свій рахунок ворота та металеву опору на вїзді до двору квартир №3 та №4 будинку №4 по вул. Жовторіченська та металевий паркан по межі належної їм земельної ділянки з землею комунальної власності міста, діяли з порушенням ст. 103 ЗК України. Вважають, що при вказаних обставинах, позивачі не набули права звернення до суду з позовом до відповідачів про захист свого цивільного права. Враховуючи викладене відповідач та його представник [PERSON] просять суд, врахувати наведені вище доводи та відмовити позивачам у позові в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в період розгляду справи 18 січня 2016 р. померла, в звязку з чим вилучена судом із списку учасників процесу. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відовідно до змісту статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно наданих суду сторонами письмових документів, а саме Державного акту на приватну власність на землю [PERSON] [ADDRESS] (а.с.5), плану з землевпорядної справи по передачі земельної ділянки в приватну власність та користування [PERSON] по вул. Жовторіченській,5/2 в м. Кривому Розі (а.с.9) та зведеного плану змельної ділянки [PERSON] по вул. Жовторіченській,5 в м. Кривому Розі (а.с.66), слідує, що у всіх вказаних документах зазначені земельні ділянки як такі які знаходяться у спільному користуванні (0,0144:2 =0,0072 га) та як сервітут (0,0128 га. 0,0134 га.). Ділянки, які вказані вище є суміжними з одної сторони та другої, і ці ділянки, як одна заасфальтована та слугує загальному (спільному) заїзду до будинків їх власників сторін по цій справі як технічному транспорту так і спеціальному. Встановлення воріт, вковування металевої опори посеред проїзду, унеможливлюють такий заїзд та заперечують потребі спільного користування цією ділянкою землі, зокрема заїзду спеціальної техніки (пожежної, медичної, сантехнічної) та були виконанні без згоди співкористувачів позивачів по справі. Тому, сприймання відповідача, що земельна ділянка використовується відповідачами з врахуванням вимог ч. 1 ст.78 ЗК України з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд є помилковим. Враховуючи вище викладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 98,103,152 ЗК України,

Outcome: approved