Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

26 грудня 2017 року позивач ФОП [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] працюючи в ФОП [PERSON] на посаді водія-експедитора, 25 лютого 2016 року о 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «DAF-XF 95380», д/н [NUMBER], з напівпричепом марки «Krone», д/н [NUMBER], рухаючись автодорогою Луцьк-Ковель в напрямку м. Ковель, на залізничному переїзді, що в с.Козин Рожищенського району, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість, перетнув вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вина відповідача підтверджується вироком Рожищенського районного суду від 30 червня 2016 року. Відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В результаті дій відповідача йому були завдані матеріальні збитки внаслідок пошкодженням транспортного засобу марки «DAF-XF 95380» д/н [NUMBER], на суму 348\~502,57 грн., які він просить суд стягнути з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] також подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що проти задоволення позову він заперечує. В судовому засіданні від 04.07.2018 року останній вказував зокрема на те, що висновок експерта не може свідчити про реальну вартість збитків, так як останній був складений через рік після вчиненого ДТП, а також, що позов повинен бути заявленим не до [PERSON], а до страхової компанії. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником сідлового тягача марки «DAF-XF 95380» д/н [NUMBER], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САО 954117, виданого 30.04.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії трудового договору №04/15 від 23.02.2015 року, [PERSON] перебував у період з 23 лютого 2015 року по 25 лютого 2016 року у трудових відносинах із ФОП [PERSON], а саме працював водієм-експедитором (а.с.5). Вироком Рожищенського районного суду від 30 червня 2016 року (а.с.7-8) [PERSON], працюючого водієм у ФОП «Книш», визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Останнім встановлено, що 25 лютого 2016 року о 20 год. 00 хв., [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно справним сидільним тягачем марки «DAF-XF 95380» д/н [NUMBER] з напівпричепом марки «Krone», д/н [NUMBER], рухаючись автодорогою Луцьк-Ковель в напрямку м.Ковель, на залізничному переїзді, що в с.Козин Рожищенського району, грубо порушивши п.п.2.3.б), 2.9.а), 12.1, 12.4, 12.9.б), 34.1.1. Правил дорожнього руху України, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перевищив дозволену у населених пунктах швидкість, перетнув вузьку суцільну лінію, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті ДТП водій автомобіля марки «AUDI-80» [PERSON], отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Пасажир автомобіля марки «AUDI-80» [PERSON], отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, розриву лівого купола діафрагми, забій обох легень, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Вищевказаний вирок набрав законної сили та в частині кваліфікації залишений без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області (а.с.9-10). Відповідно до п.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вирок Рожищенського районного\~суду від\~30\~червня 2016\~року є підставою для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад злочину, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог ПДР України, відповідача і завданням шкоди [PERSON] Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] №29 від 07 квітня 2017 року , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику сідлового тягача марки «DAF-XF 95380», д/н [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП станом на дату дослідження складає 348502,57 грн. (а.с.11-15). Суд не приймає до уваги доводів представника відповідача в тій частині, що висновок експерта не може свідчити про реальну вартість збитків, так як останній був складений лише 07.04.2017 року, тоді як ДТП мало місце 25.02.2016 року з огляду на те, що сідловий тягач марки «DAF-XF 95380» д/н [NUMBER], був речовим доказом в кримінальному провадженні №12016030000000030 про обвинувачення [PERSON], і був повернутий власнику [PERSON] лише після набрання вироком суду в даному кримінальному провадженні, а це 03 серпня 2016 року, законної сили. В свою чергу, змістом вказаного висновку експерта доводиться, що уже 19.08.2016 року він був доставлений до судового експерта [PERSON] та останнім було проведено дослідження пошкодженого сідлового тягача марки «DAF-XF 95380» д/н [NUMBER], в збереженому після ДТП стані. Згідно вимог до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі . Відповідно до п.5 ППВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, тощо. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року за №1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм та обставин справи, позивач [PERSON] має право на повне відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, що становить 348502,57 грн. Суд не приймає доводів представника відповідача, і в тій частині, що позов повинен бути заявленим не до [PERSON], а до страхової компанії з огляду на наступне. В постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 Верховний суд України, зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, винуватець дорожньо-транспортної пригоди в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому, своїми неправомірними діями. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована чи не застрахована. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Законодавство надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує його одержувати. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. При цьому, суд звертає увагу, що представником відповідача не було надано суду доказів того, що ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило позивачу безпосередньо на його рахунок суму страхового відшкодування за обєкт дорожньо- транспортної пригоди, який був застрахований. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність\~обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вина відповідача у спричиненні позивачу матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, розмір шкоди знайшли своє підтвердження в суді, відповідач несе матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду, відтак позов підлягає до задоволення. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 3485,04 грн. Окрім того, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі в розмірі 8000 грн., оскільки такі витрати підтверджені відповідними доказами, та на думку суду, є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, обсягом послуг та витраченим на них часом, ціною позову. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України стороною позивача не заявлялося.

Outcome: approved