Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

26 липня 2019 року начальник відділу «Очаківське бюро правової допомоги» Тарасенко В.І. звернулась до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах [PERSON] з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за липень-листопад 2018 року сумі 28 976 гривень 30 коп., а також компенсації за невикористану відпустку в сумі 7 911 гривень 22 коп.; стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15 листопада 2018 року по 24 липня 2019 року в розмірі 72 033 гривень 74 коп.; стягнення з відповідача 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 листопада 2018 року [PERSON] було звільнено з посади сторожа ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. При цьому, починаючи з липня 2018 року відповідач не виплачував заробітну плату та має заборгованість перед позивачем в сумі 28 976 грн 30 коп. Оскільки ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» добровільно не погашає заборгованість із заробітної плати, [PERSON] змушений звернутися з позовом до суду. 21 серпня 2019 року в судовому засіданні представником позивача надано довідку про часткове погашення заборгованості із заробітної плати (а.с. 23), у зв`язку із чим решту позовних вимог вона підтримала, просила їх задовольнити. 23 вересня 2019 року представник позивача надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 32). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В підтвердження вручення судової повістки разом із копією ухвали про відкриття провадження і копією позовної заяви з додатками до суду повернуто розписку про отримання цих документів представником відповідача із зазначення прізвища (а.с. 21). 17 жовтня 2019 року суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку, визначеному статтею 281 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 грудня 2017 року [PERSON] було прийнято в ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» на посаду охоронника. 31 січня 2018 позивача було переведено на посаду сторожа, а 14 листопада 2018 року звільнено на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Викладені обставини підтверджуються змістом трудової книжки позивача, копію якої долучено до матеріалів справи (а.с. 8). З довідки від 11 травня 2019 року, виданої Очаківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с. 9-10), слідує, що позивачу було нараховано, проте фактично не виплачено відповідачем заробітну плату у 2018 році: за липень 4024,34 грн, за серпень 4004,92 грн, за вересень 7622,77 грн, за жовтень 7513,58 грн, за листопад 5810,69 грн, загалом за липень-листопад 2018 року 28976 гривень 30 коп.. Згідно з довідкою, виданою ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ», 14 серпня 2019 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 20\~562,08 грн за період з серпня по листопад 2018 року в повному обсязі (а.с. 23). Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням того, що доказів на підтвердження виплати позивачу заробітної плати за липень 2018 року та компенсації за невикористану відпустку суду не надано, суд дійшов висновку про визнання відповідачем цих обставин, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі за період з серпня по листопад 2018 року позивачці виплачено лише в серпні 2019 року, що підтверджується виданою відповідачем довідкою (а.с. 26). Згідно з наданим представником позивача розрахунком середнього заробітку, його розмір становить 72\~033 грн 74 коп. за 173 робочі дні, тобто за період з 15 листопада 2018 року по 24 липня 2019 року (а.с. 3). Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Наведена правова позиція також висловлена в Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-2807цс16. В судовому засіданні встановлено, що останні відпрацьовані позивачем місяці вересень, жовтень 2018 року. Судом також встановлено, що за вказані місяці позивачу [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 15 136 гривень 35 коп.. З урахуванням того, що кількість відпрацьованих робочих днів в цьому періоді становила 42 (вересень 20, жовтень 22), середньоденна заробітна плата, визначена відповідно до вимог Порядку, склала 360 гривень 39 коп. (15 136 гривень 35 коп : 42 дні). Вирішуючи спір в частині визначення кількості робочих днів в періоді, за який за відповідачем рахується затримка виплати нарахованих позивачці сум, суд перевіряє наданий позивачем розрахунок норми тривалості робочого часу, з якого вбачається, що кількість робочих днів у листопаді становила 12 днів (після звільнення), грудні 20, в січні 2019 року - 21 день, в лютому 20, в березні 20, в квітні 20, в травні 22, в червні 18, в липні - 20 (до подання позовної заяви), а всього - 173 дні. Застосувавши наведену у Порядку формулу, суд визначив суму заборгованості за період, про який просить позивач, в розмірі 62\~347 гривень 47 коп. (173 дні * 360,39 гривні). З урахуванням викладеного, а також того факту, що відповідач покладений на нього приписом частини 1 статті 81 ЦПК України процесуальний обов`язок доказування не виконав не спростував наданих позивачем доказів, що підтверджують обґрунтованість його вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за липень 2018 року та компенсації за невикористану відпустку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в межах заявлених вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач разом із дружиною працювали у ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» і обом протягом року не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку із чим родина втратила джерело існування. Оцінюючи ці обставини, суд,

Outcome: partial