Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

24.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] України ДП «Шахта імені [PERSON]» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення вихідної допомоги, вказуючи на те, що з 12.11.1992 року він працював на ДП «Шахта імені [PERSON]». 11.11.2014 року був звільнений за ст.38 КЗпроП України. 30.11.2014 року ДП «Шахта імені [PERSON]» ліквідовано. На час звільнення заборгованість по заробітній платі була з жовтня 2014 року по листопад 2014 року включно, а також не виплачені виплати у звязку з відпусткою за надану йому щорічну відпустку у вересні 2014 року. В порушення ст.116, 117 КЗпроП України при звільненні йому не надали повний розрахунок, не виплатили заробітну плату та виплату у звязку з відпусткою. Просить стягнути з [PERSON] України ДП «Шахта імені [PERSON]» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати та вихідну допомогу. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги. Представник відповідача [PERSON] України, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав заперечення на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, та пояснив, що указом Президента України від 09.12.2010 року №1085 утворено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, реорганізувавши Міністерство палива та енергетики України та Міністерство вугільної промисловості України. [PERSON] про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України визначено, що останнє несе відповідальність за своїми зобовязаннями згідно чинним законодавством. Однак [PERSON] не відповідає за зобовязаннями ДП «Шахта імені [PERSON]», так само як і підприємство не відповідає за зобовязаннями [PERSON]. Підприємство не несе відповідальності за зобовязаннями держави, органу управління майном та концерну, а держава, орган управління майном та концерн не відповідають за зобовязаннями підприємства. У свою чергу, [PERSON], як центральний орган центральної виконавчої влади діє відповідно до [PERSON] «Про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України». [PERSON] не передбачено право [PERSON] втручатися у внутрішню діяльність підприємств, що належать до сфери його управління. Враховуючи вищенаведене, вважають, що [PERSON] не може виступати відповідачем по даному позову. Представником відповідача надана письмова заява про слухання справи без участі їх представника. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України Державне підприємство «Шахта імені [PERSON]» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення вихідної допомоги, не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.47 КЗпроП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпроП України. Відповідно до ст.116 КЗпроП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізнішого наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно із ст.117 КЗпроП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно трудової книжки позивач дійсно з 12.11.1992 року по 11.11.2014 року працював на підприємстві ДП «Донецьквугілля» «Шахта імені [PERSON]», звідки був звільнений за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням. Згідно Наказу [PERSON] України №85к від 11.11.2014 року, [PERSON], таб.№3916 гірничого майстра дільниці ШТиВК звільнити за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням. Згідно довідки ДП «Шахта імені [PERSON]» № 151 від 17.12.2014 року, наданої [PERSON], заборгованість по заробітній платі складає за вересень 2014 року 5656 грн. 32 коп., за жовтень 2014 року - 6151 грн. 31 коп., за листопад 2014 року 3567 грн. 79 коп., а всього: 15375 грн. 42 коп. Таким чином, судом встановлено, що позивач працював на ДП «Шахта імені [PERSON]» з 12.11.1992 року, 11.11.2014 року на підставі заяви позивач припинив трудові відносини з відповідачем, який в свою чергу, згідно ст.47 КЗпроП України та 116 КЗпроП України зобов'язаний був здійснити з ним повний розрахунок, а тому вимоги позивача про стягненню сум заборгованості по заробітній платі в розмірі 15375 грн. 42 коп. є законними. Статтею 96 ЦК України, передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Відповідно до ст.21 КЗпроП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13, судам необхідно враховувати, що згідно ст.21 КЗпроП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Отже, [PERSON] не укладало і не підписувало трудового договору з [PERSON], він ніколи не рахувався штатним працівником Міністерства і останнє ніколи не зобовязувалось здійснювати виплати із заробітної плати позивачеві. Відповідно до ч.2 ст.87 ЦК України, установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. ДП «Шахта імені [PERSON]» діяло відповідно до Статуту затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України. Згідно з положенням вказаного Статуту, підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями в частині належного йому майна згідно із чинним законодавством. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданого реєстраційною службою на запит суду, на 07.04.2015 року Державне підприємство «Шахта імені [PERSON]» значиться зареєстрованою в державному реєстрі, відомості про припинення юридичної особи, та дані юридичних осіб- правонаступників відсутні. Відповідно до ПКМУ від 28.03.1997 року №280 «Про хід структурної перебудови вугільної промисловості» ДП «Шахта імені [PERSON]» включено до переліку шахт, що підлягають закриттю. Наказом Міністерства вугільної промисловості України від 28.04.2006 №265 створено ліквідаційну комісію та розпочато процедуру підготовки до ліквідації. На даний час шахта не ліквідована, перебуває на стадії підготовки до ліквідації та знаходиться на тимчасово окупованій території. Відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 року №466, призупинено казначейське обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів на території, яка не контролюється українською владою. Крім того, згідно з п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого ПКМУ від 07.11.2014 року №595, у населених пунктах Донецької області, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, видатки з державного бюджету здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Також суд враховує, що Міністерство є державною установою, яка утримується за рахунок бюджетних коштів і здійснює свої видатки в межах встановленого бюджетного фінансування. Кошти мають цільове призначення і використовуються відповідно до затвердженого кошторису. Цільових бюджетних програм, відповідно до яких можливо фінансування витрат на погашення заборгованості за зобовязаннями підприємств, установ чи організацій, щодо яких [PERSON] здійснює управління корпоративними правами, ЗУ «Про державний бюджет України на 2015 рік» не передбачено. Згідно ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. Такого клопотання позивачем надано не було. На запитання суду позивач наполягав, що відповідачем по справі є саме Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. Таким чином вимоги позивача є обґрунтовані, але заявлені до неналежного відповідача. Належним відповідачем є Державне підприємство «Шахта імені [PERSON]», до якого і слід було заявляти позов.

Outcome: dismissed