Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] придбана позивачем та [PERSON] в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач має право як власник проживати в даній квартирі. Проте відповідач, після розірвання шлюбу, протиправно позбавила [PERSON] житла та користуючись його тимчасовою відсутністю змінила замки, та перешкоджає його доступу до житла. На підставі положень ст.ст.60, СК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.319, 321 ЦК України просив вселити його до квартири [ADDRESS]. Ухвалою від 09 березня 2017 року провадження у справі було зупинене за клопотанням представника позивача до набрання законної сили судовим рішенням по справі №471/1308/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2017 року по справі №471/1308/16-ц, яка набрала законної сили 17 жовтня 2017 року, позовна заява [PERSON] залишена без розгляду, в звязку з чим 26 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні 19 січня 2018 року позивачем змінено підставу позовних вимог. З урахуванням змін позивач просить на підставі положень ст. 156 ЖК України, ст.405 ЦК України, вселити його до квартири [ADDRESS], як члена сімї власника, вказуючи, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє його права користування займаним приміщенням. Ухвалою від 19 січня 2018 року до розгляду прийняті позовні вимоги [PERSON] з урахуванням зміни підстави позовних вимог. Ухвалою від 05 лютого 2018 року з метою дотримання процесуальних прав сторін у справі призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 02 березня 2018 року до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спорузалучено [PERSON]. Ухвалою від 12 квітня 2018 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 26 квітня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем у справі, [PERSON] в період з 11 вересня 1999 року по 29 січня 2016 року. У квартирі [ADDRESS] він проживав та був зареєстрований з 05 червня 2008 року. На момент реєстрації місця проживання у спірній квартирі, квартира належала матері його дружини [PERSON] В подальшому вони з дружиною [PERSON] купили у [PERSON] дану квартиру, про що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] 05 серпня 2012 року був укладений договір купівлі-продажу, що в подальшому визнаний дійсним рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року. В грудні 2016 року він прийшов за місцем свого проживання до [INFO] та виявив, що його речі зібрані, а замок на вхідних дверях змінений, таким чином позивач був позбавлений можливості користуватись своїм житлом і змушений звернутись до суду за захистом свого права на житло. З приводу вселення до квартири він до [PERSON] не звертався, одного разу телефонував [PERSON], яка щодо проживання його в спірній квартирі відповіла відмовою. Зазначив, що сам факт не проживання його в спірному житлі вже є доказом порушення його прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вказуючи, що хоч право власності на спірне житло на момент розгляду справи і не належить [PERSON], проте відповідати за позовом повинна саме вона. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що рішення Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] скасоване апеляційним судом Миколаївської області 02 березня 2017 року з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] На даний час власником квартири є [PERSON], відтак, [PERSON] не є тією особою, що має відповідати за позовом. Крім того, вважав, що факт порушення прав [PERSON] належним чином позивачем не доведений. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує. Суд, вислухав доводи сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 26 грудня 2016 року №00017479577, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 11 вересня 1999 року по 29 січня 2016 року (а.с.49). Шлюб розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2016 року (а.с.48). Згідно довідки №483 від 03 березня 2017 року виданої Братською селищною радою Братського району Миколаївської області, [PERSON] зареєстрований у [INFO], та фактично проживає у [INFO] і має склад сімї донька [PERSON] [INFO] (а.с.66). Зареєстроване місце проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 05 червня 2008 року підтверджується також даними його паспорту (а.с.№5). Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року у справі № 1405/1121/12 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.45,93). З даного рішення також встановлено, що право власності продавця, [PERSON] на спірну квартиру виникло на підставі рішення Братського районного суду від 23 листопада 2004 року та було зареєстроване у Вознесенському МБТІ 16 листопада 2011 року. Відтак, на момент реєстрації місця проживання позивача у квартирі [ADDRESS] дана квартира належала [PERSON] Станом на момент звернення з позовом, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №76635398 від 22 грудня 2016 року, на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 25 жовтня 2012 року у справі № 1405/1121/12 14 листопада 2012 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] (а.с.44). Актом обстеження житлово-побутових умов від 02 березня 2017 року (а.с.65) складеним депутатом Братської селищної ради [PERSON] за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] виявлено, що [PERSON] зареєстрований у [INFO] , а проживає у квартиру [INFO]. Крім того позивачем на підтвердження позовних вимог надані пояснення сусідів [PERSON] від 02 березня 2017 року (а.с.67) та [PERSON] від 01 березня 2017 року (а.с.68) про те, що [PERSON] покинув зареєстроване місце проживання у [INFO] не зі своєї волі, а [PERSON] виставила його з єдиного житла. Дані пояснення уповноваженими особами не посвідчені, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не допитувались в якості свідків, хоча право заявляти відповідні клопотання судом позивачу неодноразово розяснювалось, пояснення не містять відомостей щодо джерела обізнаності даних осіб про обставини, викладені в поясненнях, відтак дані пояснення не можуть бути прийняті судом в якості доказів. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №105587597 від 29 листопада 2017 року позивач [PERSON] не володіє жодним нерухомим майном (а.с.113). Відтак, оцінюючи в сукупності викладені докази, суд вважає встановленим, що [PERSON] за своїм зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає з грудня 2016 року. В той же час, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 березня 2017 року у справі №1405/1121/12 (а.с.94-95), що набрало законної сили з моменту його проголошення (ст.319 ЦПК України в чинній на момент ухвалення рішення редакції), рішення Братського районного суду від 25 жовтня 2012 року скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на неї. Рішення апеляційного суду оскаржене позивачем в касаційному порядку (а.с.115), що не зупиняє дії рішення апеляційного суду. Відомості щодо призначення справи до розгляду судом касаційної інстанції відсутні. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №82391950 від 14 березня 2017 року (а.с.96), право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване 10 березня 2017 року на підставі рішення Братського районного суду від 23 листопада 2004 року у справі №2-603/2004 за [PERSON]. Відтак, на момент розгляду справи власником спірного житла є [PERSON] Стаття 41 Конституції України гарантує право володіння та користування своєю власністю, а також вказує що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статті 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відтак, вселення членів сімї, або інших осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника, в результаті якого у таких осіб виникає право на користування чужим майном. В процесі розгляду справи судом було поставлено на обговорення учасників процесу питання про заміну неналежного відповідача на належного, проте позивач та його представник категорично заперечували щодо проведення такої заміни, вважаючи визначеного ними відповідача належним. Тому, ухвалою від 02 березня 2018 року [PERSON] залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Крім того, в процесі судового розгляду справи судом неодноразово було розяснено позивачу право на заміну відповідача по справі, але позивач та його представник категорично заперечували проти заміни відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] Суд з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Відповідно до положень ст.33 ЦПК України редакції, чинній на момент звернення [PERSON] з позовом, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. За змістом ст.51 ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Як вбачається зі змісту ст.33 ЦПК України, в редакції, чинній на момент звернення [PERSON] з позовом та зі змісту ст.51 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред'явити позов до належного відповідача. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись, хоч судом позивачу неодноразово розяснювалось це право, наведене є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про вселення.

Outcome: dismissed