Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

25.05.201 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], та третя особа служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини. Просив суд визначити місце проживання [PERSON], [INFO], уродженця м. Миколаєва, з батьком, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. В позові він зазначив, що з 17.12.2011 року він з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Але на теперішній час вони не досягли згоди стосовно місця проживання дитини. Так, відповідачка перешкоджає йому бачитися з дитиною. Крім того, відповідачка не має достатнього постійного матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає в квартирі яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини його навчання. Тому просив визначити місце проживання дитини разом із батьком. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю. Представник третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради залишив вирішення вказаного питання на розсуд суду. В подальшому представник надала заяву про слухання справи за їх відсутністю. Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. І тільки у разі не досягнення такої згоди спір з приводу місця проживання дитини згідно ст. 161 СК України вирішується відповідними компетентними органами. Як встановлено судом, з 17.12.201 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO], який проживає на теперішній час разом із матір'ю за адресою [ADDRESS]. Але на теперішній час сторони не досягли згоди стосовно місця проживання дитини. Як встановлено судом відповідачка знаходиться у декретній відпустці. За місцем проживання вона характеризується позитивно. Так, із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що в період проживання однією сімєю, відповідачка [PERSON] виїзджала двічі за межі України, і вихованням дитини займався батька [PERSON] за адресою [ADDRESS], де створено комфортні умови для проживання та виховання дитини. Так, із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що з травня 2016 року дитина проживає із матір'ю за адресою [ADDRESS], де створено комфортні умови для проживання та виховання дитини, які відповідають інтересам дитини. Мати належно доглядає за дитиною, займається її вихованням, веде нормальний спосіб життя. Щодо матеріального забезпечення та бутових умов проживання позивача ,то судом було встановлено, що він працює, отримує заробітну плату. За місце роботи та проживання характеризується позитивно. Проживає позивач у окремому будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання позивача від 19.05.2016р., зазначено, що житло розміщене на 1 поаерсі 1 поверхового будинку складається з 2 кімнат, в будинку створені всі умови для проживання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.09.2016 року, про визначення місця проживання дитини місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] доцільно визначити разом із матір'ю. Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності та враховуючи положення ст.3, 18, ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р., ст.. 151 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.4 ст.29 ЦК України, ст. 160, 161,162 СК України, суд приходить до висновку, що як позивачка, так і відповідач в силу свого матеріального становища мають можливість забезпечити необхідне для розвитку дитини середовище та в загальному виконують свої батьківські обов'язки щодо виховання і розвитку дитини,але головним критерієм при визначенні місця проживання дітей, є інтереси цих дітей, які повинні привалювати над інтересами батьків. Враховуючи принципи ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю суд вважає, що розлучивши дитину із матір'ю, та визначивши місце проживання дитини разом із батьком суперечитиме її інтересам. Тому позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із ним є таким, що не підлягає задоволенню. Доводи позивача про те, що відповідачка не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини, мешкає в квартирі яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, не заслуговують на увагу, оскільки вищезазначене спростовано доказами, дослідженими в ході судового розгляду. Інших доказів цього позивачем та його представником суду не надано. За таких підстав в задоволенні позову [PERSON] суд відмовляє.

Outcome: dismissed