Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

24 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про захист права власності і зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.10.2013 року укладеного між ним та відповідачем, він став власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до договору відповідач зобов'язаний був знятися з реєстраційного обліку, але цю вимогу не виконав. В даній квартирі відповідач не проживає, а позивач несе витрати по сплаті за комунальні послуги. Просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на квартиру та зобов'язати його знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та третя особа в судові засідання не з'являлись, про час та місце їх розгляду повідомлялися, причини неявки суду не відомі. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України. Позивач не заперечував проти такого розгляду справи. Вислухавши пояснення та доводи позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року [PERSON] продав [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 3). Відповідно до п. 4.10 договору купівлі-продажу продавець зобовязавя знятися з реєстрації місця проживання з адреси житлової квартири, яка є предметом цього договору до п'ятнадцятого листопада 2013 року. Позивач з 31 жовтня 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта (а.с. 4) Вказані вище спірні правовідносини регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що дійсно відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] 25 жовтня 2013 року та з того часу не проживає в ній. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вказане, звернення до відповідного суду з позовом щодо вирішення спору щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було у встановленому законом порядку з передбачених законом підстав предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Отже, вимога позивача згідно уточненої позовної заяви до третьої особи про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягає, оскільки саме по собі рішення суду про визнання права користування житловим приміщенням і є підставою для зняття з реєстрації. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом роз'яснювались позивачу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial