Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

26.01.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; третя особа - Виноградівська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування заявлених вимог, позивачка зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в будинку не проживають більше 1 року. Їх реєстрація порушує право позивача на повноцінне користування власністю, впливає на оплату комунальних послуг, тощо, у зв`язку з чим позивачка просить позов задовольнити. На підставі ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2021 року позовні вимоги до [PERSON] залишені без розгляду. Відповідачі в судове засідання не з`явилися про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади, про причини неявки не повідомили, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечував. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, обставини вказані у позові підтвердив, просив слухати справу у його відсутність. Третя особа до суду не з`явилась, однак надала письмову заяву, в якій просила слухати справу у відсутність її представника. При винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд дійшов з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 10.11.2020 року у справі №299/3057/20 (а.с.9-10). Зі слів [PERSON] , відповідачі у належному їй будинку не проживають без поважних причин більше року, що підтверджується копіями довідок наданих виконавчим комітетом Дротинської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області №02-10/344 та №02-10/343 від 05.10.2020 року (а.с.14). Назва району в якому зареєстровані відповідачі була змінена з «Виноградівського» на «Берегівський» через зміни в адміністративно-територіальному устрою України У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. За ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реєстрація відповідачів у житловому будинку належному позивачу порушує його право, передбачене ст. 317 ЦК України. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі втратили право на користування будинком, що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад один рік, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. покласти на відповідачів, оскільки рішення ухвалено на користь позивача.

Outcome: approved