Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

24.09.2018р. позивачка [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] (третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття та стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час (а.с. № 3-6). В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначала, що від шлюбу з відповідачем у них є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018р. шлюб між сторонами розірвано. Від утримання доньки відповідач ухилявся відразу після народження доньки. Наразі відповідач перебуває у виправній колонії, де відбуває покарання за вироком суду. Позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно до її повноліття та за минулий час у розмірі 30000 грн. Відповідач [PERSON] про дати підготовчого та судового засідань повідомлявся належним чином відповідно до вимог ЦПК України. До отримання відомостей про відбування останнім покарання шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням та розміщення оголошення на сайті «Судова влада», а після отримання такої інформації - за місцем відбування покарання - ДУ «Солонянська ВК №21» (в справі є відповідні підтвердження - а.с. № 73, 92, 89, 91). Відповідач заяв про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції не надіслав, не скористався і правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи Орган опіки та піклування в особі управління служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі - Голик О.І. (діє за довіреністю від 28.12.2018р. - а.с. № 78) в підготовче засідання 17.04.2019р. надала заяву від 26.03.2019р. про підтримання позову, про розгляд справи за її відсутністю (а.с. № 77). В підготовче засідання представником третьої особи також суду був наданий висновок від 25.03.2019р. № 66/05-38 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини (а.с. № 79-80). Також раніше, а саме 13.03.2019р. цей представник третьої особи долучила до матеріалів справи копію відповіді на їх адресу від начальника ДУ «Солонянська виправна колонія №21» Пустовіт О.В. від 22.02.2019р., до якої була долучена копія заяви [PERSON] від 21.02.2019р., в якій останній заперечував проти позбавлення його батьківських прав (а.с. № 68-70). В судове засідання 18.06.2019р. представник третьої особи не з`явився, про дату судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. № 93), про причини неявки суду не сповістив, заяв про відкладення суду не надіслав. З урахуванням заяви представника третьої особи від 26.03.2019р. про розгляд справи за відсутності (а.с. № 77) та належного повідомлення відповідача про дати підготовчого та судового засідань, суд ухвалами від 18.06.2019р. та 08.07.2019р. (винесені без виходу до нарадчої кімнати - а.с. № 100, 106) ухвалив про початок та завершення розгляду справи за відсутності відповідача та представника третьої особи. Підстав для винесення по справі заочного рішення не вбачається, оскільки відсутня сукупність умов передбачена ч. 1 ст. 280 ЦПК України (із заяви відповідача від 21.02.2019р. вбачається, що він позовні вимоги не визнає, отже позиції відповідача щодо невизнання ним позовних вимог буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі). В межах підготовчого провадження задоволено клопотання позивачки про допит свідків та винесено ухвалу суду від 06.11.2018р. про витребування доказів (а.с. № 32). На виконання цієї ухвали до суду надійшла інформація ДУ «Солонянська виправна колонія №21» про те, що [PERSON] відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2, ст. 70 ч.2 КК України, де він засуджений до 3 років 2 місяців позбавлення волі, кінець строку відбування покарання 05.05.2020р. (а.с. № 69), а також висновок виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 25.03.2019р. № 66/05-38 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] (а.с. № 79-80). Підготовче засідання у справі відповідно до вимог ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 17.04.2019р.(а.с. № 87). Відповідно до положень ч.1 ст.247 ЦПК України під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вислухавши пояснення позивачки в судових засіданнях 18.06.2019р. та 08.07.2019р., представника позивачки в судовому засіданні 18.06.2019р., дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги в частині вимог про позбавлення батьківських прав підлягають повному задоволенню, а позовні вимоги про стягнення аліментів та про стягнення аліментів за минулий час підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2015р. (а.с. № 8). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.02.2018р. по справі № 187/1384/17, що підтверджується копією зазначеного рішення суду (а.с.№10). Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане 18.01.2017р. Соборним районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.№9). Позивачка у позовній заяві та в ході судового розгляду посилалася на те, що від дня народження доньки та по теперішній час відповідач злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, з дитиною не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом її здоров`я та розвитку, з квітня 2017р. перебуває під вартою. Дитина повністю знаходиться на її утриманні, допомагає лише мати позивачки. Ті обставини, що дитина знаходиться на утриманні своєї матері, яка займається її забезпеченням, лікуванням підтверджуються довідкою про склад сім`ї, довідкою з лікарняного заходу (а.с. № 11, 81). Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не мешкає з позивачкою, з дитиною не бачиться та не цікавиться станом її здоров`я та розвитку, не цікавився цими речами навіть тоді, коли він не був під вартою. Наразі відповідач відбуває покарання у ДУ «Солонянська виправна колонія №21» за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2, ст. 70 ч.2 КК України, де він засуджений до 3 років 2 місяців позбавлення волі, кінець строку відбування покарання 05.05.2020р. (а.с. № 69). Відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 25.03.2019р. № 66/05-38 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , вихованням, лікуванням та утриманням дитини займається мати [PERSON] , батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків. У висновку йде посилання на те, що вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2013р. [PERSON] засуджено до 6 років позбавлення волі та звільнено з місць позбавлення волі 04.02.2016р. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2017р. його знов засуджено за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2017р. його знов засуджено за вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років та 2 місяців позбавлення волі. Наразі відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ст. 185 ч.2, ст. 70 ч.2 КК України. Крім того, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності (а.с. № 79-80). В матеріалах справи є відповідь начальника Соборного ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області від 15.03.2019р., з якої окрім інформації про кримінальні правопорушення, які скоєні [PERSON] та за які його засуджено (вироки перелічені судом вище), вбачається, що відповідач неодноразово притягувався й до адміністративної відповідальності, а саме 05.12.2009р. - за ст. 121-2 ч. 3 КУпАП, 09.01.2010р. - за ст. 122 ч. 1 КУпАП, 09.01.2010р. - за ст. 121-2 ч. 3 КУпАП, 11.01.2010р. - за ст. 122 ч. 1 КУпАП, 11.01.2010р. - за ст. 121-2 ч. 3 КУпАП, 29.08.2016р. за ст. 173-2 КУпАП (а.с. № 82-83). 18.06.2019р. в судовому засіданні допитано у якості свідка [PERSON] (мати позивачки), яка пояснила суду, що колишній зять не допомагав доньці у вихованні [PERSON] фактично з дня її народження у 2016р., він не забирав дружину та доньку з пологового будинку, не з`явився до відділу для реєстрації народження дитини, ніколи не утримував дитину та дружину матеріально, не допомагав з лікуванням (у онуки виявлено дисплазію кульшових суглобів). Свідок також зазначила, що відповідач, напроти, з їх сім`ї вимагав постійно гроші на свої потреби. Ні колишній зять, ні колишні свати усі роки з 2016р. навіть не поздоровляли онуку з днем народження та святами, а бабуся та дідусь взагалі онуку й не бачили (а.с. № 94-95). Також 18.06.2019р. було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що знає позивачку з 1990р., проживає по сусідству, є хрещеною матір`ю [PERSON] . Свідок суду пояснила, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні, забезпеченні дівчинки, не приїхав до лікарні, де знаходилась Меланія (у дівчинки дисплазія кульшових суглобів). Свідок суду також зазначила, що коли йому телефонували з проханням допомогти із лікуванням доньки, то він відразу обривав телефонний зв`язок (а.с. № 96-97). За вищезазначеного суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , [INFO] , що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, при розгляді справи встановлено, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення, вчиняє правопорушення в тому числі і кримінальні, за що неодноразово притягався до відповідальності. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, дійшов висновку, що відповідач, поклавши матеріальне забезпечення, лікування та виховання своєї доньки на позивачку, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного суду відповідачем надано не було. Крім заяви від 21.02.2019р. на ім`я Соборної районної у м. Дніпрі ради, з якої вбачається, що він не згоден з позбавленням його батьківських прав (а.с. № 70), будь яких змістовних заперечень на адресу суду [PERSON] не надіслав, будучи належним чином повідомленим про наявність цивільної справи в суді та дати підготовчого та судового засідань (а.с. № 73, 92, 89, 91). З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги зібрані по справі докази та висновок виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 25.03.2019р. № 66/05-38 (а.с. № 79-80) суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття та стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, навіть знаходячись в місцях позбавлення волі має можливість працювати та сплачувати аліменти на малолітню доньку, не створюючи заборгованість, не має на утриманні інших дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1000грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24.09.2018р. При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019р.» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019р. - 1626грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). Аліменти у розмірі 1000грн. перевищують 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, менше якого стягнення аліментів неможливо. При цьому законодавець не визначив, що розмір аліментів щомісячно повинен бути саме в розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Також слід мати на увазі, що кожний рік цій прожитковий мінімум буде тільки збільшуватись, а оскільки стягнення аліментів проводиться до 18-ти років, то принаймні декілька років розмір аліментів, які суд стягне з відповідача цим рішенням, буде відповідати положенням ч. 2 ст. 182 СК України. Отже в задоволенні вимог про стягнення аліментів на малолітню дитину з відповідача щомісячно у розмірі 1500грн. позивачці слід відмовити. Варто зазначити, що статтею 192 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Розглядаючи вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає. Згідно ч. 1 ст. 194 СК України (в редакції від 03.07.2018р.) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України (в редакції від 03.07.2018р.) аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як вбачається з матеріалів справи позивачка посилається на норми ст. 194 СК України, проте аліменти з відповідача до цього часу не стягувались та відповідний виконавчий лист не видавався, також відсутні будь які докази або посилання на докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати в розумінні ст. 191 СК України, а відтак в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704грн.80коп. за вимоги щодо позбавлення батьківських прав (а.с. № 2), а також стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704грн.80коп. за ту частину вимог, яка стосується стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття, оскільки це мінімальний розмір судового збору за ставками 2018р. за майновими вимогами. При цьому прийнято до уваги, що позивачка за законом була звільнена від сплати судових витрат за подачу позовних вимог про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття та про стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час. Судові витрати за вимоги про стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час, приймаючи до уваги, що в задоволенні цієї частини позову [PERSON] відмовлено, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial