Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

25.01.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів, у якій просить стягувати на її користь аліменти щомісячно на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., та стягувати аліменти щомісячно на власне утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі. Мають дитину - [PERSON], [INFO], яку вона виховує та забезпечує самостійно. З січня 2016 р. сторони проживають окремо. Відповідач здоровий, працездатний, має мінливий нерегулярний дохід, достатній для надання належної матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти розміру аліментів, відповідач просив стягувати аліменти в розмірі 400 грн. на утримання дитини та 200 грн. на утримання дружини. Посилався на те, що не має постійного місця роботи і має незначний дохід від тимчасових заробітків. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та надані суду докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.10.2015 року, виданого виконкомом Дідовицької сільради, сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 1015 від 22.01.2016 р. [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини: серпень 2015 р. - 1544 грн., листопад 2015 р. - 860 грн., грудень 2015 р. - 860 грн. Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею, що підтверджуються довідкою № 59 від 20.01.2016 р. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на час розгляду справи у суді офіційно не працює, згідно його пояснень на обліку в службі зайнятості як безробітний не перебуває. Відсутність статусу безробітного свідчить про те, що відповідач не мав підстав для його отримання як такий, що має постійне місце роботи або він не звертався за державною допомогою та не потребує працевлаштування і допомоги, оскільки має інші джерела доходів, що свідчить про можливість принаймні частково виконувати обов'язок зі сплати аліментів. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. Позивач будь-яких доказів на обґрунтування розміру аліментів в сумі 2000 грн., суду не надала. З урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання дитини, є сумую, що відповідає обов'язку батька дітей забезпечити частину витрат на їх утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Позивач будь-яких доказів на обґрунтування розміру аліментів в сумі 1000 грн., суду не надала. За відсутності відомостей про доходи відповідача, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання дружини в зазначеному розмірі перевищують частину доходів відповідача, яку він зобов'язаний сплачувати на утримання дружини, з урахуванням законодавчо встановленого прожиткового мінімуму та є не співмірними з частиною витрат, що буде залишатись на його власні потреби. Тому, суд вважає, що аліменти в розмірі 400 грн., щомісячно на утримання дружини до досягнення [PERSON] трьох років. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial