Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

25.10.2018 позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 25 по вул. Черняховського в м. Чернігові. В обґрунтування позову вказала, що відповідач була зареєстрована як дружина її сина, проте 14.07.2016 шлюб між ними був розірваний. З липня 2017 року відповідач виїхала з будинку. Позивач подала до суду заяви про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Телефонограмою повідомила, що хворіє та покладається на розсуд суду. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок № 25 по вул. Черняховського в м. Чернігові (а.с.5, 6-7). Згідно даних домової книги відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO] (а.с.8-10). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). [PERSON] має на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с.32-33). На момент пред'явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у належному позивачу будинку. Втім, всі витрати, пов'язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім'ї права користування помешканням. Відповідно до п.1\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 25 по вул. Черняховського в м. Чернігові. Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved