Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

25.04.2019 позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, де зазначала, що знаходячись у трудових відносинах з КУ «Путивльська центральна районна лікарня» та працюючи лікарем-інтерном, у період з 01.09.2018 по 28.02.2019 (згідно наказу від 26.07.2018 № 198-к), з 25.03.2019 по 26.03.2019 (згідно наказу від 11.09.2018 № 1647) направлялась відповідачем у відрядження, однак їй не було виплачено кошти на відрядження в загальному розмірі 8128 грн. 87 коп., згідно наданого розрахунку. Посилаючись на ці обставини просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по витратах на відрядження, а також понесені нею по справі судові витрати. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Представник відповідача відзив на позов не надав, у судовому засіданні позов не визнав, не заперечував тих обставини, що в зазначені в позові періоди на підставі відповідних наказів позивач перебувала в службових відрядженнях, витрати на які їй не відшкодовувалися з причин відсутності коштів. Крім того, зазначив, що після прибуття з відряджень позивачем не було надано відповідачеві всіх необхідних документів, а також позивачем не було складено авансового звіту. Заслухавши усні пояснення учасників справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та визнається учасниками справи, позивач з 01.08.2018 працює лікарем-інтерном і перебуває в трудових відносинах із відповідачем, у зв`язку з чим направлялася у відрядження: на очну частину інтернатури до Харківської медичної академії післядипломної освіти (м. Харків) з 01.09.2018 по 28.02.2019 (згідно наказу від 26.07.2018 № 198-к), а також на здачу Єдиного державного кваліфікаційного іспиту з 25.03.2019 по 26.03.2019 до м. Харків (згідно наказу від 11.09.2018 № 1647) (а.с. 4-6, 8-9). Не оспорюється учасниками справи та достовірно підтверджується довідкою відповідача від 19.08.2019 № 321 те, що понесені витрати на вказані періоди відрядження позивачу не відшкодовувалися. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частинами 1, 2 статті 121 КЗпП України встановлено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовим відрядженням. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством. Пунктом 1 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.03.2011 № 362 (далі - Інструкція), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (п. 4 розділу І Інструкції). Згідно п.п. 8-11 розділу І Інструкції на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Якщо працівник спеціально відряджений для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то компенсація за роботу в ці дні виплачується відповідно до чинного законодавства. Якщо працівник відбуває у відрядження у вихідний день, то йому після повернення з відрядження в установленому порядку надається інший день відпочинку. Якщо наказом про відрядження передбачено повернення працівника з відрядження у вихідний день, то працівникові може надаватися інший день відпочинку відповідно до законодавства у сфері регулювання трудових відносин. Пунктом 15 розділу І Інструкції визначено, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 р. N 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» гранична норма добових витрат для відряджень у межах України встановлена в розмірі 60 грн. Як зазначено в листі Міністерства фінансів України від 12.10.2009 р. № 31-18030-07-21/27231, у разі оформлення поїздки працівника строком на один день як службового відрядження (видання відповідного наказу, наявність оформленого в установленому порядку посвідчення про відрядження) відшкодування добових такому працівнику здійснюється як за повну добу, незалежно від того, що працівник має змогу повернутися на робоче місце протягом робочого дня. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.06.1997 р. N 695 «Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва» для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки і навчання інших професій з відривом від виробництва (далі - навчання), такі мінімальні державні гарантії: оплата вартості проїзду працівника до місця навчання і назад;виплата добових за кожний день перебування в дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. Іногороднім працівникам протягом першого місяця навчання добові виплачуються в розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень, а в наступні місяці, до закінчення терміну навчання, тим, хто одержує заробітну плату у розмірі менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виплачується стипендія в розмірі 20 відсотків добових. Таким чином, суд вважає, що на користь позивача підлягали виплаті такі витрати на відрядження : - з 01.09.2018 по 30.09.2018 - добові за перший місяць навчання в сумі 1800 грн. ( 60 грн. х 30 день); - з 25.03.2019 по 26.03.2019 - добові в сумі 120 грн (60 грн. х 2 дні); - витрати на проїзд до місця навчання та в зворотньому напрямку на загальну суму 474,59 грн.; - витрати на проживання - 5734,28 грн. Тобто всього на суму 8128 грн. 87 коп. В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.. Виходячи з наведеного ст.ст. 12,13, 89, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

Outcome: approved