Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

26.09.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що в листопаді 1990 року розірвала шлюб з відповідачем та останній не мешкає в квартирі з 1990 року. [PERSON] добровільно залишив місце проживання та визначив собі інше, оскільки створив іншу сім`ю та напротязі тривалого часу взагалі не з`являвся до спірної квартири, не сплачував комунальні послуги та втратив зв`язок із вказаним житлом. У судовому засіданні позивач позов просила задовольнити. Позивач суду пояснила, що відповідач не проживає у спірній квартирі з 1990 року. 30 років тому, він покинув її та дітей і пішов до іншої жінки, з відповідачем вона не спілкується та не знає, де на даний час він проживає. Зі слів сусідів, він придбав будинок і проживає зараз в ньому разом із своєю жінкою. Речей відповідача у квартирі немає, за комунальні послуги вже 30 років вона сплачує самостійно, відповідач в цьому участі не приймає. Крім того, вказала, що десь 20 років тому відповідач з`являвся, щоб продемонструвати комісії, що він начебто проживає у спірній квартирі, оскільки дім, в якому вона знаходиться підлягає зносу. Позивач також вказала, що на протязі вказаного періоду часу, її квартиру грабували, а тому вона змушена була змінити замок, проте жодного разу до неї не звертався відповідач з вимогою надати їй ключі чи вселити його до квартири. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі позивач не вчинювала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач змінила замки, а тому відповідач не міг потрапити до квартири, тому був змушений мешкати за іншим місцем проживання, яке представнику не відоме. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що згідно довідки про склад сім`ї виданої управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 20.08.2018 № 7127 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Наймачем є [PERSON] (а. с.8). Відповідач не проживає в цій квартирі з січня 2017 що підтверджується актом про фактично проживаючих осіб від 18.07.2018 (а.с.10). На момент пред`явлення позову відповідач лишається зареєстрованим у квартирі. Втім, всі витрати, пов`язані з утриманням майна, несе позивач, зокрема, оплачує за відповідача комунальні послуги. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що проживає в сусідньому з позивачем будинку, проте має спільний з нею туалет на вулиці. Вже 30 років він не бачив відповідача і навіть не впізнав би його зараз. В спірній квартирі позивач проживає разом із своїм сином. Квартира дуже маленька, він до неї не заходив. Свідок [PERSON] суду повідомив, що проживає у сусідній з позивачем квартирі. На даний час у квартирі [ADDRESS] проживає позивач та її син [PERSON] . Старший син [PERSON] , який також проживав разом з ними, після одруження переїхав і наданий час не проживає у цій квартирі. [PERSON] не проживає у спірній квартирі приблизно 20 років і за цей період він жодного разу його не бачив. Свідок [PERSON] суду повідомила, що близько 2 років [PERSON] проживає разом з нею та доглядає її. Де та з ким він проживав до цього часу, їй не відомо. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона знає відповідача вже 30 років. За цей час [PERSON] періодично проживав у її матері, у неї та в селі. Також він проживав за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] , але не завжди, оскільки його колишня дружина не хотіла цього. Десь із січня 2019 року [PERSON] проживає разом з її матір`ю та доглядає її. У квітні 2019 року вона разом із [PERSON] приходили до квартири [ADDRESS] , проте не змогли туди потрапити, оскільки замок у вхідних дверях був змінений. До цього часу вона в квартирі не була. При цьому суд критично відноситься до показань свідка [PERSON] , оскільки вони суперечать наданим показам її матері [PERSON] , яка підтвердила факт проживання [PERSON] разом з нею на протязі останніх двох років. Одночасно суд не вважає здійсненням перешкод з боку позивача щодо входження відповідачу до квартири в квітні 2019 року, оскільки станом на квітень 2019 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.11.2018 року вже було визнано [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Актом про фактично проживаючих осіб від 18.07.2018 року підписаним майстром ДОЖВ №1 та засвідчений начальником дільниці з обслуговування житлового фонду №1 КП «Деснянське» Чернігівської міської ради також доводиться, що [PERSON] з січня 2017 року не проживає в зареєстрованій квартирі (а.с. 10). Відповідачем не надано суду доказів щодо поважності причини не проживання в квратирі [ADDRESS] та здійснення будь-яких перешкод з боку позивача у проживанні відповідачу у вказаній квартирі. За таких обставин, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.71 ЖК України підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved