Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

25 травня 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про поділ спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 26 січня 2003 року по 03 вересня 2018 року перебували зареєстрованому шлюбі, за час якого набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] , а також земельну ділянку з кадастровим номером 0722880700:04:001:7143. Позивач вказує, що відповідач не бажає добровільно ділити вказане майно, як спільну сумісну власністю подружжя. З наведених вище підстав, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири та земельної ділянки. Представник позивача у письмові заяві просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзиву на позов не подав, в судові засідання не прибував. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що у період з 26 січня 2003 року по 03 вересня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5-6). За час шлюбу, а саме 26 вересня 2016 року та 09 вересня 2015 року, сторони набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] , а також земельну ділянку з кадастровим номером 0722880700:04:001:7143, що підтверджується відповідною інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В матеріалах справи відсутні докази того, що спірна квартира та земельна ділянка набуті відповідачем у власність на підставу договору дарування, в порядку спадкування, або придбані за особисті кошти, хоча тягар доказування наявності таких обставин лежить саме на ньому. Отже, це майно підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя. У частині першій статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною першою статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони не бажають виділяти свої частки у квартирі в натурі, слід провести її поділ, як спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ними по 1/2 ідеальних часток квартири, залишивши її в спільній частковій власності. Тому позовні вимоги задовольняються судом повністю. У зв`язку з повним задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 7\~296,00 грн. судового збору, що відповідає ставці судового збору, яка мала бути сплачена при зверненні до суду.

Outcome: approved