Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

25 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди № б/н від 10.11.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 22\~465, 33 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалось шляхом надання банку відповідачем грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Оскільки відповідач не виконала умови договору належним чином, у неї станом на 12.08.2019 року виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 90 553, 62 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 21\~817, 51 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18 761, 22 грн., заборгованість за пенею та комісією 46\~627, 80 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 3\~347, 09 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] суму в розмірі 90 553, 62 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідачки на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, відповідач отримав від АТ КБ «Приватбанк» кредит відповідно до укладеної Генеральної угоди № б/н від 10.11.2014 року у розмірі 22\~465, 33 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснювалось шляхом надання банку відповідачем грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом починаючи з «1» по «25» число кожного місяця (а.с. 5-31). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, [PERSON] було порушено зобов`язання умов Кредитного договору, а тому у неї існує заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк», яку, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, не погасила. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦПК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.08.2019 року у [PERSON] виникла заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 90 553, 62 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 21 817, 51 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18 761, 22 грн., заборгованість за пенею та комісією 46 627, 80 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 3 347, 09 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач істотно порушила умови кредитного договору, ст. ст. 526, 527, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 21 817, 51 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 18 761, 22 грн. є правомірними і підлягають до задоволення. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, виходячи з наступного. Умовами укладеного між сторонами Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов`язання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на прострочення останнім виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналізуючи вищевказане положення законодавства, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог в сумі 931, 84 грн. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: partial