overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 квітня 2015 року у виконавчому комітеті Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 05 між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. У сторін неповнолітніх дітей немає. Вказує, що подружні відносини припинені з серпня 2015 року. Причиною розпаду сімї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння і довіря. В результаті чого між ними втрачено кохання та взаємоповагу. Також вказує, що проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору майнового характеру немає. Їх шлюб набув формального характеру. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Судовий збір просить не стягувати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає на розірвання шлюбу згідна. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 квітня 2015 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 05 (а.с.6). У сторін неповнолітніх дітей немає. Сторони проживають окремо, їх шлюб набув формального характеру, а тому суд вважає, що його необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 25 липня 2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з 2014 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО № 288805, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 444. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Суд, дослідивши матеріали, дійшов висновку про те, що фактичні взаємостосунки подружжя такі, що немає ніяких підстав для відкладення розгляду справи, оскільки фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Суд вважає, безперечним встановлений факт, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать інтересам сторін, оскільки сімейні відносини, що склалися, негативно позначаються на їх здоров'ї і психологічному стані . Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище дружини залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного між ними. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що подружні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння та різницю у поглядах на життя. Відповідач має неврівноважений характер через що у подружжя часто виникають сварки. В судове засідання сторони не зявились та надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. На стягненні понесених судових витрат з відповідача позивач не наполягала. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Терещенко) [PERSON] та відповідач [PERSON] 07 травня 2011 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-КЕ № 077986, виданим у день реєстрації шлюбу Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 03 (а.с.6). Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-КЕ № 140957, виданим 05 вересня 2011 року Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області, актовий запис № 24 (а.с.7). Позивач в категоричній формі бажає розірвати шлюб на ґрунті відсутності взаєморозуміння з чоловіком та розбіжності у характерах, відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу сторони не мають, матеріальних претензій один до одного не висловлюють. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам кожного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач не виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 27.04.2002 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, вказала, що спільно господарство не ведеться з 2005 року, строк на примирення просила не надавати, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 27.04.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія I-БВ № 067609, актовий запис № 442. Від шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 181182. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він мотивує тим, що шлюбні відносини вони припинили з серпня 2011 року, мешкають окремо. В шлюбі неповнолітніх дітей не мають, однак відповідачка відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, просив задовольнити позов (а.с. 26). Відповідачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення (а.с. 29). Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина 3 ст. 105 СК України встановлює, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст.112 СК України визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 14 березня 1986 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 260702, виданого 18 жовтня 2016 року Саратським районним віддлом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 5). Шлюбні відносини сторони не підтримують з серпня 2011 року, проживають окремо, за цей час примирення не досягли, наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, а тому вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням бажання відповідачки суд вважає необхідним залишити їй прізвище Марина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 12 березня 2016 року. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач взагалі не надає допомоги дитині та майже не спілкується з сином, він працює, на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб не має, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 02 лютого 2008 року до 13 червня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с. 7), відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, і з урахуванням вимог ст.ст. 182, 184 СК України з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина, необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 185/4167/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що розташована [ADDRESS]. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч.3 ст.220 ЦПК України їх присутність не є обов'язковою. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено, поділено майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири загальною площею 68,50 кв.м., в тому числі житловою площею 41,80кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у даному рішенні виправлено описку, а саме зазначено правильну назву вулиці - [ADDRESS]». У позовних вимогах позивач просив поділити вищевказану квартиру, визнавши право власності на 1/2 частку квартири за кожним з подружжя, проте судом було визнано право власності на 1/2 частку квартири лише за позивачем. Стосовно позовних вимог про визнання права власності на квартиру за кожним з подружжя, сторони подавали письмові докази. Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позов підтримала повністю, просить шлюб розірвати. Пояснила, що 05 травня 2012 року Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, між сторонами припинились шлюбні відносини. Під час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] [INFO]. Відповідач позов визнав повністю, просить шлюб розірвати. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 05 травня 2012 року перебувають у шлюбі. ( а.с.6). У сторін є дитина [PERSON] [INFO] ( а.с 6). Судом встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, до примирення не прагнуть, не ведуть спільне господарство, а тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, а справу розглядати без її участі, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2006 року (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, позивач поновлювати їх наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

25 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання сторони не з'явилися, у поданих письмових заявах просили справу слухати за їх відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2007 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, поновлювати їх наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved