Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про стягнення солідарно матеріальної і моральної шкоди. Зазначила, що в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходилася кримінальна справа № 152/242/17 по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України. В цьому кримінальному провадженні [PERSON] визнана потерпілою. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року відповідачів визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297 КК України, та відповідно призначено покарання у виді позбавлення волі та звільнено від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Своїми протиправними діями відповідачі заподіяли позивачу матеріальну шкоду в розмірі 2450 грн, що полягає у вартості демонтованих секцій металевої могильної огорожі. Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь 2450 гривень матеріальної шкоди, 10\~000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у ньому. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти задоволення матеріальної шкоди, однак заперечували проти задоволення моральної. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши усі обставини суд доходить висновку про часткове задоволення позову виходячи із наступного. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року у справі № 152/242/17 [PERSON] та [PERSON] визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування у відповідності до ст. 75 КК України (а.с. 4-8). Із вироку вбачається, що внаслідок злочину [PERSON] завдано шкоду на суду 2450 грн, яка на цей час не відшкодована. (а.с. 4). Позивачем заявлено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, яка полягала у моральних стражданнях, які позивач зазнала і зазнає, що повязані з ігноруванням моральних засад суспільства в частині поваги до померлих, зокрема до її чоловіка [PERSON] та місця його поховання. За вказаних обставин, моральна шкода позивачем оцінюється в 10\~000 грн. Моральна шкода, яка заподіяна злочинними діями полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо себе з боку відповідачів, а також в тому, що позивач внаслідок злочинних дій відповідачів змушена змінити свій звичний спосіб життя. Судом встановлено, що дії [PERSON] та [PERSON] були неправомірними і між ними та заподіяною ними [PERSON] матеріальною і моральною шкодою є безпосередній причинний звязок, і, враховуючи, що відповідачі в судовому засіданні не довів, що шкоду [PERSON] завдано не з їх вини, а також, враховуючи, що шкода позивачу не відшкодована, то право позивача на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, порушено і підлягає судовому захисту, а завдана матеріальна шкода відшкодуванню повністю, в сумі 2450 грн. Завдана [PERSON] злочином, вчиненим [PERSON] та [PERSON], моральна шкода, підлягає частковому відшкодуванню з урахуванням моральних переживань позивача у звязку з вчиненням щодо неї протиправної поведінки відповідачами, з врахуванням порушення повсякденного способу життя позивача, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості в сумі 4000 грн. Судом встановлено, що [PERSON] не предявляла цивільний позов в кримінальному провадженні, тому, в силу вимог ст. 128 КПК України, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог статті 128 КПК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Згідно зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 судам розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідачі визнали, що внаслідок їх неправомірних дій, позивачу завдано матеріальних збитків на суму 2450 грн. Позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази про заподіяння відповідачами матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушена докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні злочином. Водночас позивач не в повному обсязі обґрунтувала розмір моральної шкоди, а відтак її позов в цій частині слід задовольнити частково, в сумі 4000 грн. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Підлягає стягненню солідарно з відповідачів в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн, що відповідатиме вимогам ст. 88 ЦПК України. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне\~17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: partial