Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

25 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна. При цьому позивач просить: скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 42414065 від 18.03.2014 р., винесену відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області; зняти арешт на 540/3000 частин приміщень, що становить 82,4 кв.м квартири загального заселення, розташованої за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 11738399; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис від 19.03.2014 року за № 11738399 про арешт 540/3000 частин приміщень, що становить 82,4 кв.м. квартири загального заселення, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 р. у справі № 2/1522/10747/11, яке набрало законної сили 23.04.2012 р., за ним визнано право власності на 540/3000 частин приміщень, що становить 82,4 кв.м. квартири загального заселення, розташованої за адресою: [ADDRESS], але він не може зареєструвати право власності на вказане майно в установленому законодавством порядку через те, що на це майно було накладено арешт постановою ВП № 42414065 від 18.03.2014 р., винесену відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Представник позивача- Калінін Д.В., діючий по довіреності, в судове засідання не зявився, надавши заяву якою просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину неявки свого представника, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані докази , згідно ч.2 ст. 169, ст.197 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.06.2015 р. за № 39558143, 19.03.2014 року за № 11738399 державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 42414065, винесеної 18.03.2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено запис про обтяження, а саме арешт всього нерухомого майна, що належить на праві власності [PERSON]. Також судом установлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2012 року у справі № 2/1522/10747/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, яке набрало законної сили 23.04.2012 року, за [PERSON] визнано право власності на 540/1000 частин приміщень, що становить 82,4 кв.м. квартири загального заселення, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Спиридонівська (колишня вул. Горького)[ADDRESS], що складається з житлових кімнат позначених у технічному паспорті під № 3, 4, 7, житловою площею 63 кв.м., коридорів № 5, 8 площею 5,6 кв.м. та 8 кв.м., туалету № 6 площею 4,4 кв.м., балкону площею 1,4 кв.м. Проте зазначене рішення суду не виконано в повному обсязі, оскільки позивач [PERSON] до теперішнього часу не може зареєструвати в установленому законом порядку право власності на 540/3000 ч. квартири за адресою: [ADDRESS], що раніше належали на праві власності [PERSON], в звязку з тим, що на це майно було накладено арешт та заборону на його відчуження згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 42414065, винесенї 18.03.2014 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області. З відповіді Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.06.2015р. №09.1-8821/В-7 [PERSON] вбачається, що на примусовому виконанні у Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/24007/12 виданого 25.01.2014р. Приморським районним судом м.Одеси про стягнення на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 326 3915 грн., проте 25.05.2015р. вищевказане виконавче провадження було завершено (п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому підстав для зняття арешту вони не вбачають, оскільки дія ст.50 даного Закону на даний випадок не відноситься, та запропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання.(а.с.20). Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК). Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. За приписами ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка, вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з цього арешту. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved