Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

26.07.2013 року [PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Дмитрівської сільська рада Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що на початку травня 2006 року вона за згодою [PERSON] вселилась у належний їй житловий будинок по вулиці Комсомольській, 78 в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області за усної умови, що буде доглядати її до смерті. [PERSON] була головою домогосподарства по вул. Центральна (колишня Комсомольська), 78 в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, рішенням Дмитрівської сільської ради № 27 від 24.04.1996 року за [PERSON] було визнано право власності на будинок, але вона не звернулася для оформлення свідоцтва про право власності і не зареєструвала право власності. До 27.01.2007 року позивачка разом з [PERSON] проживали у належному їй житловому будинку, а після її смерті позивачка проживала в цьому житловому будинку одна. Зареєструватись за постійним місце проживання в житловому будинку по вулиці Комсомольській, 78 в с. Олефірівка позивачка не змогла, бо не отримала згоди через смерть [PERSON] Позивачка стверджує, що фактично проживала та проживає по теперішній час у вказаному будинку з травня 2006 року, що можуть підтвердити сусіди [PERSON] та [PERSON], які є родичами померлої [PERSON]. Посилаючись на норму ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивачка просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домогосподарство по вул. Центральній (колишня Комсомольська), 78 в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, яке складається з наступного: будинок, позначений літерою «А» площею 65,5 кв.м; прибудова, позначена літерою «а» площею 16,8 кв.м; літня кухня, позначена літерою «Б» площею 19,4 кв.м; сарай, позначений літерою «б» площею 6,3 кв.м, сарай, позначений літерою «Г» площею 18,9 кв.м; убиральня, позначена літерою «Д» площею 1,7 кв.м; колодязь, позначений літерою «к», хвіртка, позначена літерою «З», огорожа, позначена літерою «1», ворота, позначені літерою «2», загальною ринковою вартістю 39844 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 00 коп. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, в якій позов визнав. Вивчивши надані позивачкою докази, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що позивачка проживає за адресою: вулиця Центральна (колишня Комсомольська), 78 в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області з 2006 року, що вбачається з акту, складеного 19.01.2017 року депутатом Дмитрівської сільської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], що мешкають на тій же вулиці (а.с.4). За тією ж адресою були зареєстровані та проживали [PERSON], яка померла 27.01.2007 року та [PERSON], який помер 10 квітня 2012 року. Згідно з технічним паспортом, виготовленим 30.11.2007 року колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», садибний (індивідуальний) житловий будинок № 78 вул. Комсомольська с. Олефірівка складається з будинку «А», прибудова «а», сарай «б»; сарай «В»; сарай «Г»; убиральня «Д»; колодязь «к»; хвіртка «З», огорожа «1», ворота «2» (а.с.7-9). У довідці № 458 від 24.02.2017 року Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі № 1 [PERSON] являється головою домогосподарства за адресою: с. Олефірівка, вул. Центральна (Комсомольська), 78 (а.с.5). Відповідно до рішення Дмитрівської сільської ради «Про затвердження індивідуальних господарств Дмитрівської сільської ради» № 27 від 24.04.1996 року за [PERSON] було визнано право власності на будинок, що підтверджується архівним витягом від 31.03.2017 року архівного відділу Петропавлівської районної державної адміністрації (а.с. 44). Згідно з довідкою колективного підприємства «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.03.2017 року № 2351 право власності на будинок № 78 по вул. Центральній (Комсомольській) в с. Олефірівка не зареєстровано станом на 01.01.2013 рік; на підставі рішення Дмитрівської сільської ради № 27 від 24.04.1996 року за [PERSON] було визнано право власності на будинок, але власник не звернулася для оформлення свідоцтва про право власності (а.с. 6). За життя у 1988 році [PERSON] заповіла все своє майно, в тому числі і житловий будинок, у власність [PERSON] та [PERSON], що підтверджується дублікатом заповіту, посвідченого секретарем Дмитрівської сільської ради (а.с. 55-56) та листом Дмитрівської сільської ради від 07.04.2017 року № 189 (а.с. 65). 27.01.2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть № 7 від 29.01.2007 року (а.с. 46) і після її смерті спадщину прийняв її син [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 47340191 від 05.04.2017 року (а.с. 43) та копією спадкової справи № 38/2008 (а.с. 48-64). 10.04.2012 року помер [PERSON], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00018209054 від 15.06.2017 року (а.с. 90-91). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується листом Петропавлівської державної нотаріальної контори № 245/01-16 від 22.04.2017 року (а.с. 82). 20.01.2009 року помер [PERSON], актовий запис № 151 від 21.03.2009 року вчинений Амур Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується повідомленням адвоката [PERSON] від 03.08.2017 року (а.с.104). З копії паспорту серія АО № 015974, виданого Петропавлівським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 07 червня 2012 року, долученої до матеріалів справи видно, що позивачка зареєстрована [INFO]. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачкою вірно зазначено у позовній заяві відповідачем по даній справі Дмитрівську сільську раду Петропавлівського району Дніпропетровської області, на території якої розташоване спірне нерухоме майно. Таким чином, позивачка понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується житловим будинком № 78 по вул. Центральній (Комсомольська) в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 30.11.2007 року КП Павлоградське МБТІ, складається з наступного: будинок літера «А»; прибудова літера «а»; літня кухня літера «Б»; сарай літера «б»; сарай літера «В»; сарай літера «Г»; огорожа «1»; ворота «2»; убиральня літера «Д»; хвіртка літера «З»; колодязь літера «к». Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що інші власники спірного нерухомого майна відсутні. Позивачка не може розпоряджатися цим майном у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів на її імя, не має законних підстав для оформлення за нею права власності на земельну ділянку для обслуговування будинку. Вартість спірного домоволодіння складає 39844 грн., що підтверджується висновком про вартість обєкта оцінки виконаного ТОВ «[PERSON] Груп» (а.с.10-18). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 640 грн., про що до позову додана квитанція банку від 24.03.2017 року (а.с.23). На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 328, 344 ЦК України,

Outcome: approved