Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

24 вересня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 22 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] (далі - відповідач) було укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, посилається на те, що цим договором було передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків та пені за користування кредитом та інших витрат, а відповідно до п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), з якими як зазначає позивач, відповідач ознайомлена, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк. Оскільки станом на 06 вересня 2018 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 49905,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 451,35 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 42501,47 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4100,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2352,64 грн., то позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та 1762 грн. витрат по оплаті судового збору. Ухвалою суду від 27 вересня 2018 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленою про надходження позовної заяви та відкриття провадження у справі в порядку статті 128 ЦПК України (частина одинадцята) відзиву на позов не надіслала. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Так, з кредитного договору без номера від 22 січня 2014 року вбачається, що в цей день між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7). \~ \~ \~ \~ Надання кредиту у вигляді ліміту на платіжну картку це окремий вид користування коштами, наданими в кредит. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого\~\~сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до пункту 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії\~договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с.20). Відповідачем не надано доказів про те, що дія вищевказаного кредитного договору за її ініціативою та у спосіб передбачений пунктом 1.1.7.12 Умов була припинена, тому суд вважає, що кредитний договір від 22 січня 2014 року, укладений між сторонами, діє з часу його укладення й по термін дії виданої кредитної картки. Вищевказаними Умовами передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно частини другої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно пункту 2.1.1.5.5 Умов, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до пункту 2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобовязань за Договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі прострочення кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 22 січня 2014 року вбачається, що остання свої зобовязання за договором належним чином не виконує, тому станом на 06 вересня 2018 року у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 49905,46 грн., з яких: заборгованість за кредитом 451,35 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом 42501,47 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4100,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2352,64 грн. (а.с.5-6). Також із зазначеного розрахунку заборгованості, вбачається, що з 24 січня 2014 року позичальник почала користуватися кредитними коштами, а з 23 лютого 2014 року частково сплачувала борг, а останній платіж на суму 700,00 грн. вона здійснила 07 серпня 2016 року. При цьому, частково повернувши кредит [PERSON], таким чином, погодилась зі встановленою банком на момент підписання анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні 30,00 % річних. Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви [PERSON] від 22 січня 2014 року разом з умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, з чого вбачається, що остання погодилась із запропонованими банком умовами використання кредитних коштів, тобто зі сплатою 30% річних за користування кредитом, і при цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, факт використання кредитних коштів, їх часткове повернення позичальником не оспорювались, тобто на думку суду, договір нею частково виконувався, а згідно із статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір від 22 січня 2014 року діє і до 06 вересня 2018 року з моменту звернення позивачем до суду. Аналізуючи зміст наданого представником позивача розрахунку суд погоджується з розміром визначеної в ньому заборгованості за тілом кредиту, що становить\~451 грн. 35 коп., водночас розмір визначених процентів вважає необґрунтованим. Суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути проценти за користування кредитними коштами на рівні 30% річних у період строку дії договору, тобто з 22 січня 2014 року по дату за якою позивач просить стягнути проценти, а саме 06 вересня 2018 року і саме на рівні 30% річних, на які погодилась Відповідач підписавши анкету. У статті 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої, частини другої статті 1056-1, частини першої ЦК України (у редакції, чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною третьою цієї ж статті ЦК України у тій же редакції було передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до частини четвертої статті 1056-1, частини першої ЦК України (у редакції чинній на момент підписання відповідачем анкети-заяви) позивачем не дотримані, а саме: позичальник письмово не повідомлявся не пізніш, як за 7 календарних днів до дати, з якої застосовувалась нова процентна ставка (п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг); у кредитному договорі, зокрема, в анкеті-заяві не було встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Відтак, слід вважати, що [PERSON] мала обовязок перед банком сплачувати не більше ніж 30% річних за користування кредитними коштами в період строку дії кредитного договору. З розрахунку заборгованості вбачається, що після використання відповідачем 24 січня 2014 року кредитних коштів в сумі 282,40 грн. протягом пільгового періоду, тобто по 22 лютого 2014 року банк не нараховував проценти за користування цими коштами. Отже період користування кредитними коштами, за який банк нарахував проценти, починається з дня виникнення поточної заборгованості, тобто з 23 лютого 2014 року і діє, враховуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, до 06 вересня 2018 року. За вказаний період позичальник мав сплачувати банку 30% річних за користування кредитними коштами в сумі 451,35 грн., а всього 614,70 грн. (451,35 грн. боргу по тілу кредиту х 30% річних х 1657 прострочених днів за спірний період / 365 днів). Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню частково. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків платежів по кожному з грошових зобовязань, що визначено в умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд погоджується з тим, що позивач має право на стягнення відповідача вказаних штрафних санкцій. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обовязку новим, або у приєднані до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнути до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Водночас визначений у розрахунку розмір штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 2352,64 грн. (процентна складова), зважаючи на встановлений в ході судового розгляду розмір заборгованості за кредитним договором, який становить загалом 1066,05 грн. (451,35 грн. + 614,70 грн.), суд приходить до висновку про необхідність стягнення його у загальному розмірі 553,30 грн. (500 грн. + (1066,05 грн. х 5%). Суд не може задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 4100,00 грн. з огляду на наступне. Як зазначалось вище пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (частина перша статті 546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (стаття 611 ЦК України). В свою чергу, комісія є платою за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм, позивач розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 4100 грн. та не надано суду окремого розрахунку. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії разом відповідно до конкретного пункту довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Отже, загальна сума заборгованості станом на 06.09.2018, з урахування тіла кредиту, процентів та штрафів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором, укладеним між ними 22 січня 2014 року, становить 1619,35 грн. (541,35 грн. за тілом кредиту + 614,70 грн. за процентами + 553,30 грн. за штрафами). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 3,24%, то з відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 57,09 грн. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 509, 526, 527, 530, 551, 554, 651, 654, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial