Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

24 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання за нею права власності на 7/18 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті брата, [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за первісним позовом [PERSON] посилається на те, що вона є рідною сестрою [PERSON], померлого [INFO] року. До спадкового майна, яке залишилось після смерті її брата, [PERSON], належить 7/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS], які брат успадкував після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] р., подавши заяву про прийняття спадщинидо п'ятої Харківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини,але за життя не встиг юридично оформити свої спадкові права та не отримав свідоцтво про право власності на вказану частку. Вона як спадкоємець другої черги за законом спадщину після смерті свого брата, [PERSON], прийняла, звернувшись у встановлений законодавством шестимісячний термін до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. Заповіту після своєї смерті [PERSON] не залишив. Спадкоємці першої черги за законом, що прийняли спадщину після [PERSON], відсутні, оскільки єдиний син померлого, [PERSON], відмовився від прийняття вказаної спадщини на користь своєї матері, колишньої дружини спадкодавця, [PERSON], яка також подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] . Шлюб між спадкодавцем, [PERSON] та [PERSON], розірвано в 2006 році на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у справі № 2-4017/06, що набрало законної сили. Отже враховуючи те, що колишня дружина спадкодавця [PERSON] не належить до жодної черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON], а єдиний спадкоємець першої черги за законом, син померлого, відмовився від прийняття спадщини, вона вважає, що є єдиною спадкоємицею другої черги за законом, що прийняла спадщину після смерті брата [PERSON]. Проте оформити право власності на спадщину в досудовому порядку вона не має можливості, оскільки в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті її брата, [PERSON], зареєстровано заяву від його колишньої дружини, [PERSON], про прийняття спадщини. Крім того спадкодавець за життя не встиг юридично не оформити свої спадкові права після смерті батька та не отримав свідоцтво про право власності на вказану частку житлового будинку. Враховуючи наведене, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. 19 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною. 24 березня 2016 року позивач за зустрічним позовом [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив суд встановити юридичний факт про те, що [PERSON] не є спадкоємицею першої черги після [PERSON], померлого [INFO] року, визнати його заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] недійсною та надати йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після батька, [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, [INFO] року помер його батько, [PERSON]. Заповіту батько не залишив. Отже він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, [PERSON]. 11.06.2015 року він звернувся у встановлений законодавством шестимісячний термін до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті батька, [PERSON]. Аналогічну заяву подала його мати, [PERSON]. 12.09.2015 року він відмовився від своєї частки спадщини після смерті батька, [PERSON], на користь матері, [PERSON], подавши відповідну заяву до п'ятої Харківської державної нотаріальної контори. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що заява про відмову від спадщини після смерті батька, [PERSON], була написана ним під впливом помилки та обману, а отже може бути визнана судом недійсною на підставі ст. ст. 229, 230 ЦК України, оскільки його батьки, [PERSON] та [PERSON], приховували від нього факт їхнього розлучення, рішення суду про розірвання шлюбу між батьками він ніколи не бачив. На час здійснення відмови від прийняття спадщини [PERSON] не був обізнаний про факт розірвання шлюбу між батьками. Про розірвання шлюбу між батьками йому стало відомо лише в грудні 2015 р., коли він отримав позовну заяву у даній справі. Враховуючи те, що шестимісячний строк для відкликання заяви про відмову від спадщини сплив, він був змушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити, та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечувала, просила визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 7/18частин житлового будинку за № 20 з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] та складаються з: житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, житловою площею 33,7 кв.м., загальною площею 57,1 кв.м., та надвірні будівлі: літня кухня літ. «Б», погреб літ. «Г», вбиральня літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, в порядку спадкування за законом після смерті брата, [PERSON], померлого [INFO] року, який успадкував зазначену частину після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] року, та стягнути судові витрати з відповідачів у справі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON]та його представник первісний позов не визнали, проти позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі, підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити в повному обсязі, а саме: встановити юридичний факт про те, що [PERSON]. не є спадкоємицею першої черги після [PERSON], померлого [INFO] року, визнати заяву [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] недійсною, надати [PERSON] додатковий строк тривалістю один місяць для подачі заяви про прийняття спадщини після батька, [PERSON], померлого [INFO] року. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнала, проти позовних вимог за первісним позовом заперечувала в повному обсязі, визнала позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON]. Представник третьої особи за зустрічним позовом - П'ятої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справи за його відсутністю. (а.с.182 том 1) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, доводи, якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, допитавши свідків з обох сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є батьками позивача за первісним позовом, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] (а.с. 14-15 том 1). Отже [PERSON] є рідним братом позивача за первісним позовом, [PERSON]. [PERSON] є батьком позивача за зустрічним позовом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] (а.с. 169 том 1). Домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], належало на праві власності батькові позивача за первісним позовом, [PERSON], наступним чином: ? частка домоволодіння - на підставі Договору дарування від 20.07.1956 р., посвідченого нотаріусом дев'ятої Харківської державної нотаріальної контори Мірошніченко Б.А. 20.07.1956 р. за реєстр. № 2-2170, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 20.07.1956 р., інвентаризаційний номер 14293, за реєстр. № 943.10; ? частка домоволодіння - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого п'ятою Харківською державною нотаріальною конторою 21.02.2001 р. за реєстр. № 5-87, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 28.02.2001 р. за реєстр. № 943 (а.с. 16,17 том 1). Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від [INFO] р. підтверджується, що [PERSON], помер [INFO] р. (а.с. 18 том 1). Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року та абзацу 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування у разі відкриття спадщини до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року /до 1 січня 2004 року/ застосовується чинне на той час законодавство , зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини , кола спадкоємців за законом тощо. Отже , враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року , то процедура прийняття спадкоємцями цієї спадщини регулюється нормами ЦК УРСР. Згідно ст. 548, 549, 529 ЦК УРСР у редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Після смерті [PERSON] право власності на вищевказане домоволодіння набули його спадкоємці: донька, [PERSON], син, [PERSON], та дружина, [PERSON], в наступних частках: 2/9 частки будинку успадкувала на підставі ст. 535 ЦК УРСР як обов'язкову частку дружина померлого, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом , виданим 30.05.2014 р. П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 4-318 (а.с. 158 том.1); 7/18 частки будинку успадкувала за заповітом донька померлого, позивач за первісним позовом [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 30.05.2014 р. П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 4-320, (а.с. 19 том 1); 7/18 частки будинку успадкував за заповітом син померлого, [PERSON], який спадщину після смерті батька прийняв на підставі ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, подавши заяву П'ятій Харківській державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, але юридично не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 212/2003, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 104 том 1 ). Відповідно до Договору дарування від 11.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Машковою С.Л., за реєстр. № 2164, [PERSON] 11.06.2014 р. подарувала позивачці за первісним позовом, [PERSON], 2/9 частини вищевказаного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21 том 1). Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 24.11.2014 р. підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] р. (а.с. 26 том 1). Таким чином, після смерті батьків, позивачу за первісним позовом [PERSON], належить на праві власності 11/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями (2/9 частини за Договором дарування та 7/18 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом) розташованого за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 17.07.2015 р. підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] р. (а.с. 27 том 1). З матеріалів спадкової справи № 369/2015, копію якої отримано від П'ятої Харківської державної нотаріальної контори на запит суду, вбачається, що після [PERSON], померлого [INFO] р. була заведена спадкова справа № 369/2015. Із заявою про прийняття спадщини звертались позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач [PERSON]. Інших заяв про прийняття спадщини не надходило. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] 12.09.2015 р. подав заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON]. Інших заяв про відмову від прийняття спадщини не надходило. Свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались. Спадкове майно після [PERSON], померлого [INFO] р., складається з 7/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказану частку домоволодіння [PERSON] успадкував після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO] року, подавши заяву П'ятій Харківській державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, але юридично не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 212/2003, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 104 том 1 ). Відповідно до роз'яснень, викладених в листах П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 17.11.2015 р. та від 17.12.2015 р. (а.с. 32, 171 том 1), позивачу за первісним позовом [PERSON] та відповідачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] р., у зв'язку з тим, що вони належать до різних черг спадкоємців за законом та між ними існує спір про право на спадкове майно. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частинами 1, 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом за заявою представника позивача за первісним позовом були витребувані в Жовтневому районному суді м. Харкова та оглянуті в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 2-4017/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення набрало законної сили та не оскаржено сторонами. В матеріалах цивільної справи № 2-4017/06 міститься також оригінал свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серія [NUMBER]. Відповідно до ст. 114 Сімейного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2004 р., у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Отже шлюб між [PERSON] та [PERSON] є припиненим з дати набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06. Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами, [PERSON] та [PERSON], припинені з 1992 року, з того ж часу вони проживають окремо за різними адресами, не спілкуються та не бачили один одного з 1992 року, спільного бюджету не мають. Від шлюбу мають, на час розгляду справи, повнолітнього сина. При розгляді даної справи позивачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом та відповідачем [PERSON] визнано, що відповідачка [PERSON] не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. Отже на підставі ст. 61 ЦПК України наведені фактичні обставини не підлягають доказуванню та встановленню судом при розгляді даної справи. За п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, одним із принципів цивільних правовідносин є свобода договору, яка полягає у вільному волевиявленні сторін щодо суті та змісту договору, ніхто не може бути примушений до вчинення цивільних правочинів проти їх волі. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як вбачається із змісту оскаржуваної позивачем за зустрічним позовом заяви про відмову від спадщини (а.с. 65 том 1 ), при укладенні ним даної заяви його волевиявлення було добровільним, обґрунтовано обдуманим, зробленим без будь-якого тиску чи примусу з будь-яких підстав. Він цілком розумів всі правові наслідки підпису цієї заяви, діяв на власний розсуд та розумів суть даного правочину. Позивачу за зустрічним позовом нотаріусом було роз'яснено, що згідно ст. 1269 ЦК України ця заява може бути відкликана протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, тобто 6-ти місяців з дня відкриття спадщини. За ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно роз'яснень, викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При цьому як вказує Верховний суд України норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів, яким є оскаржена позивачем за зустрічним позовом заява про відмову від спадщини. Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи зміст правових норм ст.ст. 229, 230 ЦК України, підставою визнання правочину недійсним може бути або обман, або помилка. Обставини введення в оману позивача за зустрічним позовом при укладанні та підписанні ним заяви про відмову від спадщини, наявність умислу в діях відповідача і сам факт обману у судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не доведені, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які були допитані судом за клопотанням позивача за зустрічним позовом, суд оцінює критично, оскільки обставини, викладені свідками з боку позивача за зустрічним позовом суперечать фактам, встановленим рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року у цивільній справі № 2-4017/06 та спростовують одні одних. Крім того така позиція позивача за зустрічним позовом спростовується і показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних судом за клопотанням позивача за первісним позовом, які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 1992 року проживали окремо один від одного за різними адресами. Син, [PERSON], [PERSON], з 1992 року проживав разом з матір'ю, окремо від батька, з яким не спілкувався та зв'язок не підтримував. Пояснення цих свідків не суперечать іншим доказам у справі , а саме рішенню Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.09.2006 року. Оглядом будинкової книги встановлено, що [PERSON], померлий [INFO] р., був зареєстрований та фактично проживав з 10.10.1969 р. до дня смерті за адресою: [ADDRESS] разом із рідною сестрою, позивачем за первісним позовом, [PERSON]. (а.с. 39-51 том 1) Відповідач [PERSON] зареєстрована та фактично проживає з 26.02.1977 р. по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом, [PERSON], зареєстрований та фактично проживає разом зі своєю матір'ю, відповідачем [PERSON], з 01.09.2003 року по теперішній час, за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 81-82,168 том. 1 ) Позивачем за зустрічним позовом також не доведено, що оскаржена заява була складена та підписана ним під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін тощо. Оцінивши надані докази, доводи сторін, суд приходить до висновку, що доказування з боку позивача за зустрічним позовом ґрунтується лише на поясненнях та її оцінці подій, тобто ґрунтується на припущеннях. Разом з тим, ч. 4 ст. 60 ЦПК України чітко визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог про визнання заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] недійсною, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи наведене суд вважає, що у справі наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, яка прийняла спадщину після смерті рідного брата, [PERSON], померлого [INFO] року. На підставі викладеного,

Outcome: approved