Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

26 вересня 2017 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Цього ж дня визначено суддю, для розгляду справи, та передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 лютого 2013 року сторонами у справі укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 30 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк своє зобов`язання по видачі кредиту виконав, але відповідачем кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому він просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 14 257, 54 грн та судові витрати 1 600, 00 грн /а. с. 4-5/. Ухвалою судді від 18 жовтня 2017 року, після надходження до суду відповіді на запит щодо відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду /а. с. 44, 45, 46, 47, 48, 50/. 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Так, згідно з пунктом 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 21 грудня 2017 року, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, явку представника позивача у судове засідання, для надання пояснень по суті заявлених позовних вимог, визнано обов`язковою /а. с. 60/. 30 січня 2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження /а. с. 63/. Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року клопотання представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, засвідчену належним чином копію якої отримано позивачем засобами поштового зв`язку та електронним листом /а. с. 66-67/. 21 травня 2018 року відповідач подав до суду письмові пояснення щодо позову, які судом не приймаються до уваги, оскільки не відповідають вимогами статей 174, 178, 182, 183 ЦПК України /а. с. 77-80/. Відповідач у судових засіданнях 13 березня та 06 листопада 2018 року визнав позовні вимоги банку у частині суми кредиту, яка була нарахована на банківську картку, заперечував проти заявленої суми штрафних санкцій, пені, посилаючись свій статус військовослужбовця у період нарахувань /а. с. 74, 99/. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про судовий розгляд справи, разом з позовними вимогами у заяві представником позивача зазначено клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку та про відсутність заперечень проти постановлення заочного рішення суду /а. с. 41/. Відповідач у судове засідання не з`явився також, 18 грудня 2018 року подав через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян письмові докази: копію довідки форми 5 № 8/539 від 14 грудня 2018 року, виписки по банківським рахункам № [NUMBER] та [NUMBER] . Додаткові письмові пояснення, подані до суду через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян 18 грудня 2018 року не приймаються до уваги, оскільки не відповідають вимогами статей 174, 178, 182, 183 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 25 лютого 2013 року сторонами укладений кредитний договір шляхом надання відповідачем своєї згоди позивачу на те, що підписана 25 лютого 2013 року заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 30 000, 00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а. с. 8, 9, 10-33/. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником позивача, сума непогашеного відповідачем кредиту станом на 31 серпня 2017 року складає 14 257, 54 грн, а саме: 7 143, 73 грн заборгованість за кредитом, 5 158, 69 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 800 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 655, 12 грн штраф (процентна складова) /а. с. 6-7/. Також встановлено судовим розглядом, що позивач перебував на військовій службі у званні молодшого лейтенанта у період з 04 січня 2013 року по 06 серпня 2018 року у військовій частині [NUMBER] м. Києва, відповідно до довідки № 8-539 від 14 грудня 2018 року, за підписом Командира військової частини підполковника [PERSON] . Окрім того з 05 вересня 2014 року по 10 листопада 2014 року позивач безпосередньо брав участь в Антитерористичній операції, забезпеченні проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 8-35 від 01 лютого 2016 року, на підставі чого ним отримано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] /а. с. 87, 88/. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право і свободу людини і громадянина на захист у суді. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частинах першій-третій статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.\~ Відповідно до частини другої статті 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України, визначаються основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до положень абзацу 2 частини першої статті 1-2 зазначеного Закону, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Так, згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Оскільки відповідачем підтверджено, що він перебував на військовій службі у період з 04 січня 2013 року по 06 серпня 2018 року, а договір з банком про надання суми кредиту укладено 25 лютого 2013 року, тому починаючи з дня укладення договору по кінцевий день військової служби штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед банком, проценти за користування кредитом зараховано відповідачу неправомірно. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню на підставі застосування спеціального законодавства у сфері забезпечення соціального захисту військовослужбовців. Окрім того, суд наголошує, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну правову позицію сформовано Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних та кримінальних справ у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, від якої не відступав Верховний Суд. Представник позивача для участі у судовому розгляді не з`явився до суду, своїм правом на подання заяви про зміну (уточнення) розміру позовних вимог, витребування доказів не скористався, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника, тому суд при визначенні суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, враховує розрахунок станом на 31 серпня 2017 року, поданий разом з позовною заявою, згідно з яким заборгованість за кредитом 7 143, 73 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційна до суми задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial