Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

26.10.2016 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2009 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] року в шлюбі народився син [PERSON]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, з 06.11.2010 року сторони стали проживати за різними адресами, а 25.08.2011 року відповідач побив позивачку, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді розриву барабанної перепонки. 17.11.2011 за рішенням суду шлюб було розірвано. Відповідач з моменту припинення спільного проживання ухиляється від обов'язків по вихованню сина, не спілкується з сином, не відвідує сина, не вітає зі святами та днем народження, не проявляє до нього батьківської турботи, матеріально не утримує дитину, не купив жодної речі чи іграшки. Відповідач ніколи не відвідував навчальних закладів, де навчається дитина, не цікавиться життям сина. Позивач зазначає, що вона не перешкоджала відповідачу бучитись з сином, але відповідач сам не бажав цього, а лише влаштовував сварки у нетверезому стані, що призводили до побиття позивачки. Відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Позивач вказує, що вона уклала другий шлюб, в шлюбі у подружжя народилась донька. Другий чоловік позивачки бажає усиновити її сина від першого шлюбу [PERSON], так як вже п'ять років займається його вихованням та утриманням, а дитина вважає його своїм батьком. За вказаних обставин, позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, а сам він добровільно цього не робить. Батько взагалі не допомагає матеріально, не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, ніколи не відвідував садок і школу, де навчається дитина. Позивач вказує, що вона не створювала і не створює будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дочкою, а відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною. Також пояснила суду, що вона не бажає отримувати аліменти від [PERSON] В судовому засіданні представник служби у справах дітей Прилипко З.В. надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав в зв'язку з його ухиленням від виконання батьківських обов'язків відносно сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча був неодноразово повідомлений про час та місце розгляду справи як за зареєстрованим місцем проживання, так і за фактичним місце проживання. Будь-яких заперечень чи пояснень відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.8). З постанови про відмову у відкритті кримінально справи вбачається. що [PERSON] зверталась до міліції із заявою про притягнення до відповідальності її чоловіка [PERSON], який спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.9). З медичних довідок та висновків вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз посттравматичний розрив барабанної перепонки зліва. Суха перфорація барабанної перепонки зліва, призначено лікування (а.с.10-13). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17.11.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 07.05.2016 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.17). 15.05.2016 року у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON] (а.с.18). З довідки дошкільного навчального закладу № 26 «Ласкавушка» м. Суми вбачається, що батька [PERSON] за час перебування дитини [PERSON] [PERSON] в Сумському ДНЗ № 26 педагогічні працівники не бачили, батьківські збори він не відвідував (15). З довідки школи № 8 м. Суми вбачається, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах, не цікавиться шкільним життям (а.с.16). Судом встановлено, що аліменти на утримання сина [PERSON] з відповідача [PERSON] в судовому порядку не стягувалися. Допитана в суді свідок [PERSON], мати позивачки, пояснила, що коли народився [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жили у них вдома на Басах. Валентин ніде не працював, уходив з дому, десь був, дитину не няньчив, не допомагав. Потім вони розвелись. Валентин і зараз не допомагає, не спілкується з дитиною, навіть коли він в магазині бачить дитину, ніяк не реагує на сина. Дитина його не знає як батька, а називає батьком другого чоловіка [PERSON]. Біологічний батько ніяк не цікавиться дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], бабуся позивачки, пояснила, що їй відомо, що рідний батько дитини [PERSON] ніколи не поздоровляв дитину, не допомагав, не купував ні іграшок, ні речей. В магазин колись зайшли, батько там був, так [PERSON] сховався від дитини. Валентин побив Аню так, що перебив перепонку у вусі, і їй робили операцію. Свідок пояснила, що їй взагалі не відомо, щоб рідний батько приходив до дитини, на дні народження не приходить не вітає, нічого не передає, не допомагає. Папою дитина називає другого чоловіка [PERSON], а рідного батька дитина взагалі не знає. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною матір'ю дитини, вказує, що відповідач уже дуже давно не приходить, не спілкується, не телефонує, не поздоровляє, матеріально не допомагає сину [PERSON]. Відповідач навіть не приходив на день народження [PERSON], коли сину був 1 рік. Татом [PERSON] називає чоловіка [PERSON]. [PERSON] ніколи не перешкоджала [PERSON] спілкуватися з сином, але він сам ніколи і не намагався спілкуватися з дитиною. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.50-51). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини. Крім того, як вбачається з висновку, представник служби у справах дітей вживала заходів, щоб викликати батька дитини та поспілкуватись з ним, обстежити умови його проживання, однак [PERSON] на неодноразові запрошення до служби не з'явився, пояснень по суті не надав (а.с.51, 52-53). На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, ч. 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частині від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 26 жовтня 2016 року. Оскільки позивач [PERSON] не бажає отримувати аліменти від [PERSON], то суд приходить до висновку, що з метою захисту перш за все інтересів дитини аліменти необхідно перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] у відділенні Державного Ощадного банку України. В зв'язку з цим, суд вважає необхідним зобов'язати мати дитини [PERSON] відкрити особистий рахунок дитини [PERSON] у відділенні Державного Ощадного банку України, в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved