Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

26.05.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 20 січня 1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Діти від шлюбу досягли повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї стали неможливими через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Ухвалою судді від 02 червня 2020 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Судове засідання призначено на 22 червня 2020 року та відклалось через неявку відповідача. У судове засідання позивачка не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання 22 червня, 04 серпня та 27 серпня 2020 року не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендоване поштове відправлення. З клопотанням про відкладення слухання справи відповідач до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та наполягання позивачки на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 січня 1990 року Відділом ЗАГС Чернігівського міськвиконкому, актовий запис № 99 (а.с. 5). Неповнолітніх дітей подружжя не має. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved