Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

25.08.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON]з позовом до відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Словянський керамічний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача ведучим економістом ВМТС з 09 серпня 1971 року по 31 грудня 2000 року. При звільненні позивача 31.12.2000 року відповідач ВАТ «Словянський керамічний комбінат» мав провести з [PERSON] повний розрахунок, однак не зробив цього, мотивуючи це скрутним матеріальним становищем. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з вимогами виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але кожного разу отримувала відмову, відповідач посилався на відсутність у нього коштів. Станом на час звільнення позивача та на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 992,57 грн. Відповідно до показників індексу інфляції, що опубліковані в газеті «Урядовий курєр», приріст індексу споживчих цін за період з 01.01.2001 року по 01.08.2016 року складає 537,74 %. Згідно з підрахунками позивача, сума заборгованості по заробітній платі станом на 01.08.2016 року з урахуванням індексу інфляції складає 5337,45 грн. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України у справі № 1-18/2013 від 15.10.2013 року за конституційним зверненням [PERSON], ст. 33 Закону України «Про оплату праці», лист Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-67 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», Інструкцію зі статистики заробітної плати, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції, яка утворилась станом на 01.08.2016 року, в сумі 5337,45 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки представника відповідача в судове засідання. Представник відповідача ВАТ «Словянський керамічний комбінат»в судове засідання не зявився, хоча відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у відсутність його представника не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до листа ліквідатора ВАТ «Словянський керамічний комбінат» № 15-04/33/41Б від 15.04.2015 року, адресованого колективу працівників ВАТ «Словянський керамічний комбінат», заборгованість із заробітної плати перед позивачем [PERSON] складає 992,57 грн. (а. с. 4-5) Згідно з трудовою книжкою [PERSON], позивач працювала у ВАТ «Словянський керамічний комбінат» з 09.08.1971 року (наказ про прийняття на роботу № 479 віл 03.08.1971 року) по 31.12.2000 року (наказ (розпорядження) про звільнення № 1407 від 31.12.2000 року). (а. с. 6-7) Частина перша ст. 47 КЗпП України зазначає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] працювала у ВАТ «Словянський керамічний комбінат» з 09.08.1971 року по 31.12.2000 року, коли була звільнена на підставі наказу (розпорядження) № 1407 від 31.12.2000 року. В день звільнення та по теперішній час розрахунок з позивачем не зроблений, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не сплачена, хоча, як вбачається з вищезазначеного листа ліквідатора ВАТ «Словянський керамічний комбінат» № 15-04/33/41Б від 15.04.2015 року, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Позовні вимоги позивач під час розгляду справи не змінювала та не уточнювала, і суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що ВАТ «Словянський керамічний комбінат» з 28.01.2009 року перебуває в стані припинення на підставі рішення Господарського суду Донецької області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № 33/41б від 25.12.2008 року. (а. с. 10-11) Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у відповідності до правил глави XV КЗпП України, порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у томі числі в районний (міський) суд. Відповідно до ч. ч. 4, 6, 7 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обовязкових платежів). Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та несвоєчасно повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів, що здійснюється боржником у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону, або керуючим санацією згідно з планом санації, затвердженим господарським судом або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому статтею 31 цього Закону. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, у трудових правовідносинах такі поняття як зобовязання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобовязання не застосовується, такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Словянський керамічний комбінат» законодавства про оплату праці з передбачених ст. 116 КЗпП України підстав. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» № 108/95, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини 6 статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до положень пп. 2.2.7 п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми виплат, повязаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду додаткової заробітної плати. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України і ст. 33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. За вказаних умов, невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним. Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення). Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Враховуючи те, що індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою ст. 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати. Зазначена обставина також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, відповідно до якого суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що, індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Відповідно до листа Верховного суду України від 03 квітня 1997 року № 62-67 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України починаючи з серпня 1991 року помісячно та публікуються в виданнях, зокрема, газеті «Урядовий кур'єр» в період з 05 по 10 число наступного за звітним місяця. Повідомлені засобами масової інформації з посиланням на Мінстат України ці показники є офіційними (згідно ст. ст. 19, 21, 23 Закону України «Про інформацію» (2657-12) та можуть використовуватися для проведення перерахунків грошових сум...» У зв'язку з наведеним суд приходить до обґрунтованого переконання, що ВАТ «Словянський керамічний комбінат» повинен виплатити на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції за період затримки розрахунку, а саме з 01 січня 2001 року по 01 серпня 2016 року. Відповідно до показників індексу інфляції, що опубліковані в газеті «Урядовий кур'єр» приріст індексу споживчих цін за період з 01 січня 2001 року по 01 серпня 2016 року складає: 537,74 %. Отже, загальна сума заборгованості по заробітній платі у урахуванням індексу інфляції станом на 01.08.2016 року складає: 992,57 грн. * 537,74 % / 100 % = 5337,45 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved