Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

24 жовтня 2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6393, продаж здійснено за 149700 грн., які покупці в повному обсязі передали продавцям на момент підписання договору. Продавці квартири звернулись до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу, стверджуючи, що в дійсності покупці не доплатили по 20000 грн. кожен, письмово зобов'язались розрахуватись за квартиру до 24 жовтня 2014 року, але не зробили цього. В судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] позов підтримали і пояснили, що насправді квартира була продана відповідачам за 20000 доларів США. До підписання договору розрахунок не відбувся, а після того виявилось, що у покупців було лише 15000 доларів США. [PERSON] та [PERSON] погодили з продавцями, що повністю розрахуються за квартиру до 24 жовтня 2014 року, при цьому кожен з відповідачів дав розписку, що доплатить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] гроші в сумі 20000 грн. (що на той час було еквівалентом 2500 доларів США) до 24 жовтня 2014 року. Оскільки на кінець жовтня 2014 року еквівалентом 5000 доларів США було 80000 грн., позивачі відмовились приймати від відповідачів суми, зазначені в розписках від 24 жовтня 2013 року. Вважають, що договір купівлі-продажу квартири належить розірвати, оскільки покупці не виконали свого обов'язку розрахуватись до 24 жовтня 2014 року, чим істотно порушили договір. Представник позивачів дав аналогічні пояснення, від імені позивачки [PERSON] підтримав позов. Відповідачі позов не визнали і пояснили, що дійсно погодили з позивачами ціну квартири [ADDRESS], у 20000 доларів США. Після підписання договору купівлі-продажу сплатили продавцям 15000 доларів США, а 5000 доларів США зобов'язались сплатити протягом року. На підтвердження цього дали розписки про те, що доплатять за квартиру по 20000 грн. кожен, що було еквівалентом 2500 доларів США на час укладення договору. Вони погоджуються сплатити продавцям 40000 грн. (по 20000 грн. кожен), але позивачі вимагають сплатити вдвічі більше. Позивачам двічі пропонували одержати розрахунок за договором. Оскільки вони відмовились від цього, то прострочення виконання договору відбулось з вини кредитора. Представники відповідачів також просили відмовити в позові, в т.ч. і через те, що його заявлено за 2 дня до закінчення строку розрахунку. В позові належить відмовити з таких підстав. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України доведення цих обставин є обов'язком сторін. Частиною 3 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Сторони визнали, що купівля-продаж квартири [ADDRESS] відбулась за 20000 доларів США, з яких 15000 покупці сплатили 24 жовтня 2013 року після підписання договору, а ще 5000 повинні були сплатити до 24 жовтня 2014 року (по 2500 доларів США кожен). На підтвердження майбутнього розрахунку кожен з відповідачів дав позивачам розписку про те, що доплатить гроші в сумі 20000 грн. за куплену у них частину квартири, які зобов'язався віддати до 24 жовтня 2014 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] визнали, що відповідачі двічі - 3 і 16 жовтня 2014 року - направляли їм телеграми з пропозицією отримали борг по розписці, однак 6 жовтня 2014 року у запропоноване відповідачами місце вони не прийшли, а телеграму від 16 жовтня 2014 року [PERSON] взагалі відмовилась отримувати. Представник позивачів не заперечував цих фактів. Позивачі [PERSON] та [PERSON] стверджували, що відмовились одержати розрахунок за договором купівлі-продажу, оскільки відповідачі мали намір віддати загалом 40000 грн., що на час розрахунку було еквівалентом лише 2500 доларів США. Згідно з вимогами п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому суд не може вважати доведеним, що, в разі зустрічі сторін 6 чи 16 жовтня 2014 року (як було запропоновано в телеграмах) відповідачі повернули б позивачам половину заборгованої суми. Ця обставина є припущенням, а фактом є те, що, одержавши пропозицію розрахунку, позивачі свідомо не вчинили дій щодо отримання від відповідачів розрахунку за договором купівлі-продажу. За таких обставин суд погоджується з твердженням відповідачів, що позивачі відмовились прийняти належне виконання. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 613 ЦК України це є простроченням кредитора. Принцип диспозитивності цивільного судочинства визначає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених позивачами (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Позивачі заявили вимоги про розірвання договору купівлі-продажу квартири, оскільки станом на 22 жовтня 2014 року (дату підписання позовної заяви) відповідачі не виконали його в строк, визначений у договорі. Однак станом на день подачі позовної заяви строк виконання договору не закінчився: до 24 жовтня 2014 року відповідачі ще мали час для розрахунку за договором. Таким чином, в межах заявлених позивачами вимог суд встановлює, що прострочення боржника не відбулось. Відповідно, відсутні підстави для розірвання договору у зв'язку з істотним порушенням його відповідачами. Суд не вважає, що несплата 12,5% від вартості проданого майна є істотним порушенням договору. Крім того, продавці не позбавлені можливості отримати те, на що вони розраховували при укладенні договору, в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed