Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

25 жовтня 2013 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування у розмірі 2 028,12 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.11.2011 року по вул. Багговутівська, 17-21 в м. Києві, [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номер [NUMBER] спричинила матеріальну шкоду автомобілю «Мазда», державний номер [NUMBER]. Пошкоджений автомобіль був застрахований позивачем за Договором страхування транспортних засобів №7426238 від 09.06.2011 року. Позивачем на виконання умов договору було здійснено сплату страхового відшкодування у розмірі 21 606,89 грн., на підставі висновку спеціаліста №09/12/11 від 13.12.2011 року та Договору. Частина коштів в розмірі 19 578,77 грн. була відшкодована страховою компанією, якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача. А тому оскільки коштів, які повернуті позивачу не вистачає, на підставі ст.1194 ЦК України, позивач звернувся до відповідача із зазначеним позовом. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодувати позивачу в порядку регресу суму страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення страхового відшкодування на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 2 028,12 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи через друковані засоби масової інформації, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2011 року [PERSON] визнано винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зокрема в постанові зазначено, що 07.11.2011 року приблизно о 18 год. 10 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Хонда», державний номер [NUMBER], виїжджаючи на дорогу з двору будинку не пропустила автомобіль «Мазда», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого допустила з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим [PERSON] порушила п. 10.2 ПДР України. Відповідно до договору СТД №7426238 страхування транспортного засобу від 09.06.2011 року, укладеного між ПрАТ «УАСК «АСКА» та [PERSON] було застраховано автомобіль «Мазда», державний номер [NUMBER]. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ №09/12/11 від 13.12.2011 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Мазда» державний номер [NUMBER] складає - 19 578,77 грн. Як вбачається зі страхового акту №5081, пригоду, що мала місце 07.11.2011 року (як зазначено в акті винних осіб немає) визнано страховим випадком та визначено до сплати страхове відшкодування в розмірі 21 606,89 грн.. На ім'я [PERSON] (Страхувальника) платіжними дорученнями від 23.12.2011 року сплачено 6 672,96 грн., 26.12.2011 року сплачено 5 050,00 грн., 27.12.2011 року сплачено суму 5 050,00 грн., 28.12.2011 року сплачено 5 050,00 грн. Відповідно до ст.980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що після сплати страхового відшкодування на виконання договору страхування, у сторони позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. Разом з тим правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена й у ст.27 Закону України «Про страхування». Відтак, оскільки існує спеціальний порядок регулювання порядку сплати страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 993 ЦК України), суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ст. 1191 ЦК України. У вказаній справі право вимоги ґрунтується на суброгації, а не на регресі. Відповідно до цієї норми, до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, оскільки позивач на виконання умов договору виплатив страхове відшкодування, має право в порядку суброгації стягнути сплачену суму з відповідача, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 2 028,12 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved