Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

26.02.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про стягнення частини витрат, які понесені на поліпшення домоволодіння до відповідача [PERSON] 29.03.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи 01.04.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 31.07.2019 року. 20.05.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. 31.07.2019 року закінчене підготовче судове засідання . Справу призначено до розгляду на 18.09.2019 року. 18.09.2019 року розгляд справи відкладений за к лопотанням позивача. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 19.11.2019 року. 19.11.2019 року в судовому засіданні оголошена перерва. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.12.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 23.12.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з в відповідача на їїк користь витрати на поліпшення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в сумі 40000.00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: 28 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб в відповідачем. за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2015 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу вона проживала в будинку, що належить [PERSON] . на праві власності. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, за рахунок спільних коштів та спільних зусиль ними було зроблено ряд ремонтних та будівельних робіт будинку, за адресою: [ADDRESS] у дворі та прибудинкових територіях. Вона приймала активну участь в поліпшенні вищезазначеного помешкання. Нею були понесені витрати на придбання таких ремонтних матеріалів як: шлак 10.т.. 5000.00 грн.; пісок 5т. - 2500..00 грн.; цемент 2т., - 10000.00 грн.; профіль цинковий 4 кв.м., - 3000.00 грн., сітка рабиця 3 рулона - 2000.00 грн.; шифер 80 листів - 9600.00 грн.; ліс 3 м.куб.,- 2000.00 грн.; утеплення будинку 8000.00 грн.., а також на внутрішні роботи: шпалери - 1000.00 грн., двері -3350.00 грн. Наведені результати виконаних ремонтних і будівельних робіт у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] є об`єктом їх з відповідачем спільної сумісної власності. Всі вказані ремонтні роботи у будинку є його невід`ємними поліпшеннями, і відокремлення їх від будинковолодіння без погіршення його стану неможливе, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала за доводами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що будинок, в якому вона проживала з в відповідачем є власністю відповідача, оскільки куплений до укладення ними шлюбу. Після укладення ними шлюбу вони здійснювали ремонтні і будівельні роботи даного будинку, оскільки хатина була старою. В проведенні будівельних робіт активну участь приймав її батько. Ними було збудовано прибудову до будинку, побудований гараж, погріб, сарай, встановлена нова огорожа. Всі роботи робилось силами її батька та найманих працівників. Крім того її батько за власні кошти купував цемент, шифер, обшивку на будинок. Вона оформляла кредит та купувала двері, які поставлені в будинок. При розірванні шлюбу ними було розділене рухоме майно, але питання про відшкодування їй понесених затрат не вирішувалось. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що в червні 2015 року позивачка пішла від нього та почала жити з іншим чоловіком, тому позивачка пропустила строк позовної давності для подання даної позовної заяви. Всі будівельні матеріали для будівництва будинку були придбані його батьками. Будівельні роботи проводились в більшості випадків ним особисто. Він здійснював кладку стін, робив всі столярні роботи. У будівництві йому допомагали його знайомі. Гараж він збудував самостійно Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001 року по 06.05.2015 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2015 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду . В період шлюбу в сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. З наданих суду документів вбачається, що на час укладення шлюбу відповідач [PERSON] . був власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30.07.1999 року. Таким чином зазначений вище будинок є особистою власністю відповідача [PERSON] , оскільки був придбаний ним до укладення шлюбу. Так як відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України - Особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка посилається на те, що в період шлюбу з в відповідачем ними було здійснено ряд будівельних і ремонтних робіт, які призвели до покращення їх домоволодіння. Даний факт підтверджується показаннями свідків [PERSON] . і [PERSON] . Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивачки. Його донька перебувала в шлюбі з в відповідачем. Він як батько вкладав грошові кошти на покращення домоволодіння, в якому проживали діти. Так будиночок, який був у власності [PERSON] , був маленьким та стрим, напіврозваленим, він особисто добудовував прибудову до будинку, копав погріб. З метою проведення будівельних робіт купував шлак, цемент, профіль, сітку-рабицю, ліс утеплення для будинку. Закупівлю даних товарів і ремонтно-будівельні робот він здійснював для того, щоб сім`я його доньки проживала в належних умовах. Свідок [PERSON] . в судовому засіданні пояснила, що вона є родичкою позивачки вона була свідком того, що батьки [PERSON] здійснювали будівельні роботи і надавали гроші на будівництво будинку. Так як будинок, що був у власності [PERSON] , був маленьким та старим, батько [PERSON] , і будівельні роботи робив і гроші давав на будівельні матеріали. Крім того батько [PERSON] провів воду, побудував погріб, здійснював роботи по цементуванню. [PERSON] . дуже мало робив на будівництві. Його батьки взагалі нічого не робили, тільки приїздили , наглядали за роботами. Навіть заставляли батька [PERSON] переробляти будівельні роботи, так як їй не сподобалось, що було зроблено останнім. Проведення\~ сторонами\~ робіт\~по покращенню\~будинку \~ \~ під\~час \~перебування у\~шлюбі \~підтверджується і\~ \~даними технічного\~паспорту,\~з якого\~вбачається,\~що в\~період з\~ 2001-2002\~року у\~домоволодінні,\~розташованому за\~ адресою: [ADDRESS] були збудовані наступні будівлі та споруди: жила прибудова літ А'-1, сіни а'''-1, літня кухня Ж-1, гараж Ж'-1, сарай З-1, вхід в погріб И-1. Порівнюючи дані технічного паспорту з даними, зазначеними в договорі купівлі-продажу домоволодіння, вбачається, що на час купівлі домоволодіння, воно складалось з одноповерхового житлового будинку А-1 загальною площею 27.0 кв.м., та споруд №1-3 Таким чином судом встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі домоволодіння, яке належить на праві власності позивачеві, збільшилось як за площею так і за кількістю будівель та споруд . З чого суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що домоволодіння. в якому сторони проживали в період перебування шлюбі, збільшилось за рахунок проведення будівельних і ремонтних робіт. Під час перебування сторін у шлюбі знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами. При цьому суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , яка пояснювала, що в будинку все залишилось так як було на час його придбання, будинок добудовувала їх сім`я, а в відповідачка ніяких коштів на поліпшення будинку не вносила і будь-яких робіт не виконувала. Навіть вікна відмовлялась протерти. Так як показання даного свідка суперечать іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України - Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом не вирішується питання чи істотно збільшилось майно відповідача за час перебування у шлюбі з позивачкою, оскільки позивач не заявляє позовних вимог про визнання даного майна спільною сумісною власністю, визначення її частки у даному майні, стягнення з відповідача половини вартості будівель і споруд, які були побудовані за час перебування сторонами у шлюбі. Позивач лише просить стягнути з відповідача витрати, які були понесені нею на поліпшення будинку та які полягають у затрачених грошових коштах на придбавання будівельних та оздоблювальних матеріалів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином суд розглядає спір між сторонами лише в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності на житловий будинок» встановлено, що Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов`язок. Позивачка просить стягнути з відповідача грошові кошти, які були витрачені на поліпшення будинку за вищевказаною адресою, які складаються з: шлак 10.т.. 5000.00 грн.; пісок 5ит.- 2500..00 грн.; цемент 2т., 10000.00 грн.; профіль цинковий 4 кв.м., - 3000.00 грн., сітка рабиця - 3 рулона - 2000.00 грн.; шифер 80 листів - 9600.00 грн.; ліс 3 м.куб.,- 2000.00 грн.; утеплення будинку 8000.00 грн.., а також на внутрішні роботи: шпалери - 1000.00 грн., двері -3350.00 грн. Проте позивачем надані докази на придбання лише дверей на суму 3350 грн. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню лише затрати на придбання дверей. Оскільки позивачкою підтверджений факт їх купівлі під час перебування в шлюбі, шляхом оформлення кредитного договору на ім`я позивачки та внесенню нею грошових коштів на погашення кредиту.. При цьому так як затрати на придбання дверей були понесені позивачкою під час перебування в шлюбі. Суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню грошові кошти лише в Ѕ частині від зазначеної суми, відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, згідно якої набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. А також відповідно до положень ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~ \~Якщо\~одним із\~подружжя укладено\~договір в\~інтересах сім`ї,\~то гроші,\~інше майно,\~в тому\~числі гонорар,\~виграш,\~які були\~одержані за\~цим договором,\~є об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1675.00 (одну тисячу шістсот шістдесят п`ять) грн., на відшкодування витрат, понесених на поліпшення домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В задоволенні стягнення решти суми, зазначеної позивачки суд вважає за можливе - відмовити, оскільки відповідачем не надані докази понесення зазначених затрат. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст.72 СК України - До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином трирічний строк позовної давності до правовідносин із поділу спільного сумісно майна подружжя обліковується не з часу розірвання шлюбу, а з часу коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто коли один з подружжя звернувся до іншого з подружжя з приводу розподілу спільної сумісної власності і отримав відмову. За даних обставин доводи відповідача про ще, що строк позовної давності розпочався з травня місяця 2015 року суд вважає безпідставними. Так як відповідачем не надано доказів того, що в 2015 році позивачка просила відповідача відшкодувати зазначені нею кошти на поліпшення домоволодіння та отримала його відмову. За даних обставин суд приходить до висновку, що позивачем поданий позов про відшкодування коштів, затрачених на поліпшення домоволодіння в межах строку позовної давності і не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог. Так як судом задовольняються позовні вимоги частково, суд приходить до висновку, що понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору повинні бути частково відшкодовані за рахунок відповідача, а саме в межах задоволених позовних вимог, в сумі 170 .00 грн. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: partial