Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 05 травня 2004 року по 11 травня 2016 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За цей період подружжям було придбано рухоме майно на загальну суму 14 699 грн, яке в подальшому було пошкоджено внаслідок пожежі, що сталася з вини відповідача. Крім того, за їхні з відповідачем [PERSON] спільні кошти в сумі 44 000 грн були побудовані будівлі та споруди на території домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що належить батькові її колишнього чоловіка - відповідачеві [PERSON]. Посилаючись на те, що між нею з відповідачами не досягнуто згоди щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, просила стягнути з відповідача [PERSON] 7 349 грн 50 коп., з відповідача [PERSON] 22 000 грн - в рахунок грошової компенсації за частку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні вважали позов безпідставним, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вказані в позовній заяві об'єкти рухомого та нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на будинок відповідача [PERSON], суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2004 року. 11 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Ці обставини не оспорюються сторонами, а крім того, підтверджуються копією рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 травня 2016 року про розірвання шлюбу (а. с. 10). Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом домовленість між сторонами щодо добровільного поділу майна подружжя відсутня, і, як наслідок, існує спір, що має бути вирішений у судовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з п. 22 цієї постанови, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначила, що вважає об'єктами спільної сумісної власності подружжя таке рухоме майно: кухонні меблі вартістю 2 000 грн, пральну машинку «Samsung» вартістю 1 999 грн, музичний центр вартістю 2 000 грн, телевізор «LG» вартістю 1 600 грн, DVD-програвач вартістю 500 грн, ванну вартістю 650 грн, м'який куток вартістю 750 грн, три паласи вартістю 1 000 грн, палас вартістю 800 грн, письмовий стіл вартістю 850 грн, бойлер вартістю 800 грн, 50 голів курей вартістю 3 750 грн, конвектор вартістю 1 000 грн, а всього на загальну суму 14 699 грн. Крім того, позивачка вказала, що нею з відповідачем [PERSON] були витрачені спільні кошти для будівництва таких будівель і споруд за адресою: [ADDRESS]: гаражу вартістю 8 000 грн, туалету, душу вартістю 3 000 грн, сінника вартістю 5 000 грн, веранди вартістю 4 000 грн, паркану вартістю 13 000 грн, двох сараїв вартістю 6 000 грн, цементової стяжки подвір'я вартістю 5 000 грн, а всього на загальну суму 44 000 грн. В ході судового розгляду відповідач та представник відповідачів частково погодились із заявленими [PERSON] вимогами, однак вважали їх надто завищеними. Так, останні просили виключити з об'єктів спільного майна подружжя музичний центр та телевізор «LG», оскільки ці речі були придбані у кредит, який сплачував відповідач. Крім того, вказали, що вартість пральної машинки «Samsung» складає 1 600 грн, ванни - 450 грн, м'якого кутку - 600 грн, бойлера - 600 грн, 30 голів курей - 450 грн. Стосовно коштів для будівництва будівель і споруд, що їх було витрачено позивачкою та її чоловіком, відповідач [PERSON] зазначив, що вартість цих будівель складає: туалету, душу - 1 000 грн, сіннику - 500 грн, веранди - 1 000 грн, паркану - 8 000 грн, двох сараїв - 3 000 грн, цементової стяжки подвір'я - 500 грн. Усього відповідачем визнається вартість рухомого майна в сумі 8 850 грн, витрат на будівництво - 14 000 грн.. Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом позивачці було роз'яснено її право на проведення у справі судової експертизи для оцінки спірного майна, однак, остання таким правом не скористалась, як і не надала будь-яких інших доказів щодо вартості майна, які спростовували б суму, вказану відповідачем, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами. Отже, суд вважає, що поділу між [PERSON] та [PERSON] підлягає рухоме майно загальною вартістю 8 850 грн та витрати на будівництво в розмірі 14 000 грн і вони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 11 425 грн. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки грошової компенсації за частку майна у вказаному вище розмірі. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] в частині стягнення половини витрат на будівництво з відповідача [PERSON], оскільки він не є учасником спірних правовідносин у розумінні ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, а відтак її позов є таким, що підлягає частковому задоволенню. Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: partial