Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

26.08.2011 року [PERSON] звернулася з позовом до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», в якому після неодноразових уточнень просила стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 200 000 грн. та моральної шкоди 550 000 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року касаційні скарги державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» та [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року в частині часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України»\~\~про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в силі в цій частині\~\~рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року про відмову у задоволенні позову. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 липня 2014 року за позовом [PERSON] до державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України»\~\~про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.\~\~\~\~ Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що [PERSON] просила суд стягнути з відповідача у відшкодування майнової шкоди 200 тис. грн. (т.1, а.с.1-2, 138). Проте судом першої інстанції зазначені вимоги розглянуті не були. Апеляційним судом рішення суду першої інстанції переглядалося тільки в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди. Незважаючи на те, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2013 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в сумі 550 тис. грн. набрало законної сили, під час нового судового розгляду [PERSON] знову неодноразово уточнювала позовні вимоги та згідно остаточної редакції позовної заяви (вх. № 28015 від 14.07.2015 року, т.2, а.с. 115-117) просила суд стягнути з відповідача на її користь 250\~000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 600\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивачкою було змінено предмет позову шляхом збільшення заявленої до стягнення грошової суми та підстави позову, у суду були відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 06.12.1994 року в Державній установі «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України», у відділені №5 їй була проведена операція з екстракапсулярної екстракції катаракти, передній вітректомії задньої склеректомії на ліве око. Позивачка вважає, що внаслідок непрофесійних дій лікарів Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова АМН України», халатного ставлення з їх боку до своїх професійних обов'язків, вона зазнала ушкодження здоров'я, позбавилася зору та стала інвалідом І групи по зору. [PERSON] вказує, що під час знаходження на операційному столі в момент відключення електропостачання вона відчула великий емоційний стрес, оскільки почула, що медики не знали що з нею робити, оскільки у неї з ока пішла кров, в зв'язку з розривом кровоносної артерії, після чого позивачці було надано загальну анестезію. Позивачка також стверджує, що крім підвищеного артеріального та очного тиску, а також розриву артерії причиною втрати зору ще й на правому оці є те, що під час проведення операції на ліве око вже існувала глаукома правого ока, яка не була виявлена лікарями до операції на ліве око. Ця глаукома з низьким тиском призвела до атрофії очного нерву правого ока. [PERSON] вважає, що якщо б лікарями була своєчасно діагностована глаукома правого ока та проведено відповідне лікування, зір на праве око було б збережено. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України» у судове засідання зявився, позов не визнав з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву, вказував на повну недоведеність позовних вимог, відсутність будь-яких доказів протиправної поведінки з боку відповідача, його лікарів та причинного зв'язку між діями відповідача та ускладненнями, які виникли під час операції. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що 5 грудня 1994 року [PERSON] поступила до 5 відділення науково-дослідницького інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. Ак. Філатова з діагнозом міопія високого ступнею на обох очах, праве око афакія, стан після АІГ дисцизії, міопічний хоріоретиніт, експертний анамнез інвалід ІІ групи. Враховуючи афакію (відсутність кришталику) на правому оці, міопію високого ступеню та інші обставини, після отримання згоди [PERSON] на проведення оперативного втручання, на лівому оці була призначена операція екстрокапсулярна екстракція катаракти на лівому оці у вигляді спроби врятувати зір. Як зазначала представник відповідача, під час оперативного втручання, на першому етапі капсулотомії, операцію довелось зупинити у звязку з відключенням від електропостачання на 1 годину 30 хвилин, однак дана обставина не була причиною експульсивної геморагії у [PERSON], а була повязана з вираженими змінами сітківкі із-за високої короткозорості. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 6 грудня 1994 року [PERSON] у відділені № 5 науково-дослідницького інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. Ак. Філатова (нині Державна установа «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Академії медичних наук України») проведена операція на лівому оці, під час проведення якої на 1 годину 30 хвилин було припинено постачання електроенергії. Під час проведення операції у [PERSON] виникло ускладнення експульсивна геморагія, рецидив якої стався і в післяопераційний період. 30 червня 2000 року позивачці було надано статус інваліда І групи по зору. Судом встановлено, що [PERSON] страждала хворобами, що призводять до втрати зору задовго до операції 1994 року. На момент проведення оперативного втручання у 1994 році під час якого було припинено постачання електроенергії [PERSON] вже була інвалідом II групи по зору, не працювала. Згідно медичної картки [PERSON] прогноз перебігу хвороби на оці, що оперувалося несприятливий, операція була показана тільки як спроба врятувати зір. Матеріальні наслідки втрати зору та моральні страждання позивачки, про які зазначає [PERSON] у своїй уточненій позовній заяві, це наслідки втрати зору на обох очах, в той час, як операція проводилась відповідачем лише на лівому оці. Як свідчать матеріали справи, під час оперативного втручання у зв'язку з відключенням від електропостачання на першому етапі операції капсулотомії, операцію довелось зупинити. Однак, перед продовженням операції у [PERSON] був перевірений тиск, показники якого дозволяли продовження оперативного втручання. В матеріалах справи наявні два висновки судових експертиз: №326 від 29.10.2012 року та №114 від 18.02.2014 року, зі змісту яких слідує, що дані історії хвороби [PERSON] не дають можливості однозначно відповісти на питання, чи могло відключення від електропостачання бути причиною крововиливу. Відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії № 326 від 29 жовтня 2012 року операція, проведена 6 грудня 1994 року, могла привести до такого стану зору, яке на даний час мається, оскільки ускладнення у вигляді експульсивної геморагії, розвинутої в процесі операції є тяжким операційним ускладненням, яке призводить до гемофтальму, що у подальшому призводить до атрофії зорового нерву та субатрофії очного яблука. Дані історії хвороби [PERSON] не дають можливості однозначно відповісти на питання, чи могло відключення від електропостачання бути причиною крововиливу. Експульсивна геморагія (ЕГ) є можливим ускладненням любої операції, пов'язаної з розтином оболонок ока. Таке ускладнення можливо і без відключення операційної від електропостачання. Згідно висновку судової експертизи №114 причинного зв'язку між відключенням електроенергії в операційній під час операції [PERSON] 06.12.1994 року і станом зору на обох очах у [PERSON] на сьогоднішній день немає. Між станом зору на лівому оці у [PERSON] на сьогоднішній день і проведеною 06.12.1994 року операцією на лівому оці є прямий причинний зв'язок, обумовлений розвинувшимся під час операції ускладненням експульсивною геморрагією Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду визначені у ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 даної статті. Зазначені нормативні положення визначають загальні підставі для відшкодування шкоди, що виникає у деліктних зобовязаннях. Підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкодою, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Отже, відповідно до висновків експертів між відключенням електроенергії в операційній під час операції [PERSON] 06.12.1994 року і станом зору на обох очах у [PERSON] причинний зв'язок відсутній, а тому суд вважає, що відсутні підстави для настання цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки, причинний зв'язок між заподіяною шкодою і протиправним діянням є обовязковою та необхідною умовою для настання цивільно-правової відповідальності. Щодо встановленого у висновку експерта прямого причинного зв'язку між станом зору на лівому оці позивачки та проведеною 06.12.1994 року операцією на лівому оці [PERSON] та розвинувшимся під час операції ускладненням - експульсивною геморрагією, суд зазначає, що ускладнення під час операції такого роду, як було проведено позивачу, можливі та іноді трапляються, однак жодним чином не пов'язані із відключенням електроенергії, крім того в даному випадку судом не встановлено протиправності у діях лікарів та їх вини у виникненні ускладнення у вигляді експульсивної геморрагії під час проведення операції. [PERSON] була проінформована про стан свого здоров'я, про можливі ускладнення та несприятливі наслідки оперативного втручання, надавши свою згоду на операцію (а.с. 33). Свідок [PERSON], яка є професором, доктором медичних наук та працює у відділенні посттравматичної патології органу зору інституту ім. Філатова у судовому засіданні пояснила, що у 1994 році працювала у відділені № 5 старшим науковим співробітником. На її думку відключення від електропостачання ніяким чином не могло вплинути на розвиток експульсивної геморагії у [PERSON] У наданому суду запереченні представник відповідача пояснила суду, що експульсивна геморрагія є тяжким ускладненням офтальмохірургічних порожнинних операцій і зустрічається в 0,04-0,9 % випадків. Значно частіше, до 30% випадків ЕГ розвивається при екстракції катаракти. Механізм розвитку ЕГ пов'язують з різким перепадом внутрішньоочного тиску, що виникає в наслідок розриву задніх циліарних артерій з виливом крові в супрахоріоідальний простір. Найбільш підвищена можливість перепаду внутрішньоочного тиску при формуванні широкого розрізу лімба та роговиці для виведення ядра хрусталіка. Тому, ЕГ при даній операції найчастіше розвивається саме на етапі видалення ядра хрусталіка. Відповідач посилався також на те, що до факторів ризику розвитку ЕГ відносять міопію високого ступня, атеросклероз, а у даному випадку [PERSON] було діагностовано міопію високого ступеня, терапевтом перед операцією був встановлений загальний діагноз атеросклеротичний міокардіосклероз. Крім того, що операція була проведена із застосуванням методики екстракапсулярної екстракції катаракти, тобто з використанням широких розрізів очного яблука (методика, яка застосовувалась у 1994 році), що значно підвищує ризик розвитку ЕГ. З урахуванням пояснень представника відповідача та висновків двох судових експертиз суд вважає, що зв'язок між розвитком експульсивної геморрагії та часом, який був триваліший за необхідний, проведення операції відсутній, оскільки ЕГ розвивається стрімко при різкому перепаді внутрішньоочного тиску, яке виникає у момент безпосереднього широкого розрізу очного яблука для виведення ядра хрусталіка. В той час, як на момент відключення електроенергії під час операції [PERSON] їй було проведено лише капсулотомію. З наявної у матеріалах справи медичної документації та висновків експертиз також слідує, що після включення електроенергії операцію було продовжено та лише після цього при видаленні ядра виникло ускладнення експульсивна геморрагія, яка ніяк не пов'язана з відключенням електроенергії, оскільки таке ускладнення, мало місце вже тоді, коли операцію було продовжено після відновлення електропостачання операційної. Суд критично оцінює посилання позивачки на те, що стан зору на її правому оці також пов'язаний із проведеною у 1994 році операцією, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження цих обставин. Висновок експертів, що викладений у п. 7.8 експертизи № 114 (т.1, а.с. 338), свідчить про те причиною зниження зору на правому оці на теперішній час, окрім ускладненої міопії з великим хоріоретинитом, можна вважати виявлену на правому оці запущену глаукому з низьким тиском та повязану з нею прогресуючу атрофію зорового нерву на фоні ускладненої міопії. Таким чином, актуальний стан зору на правому оці [PERSON] жодним чином не пов'язаний із проведеною відповідачем у 1994 році операцією на її лівому оці. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди, зробив висновок про недоведеність позовних вимог [PERSON] та відсутність правових підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди за втрату зору внаслідок проведеної 6 грудня 1994 року операції лікарями відповідача. Даний висновок суду касаційної інстанції є обовязковим для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, при цьому суд зазначає, що після повернення справи на новий розгляд позивачкою [PERSON] не було надано нових доказів, які підтверджували б наявність причинного звязку між повною втратою зору на обох очах та проведеною 6 грудня 1994 року операцією, а також будь-яких інших доказів протиправності дій відповідача. Підсумовуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог та оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed