Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

26.01.2021 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 30.05.2018 машиністом електромостового крану. 08.01.2020 вона звільнилась з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію. 23.06.2020 їй встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба. Відповідно до акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 28.07.2020, причинами отримання професійного захворювання є робота в умовах шкідливих виробничих факторів, які перевищували гранично допустимі норми. Висновком МСЕК від 01.10.2020 їй встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності первинно і безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість її життя, що завдає їй фізичних та моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на її користь 130000 грн. за спричинену моральну шкоду. Ухвалою від 09.02.2021 прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 13.04.2021. Ухвалою від 13.04.2021 в зв`язку з направленням представником відповідача до суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість надати до призначеної дати судового розгляду відзив на позов розгляд справи було відкладено на 18.05.2021. 19.04.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому посилається на те, що позивач працювала на підприємстві відповідача 1 рік 4 місяці на 4 дні та звільнилась у зв`язку з виходом на пенсію. На іншому підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК» позивач працювала у період із 07.01.1981 по 05.02.1991 та з 02.09.1991 по 05.06.2018 в умовах дії шкідливих виробничих факторів, що й стало причиною, на думку відповідача, отримання нею професійного захворювання. При цьому, при прийому на роботу на підприємство відповідача позивач свідомо наймалась на роботу в шкідливих умовах, з урахуванням того, що стан її здоров`я надавав їй таку можливість працювати. Тому факт заподіяння саме відповідачем шкоди позивачу, внаслідок якої у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди, нею не доведено. Крім того, відповідачем повною мірою було забезпечено належні умови праці позивача, що полягало у безоплатному забезпеченні працівників лікувально-профілактичним харчуванням, індивідуальними засобами захисту, а також інформуванні при укладенні трудового договору про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, і про права працівника на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Тому позивач свідомо прийняла запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження свого здоров`я та його наслідки. Отже, будь-яких порушень законодавства про працю щодо позивача, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням професійного захворювання відповідач не вчиняв, а наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від останнього і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Також відповідач вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням позивача та її роботою у відповідача, а також вина відповідача. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди, на думку відповідача, не відповідає критеріям розумності і справедливості та не може бути стягнута з відповідача, оскільки правовідносини позивача та відповідача ґрунтувались на трудовому договорі, а до цих правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. За відсутності доведених фактів спричиненої позивачу моральної шкоди є недоведеними її твердження щодо зміни умов життя і тривалості душевних страждань. Крім того, вказує, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2021 у справі №215/5670/20 позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я задоволено частково, стягнуто з останнього на користь позивача 160000,00 грн., при тому, що остання пропрацювала на вказаному підприємстві протягом 31 року (вх.№7481 від 13.04.2021). Позивач надіслала суду заяви про розгляд справи без її участі та про підтримку позовних вимог (вх.№4380 від 01.03.2021, вх.№5480 від 17.03.2021). Виходячи з того, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, їх явка не визнавалась обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у її трудовій книжці з 30.05.2018 по 08.01.2020 працювала у ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД» машиністом крана (кріпильником) 5 розряду пульпонасосної дільниці. 08.01.2020 позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.5-8). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 23.06.2020 за №886 [PERSON] встановлено діагноз вперше виявленого хронічного професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим вестибулопатією та гіпертонічною хворобою ІІ стадії 2 ступеня, гіпертензивне серце, СН 1 ст., ризик 2-3, з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L4-S1 на фоні ретроспондилолістезу L2, множинних протрузій дисків, та шийною С6-С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим остеартрозом у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Захворювання професійне (копія а.с. 12-13). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.07.2020 (далі Акт) встановлено, що згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом МОЗ України від 08.04.2014 №248, оцінка умов праці машиніста крана ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД» [PERSON] віднесено: -по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; -по рівню шуму до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; -по рівню вібрації до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; -по показникам мікроклімату до 2 класу «Допустимі»; -по важкості праці до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; -по напруженості праці до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; Загальна оцінка умов праці працівника відноситься до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі». Хронічне професійне захворювання виникло у позивача за наступних обставин. Працюючи у ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД» (з 05.09.2018 по 08.01.2020) здійснювала керування електромостовими кранами під час котрого підпала під шкідливу дію вібрації, показники якої перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. А також працюючи з 01.07.1987 по 05.09.2018 машиністом крана на Північному гірничо-збагачувальному комбінаті також наражалась на дію виробничої вібрації. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є вібрація: еквівалентний рівень загальної вібрації на робочому місці машиніста крана перевищував допустимий рівень на 2 дБ і складає 61 дБ згідно таблиці 2 ДСН 3.3.6.039-99 і відноситься до 3 класу І ст., відповідно до ДСН і П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу» Наказ №248 від 08.04.2014. Згідно з пунктом 19 Акту з метою ліквідації і запобіганню виникнення хронічного професійного захворювання запропоновано [PERSON] директору підприємства ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД» та [PERSON] начальнику дільниці ПНС ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД»: при укладанні договорів підписувати акти про технічний стан мостових кранів, контролювати своєчасне технічне обстеження, випробування мостового крана замовником ПрАТ «ПІВНГЗК» згідно НПАОП 0.00-1.80-18, щодо справності обладнання, \~ \~ \~ \~ дотримуватися періодичності лабораторних досліджень вібрації на робочому місці машиніста крана, згідно з вимогами ДСН і П «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості і напруженості трудового процесу» Наказ №248 від 08.04.2014; інформувати Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про вжиття запропонованих заходів. Також, у зв`язку з тим, що [PERSON] працювала 33 роки 2 місяці в умовах дії шкідливих виробничих факторів та на різних підприємствах і неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (копія, а.с.9-10). Довідкою МСЕК від 01.10.2020 позивачу при первинному огляді встановлено з 21.09.2020 безстроково третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі, за висновком якої вона потребує: санаторно-курортного лікування, палиці, напівжорсткого поперекового корсету, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (копія, а.с. 11). Таким чином, професійне захворювання позивача виникло, зокрема, й під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД». Отже, недотримання керівництвом ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД» та ПрАТ «Північний ГЗК» положень ч.ч. 2, 4\~ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач втратила працездатність. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 28.07.2020, причиною виникнення професійного захворювання позивача є виконання роботи, яка характеризувалась важкістю трудового процесу і підвищеним рівнем небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працювала позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навела доказів завдання їй моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі виконувала роботу в шкідливих умовах праці не впливають на її право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність первинно та безстроково у розмірі 60% та їй встановлено третю групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежена у життєдіяльності, вона не має змоги вести звичайне життя, що призводить до постійних переживань і глибоких моральних страждань. Крім того, вона постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим позбавлена можливості отримувати задоволення від життя через тривалий процес лікування. Отже, враховуючи те, що позивач працювала у шкідливих умовах праці протягом 33 років, в тому числі 1 рік 4 місяці 4 дні і на підприємстві відповідача, їй первинно і безстроково встановлені 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням їй фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння їй моральної шкоди. Позивач визначила розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 130000 грн., зважаючи на те, що ці кошти зможуть на деякий час покращить її моральний стан та дасть можливість пройти якісне лікування. Суд при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, враховує наявність рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року по справі №215/5670/20, яким частково задоволено позов [PERSON] до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з отриманими профзахворюваннями та втратою працездатністю внаслідок роботи тривалістю понад 31 рік в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК» на суму 160000 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94211348). Зважаючи на\~вищевикладене,\~з урахуванням\~роз`яснень\~п.\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~р.\~(з\~подальшими змінами)\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~враховуючи характер\~та глибину\~фізичних,\~душевних страждань\~позивача від\~одержаних профзахворювань,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв`язків\~і потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~суд вважає,\~що для\~відшкодування моральної\~шкоди на\~користь позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,\~виваженості та\~справедливості враховуючи працю позивача протягом 1 року 4 місяців 4 днів в умовах впливу шкідливих факторів у ТОВ «ПРОМГІДРОТЕХБУД»,\~необхідно стягнути\~з відповідача 10000 грн. за встановлені первинно і безстроково 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати у сумі 908 грн. 00 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial