Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

26.08.2021 року позивач звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на час її навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання, починаючи з часу подання позову. В обгрунтування позову послалася на те, що відповідач є її батьком. До досягнення нею повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання. З вересня 2019 року вона навчається на денній формі навчання у Державному навчальному закладі «Львівське вище професійне художнє училище», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, якої відповідач у добровільному порядку не надає. Відповідач не працює, отримує пенсійні та регресні виплати. 10.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, подали письмові заяви, у яких представник позивача вказав, що позов підтримує, відповідач просив справу розглянути у його відсутності, вказав, що позов визнає. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст.247 ЦПК України. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» від 16.07.2021 року №90, [PERSON] навчається на денному стаціонарі, термін навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ураховуючи наведене та визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, а отже про його задоволення. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн. На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ВС №1092218 від 17.08.2021 року; дублікат чека від 26.08.2021 року на суму 1000 грн.; акт про прийняття-передачу наданих послуг. Відповідно до ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Враховуючи, що позов задоволено, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

Outcome: approved