Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

26.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД» право власності на грошові кошти в розмірі 220\~723, 22 гривень, що містяться на розрахунковому рахунку №26007480029 в ПАТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805, відкритому на імя [PERSON]; зняти арешт з грошових коштів, що містяться на розрахунковому рахунку № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805, відкритому на імя [PERSON], накладений постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 09.12.2015 року № ВП 48426896; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД» безпідставно набуте майно грошові кошти в розмірі 220\~723, 22 гривень. Свої вимоги мотивував тим, що між [PERSON] як перевізником та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД», як замовником, 01.02.2016 року було укладено договір № ПО/0102 на транспортно-перевізницьке обслуговування. Позивач зананачає, що на підставі рахунку фактури ТОВ «АНКОТРЕЙД» перерахувало відповідачу передплату в розмірі 100 відсотків в сумі 220\~723, 22 гривень, однак в обумовленні в заяві строки та порядку відповідачем не було здійснено перевезення, чим порушено вимоги договору. За таких обставин позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів, на що останній повідомив, про те, що він не має можливості повернути вказані кошти, так як на розрахунковий рахунок, на який вони були перераховані, накладено арешт постановою старшого державного виконавця Київського відділу ДВС ОМУЮ від 09.12.2015 року № ВП 48426896, та запропонував звернутися до суду. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання зявилась представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД» - [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Представник третьої особи Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] також не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2016 року між фізичною особою підприємцем [PERSON], іменований далі «Перевізник» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД», іменоване далі «Замовник», було укладено Договір ПО/0102 на транспортно -перевізницьке обслуговування. Відповідно до п. 1.1 даного Договору, Замовник доручає, а Перевізник зобовязується організувати за рахунок Замовника транспортно-перевізницьке обслуговування (ТЕО), перевезення експертно імпортних і транзитних вантажів по території України та в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-перевіницьких послуг Замовнику за погодження Сторін. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що під кожне конкретне перевезення Замовник надає Перевізнику письмову заявку (форма заявки Додаток № 1 до Договору), в якій вказує найменування і кількість вантажу, маршрут перевезення, місце завантаження, місце доставки вантажу, місця митного оформлення, плановану дату надання вантажу відправником, терміни доставки вантажу та місце доставки вантажу, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника і вантажоодержувача, та іншу необхідну інформацію, що стосується ТЕО. Заявка подається не пізніше трьох календарних днів до початку навантаження і готовність вантажу до перевезення. Заявка має бути заповнена повністю та містити підпис та печатку Замовника. Згідно п. 1.3 Договору перевізник протягом двох робочих днів з дати отримання заявки по факсу приймає заявку до виконання шляхом її підписання та скріплення печаткою і направляє узгоджену заявку Замовника. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що 29.02.2016 року згідно умов договору замовником було направлено заявку на перевезення, яка була прийнята перевізником шляхом її підписання. 01 березня 2016 року ФОП [PERSON] виставив позивачу рахунок фактуру № 5 за транспортні перевезення на загальну суму 220\~732, 22 гривень, які були перераховані ТОВ «АНКОТРЕЙД» на розрахунковий рахунок, вказаний в договорі № ПО/0102 на транспортно -перевізницьке обслуговування, а саме № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] Аваль», МФО 380805, що підтверджується копією виписки по рахунку від 17.03.2016 року відкритого на імя [PERSON]. Однак, в обумовленні в заявці строки та порядку відповідачем не було здійснено перевезення, чим порушено вимоги договору. За таких обставин ТОВ «АНКОТРЕЙД» звернулось з претензією до [PERSON] №347 від 07.03.2016 року, в якій просило повернути перераховану передплату в розмірі 100 відсотків в сумі 220\~723, 22 гривень. На вищевказану претензію позивач отримав лист від 09.03.2016 року, в якому відповідач повідомив про те, що він не має можливості повернути вказані грошові кошти, так як розрахунковий рахунок № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805, на який вони були перераховані, накладено арешт постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 09.12.2015 року № ВП 48426896. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2015 року старшим державним виконавем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні вимоги про сплату недоїмки № Ф-76-23/У виданий 18.05.2015 року ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про стягнення з [PERSON] грошової суми у розмірі 315\~026, 92 гривень, було винесено постанову ВП № 48426896 про арешт коштів боржника. Вказаною постановою було накладено арешт в тому числі й на кошти, що містяться на рахунку № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805. Судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобовязання за Договором №ПО/0102 на транспортно-перевізницьке обслуговування від 01.лютого 2016 року, і тим самим не повернув сплачені йому грошові кошти, які були перераховані на рахунок № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805. Даючи оцінку діям сторін, суд бере до уваги вимоги статті 6 Цивільного Кодексу України, за якою сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про те, що факт безпідставного отримання відповідачем [PERSON] від ТОВ «АНКОТРЕЙД» грошових коштів у розмірі 220\~723, 22 гривень є доведеним, так як іншого у судовому засіданні встановлено не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої х вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 220\~723, 22 гривень, які знаходяться на рахунку № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805 є власністю позивача ТОВ «АНКОТРЕЙД», а виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на зазначений рахунок здійснюється відносно [PERSON], відсутні підстави накладення арешту на вказаний рахунок де знаходяться кошти які є власністю позивача, адже зазначений арешт обмежує його законні права, щодо вільного розпорядження майном. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. З огляду на зазначені обставини, суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення грошових коштів, що містяться на рахунку № 26007480029 в ПАТ «[PERSON] банк Аваль» у м. Києві, МФО 380805 з- під арешту. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АНКОТРЕЙД» є законним, обґрунтованим, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved