Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

24 лютого 2017 року до суду звернулася позивач [PERSON] із заявою, відповідно до вимог якої, просить позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.01.2006 року між нею та відповідачем - [PERSON] шлюб був розірваний Радехівським районним судом Львівської області. Під час шлюбу, у них [INFO] року народився син [PERSON]. Зазначає, що шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з 2014 року, з того часу проживають окремо. [PERSON] - відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Окрім цього, щодо виховання неповнолітнього сина вирішує усі питання самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, зовсім не цікавиться ні його життям , здоров'ям, ні успіхами у навчанні, морально його не підтримує, від так вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Крім цього, матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] у добровільному порядку не надає. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі у твердій грошовій сумі, так як сама не може утримувати їхнього сина. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повній мірі та виклав свої пояснення аналогічно, зазначеним у позовній заяві (а.с.2-3). Позов просить задоволити. Відповідач у судове засідання неодноразово не з'являвся, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини, неявки у судове засідання, суд не повідомив. Представник третьої особи - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши в адресу суду письмову заяву, розгляд справи просить проводити у її відсутності, щодо позовних вимог не заперечила (а.с.44). Поряд з цим, в матеріалах справи наявний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.29). Таким чином, відповідно до вимог процесуального закону, судом у засіданні 08.06.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши заяву представника третьої особи та подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.5-6), у них [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.7), який проживає із позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.15) і батьком такого є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.7). Із акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що комісія Сушнівського навчально-виховного комплексу ЗОШ I-II ступеня Радехівського району Львівської області винесла висновок про те, що у будинку позивача - [PERSON] за [ADDRESS] є усі належні умови для проживання малолітнього [PERSON] і про те, що батько жодної участі у вихованні дитини не приймає (а.с.8). Окрім наведених позивачем обґрунтувань щодо нездійснення відповідачем своїх батьківських обов'язків стосовно малолітнього [PERSON], наведене знайшло підтвердження, окрім пояснень представника звернення у судовому засіданні, також і у наданих суду письмових заявах односельців, [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-12). Із даних, викладених у довідці Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області №18 від 17.01.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] в будинку позивача [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає, зокрема з 2014 року (а.с.14). Піддавши ретельному аналізу наявні у комісії з питань захисту прав дитини Радехівської райдержадміністрації матеріали, орган опіки та піклування дійшов обґрунтованого висновку про доцільність позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських прав (а.с.29). Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.07р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з подальшими змінами та доповненнями), суд вважає, що окрім порушення конституційних норм «... батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття» (ст.51 Конституції України), відповідачкою не виконуються також і батьківські обов'язки, передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, а саме - вона не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у діях відповідачки не має ні найменшого натяку на виконання хоча б найелементарніших обов'язків щодо виховання та утримання своєї дитини. У контексті вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він), окрім іншого ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, враховуючи, що обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина [PERSON] доведено в повній мірі, суд приходить до висновку, що останнього слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON]. Окрім цього, згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивача проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] правомірною. Відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Таким чином, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] задовільний, йому не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів, а відповідач не позбавлений права заявити про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача у користь позивача стягнути понесені нею судові витрати.

Outcome: approved