Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача на різних посадах: муляр, машиніст бульдозера, монтер колії. В 1999 році позивач звільнився з підприємства відповідача за станом здоров'я. Тривала праця в умовах шкідливих факторів викликала у нього професійне захворювання - хронічна поперекова-крижова полірадикулопатія з грубими статико-динамічними порушеннями, вираженим больовим синдромом, значним в'ялим парезом лівої стопи з порушенням ходи. Згідно п.15 Акту розслідування професійного захворювання причиною виникнення професійного захворювання являється тривала робота, пов'язана з фізичним перевантаженням на ПАТ «ІнГЗК». Висновком медико-соціальної експертної комісії від 06 лютого 2014 року йому встановлено безстроково 80% втрати професійної працездатності, ІІ група інвалідності. Винними в отриманні професійного захворювання він вважає відповідачів, та у зв'язку з цим просить суд стягнути з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., та з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Присутній у судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому просить суд перенести розгляд справи на іншу дату, у зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Однак суд вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, оскільки представник відповідача неодноразово (а.с.34, 42) просив перенести розгляд справи на іншу дату. Так, згідно ст.157 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців з дня відкриття провадження у справі, в зв'язку з чим, дії позивача у вигляді систематичної неявки у судове засідання суд відносить до таких, що суперечать вимогам ст.27 ч.3 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. Представник відповідача ВВД ФСС в судове засідання також не з'явився, просив розглянути справи без його участі. Проти заявлених позовних вимог до ПАТ «ІнГЗК» не заперечують, оскільки позивачу встановлено професійну втрату працездатності в 2000 році, тому і право на відшкодування моральної шкоди також виникло в 2000 році. Зазначає, що ВВД ФСС є неналежним відповідачем, зважаючи на те, що ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування від нещасних випадків…» набрав чинності 01 квітня 2001 року, таким чином відповідальною особою у відшкодування моральної шкоди є винувата особа, а саме підприємство (а.с.44). В силу ст.197 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідачів, зі згоди представника позивача, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, згідно ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача на різних посадах: муляр, машиніст бульдозера, монтер колії (а.с.8-9). В 1999 році позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я (а.с.10). Позивачеві [PERSON] встановлено професійне захворювання - хронічна поперекова-крижова полірадикулопатія з грубими статико-динамічними порушеннями, вираженим больовим синдромом, значним в'ялим парезом лівої стопи з порушенням ходи (а.с.13). Висновком медико-соціальної експертної комісії від 06 лютого 2014 року позивачу встановлено безстроково 80% втрати професійної працездатності, ІІ групу інвалідності (а.с.12, зворот). Пунктом 14 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння), форма П-4, встановлено обставини за яких виникло професійне захворювання - недосконалість технологічного процесу на ПАТ «ІнГЗК» (а.с.11, зворот). Крім цього, в п.15 Акту… вказано, що причиною професійного захворювання є тривала робота пов'язана з фізичним перенапруженням (а.с.11, зворот). Згідно ст.43 ч.4 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці», яка регулює управління охороною праці та обов'язок роботодавця, встановлює, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач щоденно змушений переносити хронічні фізичні страждання та переживання, в зв'язку з постійним стійким болем та обмеженням рухів в усіх відділах хребта, переважно на поперековому рівні, його непокоїть скутість рухів у хребті. Позивачу необхідно багато часу для відновлення своїх сил при пересуванні. Не має вести активний спосіб життя. Через болі в хребті не має можливості вести роботи на земельній ділянці та допомагати своїй сім'ї вести господарство. Будь-яке пересування для позивача, навіть незначні рухи, ініціюють приступи болю в спині та тазовому поясі, важко нахилятись, повертатись, довго рухатись, оскільки виникає гострий біль в суглобах. Через втрату здоров'я, [PERSON] позбавлений можливості влаштуватись на роботу та забезпечувати сою сім'ю всім необхідним для гідного життя. Відчуває моральний дискомфорт, коли баче, що його дружина старанно працює та витрачає багато сил на його утримання та утримання двох неповнолітніх дітей. Постійно приймає медичні ліки для зменшення болю, змушений проходити лікування по декілька разів на рік в лікарнях, санаторіях, що потребує матеріальних витрат (а.с.14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22). Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем ПАТ «ІнГЗК» моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». З огляду на вищевикладену суд вважає за необхідним в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. з ПАТ «ІнГЗК» задовольнити, а в частині стягнення моральної шкоди з ВВД ФСС відмовити в повному обсязі виходячи із того, що діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обов'язків, передбачених ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» та наявність причинно-наслідкового зв'язку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Таким чином, в частині позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, суд приходить до висновку про їх безпідставність, тому відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial