Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

26.07.2017 р. позивачка звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 р. по 30.06.2017 р. За час перебування в шлюбі з відповідачем за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ 2110, 2001 р.в.. сірого кольору, номер кузова ХТА 21100010372906, дата реєстрації 22.03.2008 р. Оскільки автомобілем одноособово користується відповідач, який є неподільною річчю, тому просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі ? частини його ринкової вартості в сумі 64\~000,00 грн. 19.03.2018 р. представником позивачки було подано до суду клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого просили суд стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини спірного автомобіля в сумі 29025,00 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.03.2018 р. було вирішено розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 26.03.2018 р. до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову за необґрунтованістю. 02.05.2018 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив про законність та обґрунтованість позовних вимог, просив позов задовольнити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 р. по 30.06.2017 р., який був розірваний Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02.06.2017 р. по цивільній справі № 766/14180/16-ц. Під час перебування у шлюбі сторонами придбано автомобіль ВАЗ 2110, 2001 р.в.. сірого кольору, номер кузова ХТА 21100010372906, дата реєстрації 22.03.2008 р. Інформація надана з Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України станом на 27.06.2017 р., [PERSON] сервісним центром в Херсонській області, [PERSON] сервісного центру в Херсонській області від 08.12.2017 р.. Даний факт не спростований та не оспорений відповідачем. Із відповіді на адвокатський запит від 14.03.2018 р. субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] вбачається, що за даними Бюлетеня № 99 (лютий 2018), середня вартість продажу на території України аналогічного транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2110, 2001 р.в., становить 58050 (пятдесят вісім тисяч пятдесят) грн. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15. Таким чином, спірне майно, а саме автомобіль ВАЗ 2110, 2001 р.в., сірого кольору, номер кузова ХТА 21100010372906, є обєктом спільної сумісної власності сторін як подружжя. Дане майно було придбане сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя. Суд критично відноситься до доводів відповідача на те, що даний автомобіль не є обєктом права спільної сумісної власності з позивачкою, так як транспортний засіб знято з державної реєстрації, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та є обєктом спільної сумісної власності сторін як подружжя. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 24 постанови вказує, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки відчужений автомобіль є неподільною річчю, був фактично зареєстрований на ім'я відповідача і перебував у її користуванні та відчужений відповідачем без відома позивача, що не спростовано відповідачем, а тому позивач як співвласник спірного майна має право отримати грошову компенсацію за свою частку у праві власності на автомобіль. При цьому, визначаючи розмір компенсації за належну позивачу частку спірного автомобіля, суд бере до уваги відповідь на адвокатський запит від 14.03.2018 р. субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON], відповідно до якого середня вартість продажу на території України аналогічного транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2110, 2001 р.в., становить 58050 (пятдесят вісім тисяч пятдесят) грн. При цьому відповідач дану сумі належними та допустимими доказами не оспорив та не спростував. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved