Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

25 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 06 вересня 2015 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06 вересня 2015 року помер [PERSON], що склав заповіт, за яким належну йому земельну ділянку заповів позивачу. Позивач вчасно звернутися до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини не зміг, оскільки на день смерті [PERSON] не був обізнаний про факт наявності заповіту на його ім`я та про наявність заповіту дізнався навесні 2016 року у Голубівській сільській раді. Звернувшись до нотаріальної контори після ознайомлення зі змістом заповіту, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку, встановленого для прийняття спадщини. До судового засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та підтримав позов. Представник відповідача, третя особа в судове засідання не зявилися, у відповідності до поданих судом заяв просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечили проти задоволення позову. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 вересня 2015 року помер [PERSON] /а.с.7/, який за життя - 01 червня 2010 року склав заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], за яким заповів належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 131653 земельну ділянку [PERSON]. Згідно з матеріалами справи, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 06 вересня 2015 року не заводилась /а.с.24-25/. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований за адресою: с/з Видвиженець (Миролюбівка), вул. Желізнодорожна, 22 /а.с.6/. З матеріалів справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження постійного проживання позивача із спадкодавцем, відсутність доказів відкриття спадкової справи, вбачається пропуск позивачем строку звернення з заявою про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Матеріали справи підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в період з 03 березня 2016 року по 10 квітня 2016 року, що підтверджується висновком КП «ОДЦ» від 10 квітня 2016 року. Вказана підстава на думку суду перешкоджала позивачу звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], припадає на 6-ти місячний строк від дня відкриття спадщини, пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Внаслідок викладеного суд вважає, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин і є підстави для застосування ч.3 ст. 1272 ЦК України до спірних правовідносин із задоволенням позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved