Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

26 грудня 2016 року згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ІДЕЯ БАНК» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.11.2012 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» було укладено Кредитний договір № 910.19239, відповідно до якого позичальникові було надано кредит у розмірі 64600,83 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0010 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом впродовж перших 12 місяців, а починаючи з 13-ого місяця змінювана процентна ставка в розмірі, що визначається як змінна частина ставка збільшена на 7,14 % (Маржу Банку), з кінцевим терміном повернення 01.11.2019 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 01.11.2012 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач надав у заставу автомобіль: Марки ЗАЗ, Моделі TF698K, 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 30.10.2012, що належить на праві власності [PERSON]. Однак, в порушення умов Кредитного договору, погашення частин кредиту і нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту сплати процентів в строк не відбувається. Станом на 21.12.2016 заборгованість становить: 54107,47 грн (п'ятдесят чотири тисячі сто сім гривень 47 копійок) в т.ч.: 37239,55- основний борг, 4928,09 грн - прострочений борг, 11321,15 грн- прострочені проценти, 618,68 грн - строкові проценти. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі Відповідач в судове засідання не з'явився , про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи, відповідно до укладеного 01.11.2012 між [PERSON] та ПАТ «ІДЕЯ БАНК» Кредитного договору № 910.19239, відповідно до якого позичальникові було надано кредит у розмірі 64600,83 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0010 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом впродовж перших 12 місяців, а починаючи з 13-ого місяця змінювана процентна ставка в розмірі, що визначається як змінна частина ставка збільшена на 7,14 % (Маржу Банку) з кінцевим терміном повернення 01.11.2019 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 01.11.2012 між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач надав у заставу автомобіль Марки ЗАЗ, Моделі TF698K, 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] реєстраційний № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР №1 м. Донецька, УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 30.10.2012, що належить на праві власності [PERSON]. Відповідач належним чином не виконав прийняті на себе зобовязання, що призвело до виникнення перед заборгованості, яка станом на 21.12.2016 становить: 54107,47 грн (п'ятдесят чотири тисячі сто сім гривень 47 копійок) в т.ч.: 37239,55- основний борг, 4928,09 грн - прострочений борг, 11321,15 грн- прострочені проценти, 618,68 грн - строкові проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Ст.1048 ЦК України встановлено право позикодавця (банку) на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК, ст. 1054 ЦК). Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Застава має похідний характер від основного зобов'язання, що забезпечується нею, вона втрачає чинність з припиненням основного зобов'язання, незалежно від підстав такого припинення. Проте, саме з припиненням основного зобов'язання шляхом його виконання закон (ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ «Про заставу») пов'язує виникнення у заставодержателя обов'язку внесення відповідних даних припинення права застави до державного реєстру. Застава як акцесорне зобов'язання (зобов'язання яке існує лише у зв'язку з головним, основним зобов'язанням), що забезпечує основне зобов'язання, припиняється з припиненням цього основного зобов'язання. Згідно ст. 1 ЗУ «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави на предмет застави є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved