Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

26 жовтня 2018 рок[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач, ФОП [PERSON] ) про стягнення заборгованості та пені. Крім того, 02 липня 2019 року надійшов позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - треті особи) до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості та пені, який ухвалою суду від 09 липня 2019 року прийнятий до спільного розгляду. Як підставу обох позовів позивач та треті особи зазначають, що [INFO] помер [PERSON] (далі - спадкодавець), який був чоловіком позивача, батьком та сином третіх осіб. Всі вони є спадкоємцями першої черги, які прийняли у відповідних частках спадщину після померлого. За час свого життя, а саме 17 березня 2017 року, між спадкодавцем та відповідачем був укладений договір на виготовлення м`яких меблів «Simbol», загальною вартістю 100 000,00 грн. Спадкодавцем було внесено відповідну передоплату у розмірі 50 000,00 грн. Строк виготовлення меблів - до 15 квітня 2017 року. 04 червня 2018 року позивач звернулася до відповідача із претензією про повернення передоплати, оскільки меблі в обумовлений строк, а також на час звернення до суду, виготовлені та поставлені не були. З наведених вище підстав та посилаючись на приписи ст.ст. 612, 1216, 1261 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить суд стягнути з відповідача 50 000,00 грн. авансу та пеню у розмірі 1 479 000,00 грн. В свою чергу, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету у своєму позові просять суд стягнути з відповідача на користь кожного з них по 6 250,00 грн. авансу та 184 875,00 грн. пені. Позивач та треті особи у судове засідання не прибули, натомість надали заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не прибула, письмового відзиву на позов не подала, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. У судовому засіданні 27 травня 2019 року представник відповідача усно заперечував щодо позову посилаючись на те, що спірні меблі були належним чином виготовлені та поставлені в іншому житловому приміщенні. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги та позовні вимоги третіх осіб слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було 17 березня 2017 року підписане замовлення на виготовлення меблів Symbol, з матеріалу шкіра, загальною вартістю 100 000,00 грн. У вказаному замовлені зазначено, що [PERSON] вніс аванс у розмірі 50 000,00 грн. Датою поставки меблів зазначено 15 квітня 2017 року. Крім того, у вказаному замовлені наведена комплектація та креслення меблів. Замовлення скріплено печаткою та підписом відповідача (а.с.4). На підтвердження внесення авансу, який визначений в умовах замовлення, відповідач видав [PERSON] . товарний чек на 50 000,00 грн. (а.с.3). В подальшому, як слідує з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). На час смерті та укладення спірного замовлення з відповідачем, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] (а.с.5). Крім того, до складу спадкоємців після смерті [PERSON] входять і треті особи у справі - донька [PERSON] , донька [PERSON] , а також його мати [PERSON] . Вказані особи, а також позивач, прийняли спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках (а.с.10, 112-114). Також матеріалами справи підтверджується, що 29 серпня 2018 року позивач звернулася до відповідача за письмовою претензією з вимогою повернути передоплату за меблі (а.с.7-8). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. В першу чергу суд вважає за необхідним визначатися з правовою природою відносин, що склалися між відповідачем та померлим [PERSON] . Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. А у частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Такою частиною першою та другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що в Україні для учасників цивільних правовідносин встановлена свобода вибору форми та порядку фіксування договірних зобов`язання, за виключенням випадків, які прямо встановлені у законодавстві (наприклад для правочинів стосовно нерухомого майна). У розглядуваному випадку, з наданих позивачем письмових доказів, а саме замовлення та товарного чеку суд може дійти висновку, що між відповідачем та померлим [PERSON] дійсно у встановленому законом порядку 17 березня 2017 року був укладений договір на виготовлення та поставку меблів, оскільки всі істотні умови цього договору його сторони досягли та зафіксували їх на письмовому замовленні, яке скріплено печаткою та підписом відповідача. Така форма укладення договору не суперечить чинному цивільному законодавству, відповідає волевиявленню сторін та принципу свободи договору, а отже вважається судом прийнятною. Визнаючи вид укладеного між сторонами договору суд вважає, що за своїми умовами спірний договір найбільш наближений до договору побутового підряду, оскільки він передбачає саме виготовлення, а не продаж, меблів за погодженою між сторонами схемою, з погодженого матеріалу та комплектуючих. Статтею 865 ЦК України визначено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. З матеріалів справи слідує, що будь-яких належних та допустимих доказів виконання підрядником (відповідачем) взятих на себе зобов`язань за укладеним договором побутового підряду відповідачем не надано, а отже для відповідача наступають встановлені у законодавстві наслідки неналежного виконання цивільного зобов`язання. Зокрема, статтею 872 ЦК України визначено, що якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Оскільки у встановлений у договорі строк - 15 квітня 2017 року відповідач не виготовив та не поставив обумовлені у договорі меблі [PERSON] , це є істотним відступом від умов договору побутового підряду і [PERSON] мав право на власний розсуд вимагати або розірвання договору з відшкодуванням збитків, або виготовлення іншої речі. За свого життя [PERSON] таким правом не скористався, однак як вже встановлено судом, його спадкоємець першої черги - дружина [PERSON] 29 серпня 2018 року звернулася до відповідача з письмовою претензією з вимогою повернути внесений за виготовлення меблів аванс у розмірі 50 000,00 грн. Пунктом 2 частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, оскільки кредитор у зобов`язані - [PERSON] помер, права кредитора у зобов`язанні відповідача отримали його правонаступники - спадкоємців першої черги за законом, які прийняли спадщину, тобто позивач та треті особи у рівних частинах. Крім того, статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Оскільки спірний договір побутового підряду був укладений померлим під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, враховуючи позицію інших спадкоємців першої черги померлого, право вимоги за договором є спільною сумісною власністю колишнього подружжя позивача та [PERSON] , а отже за правилами ст.70 СК України підлягає поділу у рівних частках. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не надала суду будь-яких доказів виконання взятих на себе зобов`язань за договором побутового підряду з виготовлення та поставки меблів, права правонаступників замовника за договором підлягають поновленню шляхом стягнення з відповідача суми внесеного авансу у розмірі 50 000,00 грн. При цьому, вказану суму слід розподілити між позивачем та третіми особами таким чином: 1) 5/8 від суми (31 250,00 грн.) присуджується позивачу, як спадкоємцю першої черги (1/8) та як співвласнику у праві спільної сумісної власності (4/8). 2) 1/8 від суми (6 250,00 грн.) присуджується [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом яка прийняла спадщину; 3) 1/8 від суми (6 250,00 грн.) присуджується [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом яка прийняла спадщину; 4) 1/8 від суми (6 250,00 грн.) присуджується [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом яка прийняла спадщину. Стосовно вимог про стягнення неустойки у вигляді пені, суд зазначає наступне. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки відповідач прострочив виконання роботи, з нього підлягає стягнення неустойка у вигляді пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунку пені, який зроблений з розрахунку здійснення відповідачем прострочення за 493 дні станом на 21 серпня 2018 року та становить 1 479 000,00 грн. Одночасно, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. Установивши, що розмір неустойки (1 479 000,00 грн.) значно більший від розміру основного зобов`язання (50 000,00 грн.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 50 000,00 грн. Частиною другою статті 1230 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Оскільки неустойка не присуджувалася на користь померлого [PERSON] за час його життя, вона не входить до складу спадщини та на користь спадкоємців померлого не стягується. Однак, 1/2 вказаної неустойки, тобто 25 000,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача, як співвласника у праві спільної сумісної власності - право вимоги за договором побутового підряду відповідно до вимоги ст.ст. 60, 61, 70 СК України. Підсумовуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом постановлення рішення, яким: 1) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 31 250,00 грн. авансу та 25 000,00 грн. пені; 2) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 6 250,00 грн. авансу; 3) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 6 250,00 грн. авансу; 4) стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 6 250,00 грн. авансу. В задоволенні решти вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Позивачі та треті особи були звільненні від сплати судового збору відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, за правилами ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог. Загальний розмір позовних вимог позивача становив 1 529 000,00 грн., ставка судового збору за правилами, що діяли на момент подання позову, становила 8 810,00 грн. (5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а суд присудив позивачеві 56 250,00 грн. Отже, за цей позов з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 324,10 грн., що пропорційно задоволеним вимогам (8 810,00 х (56 250,00 /1 529 000,00)). Загальний розмір позовних вимог третіх осіб становив 573 375,00 грн., ставка судового збору за правилами, що діяли на момент подання їх позову, становила 5 733,75 грн. (1% ціни позову), а суд присудив третім особам суму у загальному розмірі 18 750,00 грн. Отже, за цей позов з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 187,50 грн., що пропорційно задоволеним вимогам (5 733,75 х (18 750,00 / 573 375,00)). Всього з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 511,60 грн.

Outcome: partial