overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 листопада 2004 року Закутнівською сільською радою Первомайського району Харківської області, за актовим записом № 2, мотивуючи свій позов тим, що життя з відповідачем не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в сімї постійно виникали сварки. Подружжя припинило шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, сімя розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не зявилась, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Враховуючи наявність заяв від сторін про розгляд справи без їх участі суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 31 жовтня 1992 року у виконкомі Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 8, від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. З листопада 2015 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Позивачка вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутності та на підставі наявних документів доказів винести заочне рішення по справі. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 31 жовтня 1992 року у виконкомі Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 8, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії VІ-НО № 343039 (а.с.3). Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Сторони з листопада 2015 року припинили шлюбно-сімейні відносини у звязку зі сварками, відсутністю взаєморозуміння. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 04.06.2011 року, зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 194. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2017 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 248456, 04.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Соляк) О.В. зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 194. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити своє прізвище після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище «Моісєєнко», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 14.07.1993 року, зареєстрований у Грузько-Зорянській селищній раді Гірницького району міста Макіївка Донецької області, актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2015 року. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачем шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в судове засідання надав заяву, в якій вимоги позивача визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серії VІ-НО № 389540, 14.07.1993 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Маклякова) Н.О. зареєстровано шлюб у Грузько-Зорянській селищній раді Гірницького району міста Макіївка Донецької області, актовий запис № 19. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сімї не можливо, оскільки протягом довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити своє прізвище після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить залишити їй прізвище «Берліменко», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 119.07.1996 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], 2008 року народження. Подружні відносини між ними фактично припинені у 2016 році, до чого призвела відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Вважаючи, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим, просила його розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Позивач у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав. З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Маріупольським Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області від 19 липня 1996 року, актовий запис № 452. У шлюбі мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доведення свого прагнення до збереження шлюбу, і тим самим його не оспорює. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

24 липня 2017 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2015 року, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Разом з цим зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось у зв'язку з різними поглядами на сімейні життя та на питання з виховання дитини. Подружжя разом не проживають, спільне господарство не ведеться. Позивач, яка повідомлялася судом належним чином, в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію суду подала заяву в якій позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що міститься зворотне повідомлення з відміткою, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю заперечень позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 28 лютого 2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 262. Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище відповідача [PERSON]. Від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, позивач бажає розірвати шлюб, який фактично розпався, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, позивачем позов не відкликано. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

24 липня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 2 березня 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 2 березня 2013 року Галицинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 2. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено з Шиян на [PERSON]. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

24 липня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в звязку з чим просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягувати з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення донькою трьох років, починаючи з дня предявлення позову до суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.07.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повернуто позивачу. У судове засідання позивачка не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) убачається, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебуває у декретній відпустці. З врахуванням матеріалів справи, суд вважає доцільно стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з 24.07.2017 року і до 20.03.2019 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

24 липня 2017 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач [PERSON], від участі у вихованні і утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоровя і розвиток дитини. Поведінка та спосіб життя відповідача негативно впливали на психічний стан малолітньої дитини, що загрожувало її життю та здоровю. В ході судового розгляду позивачка підтримала позовні вимоги в подальшому надала заяву в якої зазначила, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутність на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, відповідно до ст. 74 ч.9 ЦПК України належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Представник органу опіки та піклування в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважних причин протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування ; 2) ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.7). Малолітня дитина мешкає відповідно до чинного законодавства з позивачкою(а.с.12). Відповідач від участі у вихованні і утриманні дитини ухиляється, при цьому не має постійного місця проживання та працю, що підтверджується довідками Овідіопольського ВП від 03.11.2017 року, Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеської області від 01.12.2017 року, та актом обстеження матеріально побутового стану від 20.07.2017 року. Згідно письмових доказів довідки від 20.07.2017 року видно, що відповідач як батько дитини не виконують своїх обовязків. Відповідно до вищеназваних документів видно, що відповідач по місцю проживання дитини та реєстрації мешкає, але фактично вихованням дитини не займається. Суд вважає, що ці обставини шкідливо впливають на дитину. Відповідно до висновку районного органу опіки та піклування Овідіопольської РДА від 11.10.2017 року, суд вважає, доцільно позбавити відповідача батьківських прав. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 640 грн. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

24 липня 2017 року позивачка звернулась з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначила, що відповідач є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO] від участі у вихованні та утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоровя і розвиток дитини, а тому просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошової сумі в розмірі 2000 грн. Позивачка до суду направила заяву в якої просить справу розглянути в її відсутності на позові наполягає. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON], 09.08.1988, який мешкає та зареєстрований за адресою: [INFO], не працює, є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою [PERSON] Відповідач від участі у вихованні та утриманні дитини ухиляється. Відповідно до ст.ст. 182 , 184 СК України та враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, який не має постійного доходу, а також думку сторін, з урахуванням середньо статичної заробітної плати по Овідіопольському районі Одеської області, яка складає 3826 грн. за 2017 рік, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн., але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, щомісячно, починаючи з дня подання позову. Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає можливим стягнути судові витрати з відповідача.

Outcome: approved