Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

25.05.2020р. АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Липовецького районного суду Вінницької області із вказаним позовом до [PERSON] , де в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що між сторонами 19.08.2019р. був укладений договір про споживчий кредит №20341, відповідно до якого відповідачу було видано кредит в сумі 22100,00грн. на споживчі потреби, строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку із чим станом на 08.05.2020р. виникла заборгованість у розмірі 26209,57грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 21363,02грн.; процентів за користування кредитом в розмірі 3008,37грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 1135,58грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 248,49грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 241,61грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування в розмірі 41,63грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 148,77грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування в розмірі 22,10грн. На підставі ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 31.07.2020р., матеріали цивільної справи №136/768/20 передано за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області, для розгляду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2020р., матеріали даної справи передано на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 01.09.2020р., відкрив провадження за позовом за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із письмовим клопотанням про зупинення провадження у справі, яку ухвалою суду від 28.12.2020р. було залишене без задоволення. В цьому процесуальному документі відповідач висловив свою позицію з приводу поданого позову, згідно якої він позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи дану позицію тим, що він був позбавлений можливості виконувати свої договірні обов`язки через безпідставне накладення арешту на усі його рахунки. Уповноважений представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, зауважень чи заперечень з приводу правильності розрахунку заборгованості не надали. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані: 1)\~виявляти повагу\~до суду\~та до\~інших учасників\~судового процесу; 2)\~сприяти своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~об`єктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; 3)\~з`являтися в\~судове засідання\~за викликом\~суду,\~якщо їх\~явка визнана\~судом обов`язковою; 4)\~подавати усі\~наявні у\~них докази\~в порядку\~та строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; 5)\~надавати суду\~повні і\~достовірні пояснення\~з питань,\~які ставляться\~судом,\~а також\~учасниками справи\~в судовому\~засіданні; 6)\~виконувати процесуальні\~дії у\~встановлені законом\~або судом\~строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача та його представника. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.\~\~\~ Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору про споживчий кредит № 20341, укладеного 19.08.2019р. між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , останньому надано кредит в сумі 22100,00грн. на споживчі потреби, строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірах та на умовах, які ним встановлені. В силу вимог ст.ст.\~525-526,\~530,\~1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно ч.ч.1, 2\~ст.1056-1 ЦК України,\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі. Згідно ч.2\~ст.625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою\~ст.1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 ЦК України. Відповідно до\~ст.611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). Частинами 1, 2\~ст.551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідач в\~порушення умов\~кредитного договору\~та вимог\~ст.ст.\~526,\~549,\~530,\~625,\~1050,\~1054\~ЦК України,\~своїх зобов`язань не виконав, що призвело до створення заборгованості перед позивачем. Згідно розрахунку доданого до матеріалів справи, заборгованість станом на 08.05.2020р. становить 26209,57грн., яка складається із заборгованості за основним боргом (кредитом) в розмірі 21363,02грн.; процентів за користування кредитом в розмірі 3008,37грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 1135,58грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 248,49грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 241,61грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування в розмірі 41,63грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 148,77грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування в розмірі 22,10грн., яка і підлягає стягненню в судовому порядку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Доказами відповідно до\~ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3, 4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Виходячи з вимог процесуального закону, саме на відповідача покладено обов`язок довести, що розрахунок заборгованості за Договором про споживчий кредит від 20341 від 19.08.2019р., який доданий позивачем до позовної заяви, проведений неправильно. Отримавши позовну заяву та ознайомившись з матеріалами справи, відповідач жодних зауважень чи заперечень з приводу його правильності не надав, та перед судом не довів жодними належними та допустимими доказами цієї обставини. Твердження позивача про неможливість виконати договірні обов`язки через безпідставне накладення арешту на усі його рахунки, суд відхиляє, оскільки дана обставина в силу закону не звільняє його від виконання зобов`язань за Договором про споживчий кредит від 20341 від 19.08.2019р., та у разі його невиконання, не звільняє від несення відповідальності. Згідно ч.ч.1-3, 5\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: approved