Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

25.02.2014р. до Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з 12.02.2010р. сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Бакшанської сільської ради, актовий запис №01. За час сумісного проживання у позивача та відповідачки народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що приводом для звернення до суду з вимогою про розірвання шлюбу послужили постійні сварки в сім'ї, безпідставні ревнощі відповідача, негативне ставлення [PERSON] до [PERSON] після народження нею другої дитини, не бажання відповідача матеріально забезпечувати сім'ю. Сторонами неодноразово припинялись сімейні відносини, а з листопада 2013р. після чергової сварки позивачка залишила відповідача та почала проживати окремо. Кроків до примирення сторони не здійснюють та не мають наміру відновлювати шлюбні відносини. [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності (а. с. 15). [PERSON] 26.03.2014 року в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 16). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення сторони не здійснюють. Причиною припинення шлюбних стосунків стало не знаходження спільної мови в повсякденному житті із-за їх несумісних характерів, постійні сімейні сварки, безпідставні ревнощі відповідача. Позивачка припинила спільне проживання з відповідачем з листопада 2013р. та проживає з дітьми біля своїх батьків. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси позивача. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, але сторони не мають наміру зберегти шлюб, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. [PERSON] на даний час ніде не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за трьома малолітніми дітьми. Єдиним джерелом існування є державна допомога на дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка перебуває в скрутному матеріальному становищі, а тому у суду наявні підстави для звільнення її від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню на користь держави, судові витрати (судовий збір), в розмірі, який сплачується за подання позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на зазначене, вимога [PERSON] про залишення після розірвання шлюбу її прізвища не змінним, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, а тому суд задовольняє вимогу позивачки про визначення місця проживання малолітніх дітей до їх повноліття з матір'ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved