Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

26.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 18.11.2016 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Протягом останнього часу відносини у сторін значно погіршилося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, а спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, оскільки їхня сім`я на даний час існує суто формально. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 18.11.2016 року Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 1557. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2020 року за клопотанням відповідача сторонам у справі було надано строк на примирення терміном на 2 місяці (а.с. 20). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у її позовній заяві, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що на даний час вона з відповідачем не примирилася, а тому на розірванні між ними шлюбу наполягає. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог та пояснив, що у нього існує почуття любові до дружини й по даний час. Разом з тим, протягом наданого судом строку на примирення йому не вдалося примиритися з позивачкою, оскільки остання взагалі не виявляє бажання з ним розмовляти. Також вважає, що у даному випадку виникає необхідність в наданні ще одного строку на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18.11.2016 року, який зареєстровано Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, актовий запис № 1557, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 4). За час шлюбу у сторін [INFO] народилася спільна дитина син [PERSON] . Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу та бажає зберегти сім`ю. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. Судом в ході розгляду даної справи не вбачалися будь-які підстави для надання сторонам повторного строку на примирення за проханням відповідача, оскільки, на переконання суду, строк на примирення терміном в 2 місяці, наданий сторонам відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.04.2020 року був достатнім для вжиття відповідачем дієвих заходів для збереження шлюбу та сім`ї. Як встановлено судом, сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, проживають окремо з грудня 2019 року. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Також суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням права позивачки на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача на користь позивачки слід також стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved