Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

24.09.2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27.09.2007 року № DN81AR3110043, укладеним між позивачем і відповідачем, у розмірі 446714,14 грн. ( з них: 61108,31 грн. заборгованість за кредитом; 97806,19 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 15333,85 заборгованість по комісії за користування кредитом; 272465,79 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором). У судове засідання представник позивача не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно, належним чином. Надіслали до суду електронною поштою клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково: визнав вимоги щодо тіла кредиту ( з урахуванням розміру, зазначеного у позові від 25.04.2012 року, який задоволено рішенням суду від 09.07.2012 року). Зазначив, що під час слухання тієї цивільної справи про звернення стягнення на предмет застави, були нараховані відсотки, і тому він вважає, що більше вони не мали нараховуватись, як і пеня. Суд, вислухавши відповідача, вивчивши додані позивачем документи письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм обставини. 27.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DN81AR03110043, згідно якого банком був наданий відповідачу кредит, в сумі 73800,08 грн. строком повернення 26.09.2014 року. Кредитні кошти, згідно п.7.1. Договору надавались на наступні цілі: 49574,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; 2528,27 грн. на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR3110043 від 27.09.2007 року, договором особистого страхування № DN81LK03110043 від 27.09.2009 року на строк до 26.09.2008 року, 3965,92 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 17697,89 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору. Кредитні кошти надано з умовою сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за довгострокове повернення кредиту згідно з п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. В забезпечення повернення кредиту, отриманого відповідачем, та виконання всіх інших зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майна - транспортного засобу (автомобіль ВАЗ, модель: 11193, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі - В, № кузова/шасі: ХТА11193070038651, реєстраційний номер: АІ0130ВЕ, що належить на праві власності [PERSON] (07231, Іванківський район, Київська область с. Олізарівка, вул. Леніна, 44, ІПН [NUMBER]). Право власності на предмет застави, а саме: на вищевказаний транспортний засіб, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії АІС № 120699 від 25.09.2007 року. Відповідач, належним чином не виконує умови договору, у звязку з чим станом на 26.06.2015 року позивачем розрахована заборгованість у розмірі 446714,14 грн. ( з них: 61108,31 грн. заборгованість за кредитом; 97806,19 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 15333,85 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 272465,79 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором). Позивач вже звертався до суду з підстав наявності заборгованості цього ж відповідача за цим же договором, і позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави було задоволено: рішенням Іванківського районного суду від 09.07.2015 року у справі № 2-236/12-1012 було прийняте рішення: «Звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 11193, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий комбі - В, № кузова/шасі: ХТА11193070038651, реєстраційний номер: АІ0130ВЕ, що належить на праві власності [PERSON] (07231, Іванківський район, Київська область с. Олізарівка, вул. Леніна, 44, ІПН [NUMBER]), шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» » (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу». Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет застави не було виконане, так як у розпорядженні відповідача він вже не перебував. Як він зазначив у попередньому судовому засіданні, він повідомив банку, де знаходиться транспортний засіб. Суду не надано жодного документа про підтвердження звернення позивача до органів виконавчої служби щодо примусового звернення стягнення і виконання рішення суду від 09.07.2012 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до с. 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.1, 2 ст. 551 ЦК України). Як установлено судом, п. 4.1 договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобовязується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 0,15% від простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач написав клопотання по застосування строку позовної давності щодо стягнення нарахованої пені та комісії. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло ще у 2008 році, коли відповідач перестав вчасно сплачувати необхідні суми, а до суду він звернувся лише 24 вересня 2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову тобто з 23.09.2014 року по 24.09.2015 року. Розмір пені у такому випадку становить 33455,90 грн. (365 днів х 61108,31 грн. основного боргу х 0,15% процентної ставки пені). Щодо стягнення комісії у сумі 15333,85 грн., то суд не вбачає правових підстав для задоволення цієї вимоги, оскільки суду не надано жодного документу, яким передбачено її сплату ( в договорі відсутні вказівки на це), як не зрозуміла і сама нарахована сума. Відповідно до ст. 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести свої вимоги, як і заперечення на них. Оскільки позивач ніяким чином не обґрунтував обовязок відповідача сплачувати «комісію», ні її ставки, ні розрахунки, окрім самої суми, суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Так як позов задовольняється частково, то суд, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial