Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

25.04.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі - [PERSON], позивач) до [PERSON] (далі - [PERSON], відповідач), в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 06 січня 2017 року, Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 01. В обґрунтування позовних вимоги зазначає, що 06.01.2017 між позивачем та відповідачем укладено шлюбу, який був зареєстрований Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 01. Однак подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні стосунки розірвано остаточно, шлюб носить формальний характер. Ухвалою судді від 22.05.2018 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Справу вирішено розглядати в загальному позовному проваджені та призначено дату підготовчого судового засідання. 09.08.2018 підготовче судове засідання у справі за заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу закрито та призначено справу до судового розгляду. В заяві поданій до суду позивач просив розглядати справу у його відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у заяві поданій через канцелярію суду просила проводити розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 51 Конституцій України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За змістом ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами три та чотири статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною два цієї статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved