Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

25 березня 2020 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що Договір купівлі-продажу від 19 листопада 2011 року, серії [NUMBER] , однокімнатної квартири [ADDRESS] , що посвідчений приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим №2193 належить [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ). В своїй заяві посилається на те, що згідно Договору купівлі-продажу від 19 листопада 2011 року серія [NUMBER] він є власником однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі він проживає особисто з моменту купівлі-продажу. Зазначає, що 17 січня 2020 року він звернувся до нотаріальної контори з метою відчуження своєї квартири. Проте, при огляді документу було виявлено, що при оформленні Договору купівлі-продажу була допущена помилка, яка перешкоджає йому повноцінно володіти та розпоряджатися своєю власність на свій розсуд. Так, в Договорі купівлі-продажу його прізвище вказано як « [PERSON] » та прописано через букву «и», що не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина Вірменії від 12.10.2011 року номер та серія [NUMBER] , посвідці на постійне проживання [NUMBER] від 12.12.2019 року, де прізвище зазначене, як « [PERSON] » та прописано через букву «і», тобто при укладанні Договору купівлі - продажу було допущено помилку, яка, в свою чергу, не дає заявнику в повній мірі розпоряджатися на власний розсуд даним нерухомим майном. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даною заявою. Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 26 березня 2020 року прийняла справу до свого провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] звернулась з заявою про розгляд справи у їх відсутність, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Заінтересована особа приватний нотаріус Березівського районного нотаріального округу Одеської області Березовська Олена Григорівна у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала письмовий відзив, в якому вимоги заявника підтримала та просила розглянути справу у її відсутність. Розгляд справи проведено за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» про введення з 12 березня 2020 року карантину, рекомендацій Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 щодо утримання від участі в судових засіданнях особисто учасників процесу, введення особливого режиму у м. Одеса. Матеріали справи є достатніми для її розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2011 року приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Березовською О.Г. було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] , передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв (купив) ізольовану квартиру під номером 3, яка знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] та складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 15, 3 кв.м.. Разом з тим, як вбачається з паспорта громадянина Вірменії [NUMBER] від 12.10.2011 року, заявник є - [PERSON], в перекладі на українську пишеться [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що заявник є громадянином Республіки Вірменія, але вже на протязі багатьох років проживає на території України та згідно довідки № А4-216427-ф/л від 17.12.2019 року виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також відповідно до посвідки на постійне проживання на території України за [NUMBER] від 12.12.2019 року та картки фізичної особи - платника податків прізвище заявника вказано як [PERSON] . Зазначена вище інформація свідчить про те, що при укладенні вказаного договору мала місце описка, відтак, можна вважати належним [PERSON] , [INFO] правовстановлюючого документу на даний об`єкт нерухомості. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. З представлених заявником доказів вбачається, що його доводи є законними та обґрунтованими. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об`єктивно, прийшов до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved