Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

25 грудня 2013 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві приватної власності є власником домоволодіння [ADDRESS]. На теперішній час в зазначеному домоволодінні зареєстрований, але не проживає з 20 серпня 2002 року, син попередньої власниці домоволодіння - [PERSON]. Місце перебування відповідача не відомо. Зазначивши, що реєстрація відповідача у вищевказаному домоволодінні перешкоджає реалізації позивачу його законних прав власника, вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування домоволодінням [ADDRESS], внаслідок не проживання в житловому будинку понад один рік без поважних причин. Позивач в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просив суд розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивача до суду є захист гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та інтересів, пов'язаних із реалізацією права власності на майно. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі договору дарування від 16 вересня 2002 року [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] (а.с.5). Право власності на вищевказане домоволодіння позивачем зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.6). Згідно відомостей адресно-довідкового сектору ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 13 лютого 2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Також, згідно довідки квартального комітету №7 про склад сім'ї та місце реєстрації зазначено, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). У відповідності зі ст.. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власній розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням [ADDRESS], є у повному обсязі доведеними та обґрунтованими, у зв'язку із чим підлягають задоволенню. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача, судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved