Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

24 січня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В своїй заяві позивач зазначив, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н від 18 квітня 2016 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета - заява, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» складають договір між ним та банком, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконує. Станом на 17 грудня 2017 року його заборгованість перед банком складає 12200,24 грн., з яких: 1754,28 грн. - тіло кредиту; 620,81 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8768,00 - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 557,15 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 12200,24 грн. та судові витрати у сумі 1762,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, вказав, що позов підтримує, згоден на ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку, встановленому п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 18 квітня 2016 року [PERSON] заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Дериземля [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згоден. На підставі заяви, [PERSON] отримав кредитну картку, на яку зараховано суму кредитного лімітув розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, зазначеному в Договорі. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 (дані Умов) від 06.03.2010 року, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У відповідності до п. 2.1.1.5.6 Умов, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених даним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 Умов, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Позивач виконав взяті на себе за договором зобов`язання, надав відповідачу кредитні кошти, в розмірі встановленому Договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого, згідно розрахунку станом на 17 грудня 2017 року його заборгованість перед банком складає 12200,24 грн., з яких: 1754,28 грн. - тіло кредиту; 620,81 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8768,00 - нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 557,15 грн. - штраф (процентна складова). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч.1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Кредитним договором б/н від 18 квітня 2016 року передбачено і пеню і штрафи - за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобов`язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. З огляду на встановлені обставини та викладені норми закону, суд дійшов до висновку, що в стягненні пені на користь позивача слід відмовити, в іншій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial