Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

26 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що на первинному обліку служби у справах дітей Білопільської РДА перебувала дитина, [PERSON] , що позбавлена батьківського піклування. Дитина за заявою матері з 19 вересня 2017 року перебувала в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області. Підставою для влаштування хлопчика до центру реабілітації стало те, що його мати [PERSON] неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, зловживала алкоголем. Рішенням Білопільського районного суду від 27 вересня 2018 року хлопчика відібрано у матері без позбавлення її батьківських прав. За інформацією виконкому Куянівської сільської ради біологічним батьком дитини є [PERSON] , який періодично проживав з [PERSON] , а також надавав допомогу дитині. У свідоцтві про народження дитини батьком зазначений [PERSON] . Запис про батька дитини внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням голови Білопільської РДА від 10 січня 2019 року малолітнього [PERSON] влаштовано до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] , які у серпні 2019 року звертались до служби з питанням про усиновлення прийомної дитини. Їм було роз`яснено передбачений законодавством порядок та підстави усиновлення, запропоновано подати відповідні документи для взяття їх на облік кандидатів в усиновлювачі. Проте, 23 жовтня 2019 року службі стало відомо, що 22 жовтня 2019 року [PERSON] , отримавши винагороду від прийомного батька [PERSON] , разом з ним звернулась до Білопільського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області із заявою про визнання батьківства. При цьому інформація щодо статусу дитини, форми влаштування, відібрання дитини у матері була прихована. Натомість працівникові відділу ДРАЦСу вони повідомили про те, що [PERSON] є біологічним батьком хлопчика. Відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України [PERSON] визнав себе батьком дитини. Матір`ю хлопчика залишилась [PERSON] , яка веде аморальний спосіб життя. Про ці дії [PERSON] його дружина [PERSON] не знала, оскільки готувала документи для подання до служби як кандидат в усиновлювачі. Встановивши таким чином батьківство щодо дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] порушив право дитини бути усиновленою із дотриманням передбаченої законодавством України вимог, зокрема щодо забезпечення при усиновленні найкращих інтересів дитини. Зважаючи на викладене, позивач просив постановити рішення, яким скасувати актовий запис про встановлення батьківства [PERSON] від 22 жовтня 2019 року щодо дитини [PERSON] , якого передати органу опіки та піклування. 10 грудня 2020 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. 04 лютого 2020 року позивач уточнив позоні вимоги і просив скасувати заяву щодо визнання батьківства, виключити з актового запису відомості про батька та поновити в актовому записі відомості про батька дитини, які були записані при державній реєстрації народження, передати дитину органу опіки та піклування. 12 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги необґрунтовані, жодним доказом не підтверджуються. Також зазначив, що як тільки від матері дитини дізнався, що він є біологічним батьком [PERSON] , 2011 року народження, то відразу вирішив визнати своє батьківство відповідно до вимог закону, що і зробив. 13 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 27 лютого 2020 року. У судовому засіданні представник позивача - органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації Головаченко С.О. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись при цьому на обставини, що викладені в позовній заяві. Окрім того, зазначила, що встановлення батьківства відповідачем щодо малолітнього [PERSON] порушило його права, оскільки думку дитини ніхто не з`ясував, чи бажає він, щоб його батьком був саме [PERSON] . Також відповідач цим позбавив свою дружину [PERSON] бути матір`ю хлопчика, якій він не дає можливості приймати участь у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Даценко А.М. позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, посилаючись при цьому на обставини, що викладені у відзиві на позов. Також [PERSON] зазначив, що у 2010 році мав стосунки з [PERSON] , але потім вони припинилися. На момент народження нею сина вони вже не спілкувалися і про народження дитини вона йому нічого не сказала. Так як вони із дружиною [PERSON] своїх дітей не мають, тому звернулися до служби у справах дітей з приводу усиновлення дитини. Їм запропонували взяти на виховання [PERSON] . Зі слів представника служби мама хлопчика зловживала спиртними напоями та вела аморальний спосіб життя. Вони забрали хлопчика до своєї сім`ї і стали його виховувати. До цього матері хлопчика він не бачив. Через деякий час, коли зустрівся з матір`ю [PERSON] , то впізнав у ній ту дівчину, з якою раніше зустрічався. Зрозумів, що [PERSON] за часом свого народження міг бути його сином. Про це він запитав у [PERSON] , яка йому підтвердила, що саме він є його біологічним батьком. Дізнавшись про це, без вагань прийняв рішення про встановлення свого батьківства щодо хлопчика. Ніякої незаконної мети при цьому він не переслідував. Він є рідним батьком хлопчика, тому навіщо йому усиновлювати свою ж рідну дитину. Дружину [PERSON] він ніяким чином не позбавив права бути матір`ю хлопчика. Наразі вони до служби у справах дітей подали документи на усиновлення нею [PERSON] . Представник третьої особи - Білопільського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Сумській області Ворошило М.А. в судовому засідання зазначила, що при вирішення цього спору покладається на розсуд суду. Зазначила, що при подачі заяви про встановлення батьківства [PERSON] та [PERSON] надали весь необхідний пакет документів, що передбачений ст. 126 СК України. Вони дійсно не надали рішення суду про відібрання дитини у [PERSON] та не дали рішення Білопільської РДА про влаштування дитити у прийомну сім`ю. Але ненадання таких документів не були перешкодою для встановлення батьківства відповідачем. При їх отриманні вони лише б повідомили про це службу у справах дітей, але відмовити у задоволенні заяви про встановлення батьківства підстав у них не було, оскільки [PERSON] не була позбавлена батьківських прав. При зверненні із заявою про встановлення батьківства [PERSON] і [PERSON] вказували, що саме [PERSON] є батьком хлопчика. Представник третьої особи - виконкому Куянівської сільської ради Білопільського району Сумській області в судове засідання не з`явився, сільський голова Павленко О.М. направив листа про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позовних вимог заперечують за їх необґрунтованістю. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила листа про розгляд справи без її участі, просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , його представника - адвоката Даценка А.М., представника третьої особи Ворошило М.А., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122, 125 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 126 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, яка може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з п. 2.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мін`юсту України від 12.01.2011 року № 96/5 (далі- Правил) відділ державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити громадянину в прийнятті та розгляді заяви про внесення змін. Заява про визнання батьківства є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану (п. 2.13 Правил). За наявності заяви матері та батька дитини про визнання батьківства в актовий запис про народження, який складено відповідно до ст. 135 СК України, уносяться відомості про батька, змінюється по батькові дитини і, на бажання батьків, змінюється її прізвище ( пп. 2.16.16. Правил ). Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] в с. Куянівка Білопільського району Сумської області. Його батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а. с. 7, 8). Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації №382-ОД від 08 листопада 2018 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 12). Розпорядженням голови Білопільської районної державної адміністрації №2-ОД від 10 січня 2019 року було створено прийомну сім`ю на базі родини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та влаштовано 11 січня 2019 року на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю [PERSON] дитину, позбавлену батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Службу у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації зобов`язано постійно здійснювати контроль умов проживання та виховання дитини в прийомній сім`ї (а. с. 13). Згідно з актом про знайомство кандидатів у прийомні батьки з дитиною [PERSON] та [PERSON] 15 листопада 2018 року у Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області познайомилися з [PERSON] , [INFO] (а. с. 11). 22 жовтня 2019 року Білопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] народився [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень, 22 жовтня 2019 року реєстратором Білопільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області внесені зміни до актового запису про народження [PERSON] , прізвище та по батькові йому змінено на [PERSON] , відомості про батька дитини змінені зі ст. 135 СК України на ст. 126 СК України, його батьком зазначений [PERSON] (а. с. 71-72). На підтвердження своїх позовних вимог служба у справах дітей Білопільської РДА надала суду акти про обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 22 вересня 2017 року та від 22 жовтня 2019 року, в яких зазначено, що за місцем проживання останньої не створені належні умови для проживання дитини, матір зловживає алкоголем (а. с. 14, 15); лист Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області №542 від 11 листопада 2019 року, в якому зазначено, що з травня 2012 року по листопад 2017 року питаннями виховання та умов проживання дитини [PERSON] цікавився [PERSON] , мешканець Луганської області, який представлявся жителям села як батько дитини. Він допомагав їм матеріально, спілкувався з дитиною та мав намір забрати сина до себе, але не зробив цього, оскільки його дружина заперечувала (а. с. 17); протокол практичного психолога Рагуліної Н.О. , в якому зазначено, що під час проведення бесіди з [PERSON] з метою визначення його психологічного стану та особливостей взаємовідносин в сім`ї було встановлено, що учень під час обстеження проявляє тривожність, що може свідчити про страх дитини сказати зайве, з малюнків дитини можна зробити висновки, що дитина не відчуває себе в сім`ї повноцінним членом родини, боїться відкрити свої емоції. Зроблено припущення, що учню не вистачає турботи й піклування, він потребує стабільності, теплоти та любові (а. с. 18). Згідно з повідомленням Білопільського відділення поліції ГУНП в Сумській області №11613 від 01 листопада 2019 року під час перевірки було встановлено, що станом на 22 жовтня 2019 року, в день оформлення батьківства [PERSON] , 1982 року народження, мешканцем [ADDRESS] , громадянка [PERSON] , 1991 року народження, мешканка [ADDRESS] , не була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та при оформленні батьківства дотримані вимоги ст. 126 Сімейного кодексу України (а. с. 19). Але суд зазначає, що жоден із наданих суду позивачем зазначених вище доказів не підтверджує порушення відповідачем вимог Сімейного кодексу України щодо процедури встановлення батьківства ним щодо хлопчика. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно не є батьком [PERSON] , а встановив щодо нього батьківство, порушивши його права на сімейні зв`язки та на належне батьківське піклування. Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні зазначили, що хлопчик проживав у сім`ї матері, яка не здійснювала за ним належний догляд, зловживала спиртними напоями, а тому він був вилучений з її сім`ї та влаштований до Сумського центру соціально-психологічної ребалатації дітей області. Суду не зрозуміло про які порушення сімейних зв`язків відповідачем та порушення ним батьківського піклування над дитиною вказує позивач у позовній заяві. Позивачем суду наданий лист в.о. голови Куянівської сільської ради Пономаренко К.О. від 11 листопада 2019 року про те, що батьком хлопчика є [PERSON] . Але суд не може прийняти цей доказ як належний та допустимий, оскільки він зроблений на підставі суб`єктивної думки мешканців [ADDRESS], які вважають батьком хлопчика цього чоловіка, про що і зазначено в цьому листі. Відповідно до зазначених вище документів, відомості про батька у свідоцтві про народження хлопчика зроблені відповідно до вимог ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Окрім того, в цій справі як Куянівська сільська рада, так і сама [PERSON] проти позову заперечують і обставини, викладені у позовній заяві службою у справах дітей Білопільської РДА, не підтвердили. У позовній заяві зазначено та в судовому засідані представник позивача вказували, що відповідач встановив своє батьківство, надавши за це матері хлопчика матеріальну винагороду. Але даний факт жодним доказом також не підтверджується. Як зазначила в судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] , всі необхідні документи для встановлення батьківства їм були надані, будь-яких перешкод для задоволення цієї заяви не було. Наявність рішення суду про відібрання дитини також такою перешкодою не є, оскільки мати дитини не позбавлена батьківських прав. Суд зазначає, що у позовній заяві позивач вказав і в судовому засіданні про це зазначала представник позивача [PERSON] , що дитина у [PERSON] була відібрана за рішенням суду. Але на підтвердження цього рішення суду до позовної заяви не долучено, під час судового розгляду воно суду також надано не було. Окрім того, позивач не надав суду доказів на підтвердженного того, що подальше перебування малолітнього [PERSON] в сім`ї відповідача може негативно на нього вплинути та порушити його права. Протокол практичного психолога Рагуліної Н.О. щодо підвищеногор рівня тривожності та страху у дитини, що, на думку позивача, може свідчити про можливе фізичне та психологічне насильство з боку відповідача щодо дитини, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ. На вказаному протоколі відсутня дата його складання практичним психологом, але в судовому засіданні представник позивача підтвердила, що психолог з дитиною спілкувалася після того, як відповідач встановив своє батьківство, тобто коли між позивачем та відповідачем вже виникла конфліктна ситуація з приводу малолітнього [PERSON] . На питання суду чи може представник позивача надати суду висновки психолога з моменту прибуття дитини у сім`ю [PERSON] і до встановлення останнім щодо дитини свого батьківства з метою порівняти, чи дійсно у дитини мається такий пригнічений стан, що пов`язаний з проживанням у сім`ї відповідача, зазначила, що таких висновків немає. Суд не може прийняти до уваги вказаний протокол ще й з тих підстав, що він спростовується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є, відповідно, директором школи та психологом школи, де навчається дитина, які суду повідомили таке. Свідок [PERSON] зазначив, що працює директором Рижівської ЗОШ, де навчається малолітній [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] встановив батьківство щодо хлопчика, оскільки дійсно вважає його своїм сином. З моменту прибуття дитини до їхнього закладу і до даного часу [PERSON] та [PERSON] належним чином здійснюють свої батьківські обов`язки по вихованню, утриманню хлопчика. Ними достатньо йому приділяється увага, він забезпечений усім необхідним. Коли хлопчик тільки прийшов до їхньої школи, то він спочатку був замкнутий, але на даний час це відкрита, грайлива дитина, як усі його однолітки в селі. Ніяких страхів він не виявляє. Дружина відповідача [PERSON] працює вчилетем у їхній школі і приймає безпосередню участь у вихованні хлопчика. [PERSON] та [PERSON] називає татом та мамою. Вилучення дитини із сім`ї та повернення дитини до інтернату, навпаки, стане дійсно трагедією для хлопчика. Свідок [PERSON] , яка працює психологом в Рижівській ЗОШ, суду повідомила, що [PERSON] зараз навчається в третьому класі їхньої школи. Прибув він до них ще у першому класі, коли його до себе забрали прийомні батьки [PERSON] . Потім [PERSON] встановив своє батьківство і хлопчик змінив прізвище на [PERSON] . Спочатку, коли хлопчик тільки прибув до школи, він був замкнутим, рідко посміхався, ніколи перший до дітей та дорослих не говорив. Його дуже добре прийняли діти та вчителі. Він швидко адаптувався, на даний час у класі він є лідером, з дітьми гарно товаришує. Зараз це відкрита, весела дитина, ніяких страхів він не виявляє. [PERSON] та [PERSON] він називає татом та мамою. Вони належним чином ним опікуються, він забезпечений усім необхідним. [PERSON] з ним займається різними методиками. в тому числі і шляхом малювання. Якщо тема малювання стосується сім`ї, то на всіх малюнках [PERSON] зображає себе, тата, маму, які тримаються за руки. Спочатку він малював більш темними кольорами, а зараз всі кольори на малюнках світлі, яркі. Також вона його розпитує про нього та сім`ю. [PERSON] швидко йде на контакт, із задоволенням розповідає, як вони з татом і мамою їздили кудись відпочивати, як разом готували їжу, як робили якусь роботу. Негативного впливу з боку відповідача та його дружини на дитину немає. [PERSON] не перешкоджає дружині займатися вихованням хлопчика. Вилучення [PERSON] із сім`ї та повернення до інтернату стане для нього непоправною трагедією та новою психологічною травмою, оскільки ця дитини і так настраждалася в сім`ї рідної матері, а в сім`ї [PERSON] він побачив любов та піклування і позбавлення цього його просто зламає. Аналізуючи зазначені показання свідків суд зазначає, що вони з моменту прибуття дитини і до даного часу, тобто тривалий час, безпосередньо та щоденно, окрім вихідних днів та канікул, спостерігають за малолітнім [PERSON] . У його розвитку вони помічають лише прогрес та зміни в кращу сторону. Також зазначили і про позитивний вплив на хлопчика з боку батьків. У той же час, на думку представника позивача, одна зустріч практичного психолога Рагуліної Н.О. з дитиною і її висновок на підставі однієї зустрічі свідчать про психологічне та фізичне насильство в сім`ї відповідача щодо дитини. Окрім того, свідок [PERSON] суду зазначила, що мешкає по сусідству із сім`єю [PERSON] . Вони із дружиною виховують сина [PERSON] . За яких обставин хлопчик потрапив у їхню сім`ю їй не відомо. Хлопчика може охарактеризувати як активну дитину, він товаришує із її сином. Батьки дуже добре до нього ставляться, він забезпечений усім необхідним. Самого [PERSON] та його дружину [PERSON] знає лише з гарного боку, нічого поганого про них сказати не може, на [PERSON] вони мають позитивний вплив. Також суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свою позицію, представник позивача посилася на те, що встановленням батьківства віповідач порушив права своєї дружини, яку просила допитати як свідка на боці позивача. Суд викликав для допиту як свідка [PERSON] , але остання, скориставшись ст. 63 Конституції України, відмовилася від надання суду показань. Окрім того, за захистом своїх прав [PERSON] не позбавлена можливості звернутися до суду самостійно, а служба у справах дітей Білопільської РДА не наділена повноваженням захищати її інтереси. Враховуюч викладене, суд зазначає, що позивач не довів суду, що відповідач під час встановлення батьківства зловживав своїми правами та порушив норми закону, чи вчинив будь-які шахрайські дії або переслідував незаконну мету та порушив цим права та інтереси малолітньої дитини. Також суд вважає за необхідне зазначити і той факт, що з боку служби у справах дітей Білопільської РДА не виникало будь-яких сумнівів щодо кандидатури [PERSON] на усиновлення хлопчика. Всі суперечки викликані тим, що [PERSON] встановив своє батьківства щодо дитини, яку вважає своєю, без дозволу органу опіки та піклування Білопільської РДА, але відповідно до вимог закону їхньої згоди для цього не потрібно. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку Україна ратифікувала Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, заява №10383/09, п. 100). У п. 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). На підставі викладеного суд вважає, що позивач не довів суду порушення відповідачем вимог закону під час встановлення його батьківства щодо малолітнього [PERSON] та порушення законних прав та інтересів останнього, не довів, що відповідач щодо дитини вчиняє будь-які незаконні дії, жорстоко з нею поводиться або не піклується, а тому в задоволенні його позову необхідно відмовити. Більш того, суд зазначає, що вся мотивація для задоволення позову з боку позивача викликана лише тим, що відповідач своєчасно їх про своє рішення про встановлення батьківства не сповістив і не отримав їхньої згоди. Іншої аргументації позову ним суду не надано, так як і не подано жодного доказу на підтвердження того, що перебування дитини в сім`ї відповідача може нашкодити інтересам дитини. Тому суд, вирішуючи спір у даній справі, в перчу чергу виходить із найкращих інтересів саме малолітнього [PERSON] і вважає, що найкращим для нього буде проживання в сім`ї відповідача, бо позивач не довів суду протилежного, а вилучення його із сім`ї та поміщення до державної установи чи передання новим опікунам, навпаки, може завдати непоправної шкоди його психічному здоров`ю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed