Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

25.04.2019 до Шполянського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 27.09.1986 Шполянським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Черкаської області, актовий запис №138. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище - « [PERSON] ». В обґрунтування позову, позивач зазначає, що з відповідачем проживала без реєстрації шлюбу з 12.08.1984. До реєстрації шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] . 27.09.1986 між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб Шполянським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції Черкаської області, актовий запис за №138. Під час проживання в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Діти досягли повноліття і проживають окремими сім`ями. Шлюб розпався по тій причині, що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. За час спільного проживання сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Шлюб існує формально. За таких обставин подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому примирення між ними неможливе і недоцільне. Однак [PERSON] , проти розірвання шлюбу заперечує та не бажає подати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану. За вказаних обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.05.2019 було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 19.06.2019 було зупинене провадження та надано сторонам строк для примирення. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.08.2019 було поновлено провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 10.10.2019 було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, клопотав в позовній заяві про розгляд справи без його участі за участю представника. Представник позивача [PERSON] до суду з`явилася, позовну заяву підтримала повністю. Відповідач у судове засідання з`явився та заперечував проти розірвання шлюбу, відзив до суду не подав. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб 27.09.1986, про що складено відповідний актовий запис №138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2017 видане повторно Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінилося на « [PERSON] » (а.с.9). Сторонам надавався термін на примирення два місяця до 20.08.2019. У відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Сторонами не надано суду доказів того, що між ними досягнуто примирення. Подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Згідно зі ст. 51 Конституції України, та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.ч.2,3 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК (2947-14). При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК (2947-14); за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до п.3. ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання шлюбу відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Така ж позиція висловлена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до норм ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб, примирятися подружжя не бажає. Шлюб існує формально. Сторони втратили почуття любові та поваги одне до одного, а подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які в сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, і шлюб розривається. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу - [PERSON] . Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить залишити судовий збір на своєму рахунку. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки позов просить судовий збір залишити на його рахунку, суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн., а залишає його на рахунку позивача. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.24, 56, 105, 110-113, ч.2 ст. 114, СК України,

Outcome: approved