Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

24 січня 2014 року позивач звернулась до суду з вимогами до відповідача. З уточненням позовних вимог з підстав передбачених ст..ст.94,115-117,237-1 КЗпП України просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати в розмірі 8058,39 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 18446,34 грн. та 5 тис. грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала повністю пояснила , що наказом № 167-к від 16 грудня 1977 року прийнята на роботу до відповідача. 01 квітня 2013 року відповідно до наказу № 21-к звільнена з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. В день звільнення вона працювала. В день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок, а саме не виплачена заробітна плата на загальну суму 8058,39 грн. Заборгованість з заробітної плати не виплачена по даний час, а тому позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки. Внаслідок порушення її прав завдані моральні страждання, позивач неодноразово зверталась до відповідача та правоохоронних органів для вирішення питання щодо виплати заборгованості з заробітної плати, змушена була здійснювати додаткові зусилля для організації свого життя. Представник відповідача позов визнав частково, згоден з вимогами позивача в частині стягнення заборгованості з заробітної плати, при вирішенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати покладається на рішення суду, просить відмовити в позові щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] з 16 грудня 1997 року працювала в ПАТ комплектувальником - комірником. 01 квітня 2013 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. ( арк.с. 13 ). Проте заробітну плату в розмірі 8058,39 грн. вона у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України не отримала. Дана обставина підтверджується довідкою ПАТ про наявну заборгованість з виплати заробітної плати позивачу на загальну суму 8058,39 грн. ( арк.с.28), а також дане не заперечується сторонами по справі. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку). З довідки ПАТ МДЕЗ від 07 лютого 2014 року видно , що середньомісячна заробітна плата позивача за лютий - березень 2013 року складає 3353,88 грн. , а тому середньоденна становить - 83,85 грн. ( 3353,88 грн. : 40 днів) , а тому середній заробіток позивача за весь час затримки з 02 квітня 2013 року по день ухвалення рішення - 19 лютого 2014 року складає 18698,55 грн. ( 223 роб. дня х 83,85 грн.) Стаття 237- 1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в Постанові Верховного суду України від 25 квітня 2012 року ( яка винесена за наслідками перегляду рішень суддів касаційної інстанції у зв'язку з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права ), за змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок затримки виплати заробітної плати позивач відчувала моральні страждання , порушився сталий плив її життя , їй приходилось прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, для вирішення питання щодо виплати заборгованості із заробітної плати позивач неодноразово зверталась до відповідача та правоохоронних органів. Однак суд вважає, що розмір, визначеної позивачем моральної шкоди є завищеним і що його слід обмежити до 1000 грн. В решті позову слід відмовити. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку в розмірі 18446,34 грн. ,тому саме дана сума і підлягає стягненню. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 275,05 грн. На підставі викладеного

Outcome: partial