Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

24. 11. 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, вимоги у якій під час судового розгляду уточнив, обґрунтовуючи їх тим, що 14. 10. 1990 року [PERSON], яка згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 07. 08. 1998 року змінила прізвище на «Огороднік», була прийнята в члени колгоспу «Комунар» Синельниківського району Дніпропетровської області. Згідно Указу Президента України від 08. 08. 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, в тому числі створених на базі радгоспів. Державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСП «Комунар» 15 грудня 1993 року, а позивач була звільнена 31. 12. 1993 року за власним бажанням, згідно наказу №1 засідання правління КСП від 06. 01. 1994 року, що підтверджується копією трудової книжки. Вважає що, на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Комунар» позивач була членом КСП і має право на земельну часту (пай). Не включення її до списку осіб, відповідно з яким видано Державний акт на право колективної власності на землю, що підтверджує архівна довідка №561 [PERSON] державної адміністрації від 21. 08. 2004 року, є незаконним. Право на земельну частку (пай) не залежить ні від стажу роботи, ні від виробничих показників, ні від особистих заслуг та інше. Це право гарантоване законодавством України, і ніхто не може бути позбавлений цього права інакше, як за рішенням суду. 18. 06. 2014 року розглянуто заяву позивача щодо відмови в наданні земельного паю [PERSON] сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області. Згідно Довідки Управління Держземагенства у [PERSON] районі Дніпропетровської області за 32148-08/6 від 23. 06. 2014 року зазначено, що [PERSON] в списку додатку до державного акту, які знаходяться в Управлінні Держземагенства у [PERSON] районі Дніпропетровської області, не значиться. В звязку із викладеним вище просить суд: поновити строк звернення до суду з даним позовом; зобовязати [PERSON] сільську раду Синельниківського району Дніпропетровської області включити [PERSON] в додаткові списки осіб, що мають право на отримання частки (паю) із земель запасу; зобовязати [PERSON] РДА Дніпропетровської області виділити [PERSON] земельну частку (пай) в розмірі 6,05 умовних кадастрових гектари, із земель не витребуваних земельних часток (паїв) КСП «Комунар», розташованих на території [PERSON] сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту. Позивач [PERSON] у судовому засіданні виклала обставини справи таким чином, як це зазначено вище, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також зазначила, що їй було відомо з 2004 року про відсутність її у списках додатках до Державного акту на розпаювання земель, але вона не зверталася раніше, так як була ображена. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Голова [PERSON] сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що заявлені позовні вимоги не визнає, оскільки сільська рада не приймала участі у складанні списків та розпаюванні земель КСП «Комунар». Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи свою позицію тим, що [PERSON] з 1996 року знала про порушене право, і лише за минуванням 20 років вирішила звернутися до суду, що свідчить про пропуск нею строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідною сестрою. Вони були прийняті у члени КСП «Комунар» доярками. Під час складання списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] була включена до його переліку, але з яких причин відбулося виключення позивача зі списку не знає. Окрім того, зазначила, що позивач не бажала звертатись за землею, так як вважала, що дія з приводу її виключення зі списку-додатку є несправедливою по відношенню до неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 1990 року працювала з позивачем, будучи членами КСП «Комунар». Знає, що [PERSON] перебувала в списках осіб членів вказаного сільськогосподарського підприємства. Позивач сама розповіла їй у 1993 році, що виключена із вказаного списку. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача [PERSON] сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON], представника відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області [PERSON], дослідивши у судовому засіданні письмові докази встановив наступне. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. З копії трудової книжки [PERSON] (зміна прізвища позивача на «Огороднік» відбулася 07. 08. 1998 року згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серія І-БК №284893) встановлено, що остання 14. 10. 1990 року була прийнята в члени колгоспу «Комунар» Синельниківського району на посаду доярки, а 31. 12. 1993 року виключена із членів КСП «Комунар» за власним бажанням (а. с. 7). Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ДПС в 0000011 від 13. 02. 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Комунар», розташованому у с. Кислянка Синельниківського району Дніпропетровської області, передано у колективну власність 6583,5 гектарів землі у межах згідно з планом для сільськогосподарського використання, відповідно до рішення [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 15. 12. 1993 року. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта. Для того, щоб набути право на земельну частку (пай), згідно з вимогами Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08. 08. 1995 року, необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом КСП на час отримання акта про право колективної власності на землю; щоб була внесена до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю; щоб КСП отримало акт про право колективної власності на землю. Отже, право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обовязковим додатком списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Пункт 2 Указу Президента України №720/95 від 08. 08. 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачає, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З додатку 1 до вказаного вище Державного акту вбачається відсутність [PERSON] в списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства станом на 13. 02. 1995 року, тобто на дату видачі КСП «Комунар» правовстановлюючого документу на право колективної власності на землю. Так, в матеріалах справи знаходиться архівна довідка №561, видана 21. 08. 2004 року [PERSON] [PERSON] районною державною адміністрації Дніпропетровської області зі змісту якої заявнику надано відомості про те, що в документах архівного фонду КСП «Комунар» [PERSON] сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області у протоколі №16 засідання правління КСП «Комунар» від 30. 12. 1993 року є рішення про рекомендування загальним зборам уповноважених членів КСП про виключення з членів КСП [PERSON] Викладена обставина свідчить про те, що саме з 21. 08. 2004 року позивач [PERSON] дізналася про своє порушене право, однак звернулася до суду за його захистом 24. 11. 2015 року, тобто більш як 20 років потому, що підтверджено позивачем в судовому засіданні Відповідно до ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки і позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін. Статтею 76 ЦК УРСР передбачалось, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Враховуючи те, що позивач [PERSON] ні в наданій суду письмовій уточненій позовній заяві, а ні під час розгляду справи не навела поважних причин пропуску строку позовної давності у строк 20 років з моменту виникнення права на позов, тому суд вбачає наявність підстав для відмови у задоволенні її позову про уточнення списку членів КСП «Комунар» [PERSON] сільської ради Синельниківського району та визнання права на земельну частку (пай) у звязку пропуском строку звернення до суду за захистом порушених прав. На підставі викладеного, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР, ст. 48 Кодексу Законів про працю України, п. 2 Указу Президента України №720/95 від 08. 08. 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»,

Outcome: dismissed