Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

25.02.2021 року Чернігівська міська рада звернулася до суду з позовом, який згодом уточнили, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: виселити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з соціального житла за адресою: [ADDRESS] , як таких, що самоправно зайняли житлове приміщення, без надання іншого житла; стягнути з відповідачів ( [PERSON] та [PERSON] ) судові витрати, а саме - 2 270 грн. судового збору. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 18 квітня 2019 Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було прийнято рішення № 163 від 18.04.2019 про розірвання з 15.10.2019 договору найму соціального житла, укладеного 18.03.2019 з [PERSON] (наймачем), у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід наймача квартири з житлового фонду соціального призначення та членів його сім`ї, за попередні два роки поспіль з розрахунку на одну особу, змінився і став вищий за величину опосередкованої вартості найму житла та прожиткового мінімуму. Вказано, що 07.11.2019 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради прийнято рішення №434 про зняття з реєстрації за зазначеною адресою [PERSON] (наймач), [PERSON] (колишній чоловік наймача) та [PERSON] (син наймача). Тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР та Закон України «Про житловий фонд соціального призначення» від 12.01.2006 року, Чернігівська міська рада просить виселити відповідачів без надання іншого жилого приміщення як таких, що самоправно зайняти жиле приміщення. Ухвалою суду від 16.03.2021 року відкрито провадження по вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити з урахуванням поданих відповіді на відзиви та долучених доказів. (а.с. 90 - 97, 110 - 124) Відповідачі - законні представники малолітнього співвідповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити з підстав, викладених у відзивах та запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 79 - 92, 139 - 155). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Статтею 18 ЖК УРСР передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд. Крім того, відповідно до положень статті 9, частини 1 статті 10 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» від 12.01.2006 року №3334-ІУ (надалі - Закон), саме органи місцевого самоврядування здійснюють управління житловим фондом соціального призначення та соціальний квартирний облік. Таким чином, Чернігівська міська рада орган місцевого самоврядування у віданні якої перебуває державний житловий фонд (житловий фонд місцевої ради) і яка здійснює управління ним. Чернігівська міська рада як орган місцевого самоврядування також наділена повноваженнями у сфері управління житловим фондом соціального призначення. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.02.2014 року № 37, за пропозицією наглядової ради у сфері розподілу соціального житла від 11.02.2014 та згідно клопотання Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.02.2014 року, [PERSON] виділено кімнату [ADDRESS] , якому надано статус соціального житла. (а.с. 15-16, 31) На виконання вказаного рішення, [PERSON] був виданий ордер на вказане житлове приміщення №31 від 24.02.2014. (а.с. 17, 84) Як встановлено в судовому засіданні та ніким не оспорювалося, на підставі вказаного ордеру, [PERSON] вселилась до кімнати [ADDRESS] та проживала в ній. В подальшому у кімнату [ADDRESS] , зареєструвалися наступні особи: [PERSON] , [INFO] (наймач), дата реєстрації 26.02.2014 року, [PERSON] , [INFO] , (на момент реєстрації - чоловік наймача, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2014 року (а.с. 24)), дата реєстрації - 14.10.2014 року; [PERSON] , [INFO] (син наймача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.02.2015 (а.с. 27)), дата реєстрації - 10.02.2015 року. (а.с. 28 - 30) В наступному, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено в судовому засіданні, 18.03.2019 року між Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради (наймодавцем) та [PERSON] (наймачем), на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про надання житлового приміщення в користування, було укладено Договір найму соціального житла №6 від 18.03.2019 року, який був підписаний наймодавцем та наймачем. (а.с. 112 - 115) Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 9, частини 5 статті 20 Закону, ведення щорічного моніторингу сукупного доходу громадян, які перебувають на соціальному квартирному обліку або вже отримали таке житло, належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 682 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» та абзацем 4 пункту 4 Положення про наглядову раду у сфері розподілу соціального житла, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04.01.2018 року №7, повноваження щодо проведення щорічного моніторингу доходів наймачів соціального житла та їх сімей покладено на наглядову раду у сфері розподілу соціального житла (далі наглядова рада) як постійно діючий орган з метою громадського контролю за розподілом такого житла при виконавчому комітеті міської ради. Відповідно до частини 6 статті 20 Закону, у разі якщо середньомісячний сукупний дохід наймача квартири або садибного (одноквартирного) жилого будинку з житлового фонду соціального призначення та членів його сім`ї за попередні два роки поспіль з розрахунку на одну особу змінився і став вищий за величину опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті, передбачену пунктом «б» частини другої статті 10 цього Закону, та прожитковий мінімум, така зміна є підставою для розірвання договору найму соціального житла. Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведеної перевірки наглядовою радою було встановлено, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за 2017 та 2018 роки перевищує величину опосередкованої вартості найму житла в місті Чернігові та прожитковий мінімум (деталізована інформація щодо співвідношення опосередкованої вартості найму житла в місті Чернігові, прожиткового мінімуму і доходів членів сім`ї [PERSON] за 2017 і 2018 роки міститься в інформаційній довідці, наданій відділом квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради №18/2021/1 - 10 від 04.02.2021 року, а інформація про доходи [PERSON] та [PERSON] підтверджується доказами в справі (а.с. 10, 32 - 38, 117 - 121). Після цього, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, за пропозицією наглядової ради в сфері розподілу соціального житла, прийняв рішення №163 від 18.04.2019 року - розірвати з 15.10.2019 року договір найму соціального житла відповідно до пунктів 5, 6, 7 статті 20 розділу III Закону України «Про житловий фонд соціального забезпечення», у зв`язку із тим, що середньомісячний сукупний дохід наймача квартири з житлового фонду соціального призначення та членів його сім`ї за попередні два роки поспіль з розрахунку на одну особу змінився і став вищий за величину опосередкованої вартості найму житла та прожиткового мінімуму. (а.с. 14, 43 - 46) Більш того, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, на своєму засіданні від 07.11.2019 року, також прийняв рішення №434, відповідно до якого було скасовано підпункт 9.1. пункту 9 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.02.2014 року №37 щодо виділення кімнати [ADDRESS] , що має статус соціального житла, [PERSON] , у зв`язку з розірванням договору найму соціального житла 15.10.2019 року та тим, що середньомісячний сукупний дохід наймача квартири житлового фонду соціального призначення та членів його сім`ї за попередні два роки поспіль з розрахунку на одну особу змінився і став вищий за величину опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті та прожиткового мінімуму, а Управлінню адміністративних послуг Чернігівської міської ради було доручено зняти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з реєстрації за зазначеною адресою. (а.с. 47 - 51, 122 ) Як вбачається з листа Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 25.11.2019 року № 0905/5757, на виконання рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 07.11.2019 року №434, 08.11.2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання по [ADDRESS] , у зв`язку з розірванням договору найму соціального житла. (а.с. 42) У статті 1 Закону зазначено, що соціальне житло - житло всіх форм власності (крім соціальних гуртожитків) із житлового фонду соціального призначення, що безоплатно надається громадянам України, які потребують соціального захисту, на підставі договору найму на певний строк. Частина 1 статті 20 Закону безпосередньо визначає, що підставою для заселення житла із житлового фонду соціального призначення є договір найму соціального житла. Частина 2 статті 27 Закону визначає, що підставами для розірвання, договору найму соціального житла та виселення із соціального житла без надання іншого житла є: 1) надання наймачу або придбання ним іншого жилого приміщення; 2) підвищення доходів наймача, до рівня, який дозволяє укласти договір найму іншого жилого приміщення, що не належить до житлового фонду соціального призначення; 3) подання наймачем недостовірних даних щодо середньомісячного сукупного доходу за попередній рік, приховування реальних доходів; 4) систематичне порушення правил користування жилими приміщеннями; 5) порушення умов договору найму соціального житла після застосування до наймача заходу впливу, визначеного пунктом 1 частини першої статті 26 цього Закону, та переселення наймача до іншого соціального житла відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 цього Закону; 6) інші підстави, встановлені законом. Аналогічне положення закріплене і у частині 6 статті 20 Закону, яка визначає, що у разі якщо середньомісячний сукупний дохід наймача квартири або садибного (одноквартирного) жилого будинку з житлового фонду соціального призначення та членів його сім`ї за попередні два роки поспіль з розрахунку на одну особу змінився і став вищий за величину опосередкованої вартості найму житла в даному населеному пункті, передбачену пунктом «б» частини другої статті 10 цього Закону, та прожитковий мінімум, така зміна є підставою для розірвання договору найму соціального житла. Частина 7 статті 20 Закону також визначає, що у разі розірвання договору найму соціального житла наймач та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані протягом трьох місяців з дня розірвання такого договору добровільно звільнити надане жиле приміщення. У разі незгоди добровільно звільнити жиле приміщення наймач та члени його сім`ї можуть бути виселені за рішенням суду. Частиною 1 статті 27 Закону також визначено, що примусове виселення наймача соціального житла без надання іншого житла здійснюється виключно за рішенням суду. Проте, згідно ч. 9 ст. 20 вищезгаданого Закону, договір найму соціального житла може бути розірваний на вимогу наймача. На вимогу наймодавця договір найму соціального житла може бути розірваний лише за рішенням суду. Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43). За таких обставин, на думку суду, розірвання наймодавцем договору найму соціального житла у спосіб, що суперечить положенням Закону, не створює юридичних наслідків, зумовлених його розірванням, визначених цим же Законом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати стягненню із відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed