Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

25.11.2015 року позивач звернулася із позовом до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди посилаючись на те, що тривалий час разом із родиною проживає в [INFO] і тримає підсобне господарство . Донедавна мала у своєму господарстві корову по кличці Липка. В даному селі, як і взагалі в сільській місцевості, за домовленістю між жителями почергово здійснюється випас великої рогатої худоби. 30 жовтня 2015 року близько 06 години ранку позивач вигнала на пасовище свою корову. Того дня випасати ВРХ була черга відповідачів батька і сина [PERSON]. Близько 13 години їй зателефонували та повідомили, що з її коровою щось травилося. Діставшись берега річки Сули, позивач побачила свою корову мертвою. В подальшому позивачу стало відомо, що свідок [PERSON] проходив біля річки Сули та побачив її корову, яка застрягла в річці. При цьому обидва пастухи були відсутні поруч. Він їх покликав. В подальшому за допомогою пастухів, інших людей та техніки було витягнуто копрову із річки, проте врятувати її не вдалося . Було прийнято рішення про дорізання відповідної худоби. Дорізала корову [PERSON] та її помічник, яких викликали пастухи .Дана особа займається закупівлею та подальшою реалізацією мяса. Відповідачам було передано грошові кошти за м'ясо корови в розмірі 5 000 грн. Таким чином, на думку позивача, внаслідок бездіяльності відповідачів їй було заподіяно матеріальну шкоду. Окрім того, позивач вважає, що внаслідок вищевказаних подій їй було заподіяно і моральну шкоду, внаслідок втрати годувальниці. Втрата корови призвела до моральних страждань всієї родини. Як наслідок, позивач просить суд стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В судовому засіданні позивач і її представник за договором [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Вважали, що саме внаслідок бездіяльності відповідачів позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Відповідачі та їх представник адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечили та вважали, що вини відповідачів у загибелі корови, належної позивачці немає, так як позивачем не підтверджено належним чином право власності на худобу, факт вигону в день гибелі худоби на пасовище та просили суд врахувати погодні умови станом на 30.10.2015 року. Заслухавши позиції сторін, безпосередньо дослідивши докази, суд приходить до переконання, що даний позов підлягає до часткового задоволення. З матеріалів справи вбачається, що мешканці с.Снітин Лубенського району Полтавської області домовились між собою про встановлення чергування по випасанню належної їм великої рогатої худоби на місцевому пасовищі, тобто існувала колективна угода жителів даного села про спільний випас худоби. Згідно істотних умов даного договору сім'я (господарство) відповідно до черги повинна відпасти колективну худобу стільки днів, скільки в наявності у її господарстві є голів великої рогатої худоби, яка випасається у череді. Власники худоби повинні випроводжати свою худобу на випас та зустрічати її з випасу. Отже з умов даного договору встановлено, що пастух взяв на себе відповідальність загнати худобу на випасання, випасати та повернути її із поля випасу. Фактично між жителями села було укладено усний договір випасу корів. Із правил ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч.1 ст. 627, ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що станом на 30 жовтня 2015 року позивачу на праві власності належала корова, що підтверджується показами свідка [PERSON] (ветлікаря) і обліковими документами огляду та обліку ВРХ по с. Снітин Лубенського району (а.с. 54-56). Відповідно 30 жовтня 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснювала випас великої рогатої худоби, у тому числі корови позивачки, згідно черговості. Поблизу пасовища проходив свідок [PERSON] та побачив корову, яка застрягла в річці. При цьому обидва пастухи були відсутні поруч і він їх покликав. В подальшому за допомогою пастухів та інших людей і техніки було витягнуто корову із річки, проте врятувати її не вдалося. Було прийнято рішення про дорізання відповідної худоби. Дорізала корову [PERSON] та її помічник, яких викликали пастухи. Дана особа займається закупівлею та подальшою реалізацією мяса. Відповідачам було передано грошові кошти за м'ясо корови в розмірі 5 000 грн. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі, взявши на себе зобовязання по випасу громадської череди, яке само по собі включає і обовязок по збереженню худоби на час її випасу, яка була передана їм власниками, повинні були пригнати корів з поля у село, де корови забирають їх власники, не виконали їх. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Заперечення відповідачів щодо відсутності їх вини у загибелі корови позивачки є безпідставними, оскільки, відповідно до суті угоди щодо випасу худоби пастухом, є невід'ємним і взяття ним на себе обовязку щодо збереження та контролю за худобою на час випасу. Це майно (худоба) передається власником іншій особі і воно вибуває на певний термін з-під його володіння і фактичного зберігання і контролю. І цей обов'язок щодо зберігання майна переходить саме до пастухів на час випасу. Тому сам випас худоби особою, яка не є її власником, неможливий без обовязку щодо її (худоби) збереження та контролю на час випасу. А отже, відповідачі, які згідно черги 30 жовтня 2015 року пасли череду корів, ніяким чином не спростувала та не довела суду, що вони належним чином виконували взяті на себе зобовязання та вжили всіх залежних від них заходів щодо належного виконання зобовязання по випасанню худоби. Відповідачами не доведено факт неналежного вигону худоби позивачем так само і не доведено факт загибелі худоби через неналежні погодні умови. Під час розгляду справи судом встановлено, що корова, належна позивачці, на час загибелі була середньої вгодованості, і як вказала позивач у позовній заяві, важила 500 кілограм. Дана вага не була спростована відповідачами та їх представником в судовому засіданні, а тому суд бере за основу саме цю вагу. Із наданих суду довідок вбачається, що станом на 30.10.2015 року вартість 1 кілограма живої ваги корови при продажі на утримання становить 30 грн. Таким чином вартість спричинених збитків позивачу внаслідок загибелі корови становить 15 000 грн. В ході судового розгляду відповідачами передано позивачу грошові кошти в розмірі 5 000 грн., які останні отримали за м'ясо дорізаної корови ( а.с. 34). Таким чином, з урахуванням відповідно суми компенсації, із відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача сума коштів в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В той же час, суд вважає, що в задоволенні вимог позивачки про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки за загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Нормами законодавства та усним договором, укладеним між власниками корів, не передбачено за порушення умов договору такий вид цивільної відповідальності сторін, як відшкодування моральної шкоди. А отже, у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. Кожна сторона, відповідно до ст. 60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати по оплаті судового збору , а саме по 162,48 грн. з кожного. Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог позивача.

Outcome: partial