overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

24 червня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: БПМП. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.06.2014р. о 11 год. 43 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.06.2014р. о 11 год. 43 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Прокопенко В.Г. Новомосковської ЦРЛ. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний до матері, злобний, ночами не спить. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

24 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], представником продавця [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. [PERSON] свої зобов'язання за договором виконала, а саме надала [PERSON] грошові кошти у сумі 40 000,00 грн., про отримання грошей він надав розписку, але посвідчити договір нотаріально відмовився. Фактично умови договору сторони виконали. Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 24.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON], який є представником [PERSON]; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач у попереднє судове засідання не з*явився, суду завчасно надав заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглянути в його відсутністі. Вiдповiдач у попереднє судове засідання не з*явився, суду завчасно надав заяву, в якій позов визнав та просив справу розглянути в його відсутністі. Суд, дослiдивши матерiали справи, вважає, що позов пiдлягає задоволенню з наступних підстав: 24 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У рахунок купівлі нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] [PERSON] отримал від [PERSON] грошові кошти у сумі 40 000,00 грн., що підтверджуються розпискою (а.с.21). У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки фактично умови договору купівлі-продажу сторонами були виконані, то суд вважає, що цей договір можливо визнати таким, що відбувся та визнати право власності за [PERSON] григоорівною на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

24 червня 2014 року орган опіки та піклування в особі Овідіопольської РДА Одеської обл. звернувся з вищеназваною позовною заявою, в якій зазначили, що [PERSON], від участі у вихованні і утриманні дитини самоухиляється, не турбується про здоров'я і розвиток дитини. Поведінка та спосіб життя відповідача негативно впливали на психічний стан неповнолітньої дитини, що загрожувало її життю та здоров'ю. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримала. Прокурор позов органу опіки та піклування підтримує. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є матерію малолітнього сина [PERSON], [INFO], батько малолітньої дитини внесений відповідно до ст..135 СК України. Малолітня дитина мешкає та утримується у КУ «Міський спеціалізований будинок дитини №1», розташований за адресою: 65038 м. Одеса, пров. Монастирський , 3. Відповідач від участі у вихованні і утриманні дитини ухиляється, при цьому має постійне місце проживання та працю, що підтверджується характеристикою з останнього місця проживання та актом обстеження матеріально - побутового стану на 2014 рік. Надав нотаріально посвідчену заяву до компетентних установ, щодо згоди на позбавлення батьківських прав. Відповідно до вищеназваних документів видно, що відповідач по місцю проживання дитини та реєстрації мешкає, але фактично вихованням дитини не займається. Суд вважає, що ці обставини шкідливо впливають на дитину. Відповідно до висновку районного органу опіки та піклування Овідіопольської РДА від 18.06.2014 року, суд вважає, доцільно позбавити відповідача батьківських прав. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь держави в розмірі 243 грн. 50 к. Відповідач є належним користувачем житлового будинку в якому він зареєстрований відповідно до чинного законодавства, з метою захисту житлових прав неповнолітньої дитини, суд вважає можливим заборони відчуження житлового будинку розташованого за адресою: Дніпропетровської область, Томаківський район, с. Добра Надія, вул. Перемоги, 10 до перебування дитини під опікою та до досягнення її повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

24 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на неповнолітню дитину на користь матері, у якому просив припинити стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 його доходів на користь [PERSON] на утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO] з дати звернення до суду з вищевказаною заявою. В судове засідання позивач не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, але в судове засідання з'явилася його представник по довіреності [PERSON], яка підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач до суду не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була сповіщена про день та час проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. 20.10.2004 року по справі №2-1978/04 за позовом [PERSON] Ленінський районний суд м. Полтави стягнув з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 його доходів щомісяця, що підтверджується виконавчим листом від 20.10.2004 року (а.с.3). З червня 2014 року син позивача, [PERSON], за власним бажанням проживає з батьком і перебуває на його утриманні, що підтверджується паспортними даними дитини, а саме зареєстрованим місцем проживання (а.с.6). Даний факт підтвердив і сам [PERSON] в ході даних в судовому засіданні пояснень. Неповнолітній пояснив, що на його думку слід припинити стягнення аліментів з батька на його утримання, бо він і без цього його безпосередньо утримує. Ст.180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Виходячи з викладеного, суд вважає, що необхідно припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], оскільки неповнолітній не перебуває на утриманні матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернувся до Іллічівського райсуду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 29.11.2008 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1198. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Просить суд розірвати шлюб, оскільки спільне проживання з відповідачкою не можливо, у в'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, і на цьому ґрунті в сім'ї виникають сварки. Шлюбні стосунки припинили з квітня 2011 року. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив шлюб розірвати. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності в якій зазначила, що шлюбні стосунки припинені з квітня 2011 року у зв'язку з несумісністю характерів. Згодна на розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище -[PERSON]. Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що він не може оформити право власності на спадкове майно - земельну частку (пай), яка залишилася після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, а саме: маючи заповіт, обробляючи землю, вважав, що прийняв спадщину. Просить визначити додатковий строк, достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після її смерті. В судовому засіданні позивач підтримав позов і пояснив, що користуючись землею, вважав себе її власником. Інших спадкоємців немає. Представник відповідача позов визнав та вказав, що спадкодавець дітей не мала, на це майно інші особи не претендують. За заповітом [PERSON] земельну частку(пай) заповіла [PERSON] (а.с. 4) Згідно з довідкою Марковичівської сільської ради № 70 від 05.03.2014 року спадкове майно - земельну ділянку прийняв позивач (а.с. 6). Постановою завідувача Локачинської держнотконтори від 16 квітня 2014 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з тим, що у встановлений строк він не подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 7). Спадкова справи після смерті [PERSON] була відкрита за заявою позивача 28.05.2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустить строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання такої заяви. Позивач, як спадкоємець за заповітом, не може оформити спадщину в зв'язку з тим, що пропустив строк для її прийняття. Строк пропустив у зв'язку з тим, що користуючись майном, вважав себе таким, що прийняв спадщину. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову відповідає закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому визнання позову необхідно прийняти і ухвалити рішення про задоволення позову відповідно до ст. 174 ЦПК України. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Чернігова аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться повністю на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2005 року (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 2), який мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Зі змісту ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову, проживання сина сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від серпня 1983 року. Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають разом, проте не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с.а.с. 2 - 4). Позивач у судовому засіданні підтримала заявлений позов, а відповідач та його представник - заперечували проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 20.08.1983 р. (а.с. 5). Від шлюбу сторони малолітніх, неповнолітніх дітей не мають. Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, відсутність у сторін бажання створити міцну та дружню сім'ю від лютого 2011 року сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, але мешкають разом. Позивач зберігати сім'ю не бажає, вважає, що сім'я розпалася остаточно і збереження сім'ї неможливе. Суд не вважає за необхідне надавати сторонам строк для примирення, оскільки за поясненнями відповідача у судовому засіданні, він неодноразово припускався подружньої зради і має коханку. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню компенсація судових витрат у сумі 693,60 грн. (судовий збір - 243,60 грн., витрати на правову допомогу - 450,00 грн.) (а.с.а.с. 1, 8).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

24 червня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], в розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні стосунки, діти повністю перебувають на її утриманні, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи оповіщені, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2010 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6), яка мешкає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, позивач поновлювати їх не має наміру, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Зі змісту ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову, проживання сина сторін разом з матір'ю, перебування на її утриманні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 243,60 грн. на користь позивача та держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved