Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

26.06.2018 року [PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту смерті, заява мотивована тим, що в серпні 2016 року помер дідусь заявника [PERSON] в м. Макіївка, Донецької області, що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Проте, вказаний документ є неналежного зразка, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. У зв'язку з невідповідністю виданих документів на тимчасово неконтрольованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть після смерті [PERSON], тому заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку ст. 317 ЦПК України та просив встановити факт смерті [PERSON], [INFO], в серпні 2016 року в м. Макіївка, Донецької області. В судове засідання заявник не з'явилася, проте від неї надійшла до суду заява в якій зазначено, що заяву про встановлення факту смерті підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Справу просила розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до судового засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що в серпні 2016 року помер дідусь заявника [PERSON] в м. Макіївка, Донецької області, що посвідчується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Згідно із п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого, їхніми представниками за межами такої території України. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Згідно із п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації факту смерті особи є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON], оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть йому можливість отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON], [INFO], в серпні 2016 року в м. Макіївка, Донецької області, Україна. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved