Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~25 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду міста [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просить скасувати реєстрацію права власності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на 1/8 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Новгородський 2-й (колишня назва Радянський), будинок 5, на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 04 лютого 1992 року, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-533 та зареєстрованого в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації 13 березня 1992 року під № 23529 стор. 110, кн.229; визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом, після смерті матері [PERSON], померлої 22 серпня 2012 року, право спільної часткової власності\~на 13/25 частин житлового будинку зі надвірними спорудами, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок Новгородський 2-й (колишня назва Радянський), будинок 5, який складається в цілому з: житлового будинку літ. «Г», загальною площею 145,9 кв. м, житловою площею 62,2 кв. м, з надвірними спорудами: № 39 душ; № 40, № 44 вбиральні; № 41 гараж; № 42 альтанка; № 43 літня кухня; огорожа № 1, 45-48, мостіння VI, VII, розташованих на земельній ділянці загальною площею 1480 кв. м, посилаючись на те, що державним нотаріусом було допущено помилку та видано право власності більше ніж на одиницю (за [PERSON] визнано 1/8 частки житлового будинку, за [PERSON] 13/25 частки житлового будинку, за [PERSON] 12/25 частки житлового будинку). На підставі викладеного, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, до суду наддала відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, оскільки іншим шляхом ніж в судовому порядку можливо вирішити зазначений спір. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 серпня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖД №314619, виданого 22 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції., актовий запис № 8146. Відповідно до спадкової справи № 8/2013, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] За життя, [PERSON] склала заповіт від 25 листопада 1993 року, у якому остання заповіла все майно [PERSON] Після смерті [PERSON] (спадкова справа № 617/1991р.) відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку під № 5, по провулку Радянському (нині Новгородський 2-й), у м. Одесі, загальною площею 68,4 кв. м, яка складається із чотирьох житлових кімнат житловою площею 35,7 кв.м, кухні, столової, вбиральні, розташованих на земельній ділянці площею 768,5 кв.м, належних батькові на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «ім. Червоної Армії» від 25 листопада 1991 року за № 15. [PERSON] отримала в Третій одеській державній нотаріальній конторі 04 лютого 1992 року свідоцтво про право власності на 1/4 частину житлового будинку як спільне сумісне майно подружжя. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі в Третій одеській державній нотаріальній конторі за № 4-531. Свідоцтво про право власності на 1/4 частину зареєстровано за [PERSON] в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації 13 березня 1992 року, під № 23932, стор.110, кн.229. 04 лютого 1992 року позивачеві та померлій [PERSON] у Третій одеській державній нотаріальній конторі видано свідоцтво про право на спадщину по закону на спадкове майно у вигляді 1/4 частини житлового будинку під № 5, по провулку Радянському (нині Новгородський 2-й), загальною площею 68,4 кв.м, яка складається із чотирьох житлових кімнат житловою площею 35,7 кв.м, кухні, столової, вбиральні, розташованих на земельній ділянці площею 768,5 кв.м, належних батькові на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу «ім. Червоної Армії» від 25 листопада 1991 року за № 15. Свідоцтво зареєстровано у нотаріальній конторі за № 4-533, в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації 13 березня 1992 року, під № 23932, стор.110, кн.229. Відповідно до відповіді КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» вих. № 415016.67.13 від 14 березня 2013 року вказано, що станом на 31 грудня 2012 року за адресою по пров. Радянському (нині пров.Новгородський 2-й), буд.5, в м.Одесі зареєстровано: - за [PERSON] (1/8 частина жилого будинку) на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою від 04 лютого 1992 року, р.№4-533 (книга №229 стор.110) реєстрація від 13 березня 1992 року; - за [PERSON] (13/25 частин жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами) на підставі свідоцтва про право власності, виданого ЖКВ Виконкому Київської районної ради 27 жовтня 1992 року (книга №233 стор.162) реєстрація від 11 листопада 1992 року; - за [PERSON] (12/25 частин жилого будинку) на підставі договору № 3238 купівлі-продажу нерухомого майна, виданого ОТБ 14 червня 1994 року, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року, справа № 7-7092/2006 визнано дійсним (книга № 233 стор.162) реєстрація від 14 липня 1994 року. Також, з відповіді КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» вбачається, що раніше по пров. Радянському, буд. 5, у м. Одесі, було зареєстровано: - з 13 березня 1992 року до 11 листопада 1992 року за [PERSON]: - 1/8 частина жилого будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою від 04 лютого 1992 року, № 4-533 (книга №229, стор.110) реєстрація від 13 березня 1992 року; - 1/4 частина жилого будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 04 лютого 1992 року, №4-531 (книга №229, стор.110); - з 11 листопада 1992 року до 14 липня 1994 року за [PERSON] (12/25 частин жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами) на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого ЖКВ Київської районної ради 27 жовтня 1992 року (книга №233, стор.162). На підставі цих відомостей, 19 червня 1992 року, рішенням № 383 виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси було встановлено правове положення збудованих будинків [PERSON] та співвласником [PERSON] Згідно з рішення № 383 [PERSON] належить частка у будинку, яка складається з загальної площі 69,3 кв.м (у тому числі 3 житлових кімнати загальною площею 36,6 кв.м) з надвірними будівлями: сарай № 41-5; навіс № 42; літня кухня № 43; вбиральня № 44, розташованих на земельній ділянці загальною площею 1480 кв. м.; [PERSON] належить частка у будинку, яка складається з загальної площі 73,2 кв.м (у тому числі 2 житлових кімнати загальною площею 22,6 кв.м) з надвірними будівлями: гараж № 33-3; літня кухня № 34-3; сарай № 35-1, вбиральня № 40, розташованих на земельній ділянці загальною площею 1480 кв. м. 02 жовтня 1992 року рішенням № 612 виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси було затверджено розрахунок часток у зазначеному житловому будинку між [PERSON] та співвласником [PERSON] Так [PERSON] належить 13/25 частин будинку, [PERSON] належить 12/25 частин будинку. У звязку з перерахунком часток між співвласниками [PERSON] отримала свідоцтво про право особистої власності на 13/25 частин жилого будинку від 27 жовтня 1992 року, видане виконкомом Київської районної ради народних депутатів м. Одеси, яке було зареєстровано в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації під № 23932, стор. 162, кн.233 від 11 листопада 1992 року. Співвласник [PERSON] також отримав свідоцтво про право особистої власності на 12/25 частин жилого будинку від 27 жовтня 1992 року, видане виконкомом Київської районної ради народних депутатів м. Одеси, яке було зареєстровано в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації під № 23932, стор.162, кн.233 від 11 листопада 1992року. У звязку з викладеними обставинами після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 13/25 частини жилого будинку, які належали їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27 жовтня 1992 року, виданого на підставі рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси № 612 від 02 жовтня 1992 року, замість рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси № 383 від 19 червня 1992 року. У подальшому співвласник [PERSON] продав свої 12/25 частин будинку [PERSON], згідно з договором № 3238 купівлі-продажу нерухомого майна від 14 червня 1994 року. Право власності за [PERSON] на 12/25 частин будинку зареєстровано в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації 14 липня 1994 року, кн. 233, стор. 162, під № 23932. Це також підтверджується у відповіді КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 14 березня 2013 року № 415016.67.13. Згідно з технічним паспортом від 14 лютого 1995 року, виданим [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації житловий будинок літ. «Г», складає загальну площу 145,9 кв. м, житлову площу 62,2 кв. м, з надвірними спорудами № 39 душ, № 40, № 44 вбиральні, № 41 гараж, № 42 альтанка, № 43 літня кухня, огорожа № 1, 45-48, мостіння VI, VII та розташований на земельній ділянці загальною площею 1480 кв. м, згідно з рішення № 383 від 19 червня 1992 року. Відповідно до технічного паспорту [PERSON] у цьому будинку належить частина будинку, загальною площею 69,0 кв. м, житловою 35,7 кв. м, з надвірними спорудами: № 41 гараж, № 42 альтанка, № 43 літня кухня, № 44 вбиральня, огорожа № 1, 45, мостіння VII. 19 червня 2018 року за вих. № 5078/02-31 від державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що згідно даних КП «ОМБТІ та РОН» частки власників житлового будинку за адресою по пров. Радянському (нині Новгородський 2-й) №5 не складають одиницю. Відповідно до ст. 1217 ЦК України,\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України,\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до\~ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема,\~\~із правочинів. Право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про\~визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.\~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. У п. 36 рішення Європейського суду у справі Голдера проти Сполученого Королівства, вказано, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні\~справи «Каіч\~та інші\~проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, вказано, що що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Відповідно до положень\~статті 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 Цивільного Кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. У відповідності до ч. 5 ст.\~1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно\~\~з ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України,\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У звязку з чим, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки законні та обґрунтовані.

Outcome: approved