Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

26.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ним [PERSON] та [PERSON] сформовано усну домовленість про те, що він надасть відповідачу у тимчасове користування для власних потреб кошти на загальну суму 10 136 доларів США, а [PERSON] зобов`язалась на першу вимогу позивача повернути останньому названі кошти в повному обсязі. Зазначає, що факт передання коштів підтверджується за змістом письмових розписок від 19 серпня 2011 року на суму 3 000 доларів США, від 07 грудня 2011 року на суму 1 920 доларів США, від 03 грудня 2012 року на суму 5 216 доларів США. 29 грудня 2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення протягом тридцяти днів коштів в розмірі 10 136 доларів США. Однак, 29 грудня 2014 р. [PERSON] , в присутності свідків, від отримання даного звернення відмовилась. Грошових коштів так і не повернуто, а оскільки такі кошти набуто без достатньої правової підстави, що також встановлено рішенням суду від 20 червня 2017 р. в цивільній справі № 686/2873/16-ц, яке набрало законної сили, а тому позов просить задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та просив застосувати строк позовної давності з підстав того, що позивач [PERSON] звернувшись в липні 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів пропустив трирічний строк позовної давності на звернення до суду, так як сам позивач у позовній заяві вказує, що факт передання коштів підтверджується за змістом письмових розписок ще від 19 серпня 2011 року на суму 3000 доларів США, від 07 грудня 2011 року на суму 1920 доларів США та від 03 грудня 2012 року на суму 5216 доларів США. Жодних належних та допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що позивач 29.12.2014 року нібито звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення безпідставно набутих нею грошових коштів позивач не надав. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 16 серпня 2017 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду на 07 вересня 2017 року. Ухвалою суду від 16 серпня 2017 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно відповідача. Ухвалою суду від 28 листопада 2017 року зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 06 грудня 2017 року залишено без задоволення клопотання [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою судді від 05 березня 2019 року відновлене провадження у справі. 10.12.2109 року ухвалено рішення по суті спору. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що згідно письмових розписок 19.08.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 3000 доларів США, 07.12.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1920 доларів США, 03.12.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 5216 доларів США про що свідчать розписки наявні в матеріалах справи. В лютому 2015 року позивач [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно договорів позики в сумі 3000 доларів США від 19.08.2011 року, 07.12.2011 року в сумі 1920 доларів США, 03.12.2012 року в сумі 5216 доларів США. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 червня 2017 р. в позові було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 р., яке залишено без змін постановою Верховного суду від 31.01.2019 р., встановлено, що грошові кошти в загальній сумі 10136 доларів США, отримані [PERSON] від [PERSON] за письмовими розписками від 19.08.2011 року, 07.12.2011 року, 03.12.2012 року, набуті відповідачкою без достатніх правових підстав. Позивач в позові теж стверджує, що такі кошти набуті без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, дійсно дані кошти були набуті без достатньої правової підстави, про що встановлено і рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 р. Проте, позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом, а представником відповідача заявлено клопотання про застосування такого строку. Будь-яких причин пропуску поважності такого строку позивач не надав, а суд таких не встановив. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, позивач [PERSON] звернувшись в липні 2017 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів пропустив трирічний строк позовної давності на звернення до суду, так як сам позивач у позовній заяві вказує, що факт передання коштів підтверджується за змістом письмових розписок ще від 19 серпня 2011 року на суму 3000 доларів США, від 07 грудня 2011 року на суму 1920 доларів США та від 03 грудня 2012 року на суму 5216 доларів США. Жодних належних та допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що позивач 29.12.2014 року нібито звертався до відповідача [PERSON] із вимогою про повернення безпідставно набутих нею грошових коштів суду не надано. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців. При цьому, позивачем не перервано строк позовної давності про звернення із вимогою до суду про стягнення коштів за договором позики, оскільки відповідач не вчинив дії яка б свідчила про визнання свого боргу. Пред`явлення позивачем позову, предметом якого є лише частина вимоги, право на яку має позивач, не відбулося. Таким чином, позивач знав, що такі кошти відповідачем в 2011 році та в 2012 році набуті без достатньої правової підстави, а з позовом до суду звернувся лише 26.07.2017 р., а клопотання про поновлення пропущеного строку не заявляв, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України, захід забезпечення позову у виді накладення арешту на 1/3 частку квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] та на садовий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , накладений ухвалою суду від 16 серпня 2017 року., скасувати, оскільки в позові відмовлено. Відповідно до ст. ст. 253, 256, 277, 1212 ЦК України та

Outcome: dismissed