Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

26.04.2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не виконує батьківські обов`язки з утримання, розвитку, лікування та виховання дітей, не цікавиться їх життям, не проявляє ніякої батьківської турботи, аліменти на утримання дітей не сплачує. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. У судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Волноваського районного суду Донецької області судової влади України, заяву про причину неявки суду не надав, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 20.12.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Куйбишевського РУЮ у місті Донецьку, актовий запис № 631. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON] (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Про те, що між сторонами розірвано шлюб підтверджується копією рішення Волноваського районного суду Донецької області від 18.07.2019 року у справі № 221/3118/19. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю до вересня 2017 року (а.с. 19). З копії Витягу про реєстрацію прав власності № 35348977, виданому 31.08.2012 року КП БТІ м.Донецька вбачається, що позивачу на праві власності належить 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до довідки Рівнопільської сільської Ради Волноваського району Донецької області № 308 від 02.05.2019 року, позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою [ADDRESS] , має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.18). За таких обставин суд вважає встановленим, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю з вересня 2017 року, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її повному піклуванні та утриманні. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1 та ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності з ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав ґрунтується на факті спорідненості з дитиною і має місце у разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків лише за умови винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи наведені факти та враховуючи, що відповідач залишив сім`ю та дітей у вересні 2017 року, діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні, позивач майже два роки, одна піклується за дітьми, відповідач тривалий час ухиляється та свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, суд вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ст.180, ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За встановлених судом обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей також підлягають задоволенню. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20 травня 2019 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. до ухвалення судового рішення. Нормами частини другої статті 136 ЦПК України встановлено, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Згідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved