Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

26.05.2015р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] та припинити право на стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], 28.12.2003р року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку за рішенням Врадіївського районного суду від 17.02.2014р. по справі № 474/74/14-ц з дня постановлення рішення по даній справі і до повноліття [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за рішенням Врадіївського районного суду від 17.02.2014р. по справі № 474/74/14-ц з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку з дня постановлення рішення по даній справі і до повноліття [PERSON] Позивач пропонував відповідачці укласти договір про припинення права на аліменти у зв'язку із передачею належного позивачеві права на 1/2 однокімнатної квартири, однак відповідачка відмовляється від нотаріального посвідчення даного договору. Представник відповідачки подав заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що законодавець не передбачає можливості припинення права на аліменти у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно у будь який інший спосіб окрім досягнення домовленості між батьками та укладення між ними відповідного договору. Крім того вказує, що однокімнатна квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача і відповідача розпорядження якою, відповідно до приписів чинного законодавства, здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у запереченнях на позов. Представник третьої особи просив постановити рішення на розсуд суду. Заслухав пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням Врадіївського районного суду від 17.02.2014р. по справі № 474/74/14-ц стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 13 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 07.03.2015р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Врадіївського РУЮ, на підставі виконавчого листа № 474/74/14-ц виданого Врадіївським районним судом 03.03.2014р. відкрито виконавче провадження ВП № 42383756 щодо стягнення з позивача аліментів. 03.06.2015р. винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію прав та їх обтяжень № 28630092 від 27.10.2014р. вбачається, за позивачем зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] звертався до відповідачки з листом № 22/05-15 від 16.05.2015р., в якому пропонував останній укласти договір про припинення права на аліменти у зв'язку із передачею належного позивачеві права на 1/2 однокімнатної квартири [ADDRESS]. Вказаний лист не був отриманий відповідачкою та повернувся представнику позивача відділенням пошти в зв'язку з закінченням терміну зберігання. Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що між сторонами постійно велись переговори щодо укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, які не дали жодних результатів. Суд не бере до уваги висновок оцінювача про вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки, в силу вимог ст. 58 ЦПК України, даний доказ є неналежним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено що, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З аналізу положень ст. 190 СК України вбачається, що для припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно необхідна обов'язкова сукупність таких юридичних фактів: укладення договору за волевиявленням обох батьків; отримання від органу опіки та піклування дозволу на укладення договору; нотаріального посвідчення договору; державної реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до закону за дитиною або дитиною і тим із батьків, з ким вона проживає. Однак судом не встановлено наявності жодного із юридичних фактів визначених ст. 190 СК України, які є необхідними для вирішення питання про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Крім того, суд наголошує на тому, що припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, в порядку визначеному ст. 190 СК України, можливе виключно на підставі взаємної домовленості батьків. Іншого порядку, окрім зазначеного в цій статті, законодавцем не визначеного. В сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги позивача про припинення права на аліменти та встановлення права власності на ? частини квартири є безпідставними і необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягаю задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed