Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

24.12.2015 р. [PERSON] звернулася із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 17.07.2013 р. між нею та [PERSON], яка була цивільною дружиною [PERSON] та мешкала по вул. Парковій, 47 після його смерті, було укладено угоду за умовами якої остання передала їй залишки житлового будинку у вигляді будівельних матеріалів, що залишилась після смерті її чоловіка, та отримала грошові кошти. Після цього нею було зведено паркан на території земельної ділянки та замовлено викопіювання із генерального плану міста з метою відведення у власність земельної ділянки. До документів було додано копію технічного паспорту БТІ, розробленого на її і'мя, та висновок техніка щодо відсотку зруйнованості будівлі. Згідно довідки ТОВ «МБТІ» відсоток зносу будівлі по вул. Парковій, 47 складає 87%. Після отримання всіх замовлених документів у липні 2015 року вона подала документи до Маріупольської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Парковій, 47. Відповідно до рішення міської ради від 08.09.2015 р. їй було дозволено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Парковій, 47 у м.Маріуполь. Після розроблення проекту землеустрою, реєстрації земельної ділянки у кадастровій базі нею було подано проект та висновки держземагенства та архітектури до міської ради для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Парковій, 47. Проте 02.12.2015 р. вона ознайомилась з оприлюдненим на сайті міської ради проектом рішення міської ради, відповідно до якого їй буде відмовлено у відведенні земельної ділянки у зв'язку із прийнятим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.07.2015 р. по справі №263/6429/15ц про визнання спадщини відумерлою. При цьому в проекті рішення міської ради також зазначено, що відповідно рішення виконкому міської ради від 19.08.2015 р. №201 невпорядкований двокімнатний будинок по вул. Парковій, 47 житловою площею 34,8 кв.м розподілено [PERSON] як тимчасову міру поліпшення житлових умов без зняття його з квартирного обліку. Тому вважає пункт 5 рішення виконкому міської ради від 19.08.2015 р. №201 «Про надання житлової площі» незаконним і таким, що прийнятий із перевищенням повноважень та підлягає скасуванню, у звязку з чим просить одночасно визнати недійсним й ордер на спірний будинок на імя [PERSON] та виселити його. Позивачка та її представник [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на задоволенні позову. Представник Маріупольської міської ради та виконавчого комітету цього ж органу [PERSON] надала заяву про розгляд справи в її відсутність та заперечення проти позову та письмові пояснення, в яких зазначила, що житловий будинок №47 по вул. Парковій в м. Маріуполі, загальною площею - 60.3 кв.м., житловою площею - 34.8 кв.м., належав [PERSON] на праві приватної власності, його власник помер 26.01.2010 року та був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою з 17.04.2012 року, в будинку ніхто не проживає та право власності на даний будинок в порядку спадкування ніхто не оформлював. При розгляді справи про визнання спадщини відумерлою Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було встановлено, що відповідно до відповіді МКП «Маріупольське БТІ» від 08.05.2015 року за №89 право власності на домоволодіння, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Паркова. 47, належало [PERSON] на підставі домашньої угоди. Згідно актового запису №258 від 02.02.2010 року, наданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, [PERSON] помер 25.01.2010 року. Відповідно до листа Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 10.07.2015 року за №1466/01-09 спадкова справа до майна померлого 25.01.2010 року [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня. Також відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Маріуполь, вул. Паркова, 47, - також відсутні. Тому рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 липня 2015 року визнано право власності на спірний будинок за територіальною громадою в особі Маріупольської міської ради. Державна реєстрація права власності не скасована. Окрім того, права [PERSON] не порушені у праві користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою спірного нерухомого майна, оскільки рішення щодо скасування рішення Маріупольської міської ради від 08.09.2015 року № 6/52-5671 про дозвіл їй розробки проекту землеустрою по вул. Парковій, 47, не було прийнято Маріупольською міською радою, оспорювань рішення стосується житлових прав та інтересів конкретної особи [PERSON] [PERSON] та [PERSON] повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, проте до судового засідання не зявилися без поважних причин. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з довідкою ТОВ «МБТІ» №47 від 22.08.2015 р. та технічного паспорту на будинок домоволодіння по вул. Парковій, 47, у м.Маріуполі рахується за [PERSON] і його середній знос складає 87%. Рішенням Маріупольської міської ради №6/52-5671 від 08.09.2015 р. [PERSON] дозволено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Парковій, 47 у м. Маріуполі для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.07.2015 року, що набрало законної сили 10.08.2015 року, за Маріупольською міською радою визнано право власності на житловий будинок №47 по вул.Парковій у м.Маріуполі як на відумерлу спадщину після смерті [PERSON] Згідно рішенню виконавчого комітету Маріупольської міської ради №201 від 19.08.2015 р. невпорядкований двокімнатний будинок по вул. Парковій, 47, житловою площею 34,8 кв.м., розподілено [PERSON] як тимчасову міру поліпшення житлових умов без зняття його з квартирного обліку. 07.09.2015 р. [PERSON] виконавчим комітетом Маріупольської міської ради видано ордер серії КО №007313 на вищевказаний будинок. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.02.2016 р. рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2015 року скасовано та у задоволенні заяви Маріупольської міської ради про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на будинок по вул. Парковій, 47, у м.Маріуполі відмовлено, оскільки встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], а офіційні відомості про її смерть відсутні. Статтями 15 ЦК України та 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист своїх цивільних прав, свобод та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. З прийняттям Маріупольською міською радою рішення №6/52-5671 від 08.09.2015 року між [PERSON] та Маріупольською міською радою виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією суб'єктивного права на отримання у власність земельної ділянки. Цей індивідуально-правовий акт місцевої ради є юридичним фактом, на підставі якого у особи приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов'язки. У звязку з цим суд вважає, що позивачка має право предявити даний позов, оскільки вбачається порушення її законного інтересу сподіватися отримати земельну ділянку по вул. Парковій, 47, у м.Маріуполі у власність. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зважаючи на скасування 24.02.2016 р. апеляційним судом Донецької області рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2015 р. та відмову у визнанні права власності на будинок по вул. Парковій, 47, у м.Маріуполі за Маріупольською міською радою, виконавчий комітет Маріупольської міської ради не мав права розпорядитися даним будинком, надавши його для проживання [PERSON] Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Тому п.5 рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №201 від 19.08.2015 р. «Про надання житлової площі» є незаконним і підлягає скасуванню. Статтею 59 ЖК УРСР закріплено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Оскільки ордер на будинок по вул. Парковій, 47, у м. Маріуполі виданий [PERSON] на підставі незаконного рішення виконкому, то він також повинен бути визнаний недійсним. Разом з тим, вимога про виселення [PERSON] із зазначеного будинку задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано належних доказів його проживання там, про що також свідчать повернення судових повісток на імя відповідача за закінченням терміну зберігання та аварійний, непридатний для проживання стан самого будинку. На підставі викладеного,

Outcome: partial