Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

24 січня 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з листопада 2012 р. вони з відповідачем припинили спільне проживання, і з того часу дочка знаходиться на її повному утриманні, а батько ухиляється від обов'язку утримувати дитину і жодної матеріальної допомоги не надає. Відповідач офіційно не працює, проте має достатній дохід і спроможний надавати допомогу на утримання дочки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що з часу припинення шлюбних відносин відповідач взагалі не надає коштів на утримання дитини, а вона самостійно не у змозі її утримувати. Відповідач [PERSON] позов не визнав заявивши, що взагалі не буде сплачувати будь-які кошти дружині, так як вона їх витратить не на дитину, а на церкву. Послався на те, що фактично дитина постійно проживає не з позивачем, а з її матір'ю, а тому [PERSON] не вправі вимагати від нього аліментів. Він та його мати купляли дитині необхідні речі і готові їх купляти і в подальшому, проте позивач відмовляється їх приймати. Вказав також, що він ніде не працює і перебуває на утриманні співмешканки. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 лютого 2009 р. (а.с. 5), від якого мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що понад рік тому сторони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства. З того часу дочка проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні, що доводиться довідкою комітету мікрорайону «П'ятничани» у м. Вінниці (а.с. 7). Відповідач посилається на те, що фактично дитина проживає з матір'ю позивача, проте вказана обставина значення для вирішення справи не має, оскільки проживання дитини з бабою не свідчить про те, що мати її не утримує. Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, а згідно ст. 257 цього Кодексу баба має право брати участь у вихованні внуків. Доводи відповідача про можливість використання позивачем аліментів не за цільовим призначенням суд вважає необґрунтованими, так як норми сімейного законодавства (зокрема ст. 186 Сімейного кодексу України) передбачають можливість здійснення органом опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів. Судом встановлено, що проживаючи окремо від дочки, батько матеріальну допомогу на її утримання не надає. Відповідач пояснив, що ніде не працює, і його утримує співмешканка. Проте відсутність офіційного місця роботи і постійного джерела доходу не звільняє його від обов'язку утримувати дитину. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим, що відповідач має нерегулярний і мінливий дохід, що згідно з приписом ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи конкретну суму, яка підлягає стягненню з відповідача в якості аліментів, суд враховує, що він є здоровим, працездатним чоловіком, і у нього відсутні інші діти та члени сім'ї, яких він повинен утримувати. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення аліментів в заявленому розмірі, який наближений до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач за законом звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved