Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

26.11.2018 р. позивач [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що вона є власником будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Ігарська, будинок 12. 12 грудня 2014 року вона зареєструвала до вказаного будинку свого онука [PERSON] відповідача у справі, який у вказаний будинок так і не вселився, будь-які його речі у будинку відсутні, комунальні послуги він не сплачує, тим самим перешкоджає їй у користуванні власністю. Добровільно відповідач відмовився від права користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 21.01.2019 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалами від 14.02.2019 р. та від 26.03.2019 р. розгляд справи було відкладено в звязку з неявкою сторін. Позивач у судове засідання не зявилась, подала суду заяву від 14.02.2019 р. про розгляд справи за її відсутністю та про підтримку позовних вимог (вх.№2945 від 14.02.2019 р.). Представник позивача адвокат [PERSON] подала суду заяву від 06.05.2019 р. про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог та про заочний розгляд справи (вх.№8327 від 06.05.2019 р.). Відповідач у судове засідання 06.05.2019 р. повторно не з'явився, заперечень на позов не надав. Судова повістка про виклик повернута суду без відмітки про причини невручення. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~у разі\~неявки у\~судове засідання\~відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1988 р., виданого [PERSON] старшим державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори, позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок №12, по вулиці Ігарській у Тернівському районі у місті [PERSON] (а.с.7). Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку з 12.12.2014 р., про що свідчить довідка Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті [PERSON] ради вих.№11416 від 04.10.2018 р. (а.с.9). Проте, відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача з моменту реєстрації, тобто з грудня 2014 року, по теперішній час, що підтверджується актом від 02.10.2018 р. (а.с.8). Актом від 05.04.2019 р., складеним за фактичним місцем проживання відповідача, підтверджено, що останній постійно проживає разом із своєю матірю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2010 року по теперішній час. Зазначене підтверджується також і розпискою відповідача [PERSON] (а.с.34,35). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст.ст. 81, 83 ЦПК України, вони вважаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми згідно зі ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік у ньому не проживає за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved