Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

25 липня 2018 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом, який нею 01 березня 2019 року було уточнено. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем знаходилася у стосунках, від яких мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження яких записаний відповідач. Неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, а також просила розглядати справу в її відсутності та відсутності її представника [PERSON] Відповідач до судового засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглядати справу без його участі. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.6 ст.81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КЕ №099910, виданого 17 серпня 2009 року виконавчим комітетом Староаврамівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, [PERSON] народилася 21 липня 2009 року, актовий запис №11, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КЕ №141034, виданого 09 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, [PERSON] народилася 16 серпня 2011 року, актовий запис №97, в графі «батьки» зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON]. Згідно з довідкою від 19.12.2018р. Хорольського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки Нєфєртіті, 21.07.2005р.н. у розмірі ј частини заробітку. Аліменти сплачуються систематично, заборгованість відсутня. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обовязку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, має працездатний вік, вже сплачує аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини, тому з урахуванням конкретних обставин справи,

Outcome: approved