overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

26 жовтня 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.02.2011 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 2 400 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 30.08.2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14\~213,97 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 17.11.2016 р. і 05.12.2016 р. не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2011 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 2 400 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 30 серпня 2016 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 14\~213,97 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 6\~437,69 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 1 626,93 грн; -заборгованість за пенею за прострочене зобовязання 4\~146,30 грн; -пеня за несвоєчасність сплати боргу 850 грн; -штраф (процентна складова) 653,05 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що під час звернення до Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської областідізнався про існування розбіжностей в написанні його імені у трудовій книжці. Так, у цьому документі ім'я помилково вказано як «[PERSON]», тоді як фактично його ім'я [PERSON]. Посилаючись на викладене, просив встановити факт належності йому даного документу. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи - Очаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області- в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, у тому числі трудової книжки та іншого документа про трудовий стаж. 12 вересня 1972 року було видано трудову книжку на ім'я «[PERSON]» (російською мовою), [INFO] (а. с. 7). Згідно з паспортом серії [NUMBER], виданого 29 серпня 2005 року, ім'я заявника вказано як [PERSON] (а. с. 4). Вказана розбіжність у написанні імені ставить під сумнів належність трудової книжки саме заявникові. Факт належності [PERSON] трудової книжки підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру (а. с. 6) та свідоцтвом про народження (а. с. 8), з яких вбачається, що ім'я заявника - [PERSON]. З урахуванням викладеного, а також з огляду на необхідність встановлення юридичного факту для реалізації заявником свого права на отримання пенсії, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що вказана вище трудова книжканалежить саме [PERSON], [INFO], але при її виготовленні неправильно зазначено ім'я, а тому вимогизаявника про встановлення цього факту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги напруженістю стосунків впродовж їх життя як подружжя, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач не заявив майнових претензій. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, у якій вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 09 червня 2015 року, виданим Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Київ (а.с. 3). Сторони спільних дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що на даний момент сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, проживають окремо, на примирення не згодні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 551,20 гривень. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що він з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у шлюбі з 09.09.2009 року, який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 520. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] Крістіну, [INFO], які мешкають разом з матірю. Сімейне життя зі слів позивача не склалося, через те, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відповідач не проявляє материнської турботи, не цікавиться здоровям та розвитком дітей, не бере участі у їх вихованні, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та учиняє сварки, свідками яких є діти, що дуже тяжко впливає на їх психічний стан та кожного разу спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. При цьому позивач зазначив, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом із матірю. Все вищевикладене призвело до розпаду сімї, шлюбних стосунків подружжя не підтримує та спільного господарства не веде, а примирення між подружжям взагалі неможливе. Позивач у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просить суд не надавати строку для примирення, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що вона згодна на розірвання шлюбу, просить розглянути справу без її участі та прийняти до уваги причини розірвання шлюбу, про які зазначила у запереченні на вищевказану позовну заяву (а.с.22-23, 25). Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сімї на які посилається позивач у своїй позовній заяві та відповідач у своєму запереченні, які були прийняті судом, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Однак суд не бере до уваги доводів позивача стосовно того, що відповідач не проявляє материнської турботи, не цікавиться здоровям та розвитком дітей, не бере участі у їх вихованні, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та учиняє сварки, свідками яких є діти, що дуже тяжко впливає на їх психічний стан та кожного разу спричиняє позивачу та дітям душевні страждання, оскільки жодних доказів на підтвердження вищевикладеного позивачем надано не було, а відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 17 вересня 2005 року; шлюб зареєстрований Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 237. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17 вересня 2005 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 237 (л.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (л.с. 9). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], зареєстрований 31 січня 2014 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 79. Від шлюбу сумісних дітей не мають. Стосунки між позивачкою та відповідачем не склались. Відсутність порозуміння у спільних справах стосовно сімейного життя привели до втрати почуття любові і поваги. Сімейних відносин не підтримують та спільне господарство не ведуть з травня 2014 року. В судове засідання позивачка не з'явилась. Надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, окрім того позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 31 січня 2014 року у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 79, прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а. с. 4). Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 20 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №179. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з січня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 20 липня 2013 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №179 (а.с.3). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з січня 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 листопада 1999 року, про що було зроблено актовий запис № 1934. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з лютого 2013 року, спільне господарство не ведеться. В сімї часто виникали суперечки з суттєво важливих питань. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Додатково зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що проти розлучення не заперечує. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 листопада 1999 року, про що було зроблено актовий запис № 1934 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що підтверджено дослідженими судом доказами. Також суд приходить до висновку, що задоволенню у відповідності до ст. 113 СК України підлягає вимога щодо відновлення після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища позивачки [PERSON]. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони з 20 листопада 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Позивач, посилаючись на те, що вони з відповідачем протягом тривалого часу спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягав. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20 листопада 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-СР №069649 від 20 листопада 2010 року (а.с.3). Протягом тривалого часу позивач спільно з відповідачем не проживає, не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved