Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

24 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кременчуцькому районі про відшкодування заподіяної здоровю шкоди шляхом виплати одноразової допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, що він працюючи механізатором в тракторній бригаді сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса в с.Камяні Потоки Кременчуцького району отримав виробничу травму травму ока, внаслідок якої втратив 50% працездатності, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві та випискою із Акту освідування у ВТЕК від 11.08.1994 року. Сільськогосподарський кооператив ім.Щорса був реорганізований у Приватне сільськогосподарське підприємство [PERSON], яке ухвалою Господарського суду Полтавської області від 31.10.2011 року визнано банкрутом та ліквідовано без правонаступника. Зазначені підприємства не виплатили йому одноразову допомогу в звязку зі стійкою втратою працездатності. Вважає, що відповідно до пункту 3 розділу ІХ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» обовязок щодо виплати йому одноразової допомоги перейшов до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, тобто до відповідача. Крім цього зазначив, що постановою Кременчуцького районного суду від 07.11.201 року було стягнуто одноразову допомогу на його користь з СК ім.Щорса, який на даний час не існує, і він предявляє позов до відповідача. Сума одноразової допомоги за зазначеною постановою суду визначалась з урахуванням його заробітної плати в розмірі 60 грн. на місяць з врахуванням зростання індексу інфляції за період з квітня 1993 року по квітень 2001 року. Враховуючи висновок аудитора [PERSON] від 01.07.2001 року на підставі даних Кременчуцької районної ради № 109 від 30.03.2009 року розмір його середньомісячної заробітної плати за січень-березень 1993 року з врахуванням інфляційного збільшення станом на 01.04.2001 року становить 237, 99 грн., і розмір одноразової допомоги, яку йому повинен сплатити відповідач буде становити з урахуванням інфляції згідно наданого ним розрахунку 59 973,48 грн., що і просив стягнути. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Представник відповідача начальник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кременчуцько-Козельщинському районі Полтавської області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, та пояснила, що позивач по справі з аналогічним позовом вже звертався до суду та на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Заслухавши доводи уповноважених представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.1 ЦПК України). Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних с або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріалами справи підтверджено, що 22 квітня 1993 року [PERSON] було заподіяно трудове каліцтво під час роботи у Сільськогосподарському кооперативі ім.Щорса. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону праці» власник зобовязаний відшкодувати працівнику шкоду, заподіяну його каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя повязаним з виконання трудових обовязків у повному розмірі втраченого заробітку і сплатити одноразову допомогу. Право позивача на отримання страхових виплат, зокрема, на одноразову допомогу встановлено рішенням Кременчуцького районного суду від 07 листопада 2001 року, яким було стягнуто з Сільськогосподарського кооперативу ім.Щорса на його користь шкоду від трудового каліцтва, а саме: одноразову допомогу в сумі 6034 грн. 23 коп. У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В пункті першому постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судам цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року Фонд сплачує страхові внески та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Уся заборгованість із відшкодування зазначеної матеріальної та моральної шкоди виплачується потерпілим на виробництві та членам їхніх сімей (утриманцям) роботодавцями, а в разі їх ліквідації без створення правонаступника Фондом. Приватне сільськогосподарське підприємство «Миколи Щорса», яке є правонаступником Сільськогосподарського кооперативу ім.Щорса, ліквідовано без правонаступника 07.11.2011 року у звязку з визнанням його банкрутом, про що свідчить наявні в матеріалах справи копія ухвали Господарського суду Полтавської області від 31.10.2011 року, а також копія довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Документи, що підтверджують право [PERSON] на страхові виплати, зокрема, на одноразову допомогу СК ім.Щорса до Фонду не передавались і з заявою про їх виплату позивач до відповідача не звертався, як і про її перерахунок на підставі висновку аудитора [PERSON] від 01.07.2001 року згідно даних Кременчуцької районної ради № 109 від 30.03.2009 року про розмір його середньомісячної заробітної плати за січень-березень 1993 року. Аналізуючи зазначені правові норми та встановлені обставини суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач не оспорює право позивача на отримання одноразової допомоги в звязку з отриманням трудового каліцтва, а останній доказів про звернення до нього з заявою про її виплату та перерахунок не надав, то суд не вбачає порушення права позивача щодо отримання одноразової допомоги в звязку з отриманням трудового каліцтва, яке потребує захисту саме зазначеним ним способом: шляхом стягнення суми одноразової допомоги з відповідача. Оскільки позивач відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору і йому відмовлено в задоволенні позову, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed