Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

25.03.2015 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON], просять суд вселити позивача-1 та позивача-2 в квартиру [ADDRESS]. Також просять зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування свої вимог позивачі посилаються на наступне. Згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2014 за позивачами визнано право власності кожного по 1/6 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка позивача [PERSON] та батька позивача [PERSON], в подальшому зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло. Позивачі стверджують, що незважаючи, що спірна квартира є об'єктом спільної часткової власності позивачів та відповідача, позивачі позбавлені можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки [PERSON] чинить постійні перешкоди, не надає їм ключів та користується спірною квартирою одноосібно. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням передати їм ключі від вхідних дверей спільної квартири та не перешкоджати вселенню та користуванню спірною квартирою. Проте, вселитись в квартиру позивачі не можуть, тому просять вселити їх до спірної квартири та зобов'язати не чинити перешкод у користування та розпорядження нею./а.с.3-5/ У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, що викладених в позовні заяві, просила позов задовольнити./а.с.20-21/ Представник відповідача [PERSON] /а.с.29-30/, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, надавши пояснення протягом розгляду справи, зазначила, що [PERSON] є співвласником спірної квартири, яку отримала в спадок, прожила у спірній квартирі 61 рік, спірна квартира для відповідача залишилась як пам'ять про її батька та сина, який проживав до самої смерті у цій квартирі. Відповідач, посилаючись на те, що на момент смерті сина позивач [PERSON] не проживала з померлим і після смерті не намагалися допомагати відповідачу як літній людині, конфліктні стосунки з позивачами, вважає сумісне проживання взагалі не можливим. Відповідач бажає дожити свій вік у спірній квартирі і пропонувала позивачам дарувати іншу квартиру за адресою: [ADDRESS], площею 26 кв.м., однак позивачі не погоджуються на пропозиції відповідача./а.с.29-90/ Відповідач [PERSON] пояснення свого представника підтримала, просила в задоволенні позову відмовити, пояснила суду, що вважає спільне проживання з позивачами у спірній квартирі через неприязні та конфліктні стосунки, а також свій похилий вік неможливим, а тому двері позивачам не відчиняє і до квартири позивачів не пускає. Суд, вирішивши можливим розгляд справи у відсутність позивачів та представника відповідача, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, встановивши обставини справи на підставі пояснень представників сторін та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2014 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/6 частини вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], зареєстроване у встановленому законом порядку 21.10.2014./а.с. 6-8/ Як встановлено вказаним рішенням суду, частина спірної квартири є власністю відповідача [PERSON], що визнано сторонами при даному судовому розгляді. Крім того, згідно довідки Форми № 3 у квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивач [PERSON] з 30.10.2001. Виходячи з наданих відповідачем [PERSON] протягом розгляду справи пояснень, остання визнала, що створює перешкоди позивачам у користуванні спірною квартирою, у тому числі, перешкоджає проживанню позивачів у спірній квартирі. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 і 7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ч. ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст.391 ЦК України, якою регламентовано захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, виходячи положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, та з встановлених судом обставин справи, оскільки квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю сторін, разом з тим, відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам у входженні та проживанні у спільній квартирі, чим створює перешкоди позивачам у здійсненні права користування спільною квартирою, суд приходить до висновку про наявність підстав згідно ст.391 ЦПК України для усунення перешкод у здійсненні позивачами права користування шляхом вселення позивачів до спірної квартири. Доводи представника відповідача щодо неможливості проживання відповідача разом з позивачами не беруться до уваги, як такі, що не мають юридичного значення, оскільки законом не передбачено таких підстав для обмеження права власності. При вирішенні вимогпозивачів про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні спірною квартирою, суд, виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає вимоги позивачів про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною квартирою на майбутнє передчасними та необґрунтованими, оскільки позивачі на наявність намірів здійснити право розпорядження спільною квартирою суду не посилались, доказів перешкоджання з боку відповідача у здійсненні позивачами права розпорядження суду не надали, а тому підстави стверджувати про можливе перешкоджання з боку відповідача у його здійсненні позивачами у майбутньому відсутні. Також задовольняючи вимоги про вселення позивачів до спірної квартири, судом здійснено захист права власності позивачів в частині здійснення ними права користування, а тому підстави стверджувати про вчинення перешкод з боку відповідача у його здійсненні позивачами у майбутньому також відсутні. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: dismissed