Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

25 травня 2017 року представник [PERSON] за довіреністю [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в будинку. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично, з 2015 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не зявляється. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблем зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим обєктивно порушуються права позивача. Позивач, представник позивача у судове засідання не з'явились, позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2007 року укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), на умовах, передбачених цим договором продавець передає у власність, а покупець приймає у приватну спільну сумісну власність квартиру за [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за № 1-6234. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 04 липня 2014 року, Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 28 травня 2003 року складено відповідний актовий запис № 232. У квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 08 червня 2017 року. Відповідно до акту від 15 травня 2017 року, складеного представником обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Промислова, 16» [PERSON], [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживає, починаючи з 2015 року та по теперішній час, про що про що засвідчують сусіди: [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]), [PERSON] ([NUMBER]). Згідно з ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідача у будинку за адресою: [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Що стосується вимоги позивача зняти [PERSON]з реєстрації за адресою: [ADDRESS], то така вимога не ґрунтується на законі в даному випадку, оскільки порядок та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентними, уповноваженими на те органами, зокрема, на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку особи, яку позбавили права користування житловим приміщенням є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] зняти з реєстрації [PERSON]необхідно відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial