Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

26 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: розірвати договір купівлі-продажу меблів від 21.06.2017 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (65088, м. Одеса, будинок 91) та [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код - [NUMBER]); стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] (65088, м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код [NUMBER]) гривневий еквівалент суми збитків у розмірі 2 700 доларів США (дві тисячі сімсот доларів США) за курсом НБУ на дату винесення судового рішення; стягнути з Фізичної особа-підприємця [PERSON] (65088, м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код [NUMBER]) суму штрафу за порушення строків передачі товару у розмірі 8 924, 81 грн. (вісім тисяч дев'ятсот двадцять чотири гривні та вісімдесят одна копійка); стягнути з Фізичної особа-підприємця [PERSON] (65088. м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код [NUMBER]) суму разового тридцяти відсоткового штрафу у розмірі ЗО 425,52 грн. (тридцять тисяч чотириста двадцять п'ять гривень та п'ятдесят дві копійки); стягнути з Фізичної особа-підприємця [PERSON] (65088, м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка. ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код - [NUMBER]) суму 3% (трьох відсотків) річних у розмірі 511,00 грн. (п'ятсот одинадцять гривень та нуль копійок); стягнути з Фізичної особа-підприємця [PERSON] (65088, м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код - [NUMBER]) суму судового збору у розмірі 1 753, 58 грн. (тисяча сімсот п'ятдесят три гривні та п'ятдесят вісім копійок); стягнути з Фізичної особа-підприємця [PERSON] (65088, м. Одеса, вул. Планетна, будинок 91) на користь [PERSON] (65496, с. Лиманка, ж/м [PERSON], вул. Інститутська, буд. 41, ідентифікаційний код - [NUMBER]) суму витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6100,00 грн. (шість тисяч сто гривень та нуль копійок). В обгрунтування свого позову посилається на те, що 21.06.2017 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу меблів від 21.06.2017 року. Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець зобов'язується передати належаний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього Договору. Пунктом 4 Договору визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає суму еквівалентну 3 830 доларів США відповідно курсу НБУ, з яких Позивачем було сплачено суму еквівалентну курсу НБУ у розмірі 2700 доларів США як аванс, а суму еквівалентну курсу НБУ у розмірі 1130 доларів США - залишок після отримання товару. Попередня оплата в розмірі 50% від ціни Договору має бути сплачена в момент укладання цього Договору (п.4.3. Договору). Отже, відповідно умов договору, частини грошових коштів за товар покупець сплачує в момент укладання договору, що і було зроблено Позивачем. Згідно п. 3.1. Договору, Продавець зобов'язаний: - передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту оплати 50% від ціни вартості замовленого товару. Враховуючи, що договір був укладений 21.06.2017 року, останній день для передачі товару Покупцю є 20.08.2017 року. Однак, станом на сьогоднішній Продавцем товар, а саме: 10 стільців без підлокітників та 3 - з підлокітниками передано не було. 14.12.2017 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист-вимогу від 14.12.2017 року з проханням розірвати договір та повернути сплачені кошти. 15.12.2017 року Відповідачем наведений лист-вимогу було отримано однак, на дату звернення до суду відповіді від Відповідача не надійшло, жодним іншим чином ФОП [PERSON] з Позивачем не зв'язувалась.Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 10.01.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 27.02.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання зявився представник позивача [PERSON] [PERSON] [PERSON], позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Повідомив, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто домовленості, щодо мирного врегулювання спору. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. ЇЇ представник [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності. Окрім того, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо розірвання договору купівлі-продажу та стягнення суми збитків у розмірі 2 700 дол. США. В задоволені інших позовних вимог просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є фізичною особоюпідприємцем, зареєстрована в реєстрі за номером 2 556 017 000 019600, видом діяльності якої є: роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. 21.06.2017 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу меблів від 21.06.2017 року. Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець зобов'язується передати належаний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього Договору. Пунктом 4 Договору визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає суму еквівалентну 3 830 доларів США відповідно курсу НБУ, з яких Позивачем було сплачено суму еквівалентну курсу НБУ у розмірі 2700 доларів США як аванс, а суму еквівалентну курсу НБУ у розмірі 1130 доларів США - залишок після отримання товару. Згідно п.4.3 Договору встановлена попередня оплата в розмірі 50% від ціни Договору має бути сплачена в момент укладання цього Договору. Згідно п. 3.1. Договору, Продавець зобов'язаний: - передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту оплати 50% від ціни вартості замовленого товару. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що станом на сьогоднішній день Продавцем товар, а саме, 10 стільців без підлокітників та 3 - з підлокітниками передано не було. 14.12.2017 року Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист-вимогу від 14.12.2017 року з проханням розірвати договір та повернути сплачені кошти. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що підставою не виконання умов договору є те, що постачальник відмовився повертати передплачені гроші та не міг відповісти на питання, коли буде поставлено замовлені меблі. Однак, суд критично ставиться до вказаних пояснень, оскільки дані доводи жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обов'язок продавця передати товар встановлений ст. 662 ЦК України, а саме продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, невиконання зобов'язань продавцем є підставою для розірвання договору Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобов'язань, зокрема, відшкодування збитків. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Отже, наслідком невиконання зобов'язань стороною (в даному випадку - продавцем) є розірвання договору та відшкодування збитків. Пунктом 6.4. Договору передбачена відповідальність Продавця, а саме, за порушення строків передачі товару Продавець сплачує штраф у розмірі 0.1 % від ціни замовленого товару за кожен день прострочення передачі. Згідно положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У зв'язку із тим, що Відповідач, починаючи з 21.08.2017 року по 16.11.2017 року належним чином не виконував договірні зобов'язання в частині своєчасної передачі товару, Відповідачу нарахований штраф у розмірі 8 924, 81 грн. Відповідно п. 6.6. Договору, за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань, що випливають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 30% від ціни товару зазначений в п. 4.2. цього Договору. Таким чином, розмір штрафу складає - 30 425,52 грн. Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку із тим, що Відповідач у період з 21.08.2017 року по 16.11.2017 року належним чином не виконав договірні зобов'язання 3% річних на суму складають 511,00 грн. Статтею 133 ЦПК України, передбачено що, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до абз. 2 п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Розмір витрат на правову допомогу розрахований відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», статтею 1 якого передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відшкодування витрат на правову допомогу розраховувалося з урахуванням фактично витраченого часу на надання правової допомоги по справі. Розмірі мінімальної заробітної плати, відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01 вересня 2017 р. становить 3200, 00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачу надається правова (правнича) допомога згідно Договору про надання правової (правничої) допомоги № 11/12 від 11.12.2015 р. У відповідності до умов договору [PERSON] в рахунок витрат на правову (правничу) допомогу було сплачего грошову суму у розмірі 6650 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають також стягненню й витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1753, 58 гривень. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача ФОП [PERSON]: збитків у розмірі 2 700 доларів США (дві тисячі сімсот доларів США) за курсом НБУ на дату винесення судового рішення (100 дол. США = 2618,88 гривень) становить 70 686 (сімдесят тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень; штрафу за порушення строків передачі товару у розмірі 8 924, 81 грн. (вісім тисяч дев'ятсот двадцять чотири гривні та вісімдесят одна копійка); разового тридцяти відсоткового штрафу у розмірі 30 425,52 грн. (тридцять тисяч чотириста двадцять п'ять гривень та п'ятдесят дві копійки); суму 3% (трьох відсотків) річних у розмірі 511,00 грн. (п'ятсот одинадцять гривень та нуль копійок); суму судового збору у розмірі 1 753, 58 грн. (тисяча сімсот п'ятдесят три гривні та п'ятдесят вісім копійок); суму витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 6100,00 грн. (шість тисяч сто гривень та нуль копійок). Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved