Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

26 липня 2017 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що вони з відповідачем з 01.03.1986 року по 21.04.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними за спільні кошти було побудовано житловий будинок № 57 А по вул. Комсомольська в м. Фастові, який зареєстровано на відповідача та 31.07.2013 року придбано 1/20 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Галафеєва, 97 в м. Фастові. Позивач вказує, що майно зазначене вище, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане під час шлюбу, тому просить його поділити, визнавши за нею право власності на ? частину житлового будинку № 57А по вул. Комсомольська, м. Фастів, на ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою: вул. Галафеєва, 97 в м.Фастові та на 1/40 частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: вул. Галафеєва, 97 в м. Фастові, як частку в спільному майні. В судове засідання позивач не зявилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявивсь, через канцелярію суду надав заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (\~стаття 11 ЦПК України\~) встановив наступне. З 01.03.1986 року [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с.7). 21 квітня 2017 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб, який був зареєстрований 01 березня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Під час перебування в шлюбі,а саме 04.04.1989 року виконавчим комітетом Фастівської міської ради народних депутатів Київської області винесено рішення № 86 про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по вул. Комсомольській № 57-а в м. Фастові на імя [PERSON] (а.с.10). Відповідно до типового договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 24.04.1989 року [PERSON] надано земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва житлового будинку в місті Фастові по вул. Комсомольській № 57-а. Вказаний договір 25.07.1989 року посвідчений державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори (а.с. 11,12). На підставі вказаного договору за [PERSON] 26.06.1998 року Фастівським МБТІ зареєстровано право власності на будинок № 57-а по вул. Комсомольській в м. Фастові (запис в реєстраційній книзі № 57, реєстр 8822) (а.с.8, 31). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень обєктів нерухомого майна щодо субєкта, 31.07.2013 року за [PERSON] зареєстроване право спільної часткової власності на 1/20 частку нежитлового приміщення загальною площею 194,2 кв.м., що розташоване по вул. Галафеєва, 97 в м. Фастові, а також право спільної часткової власності на ? частину земельної ділянки площею 0,247 га, кадастровий номер: 3211200000:02:001:0041, цільовим призначенням: землі промисловості (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України). Незважаючи на той факт, що вищевказане майнобуло зареєстроване лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільну дану квартиру не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників квартири вважається власником усієї квартири спільно з іншим співвласником. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що відповідач визнав вимоги позовної заяви в повному обсязі, суд вважає вимоги обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 3174,62 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved