Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

25.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.10.2003 року між нею та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ в м. Києві, було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з 01 лютого 2016 року шлюбні відносини між нею та відповідачем були фактично припинені, вона разом з дитиною, яка перебуває на повному її утриманні, проживає окремо,. Також вказала, що відповідач свій обов'язок щодо матеріального утримання дитини виконує неналежним чином, жодної допомоги на утримання спільної дитини не надає, попри те, що офіційно працевлаштований та має постійних дохід. Таким чином, враховуючи, що на батьків покладено рівний обов'язок щодо утримання спільної дитини, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, зазначив, що проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність не надав, причини неявки не повідомив. За таких обставин, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов піддягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 28.04.2006 року. Як вбачається зі змісту позовної заяви, з 01.01.2016 року сторони разом не проживають. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки зі змісту позову вбачається, що відповідач є особою працездатного віку, аліментів на користь інших осіб не сплачує, стягнень по виконавчим документам не має, інших дітей, крім [PERSON] не має, офіційно працевлаштований, суд вбачає за можливе стягувати з нього аліменти в заявленому розмірі, оскільки обов'язок утримувати дитину покладений на обох батьків в рівному розмірі. Таким чином, з огляду на те, що відповідач своїм правом на подачу заперечень прти позову не скористався, додаткових доказів, які можуть мати значення для розгляду справи не подав, суд приходить од висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 СК України та

Outcome: approved