Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

25 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» з вимогами: визнати недійсним Договір № 002191 фінансового лізингу з додатками № 1 та № 2 від 03.02.2016 р., укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» із застосуванням наслідків недійсності правочину; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на його користь грошові кошти в розмірі 52000,00 грн.. Позовні вимоги мотивував здійсненням відповідачем діяльності з надання фінансових послуг без ліцензії, несправедливі умови укладеного договору, нечесною підприємницькою діяльністю. Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином згідно правил ст. 74 ЦПК України. В судове засідання відповідач свого представника не направив без повідомлення причин, що згідно правил ст. 77 ЦПК України слід вважати не зявленням у судове засідання без поважних причин. За наявності умов, зазначених у ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. В судовому засіданні позивач просив задовольнити позов, пояснивши, що дізнавшись з мережі Інтернет про продаж автомобілів на умовах фінансового лізингу та їх ціну, які його влаштовували, він вирішив придбати обрану марку та комплектацію автомобіля, для чого поїхав в м. Рівне і зявився в офісне приміщення за вказаною в рекламі адресою. Представник фірми підтвердила, що я можу придбати у них автомобіль у комплектації, який мене цікавив, за ціну, вказану в рекламі, а саме 246756,60 грн.. Вона повідомила, що для укладення договору необхідно сплатити аванс на суму 52000,00 грн. і якщо він це зробить сьогодні, то його автомобіль негайно буде завантажений на черговий автовоз і доставлений прямо в Чернігів, де він його отримає через кілька днів. Він погодився на таку пропозицію, сплатив 52000,00 грн. за вказаними представником реквізитами і предявив представнику фірми платіжний документ. Вона оформила один примірник договору, який він підписав, оскільки у ньому в заповнених від руки строчках була записана названа йому ціна автомобіля 246756,60 грн., сплачений ним авансовий платіж 52000,00 грн. і залишок ціни автомобіля до сплати на суму 194756,60 грн.. Після цього представник фірми дала йому ще три примірники договору з додатками, які попросила швидше підписати, оскільки її чекають інші клієнти, а всі основні умови договору вона вже йому повідомила. Довіряючи цій людині, він підписав без ознайомлення всі запропоновані примірники договорів з додатками і пішов у готель відпочивати. Наступного дня він ознайомився з наданим йому примірником договору з додатками і побачив, що у ньому записані інші обєм двигуна і тип коробки передач ніж ті, які він замовляв, вартість автомобіля зазначена на суму 19475,66 доларів США, а гривневий еквівалент вартості 520000,00 гривень, на які він зовсім не розраховував. Для зясування цих питань він знову пішов до офісу фірми, однак він був закритий, а номер телефона, який йому залишали, був поза межами доступу. Зателефонувши на інший номер, вказаний у інформації про фірму, розміщену біля входу в офіс, йому підтвердили, що автомобіль буде йому замовлений і доставлений в Чернігів найближчим часом. Через кілька днів він зателефонував на номер телефона Київського офісу фірми, вказаний у договорі, за яким йому повідомили, що договір буде виконуватися відповідно до викладених у ньому умов, а сплачений ним адміністративний платіж 52000,00 грн. поверненню не підлягає. Вважає, що його ввели в оману, скориставшись довірою, а можливо гіпнозом, оскільки на таких умовах, як зазначені у наданому йому примірнику з додатками, він ніколи б не погодився його підписати і такі умови для нього неприйнятні. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши наявні матеріали справи, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Згідно статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (частина перша). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (частина друга). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (частина третя). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Статтею 16 цього Закону, якою передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Як встановлено судом з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в особі представника за довіреністю [PERSON] (Лізингодавець) і [PERSON] (Лізингоодержувач) 3 лютого 2016 року уклали договір № 002191 фінансового лізингу з наступними основними умовами. Стаття 1. Предмет договору фінансового лізингу 1.1. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а саме: марка/модель КІА Sportage EL; комплектація/модифікація Prestige; обєм/тип двигуна 1,7 диз.; тип КПП мех..; привід 4х2 (п.1.1. ст. 1). 1.2. Вартість Предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному Договорі, розмір авансового платежу вказується у даному Договорі та в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невідмною частиною. 1.3. Лізингодавець бере за себе зобовязання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим Договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. 1.7. Предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного Договору. Стаття 2. Строк дії договору та строк лізингу 2.1. Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань Сторонами за даним Договором. 2.2. Строк Лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього Договору, якщо інше не передбачено умовами даного Договору. Стаття 8. Вартість предмета лізингу та платежі 8.2. Укладаючи даний договір сторони погоджуються, що Вартість предмета лізингу, на момент укладання договору, за цим договором становить 19475,66 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 520000,00 гривень з ПДВ. 8.4. Підписанням даного договору Лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання Лізингоодержувапчем своїх зобовязань за цим Договором. Лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим Договором. Стаття 9. Сплата авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу 9.1. Авансовий платіж складає частину від вартості Предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному Договорі та специфікації. 9.4. Даним договором сторони визначили, що у разі зміни вартості Предмета лізингу з моменту укладання даного Договору та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% від вартості Предмета лізингу на момент купівлі Предмета лізингу та його передачі , Лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку № 3 до даного Договору та до моменту купівлі Предмета лізингу та передачі його Лізингоодержувачу. У такому випадку сплата різниці проводиться Лізингоодержувачем на підставі наданої Лізингодавцем квитанції або рахунку. В такому випадку остаточна вартість Предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у Додатку № 3 до даного Договору, який сторони зобовязані підписати та який є його невідємною частиною. 9.6. Лізингоодержувач має право в останньому місяці сплати авансового внеску та/або до купівлі предмета лізингу для Лізингоодержувача з письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, що відрізняється від марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу, яка зазначена в Договорі та специфікації. В цьому випадку Лізингодавець залишає за собою право прийняти або відхилити таку заяву в залежності від можливостей Лізингодавця та/або Продавця. В разі задоволення заяви Лізингоодержувача та з метою виплати Лізингоодержувачем не менше 50% вартості вже новообраного Предмета лізингу на момент купівлі новообраного Предмета лізингу та його передачі, Лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплати різницю такої вартості, до вже сплачених авансових платежів, до моменту підписання Додатку № 3 до даного Договору та до моменту купівлі новообраного Предмета лізингу та передачі його Лізингоодержувачу. Стаття 10. Сплата лізингових платежів. 10.3. На момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 303,20 доларів США, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладання даного Договору, що відповідно становить 8095,44 гривень у гривневому еквіваленті на дату укладення цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу Лізингоодержувачу сторони зобовязані підписати Додаток № 3 до даного Договору ([PERSON] сплати лізингових платежів або План відшкодування або Додаток № 3 до даного Договору). 10.4. У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору, Сторони домовились та беруть на себе зобовязання, до купівлі транспортного засобу, підписати Додаток № 3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Додатками № 1 і № 2 до цього Договору є надані позивачем [PERSON] сплати авансового платежу та Специфікація відповідно. Згідно квитанції відділення «ЦОК № 143 в м. Рівне» ПАТ «А-Банк» 03.02.2016 р. [PERSON] сплатив товариству з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 002191 від 03.02.2016 р. на суму 52000,00 грн.. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважається фінансовий лізинг. Згідно з п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 34 вказаного Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, яка видається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в межах своєї компетенції. Згідно з п. 5 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія документ, що надається органом ліцензування, на право провадження субєктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, в електронному вигляді (запис про наявність ліцензії у такого субєкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців) або на паперовому носії. Відповідно до положень ч. 9, 11, 13, 14 ст. 13 цього Закону набуття здобувачем ліцензії права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відбувається з моменту внесення даних про рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Ліцензія на провадження здобувачем ліцензії визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, оформлюється органом ліцензування в електронному вигляді (запис про рішення органу ліцензування щодо видачі ліцензії субєкту господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Форму та зміст ліцензії визначає спеціально уповноважений орган з питань ліцензування. За бажанням здобувача ліцензії чи ліцензіата ліцензія (копія ліцензії) може бути видана органом ліцензування і на паперовому носії. В наданому позивачем договорі фінансового лізингу відсутнє посилання про здійснення відповідачем діяльності з надання послуг фінансового лізингу на підставі ліцензії та відомостей про її видачу, що свідчить про її відсутність. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Беручи до уваги відсутність ліцензії у відповідача на право надання послуг фінансового лізингу на час укладення спірного договору фінансового лізингу, його слід визнати недійсним. Крім того, відповідно до частини другої статті 799 ЦК України, яка застосовується до спірних відносин в силу частини другої статті 806 цього Кодексу та частини другої статті 628 цього Кодексу, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Як встановлено судом, укладений між сторонами договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, правовим наслідком чого, передбаченим частиною першою статті 220 ЦК України, є його нікчемність. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина перша цієї статті). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача (частина друга цієї статті). Згідно положень частини третьої цієї статті несправедливими є, зокрема, умови договору про: -виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) ( пункт 2 цієї частини); -встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 3 цієї частини); -надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 цієї частини); -надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (пункт 6 цієї частини); -надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) (пункт 7 цієї частини); -установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 цієї частини); -обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобовязань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобовязань додержанням зайвих формальностей (пункт 15 цієї частини); -встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (пункт 16 цієї частини); -надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди (пункт 17 цієї частини). Згідно частини четвертої цієї статті перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до частини пятої цієї статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За правилом частини шостої цієї статті у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому. З аналізу змісту оспорюваного договору випливає, що переважна більшість його умов відповідають критеріям несправедливих умов, визначених у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Як встановлено судом з пояснень позивача і передбачено умовами договору, на вимогу відповідача до укладення договору позивачем було сплачено адміністративний платіж на суму 52000,00 грн., який у договорі визначений як першочерговий одноразовий платіж, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, який при розірванні договору поверненню не підлягає (визначення термінів та п. 12.1. статті 12 договору, п. 3.2.7. статті 3 договору). Таким чином, по-перше: умовою укладення договору була сплата адміністративного платежу; по-друге: сплата цього платежу передбачена за оформлення договору, тобто дії, які не є послугою, оскільки входять до процедури укладення договору і цей обовязок покладений на відповідача; по-третє: адміністративний платіж не передбачено статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»; по-четверте: він не зараховується у вартість предмета лізингу; по-пяте: його повернення не передбачено договором за будь-яких умов. Зазначені умови договору є явно несправедливими на шкоду споживача і можуть бути підставою недійсності. Крім того, умовою передачі предмета лізингу за договором є сплата споживачем комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості транспортного засобу (визначення термінів та п. 4.1. статті 4 договору), тобто оплата за дії, які не є послугою, оскільки є діями з виконання договору і не передбачені статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Комісія за супроводження договору грошові кошти, сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу, розмір якого відображається у Додатку № 3 до Договору (визначення термінів) є оплата за дії, які не є послугами і не передбачені статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Не передбачені цієї статтею закону і платежі, зазначені у п. 9.4. та 9.6. статті 9 договору щодо одноразової доплати споживачем вартості предмета лізингу у разі зміни ціни або марки/моделі транспортного засобу. Зазначені умови договору є несправедливими і можуть бути підставою недійсності, оскільки суперечать принципу добросовісності і мають наслідком дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Порушують справедливий баланс інтересів на шкоду споживачеві та суперечать закону положення п. 1.4. статті 1 договору, згідно яких Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо, за які відповідає Продавець. Так, згідно статті 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязаннями щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (частина перша). Як вбачається зі змісту спірного договору, ним не передбачено вибір продавця предмета лізингу лізингоодержувачем, з чого випливає, що продавця обирає лізингодавець. За таких обставин вказані положення договору не відповідають вимогам закону, є несправедливими і можуть були підставою недійсності. Несправедливими є викладені у статті 5 договору умови користування предметом лізингу, згідно яких на Лізингоодержувача покладено всі без винятку обовязки щодо технічного обслуговування та ремонту предмета лізингу в той час, коли за загальним правилом частини другої статті 776 ЦК України капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок (пункт 5.2 і п. 5.5. статті 5 договору). При цьому договором передбачено, що всі роботи, повязані з технічним обслуговуванням та ремонтом предмета лізингу, повинні виконуватись виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Лізингодавцем, а всі запасні частини та витратні матеріали, що використовуються, повинні бути виключно виробника/моделі, які визначені/ухвалені технічною документацією на відповідний транспортний засіб. Несправедливими є умови п. 5.7. статті 5 договору, згідно яких на чинність договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобовязання Лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання, залишаються чинними в повному обсязі. Несправедливі умови передбачені п. 7.3. статті 7 договору (страхування предмета лізингу), внаслідок яких лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та супутніх ризиків, при цьому в договорі страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь Лізингодавця. Витрати, понесені Лізингодавцем в результаті укладення та/або пролонгації Договору страхування, компенсуються останньому Лізингоодержувачем згідно окремого виставленого рахунка, в якому вказується дата, до якої необхідно сплатити рахунок, а в разі несплати сплатити штраф в розмірі 10% від суми компенсації. В той же час згідно п. 5.4. статті 5 договору Лізингоодержувач бере на себе всю відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти Лізигнодавця як власника предмета лізингу, щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому природному середовищу, юридичним чи фізичним особам або майну, що виникли прямо або опосередковано внаслідок володіння, експлуатації, транспортування предмета лізингу, або стану предмета лізингу протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший. Явно порушують баланс інтересів сторін на шкоду споживача положення статті 8 договору (вартість предмета лізингу та платежі), якими передбачено, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь Лізингодавця, обчислюються відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «[PERSON] Аваль» при продажу долару станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції про сплату платежу. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем за цим договором на дату оплати даних платежів (п. 8.1. статті 8 договору). Згідно п. 8.3. статті 8 договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Таким чином, всі без виключення ризики знецінення національної валюти України покладені на споживача, про що прямо вказано у п. 8.4. статті 8 договору, згідно якого лізингоодержувач прийняв на себе валютні ризики згідно з цим договором. Крім того, положення п. 8.1. статті 8 договору щодо порядку обчислення і сплати платежів у гривнях за комерційним курсом АТ «[PERSON] Аваль» погіршують становище споживача у порівнянні з встановленим законом (ст. 533 ЦК України) загальним правилом щодо валюти виконання грошового зобовязання, відповідно до частини другої якої сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до статті 10 договору (Сплата лізингових платежів) при розрахунку лізингового платежу до нього включаються: відсотки за користування обсягом фінансування у розмірі 21 відсотка річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане в лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за продовження договору в розмірі 7 відсотків (п. 10.1. статті 10 договору). Винагорода лізингодавця за отримане в лізинг майно у виді відсотків за користування обсягом фінансування від несплаченої суми залишку вартості предмета лізингу є несправедливою умовою, оскільки будь-який відсоток за користування внесеними авансовими платежами на користь споживача договором не передбачений, що означає безоплатне користування грошима споживача. Комісія за продовження договору не є послугою фінансового лізингу, а є однією з дій в процесі виконання договору і не передбачена статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». Тому ці умови договору також є несправедливою і можуть бути підставою недійсності. Відповідно до статті 12 (Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу) передбачено право лізингодавця у разі розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача у разі не отримання ним транспортного засобу після сплати адміністративного платежу, частково або повністю авансового платежу не повертати лізингоодержувачу 40% сплаченого ним авансового платежу та утримати штраф у розмірі 40% від сплаченого ним авансового платежу і не повертати адміністративний платіж (п. 12.1. статті 12 договору). Ці умови договору є явно несправедливими і можуть бути підставою недійсності. Несправедливими також є умови п. 12.4., 12.5., 12.6., 12.10., 12.13. статті 12 договору, які встановлюють відповідальність лізингоодержувача за порушення договору, оскільки при цьому жодної відповідальності лізингодавця договором не передбачено, що обмежує принципи свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності на шкоду правам споживача. Беручи до уваги, що переважна більшість умов договору відповідають критеріям несправедливих умов, визначених у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, договір фінансового лізингу слід з цієї підстави визнати недійсним у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За встановлених обставин справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави відповідно до Закону України «Про судовий збір», від сплати якого за подання позовної заяви до суду споживачі звільнені на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved