Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки майна в розмірі 111420 грн. посилаючись на те, що 07 листопада 2002 року уклала шлюб з відповідачем по справі і від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, у 2012 році сторонами сумісно, за спільні кошти, був придбаний автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску. Проте, позивачці стало відомо, що відповідач зазначений автомобіль продав. Для продажу автомобіля [PERSON]. згоди від позивачки не отримував, чим порушив вимоги ч.1 ст. 65 СК України і у такий спосіб відповідач позбавив позивачку майна, яке є спільною сумісною власністю. [PERSON]. в помешканні ,де проживають сторони, створив нестерпні умови для проживання, в результаті чого позивачка вимушена разом з дитиною покинути житло і винаймати іншу квартиру. Продаж відповідачем спільної машини є з його боку додатковим тиском на позивачку і має за мету позбавити її майна, на яке вона має право. Вказаний транспортний засіб є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки придбаний сторонами під час шлюбу. Поряд з цим, як випливає з положення ст. 183 ЦК України, транспортний засіб є річчю неподільною, оскільки не можливо провести його поділ без втрати цільового призначення. Оскільки транспортний засіб є річчю неподільною, а [PERSON] продав його без достатніх на те правових підстав, порушивши при цьому права іншого співвласника, реалізував проти волі позивачки автомобіль, гроші, отримані від його продажу, на потреби сім'ї не надав, а поділ спірного майна в натурі шляхом визначення ідеальних часток неможливий, позивачка вважає, що її інтереси підлягають судовому захисту шляхом сплати [PERSON]. на її користь ? частини вартості транспортного засобу. Відповідно до звіту про незалежну оцінку, вартість колісного транспортного засобу «RENAULT TRAFIC» державний номер [NUMBER], 2006 року випуску становить 222 840 грн. Таким чином, вартість 1/2 частини автомобіля становить 111 420 грн., яка підлягає примусовому стягненню. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила та подала до суду заяву про додаткове обґрунтування позовних вимог, в яких зокрема зазначила, що автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску був придбаний під час шлюбу. Машина використовувалась виключно для потреб сім'ї та для здійснення підприємницької діяльності сторін. Транспортний засіб є об'єктом права спільної сумісної власності її і відповідача, як колишнього подружжя, оскільки набутий за час перебування у шлюбі на підставі договору, укладеного відповідачем в інтересах сім'ї. Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірний автомобіль чи джерела його придбання як особистою приватною власністю відповідача, - відсутні. Зазначені обставини стверджуються наступним. Під час розгляду Дунаєвецьким районним судом цивільної справи № 674/1174/16-ц за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, останній надав письмові пояснення. З вказаних пояснень відповідача вбачається, що спірний автомобіль сторонами придбаний під час шлюбу, та проданий відповідачем [PERSON], 03 вересня 2016 року самостійно. Для здійснення продажу автомобіля [PERSON]. з домашнього комп'ютера розмістив відповідні оголошення. Так, спочатку ним була встановлена ціна 247 388 грн., згодом ціна була знижена до 231 254 грн.. При цьому слід зазначити, що вказана ціна узгоджується з вартістю машини, яка встановлена у звіті про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу. При таких обставинах слід зробити висновок, що автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Та, оскільки, [PERSON]. здійснив його відчуження без згоди позивачки, отримавши кошти, які витратив на власні потреби, з нього слід стягнути 1/2 частину вартості автомобіля. Представник позивачки по договору про надання юридичних послуг [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив пояснивши наступне, що сторони з 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який в липні 2016 року розірвано. Під час шлюбу сторонами за спільні кошти був придбаний автомобіль. Однак відповідач почав його реалізувати на сайті продажу автомобілів, про що там розмістив оголошення. Згодом автомобіль було знято з обліку автомобілів, оскільки відповідач продав автомобіль самостійно, без згоди на те позивачки. З відповідача необхідно стягнути ? частину вартості автомобіля, що буде становити 111420 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час судових засідань, відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення та акти від 29.03.2017 року і 26.05.2017 року, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час судових засідань, відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у її відсутності не подавала. Зі згоди позивачки та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавшри позавачку та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 02 листопада 2002 року по 13 грудня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 01 грудня 2016 року, яке набрало законної сили 13 грудня 2016 року. В судовому засіданні також встановлено, що у період шлюбу сторонами було придбано автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску та поставлено на облік 01.09.2010 року, автомобіль був зареєстрований за [PERSON]. Відповідно довідки №31/22/2/790 від 27.09.2016 року ,виданої Територіальним сервісним центром №6842 Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області, згідно бази даних АІПС «Автомобіль» територіального сервісного центру 6842 регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області, автомобіль Renault Trafic, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], що належав [PERSON], [INFO], жит. [ADDRESS] 03.09.2016 року знятий з обліку для реалізації (а.с.6). У відповідності до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1243/2016/080375, укладеного 20.09.2016 року в м. Кривий Ріг, [PERSON] продав [PERSON] по дорученню якої діяв [PERSON], транспортний засіб «RENAULT TRAFIC» державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, червоного кольору , номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], транспортний засіб зареєстрований за продавцем 01.09.2010 року. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20000 грн. Згідно з ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя, він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Разом з тим, згідно з ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації. З очевидністю автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, червоного кольору , номер кузова [NUMBER], є цінним майном. Відтак згода другого з подружжя на укладення правочину щодо його відчуження підлягала оформленню у простій письмовій формі. В ході розгляду справи позивачка зазначала, що не надавала згоди на відчуження автомобіля . Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено судом сторони припинили подружні відносини 15 липня 2016 року, а отже відчуження автомобіля відповідачем без згоди позивачки було вчинено не в інтересах сім'ї і не на її потреби, а з метою приховати вказане майно. Відтак з врахуванням зазначених фактів відчуження спірного автомобіля і переходу права власності на нього до третьої особи, за відсутності згоди позивачки на це відчуження і недоведеності відповідачем факту відчуження його в інтересах сім'ї, вартість автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна подружжя. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль являвся спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому позивачка має право на 1/2 грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 27 квітня 2016 року (справа № 6-486цс16), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21,12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до звіту №01/2909 від 29 вересня 2016 року про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу RENAULT TRAFIC, д/н [NUMBER], 2006 р.в., згідно якого зроблено висновок, що вартість автомобіля [NUMBER], 2006 р.в., власником якого є [PERSON] складає: 222840 грн. без врахування ПДВ. Суд не може взяти до уваги вартість автомобіля 20000 грн., встановлену за домовленістю сторін згідно договору купівлі -продажу від 20.09.2016року, оскільки така вартість спростовується оголошеннями відповідача на сайті продажу автомобілів через Інтернет ,де відповідачем було зазначено ціну від 247388 - 231254 грн. Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль проданий третім особам та право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль в зв'язку з цим вже припинено, поділити автомобіль в натурі на даний час неможливо, а тому у відповідності до вимог чинного законодавства та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач має право на стягнення на її користь половини вартості спірного майна. З врахуванням наведеного позивачка має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, що складає 111 420 грн. (222840 грн. : 2). Щодо способу захисту порушеного права, то позивачка в межах своїх цивільних прав визначила саме такий спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення на її користь половини вартості майна в зв'язку з неможливістю поділити дане майно в натурі через його відчуження без її згоди та не бажає визнавати договори купівлі-продажу спірного автомобіля, договір позики недійсними, про що зазначила в судовому засіданні. А тому суд не вирішує питання про залишення автомобіля у власності відповідача. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1114.20 грн. судового збору.

Outcome: approved