Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

26 листопада 2020 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в [ADDRESS] у віці 68 років, померла мати позивача - [PERSON] . [INFO] в місті Нетішин Хмельницької області у віці 88 років помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] , спадщину прийняв її чоловік - [PERSON] шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки останній спільно проживав та був зареєстрований із спадкодавцем до дня смерті, однак не оформив право власності на успадковане майно. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку проживав без реєстрації його син [PERSON] . Після смерті спадкодавця, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Згідно листа № 21/02-14 від 22 січня 2020 року в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, завідувача Соснівської державної нотаріальної контори до громадянина [PERSON] вбачається, що «Радехівська державна нотаріальна контора повідомляє, що видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, що належать гр. [PERSON] , яка померла [INFO] не має підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011093, виданий відповідно до рішення XII сесії III дем. скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року, зареєстрований 24 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12260, після її смерті». Позивач - [PERSON] після смерті батька - [PERSON] , фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) а саме будинком, городом, садом та земельними ділянками загальною площею 1,7077 гектарів, які відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011093 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12260, належала його матері спадкодавцю - [PERSON] . Оформивши спадщину на майно після смерті батька, [PERSON] маючи намір оформити спадщину, а саме: земельні ділянки загальною площею 1,7077 гектарів, які відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011093 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12260, належала його матері - [PERSON] , звернувся до Державного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батьків, однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджує вищезазначений лист Радехівської державної нотаріальної контори № 21/02- 14 від 22 січня 2020 року. Оскільки, вищезазначений державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті Спадкодавця- [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме Держаний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011093, виданий 24.01.2001 року та відсутній оригінал Держаного акту на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011093 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12260. Оскільки, відсутність правовстановлюючих документів унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця у позасудовому порядку, у позивача виникає необхідність звернутися з позовом до суду. Просить визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , які належали на праві приватної власності дружині спадкодавця - [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011093 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12260 від 24.01.2001 року, а саме: земельна ділянка загальною площею 1,4893 га; земельна ділянка загальною площею 0,2184 га. Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-10). 1 липня 2021 року в судовому засіданні за клопотання представника позивача задоволено та замінено Миколаївську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача - Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області. У підготовче судове засідання представник позивача не з`явився, Подав в адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.33). Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.32). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в селищі Лопати, Радехівського району Львівської області у віці 68 років, померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 09 квітня 1995 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.13). [INFO] в місті Нетішин Хмельницької області у віці 88 років помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане повторно 04 квітня 2017 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.14). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 28.08.1962 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Миколаїв Лопатинського району Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до довідки № 469 від 23.06.2020 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала та була зареєстрована в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.16). Відповідно до довідки № 343 від 20.05.2020 року, виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, гр. [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті проживав і був зареєстрований в селі Миколаїв Радехівського району Львівської області. Разом з ним на день його смерті в житловому будинку проживав без реєстрації його син [PERSON] (а.с.17). Після смерті [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011093, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 12260, відповідно до якого у приватну власність була передана земельна ділянка площею 1,7077 гектарів [PERSON] (а.с.18). Згідно листа № 21/02-14 від 22 січня 2020 року в.о. завідувача Радехівської державної нотаріальної контори, завідувача Соснівської державної нотаріальної контори до громадянина [PERSON] , видати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки, що належать гр. [PERSON] , яка померла [INFO] не має підстав, так як Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011093, виданий відповідно до рішення XII сесії III дем. скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року, зареєстрований 24 січня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12260, після її смерті (а.с.20). Як вбачається з свідоцтва про праву на спадщину за законом, зареєстрованих в реєстрі за № 726; № 728 та виданих 20 травня 2020 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок Л.В., спадкоємцем зазначеного майна [PERSON] , який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видані дані свідоцтва складається з: земельної ділянки площею 0,8716 га, кадастровий номер 4623983000:04:000:0749, що розташована на території Миколаївської сільської ради, Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081580 виданого 24.01.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12522; земельної ділянки площею 0,0948 га, кадастровий номер 4623983000:04:000:1924, що розташована на території Миколаївської сільської ради, Радехівського району Львівської області та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081580 виданого 24.01.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12522 (а.с.21-22). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved