Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

25 травня 2016 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 січня 2011 року Товарною\~біржею «Придніпровє» проведено продаж з прилюдних торгів 1/5 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-кладова, 5-туалет, 6-ванна, 7-житлова, І-балкон, яка належала [PERSON], переможцем торгів стала [PERSON] 21 січня 2011 року між позивачкою та [PERSON] в особі арбітражного керуючого ліквідатора банкрута [PERSON], укладено договір купівлі-продажу вищевказаної частини квартири. 12 квітня 2016 року позивачка звернулась до відповідних органів задля реєстрації права власності на квартиру, але їй було відмовлено у реєстрації права власності, у звязку із тим, що на підставі постанови Ленінського ВДВС ДМУЮ від 03.03.2011 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] Враховуючи вищевикладене та уточнивши свої позовні вимоги позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-кладова, 5-туалет, 6-ванна, 7-житлова, І-балкон; зняти арешт з нерухомого майна - 1/5 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., яка складається із: 1-коридор, 2-житлова, 3-кухня, 4-кладова, 5-туалет, 6-ванна, 7-житлова, І-балкон, що було накладено на майно [PERSON] постановою державного виконавця Пономаренко О.О. Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про відкриття провадження від 03.03.2011 року (ВП24853430). Позивачка в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.73). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Третя особа Ленінський ВДВС ДМУЮ в особі свого законного представника у судове засідання не зявився. До суду надіслав письмову заяву, в якій просить справу розглядати відповідно до вимог чинного законодавства та без участі свого представника (а.с.17). Третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського міського управління юстиції в особі свого законного представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причин неявки представника у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю представника до суду не надсилала. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст..9 Конституції України є складовою національного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 січня 2011 року Товарною біржею «Придніпровє» проведено прилюдні торги із реалізації 1/5 частини квартири, загальна площа якої складає 56,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], переможцем торгів стала [PERSON] (а.с.8). 21 січня 2011 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], в особі арбітражного керуючого ліквідатора банкрута [PERSON], укладено договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири [ADDRESS], який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №75 (а.с.9,10). Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року). За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за\~договором\~купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно\~(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч.4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу\~валютних цінностей\~і\~цінних паперів\~застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ДМУЮ Дніпропетровської області від 14.04.2016 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права приватної власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], у зв'язку із тим, що на все майно [PERSON] накладено арешт (а.с.11). Встановлено, що постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 03 березня 2011 року відкрито виконавче провадження №24853430 з виконання виконавчого листа №2-1594 виданого 18.02.2011 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11186410000 від 20.07.2007 року на загальну суму 845\~169,82 грн., та накладено арешт на все майно в межах суми звернення стягнення 845\~169,82 грн., що належить [PERSON] (а.с.40-41). Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. За змістом п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису», передбачено, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.1\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Фактичні обставини справи та системний аналіз норм права, що врегульовують спірні питання щодо захисту майнових прав та зняття арешту з майна, дають законні підстави для задоволення позову в частині зняття арешту з майна, оскільки наявність арешту майна та заборона дій по його відчуженню є порушенням майнових прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження належним їй на праві приватної власності нерухомим майном, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А також, є перешкодою для належної реалізації її права як власника нерухомості, шляхом реєстрації права власності на вказану частину квартири у відповідних органах реєстрації прав на нерухоме майно. З огляду на вищевказане, очевидною є відсутність підстав для збереження арешту майна позивачки та заборони дій по його відчуженню, оскільки позивачка не є боржником у виконавчому провадженні, також не має кредитних зобов'язань перед ПАТ «УкрСиббанк», не є іпотекодателем, обтяження на нерухоме майно та заборону на його відчуження накладено з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань іншої особи. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача, тому підлягають задоволенню в цій частині. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial