Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

26.06.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 19.06.2015 року відповідач була зареєстрована в належній їм квартирі, оскільки разом з позивачами в квартирі мешкав чоловік [PERSON], а [PERSON] є його донькою. У вересні 2015 року відповідач добровільно зібрала свої речі та покинула житло. На теперішній час вона за спірною адресою не мешкає, не є членом родини позивачів, житлом не цікавиться та участі в його утриманні і оплаті не приймає. Реєстрація відповідача у квартирі створює для позивачів, як власників, перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Вони вимушені зі своїх особистих коштів сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на відповідача, а також не можуть вільно розпорядитися квартирою на свій розсуд. Позивачі, представник позивачів в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Слобідський край», примірник якої знаходиться в матеріалах справи. Зі згоди позивачів та їхнього представника, суд розглядає справу в порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача та свідків, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2008 року. З 19.06.2015 року в цій квартирі була зареєстрована [PERSON], що підтверджуються довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку. Відповідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, [PERSON] у вересні 2015 року добровільно зібрала свої речі та виїхала зі спірної квартири. З того ж часу відповідач житлом не цікавилася та участі в його утриманні іоплаті комунальних послуг не приймала. Особисті речі відповідача в квартирі позивачів відсутні. Згідно відповідям на запит за підписом начальника Індустріального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та заступника директора КП «Жилкомсервіс» заяв та повідомлень від [PERSON] з приводу перешкоджання у користуванні житлом за спірною адресою не надходило. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність будь-яких інших умов між сторонами щодо проживання відповідача у спірній квартирі не встановлено. Суд вважає доведеним, що відповідач відсутня в спірному приміщенні понад один рік без поважних причин і, як наслідок, втратила право користуванняжилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений, що підтверджується платіжним дорученням, судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved