Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

26 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником 53/100 часток будинку [ADDRESS] Відповідачки зареєстровані у будинку, але не мешкають у ній від 2013 року без поважної причини, участі в оплаті комунальних послуг не беруть. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання відповідачок такими, що втратили право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2 - 4). У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, пояснивши, що позивач є власником 53/100 часток будинку [ADDRESS] Відповідачки доводяться позивачеві дочкою та колишньою дружиною. Від 2013 року та 2016 року відповідно відповідачки у квартирі не мешкають, переїхали до Азербайджана. Відповідачки до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Представник третьої особи до суду також не з'явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 45). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 53/100 часток будинку [ADDRESS] Відповідачки доводяться позивачеві дочкою та колишньою дружиною (а.с.а.с. 9, 10). [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі від 01.06.2006 року, але від 2013 року за вказаною адресою не мешкає, участі в оплаті комунальних послуг не бере (а.с. 15). [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі від 16.01.2001 року, але від 2016 року за вказаною адресою не мешкає, участі в оплаті комунальних послуг не бере (а.с. 13). Факт непроживання відповідачок у квартирі підтверджується відповідним актом про непроживання від 09.07.2018 року, наданим представником позивача. Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачки не мешкають у спірному житловому приміщенні від 2013 року та від 2016 року відповідно, отже згідно з приведеною нормою втратили право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачок судом не встановлено. Таким чином, факт реєстрації відповідачок у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні житлом, і позов необхідно задовольнити. Такі перешкоди насамперед полягають у витратах з утримання житла, які позивач вимушений нести за зареєстрованих відповідачок, які тривалий час не мешкають у квартирі.

Outcome: approved