Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

24 липня 2018 року позивачі звернулася до суду з зазначеним позовом. Згідно автоматизованого розподілу, зазначена справа розподілена на суддю Криворучка П.В. 17 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 10 жовтня 2018 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, так як за інформацією, викладеною на офіційному сайті Вищої ради правосуддя, суддю Криворучка П.В. звільнено у відставку з посади судді Красноокнянського районного суду Одеської області. Згідно повторного автоматизованого розподілу, справа розподілена на суддю Чеботаренко О.Л. та ухвалою від 12.10.2018 року прийнята до провадження. 15 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.11.2018 року позивачами подано уточнення мотивів та підгруття поданого ними позову. Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06.02.1998 року вони уклали шлюб, який рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області\~ від 26.10.2016 року був розірваний. За час знаходження в сімейних стосунках вони правомірно, без порушення прав та інтересів третіх осіб у період з 1999 року та 2006 року набули у користування нерухоме майно у вигляді двох житлових будинків за адресою: с. Антонівка, Окнянського району Одеської області, вул. Шкільна, №7 та №8, із яких будинок №7 придатний до експлуатації, а будинок №8 не придатний до експлуатації; в погосподарській книзі Антоновської сільської Ради позивач [PERSON] записаний як власник цих будинків. На даний час позивачі продовжують проживати у вказаних житлових будинках з надвірними спорудами та безперервно добросовісно володіють, не порушуючи чиїхось прав та інтересів та очевидно для всіх третіх осіб, які мають можливість спостерігати за цим володінням, відкрито користуються нерухомим майном та земельними ділянками, доглядають за будинками та утримують їх, постійно роблять у них поточний та капітальний ремонти, оскільки завжди проживають в селі. Офіційних власників цих будинків немає, ніяких правостворюючих правочинів щодо вказаних будинків позивачі ні з ким не вчиняли, тобто позивачі фактично безтитульно , без правоустановчих документів володіють цими будинками. Вони неодноразово зверталися до Антонівської сільської ради Окнянського району Одеської області, щоб визнати за ними право власності на дані домоволодіння, оскільки позивачі понад 10 років безперервно користуються даним нерухомим майном, однак їм було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивачами виготовлено технічну документацію на дані будинки з надвірними спорудами та за їх ініціативою була проведена будівельно-технічна експертиза. Позивачі в судовому засіданні на задоволенні позову наполягали та підтвердили обставини, зазначені у позовній заяві, доповнивши ,що проживали на квартирі у колишньої володілиці вказаних будинків, здійснювали на нею догляд, а після її смерті так і залишилися там проживати, ремонтували будинок, доглядали\~ за садом та городом. Ніхто не предявляв претензій щодо права власності на вказані будинки і тому вони у повній мірі, як господарі, здійснювали догляд за вказаним нерухомим майном. Представник позивачів підтримав позивачів та додатково пояснив, що з 1999 по 2006 року позивачі набули житлові будинки у безстрокове користування у осіб, які не мали ніяких правоустановлюючих документів на ці будинки, тобто статусу\~ права власності на це майно жодна особа не має . Вже довгий час позивачі відкрито користуються житловими будинками, не порушуючи чиїхось прав, ніхто не претендує на право власності на ці будинки. Органи місцевої влади знають про користування позивачами протягом тривалого часу\~ цими будинками як своєю власністю. Тому є всі підстави для визнання за позивачами\~ права спільної сумісної власності за набувальною давністю і ніяких перешкод для цього немає. Також позивачі користуються земельними ділянками, які виділені для обслуговування житлових будинків, платять податки, все відбувається відкрито, ніхто претензій не пред'являє щодо фактично використання позивачами\~ як будинків, так і земельних ділянок . Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує /а.с.82-83,97/. Тому судове засідання проведено у відсутність представника відповідача, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як видно з погосподарської книги №2 Антонівської сільської ради за 1996-2000 р.р., за особовим рахунком №101, проживали [PERSON], яка вибула 10.01.1999 року\~ у звязку із смертю, та [PERSON], який вказаний головою сімї, а згідно погосподарської книги №1 особовий рахунок №92 на 2001-2005 р.р. та погосподарської книги №1, особовий рахунок №93-1 на 2016-2020 р.р. у вказаному будинку крім позивача [PERSON] , з 2001 року також зареєстровані [PERSON] та [PERSON]А, яка записана як донька та [PERSON], який записаний як син, а з 2013 року [PERSON] яка записана як онука, які зареєстровані в даному будинку, але не проживають /а.с.9-12, 17-19/. Відповідно до погосподарських книг № 02 особовий рахунок №94 за 2006-2010 р.р. та №1, особовий рахунок 94-2 за 2016-2020 головою домогосподарства записаний [PERSON]. /а.с.15-16, 20-22/. Як видно із\~ довідки-витягу, [PERSON], який згідно погосподарських книг записаний главою домогоподарства за адресами вул. Шкільна, буд. 7, с. Антонівка, Окнянського району Одеської області з 1999 року та вул. Шкільна, буд. 8, с. Антонівка, Окнянського району Одеської області з 2006 року, сплачується земельний податок\~ за обидві земельні ділянки площами по 0,31 га, кожна, вчасно і в повному обсязі. /а.с.77/. 21 червня 2013 року було виготовлено технічні паспорти на зазначені житлові будинки, замовником яких є позивачі [PERSON] та [PERSON] /а.с. 4-7/. Вартість житлового будинку №7 на вул. Шкільній в с. Антонівка, Окнянського району Одеської області, який придатний до проживання складає 107510 грн., а вартість житлового будинку №8 на вул. Шкільній в с. Антонівка, Окнянського району Одеської області, яки не придатний до проживання, складає 13477 грн.\~ /а.с. 26-43/. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що позивачі спочатку у цих будинках жили «у приймах»; у будинку, який придатний до проживання, проживала бабуся, якій належав і інший будинок; за цією бабусею\~ вони доглядали і після її смерті позивачі там залишились проживати, ніяких родичів після смерті бабусі не було. Позивачі\~ живуть у цих будинках безперервно, постійно обробляють городи, посадили сад, облаштовували будинки ,проводять там ремонти, біля будинків добудували різні споруди, ведуть себе як господарі та до цього часу їм не відомо, щоб хтось на будинки претендував, крім позивачів. Пояснення свідків підтверджуються і вищевказаною випискою із погосподарських книг. Так, відповідно до виписки із погосподарської книги Антонівської сільської ради Красноокнянського району ,до січня 1999 року головою сімї домогосподарства №101 була [PERSON] При цьому слід зауважити, що\~ погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок колгоспного і робітничого двору і виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Ч. 1 ст.15 ЦПК України встановлено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 ЦПК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а згідно ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України (набрав чинності з 01 січня 2004 року), особа, яка добросовісно заволоділа\~ чужим\~ майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти\~ років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність),\~ якщо\~ інше\~ не встановлено цим Кодексом. В силу п.8\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 334 ЦК України поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк починаючи з 1 січня 2001 року, навіть коли строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року. В розумінні ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є: добросовісність, відкритість, безперервність та тривалість. Таким чином, судом встановлено, що дійсно позивачі фактично вже більше десяти років продовжують відкрито та безперервно володіти зазначеним житловим будинком, так як вважали, що після попереднього володільця вказані будинки\~ належать їм, так як спадкоємців на будинки не було ,а органи місцевого самоврядування не заперечували щодо їх користування вказаними будинками. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Така правова позиція Верховного Суду відображена в постанові від 04.07.2018 року у справі № 539/1605/16-ц. У відповідності до абзц. 7 п.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Так, позивачі вважають, що будинок належить їм, але будь-яких, правовстановлюючих документів на ці будинки у них немає, так як позивачі фактично безтитульно, без правоустановчих документів володіють цими будинками ,так як інформація про наявність будь-яких правоустановлюючих документів у попереднього володільця будинків відсутня. При цьому на нього, як на майно, титульний власник якого невідомий, може бути набутим право власності за набувальною давністю. Судом встановлено, що протягом всього строку володіння позивачами [PERSON] даними житловими будинками будь-яких вимог щодо зазначеного будинку до них ніхто не заявляв, при тому що позивачі відкрито добросовісно безперервно\~ володіли зазначеними будинками. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивачі з 06 лютого 1998 року по 26 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі./ а.с.44/ . Ч.1 ст. 60 СК України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ч. 1 ст. 68 СК України\~ передбачено, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачами надано достатньо доказів на підтвердження того, що вже більше десяти років вони добросовісно відкрито та безперервно володіють житловим будинком №7 на вулиці Шкільна, в с. Антонівка Окнянського району Одеської області та будинком №8 на вулиці Шкільна, в с. Антонівка Окнянського району Одеської області, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.182 ЦК України роз'яснити позивачам про необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно /житловий будинок з господарськими спорудами/.

Outcome: approved