Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

25 червня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] міської ради, [PERSON] філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.12.2015 року помер його дід [PERSON], що за життя залишив заповіт на спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на імя позивача. У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 26.10.2018 року позивач уточнив свої позовні вимоги шляхом залучення до кола осіб, що беруть участь у справі в якості відповідачів [PERSON], [PERSON] та в якості третіх осіб приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], та Пятої дніпровської державної нотаріальної контори. Просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер 1/1903-94, видане 27.04.1999 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстроване приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між швець В.М. та [PERSON], серія та номер 5-432, виданий та зареєстрований \~ \~ \~ \~ 05.10.2018 року державним нотаріусом Пятої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 25.06.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 26.07.2018 року на 10.00 год. 05.10.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру №61, за адресою м. Дніпро, вул. Залізноводська, буд.2а, що належить на праві власності [PERSON] 30.11.2018 року від представника позивача надійшла заява про виключення з кола осіб, що беруть участь у справі відповідача [PERSON] філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» у звязку з відсутністю вимог до останньої. Представник позивача подала до суду заяві про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідачів відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Представник третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності( а.с.96) Представники третіх осіб Пятої дніпровської державної нотаріальної контори та Приватного нотаріуса дніпровського міського нотаріального округу [PERSON]Л, в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином у звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні встановлено,\~що квартира [ADDRESS] належала бабусі та дідусю позивача - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1996 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно розпорядження №3375, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №124 п за реєстровим №119, що підтверджується відповіддю з КП ДМБТІ (а.с. 51). 25 грудня 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [PERSON] I-КИ №498597 видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.125). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв лише її чоловік [PERSON], який у встановлений законом строк подав до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не отримував. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (а.с.136-145). 22 грудня 2015 року помер дідусь позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 664856 (а.с.40). За життя [PERSON] залишив заповіт на імя позивача, посвідчений Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою 06 березня 2013 року за реєстровим № 1-228, на спадкове майно яке складається в тому числі з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65). Позивач прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру з причин відсутності правовстановлюючих документів, що підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 38-94). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні також було встановлено, що відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є гр. [PERSON], який отримав право власності на підставі: Свідоцтва про право власності, серія та номер: 1/1903-94, виданого 27.04.1999, видавник: Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, зареєстроване приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON]; довідки, серія та номер: 1172-18, виданої 02.07.2018, видавник КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»; технічного паспорту, серія та номер: 80258, виданого 26.06.2018, видавник ФОП [PERSON] Право власності було зареєстроване 03.07.2018 р. (а.с. 105) \~ \~ \~ \~Разом з тим, як встановлено судом, спірна квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1996 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці згідно розпорядження №3375, у звязку з чим Свідоцтво про право власності серія та номер: 1/1903-94, виданого 27.04.1999 Управлянням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на імя [PERSON] є вочевидь незаконним, що є безумовною підставою для вигнання його недійсним. \~ \~ \~ \~Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2018 року, серія та номер: 5-432, власником квартири став [PERSON], видавник Пята дніпровська державна нотаріальна контора, державний реєстратор [PERSON], рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43378379 від 05.10.2018 р. (а.с. 123). \~ \~ \~ \~Таким чином, як вбачається з вищенаведеного спадкове майно вибуло від титульного власника без його волі та відома. \~ \~ \~ \~Статтями 16, 328\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст.1234\~та ст.\~1235 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За приписами\~ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1\~статті 203\~ЦК України\~передбачено,\~що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п.п. 5, 8, 10\~Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, визначених законом, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину; підставою недійсності правочину може бути недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно п.10 Постанови, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні\~недійсного правочину. Норма частини першої\~статті 216 ЦК\~не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У\~цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка\~не є стороною\~недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою\~статті 388 ЦК. Таким чином, не має підстав для витребування майна за правочином, оскільки право власності виникло у [PERSON] на підставі свідоцтва, а у подальшому ним відчужено за договором купівлі продажу, правочин був укладений один. Також, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкове майно вибуло з його власності не з його волі його вимоги що полягають у визнанні недійсним свідоцтва про право власності та визнанні недійсним договору купівлі-продажу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищенаведене, той факт, що позивач у встановлений\~чинним законодавством\~строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда, а отже вважається таким, що прийняв її, відповідачами в судовому засіданні будь-яких доказів на спростування вищезазначених обставин та підтвердження правомірності набуття права власності надано не було, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним свідоцтва про право власності серія та номер 1/1903-94 від 27.04.1999 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 5-432 від 05.10.2018 року, та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що помер 22.12.2015 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.6\~ст.\~141\~ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради пропорційно розміру позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено 2686,49 грн. судового збору, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по 895,50 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved