Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

25 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 12 вересня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за № 19006. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Обґрунтовано позов тим, що 12 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 19006 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» грошових коштів у розмірі 13523,61 доларів США. Про існування виконавчого напису позивач дізнався з виклику приватного виконавця 21 жовтня 2019 року. Стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною, оскільки банк не повідомив боржника про суму заборгованості та не надіслав боржникові письмову вимогу про усунення порушень по кредитному договору № 2402/0408/71-034 від 02 квітня 2008 року. При вчиненні нотаріального напису, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та в отриманні позивачем вимоги щодо усунення порушень зобов`язань, що суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 квітня 2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 12.09.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 19006, за яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором № 2402/0408/71-034 від 02 квітня 2008 року. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі та вказала, що виконавчий напис було вчинено з додержанням всіх процесуальних норм, нотаріусу для вчинення виконавчого напису надано усі необхідні та визначені законом документи, позивач не оспорює факту відсутності боргу перед відповідачем та не надає жодних розрахунків або доказів невідповідності суми заборгованості, зазначеній у виконавчому написі. Представником позивача було надано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що позивач, заявляючи вимогу про скасування виконавчого напису, не погоджується з розміром заборгованості, а отже сума заборгованості зазначена у виконавчому написі не є безспірною. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, врахувавши доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явився, направив поштою на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказах. Заслухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне. 02 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2402/0408/71-037. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальникові кредит у сумі 40000,00 дол. США. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (на даний час Акціонерне товариство «Альфа-Банк») був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно зазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 2402/0408/71-037 від 02 квітня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON] , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк». 12 вересня 2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 19006 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 13523,61 дол. США (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять три долара США 61 цент), по кредитному договору № 2402/0408/71-034 від 02 квітня 2008 року. Вказана заборгованість виникла за період з 01 червня 2016 року по 01 вересня 2017 року і складається із заборгованості за кредитом - 12049,77 дол. США та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 1473,84 дол. США. (а/с 12). Наявність заборгованості позивача у вказаному розмірі підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом у валюті договору та виписками по рахунках боржника [PERSON] (а/с 65-95). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 305/2082/14-ц провадження № 14-557 цс 19 зазначила, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Представник позивача у судовому засіданні не заперечувала факту наявності заборгованості по кредиту, зазначивши, що позивач визнає борг по тілу кредиту, а по відсотках має сумніви у правильності їх нарахування. Разом з тим, свого розрахунку боргу позивач не надав. Крім того, представник позивача в судовому засіданні зазначила, що позивач має намір укласти договір реструктуризації боргу, проте наявність виконавчого напису нотаріуса перешкоджає йому у реалізації цього наміру. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, не надав доказів порушення нотаріусом процедури при вчиненні цієї виконавчої дії, а тому суд приходить до висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що з підстав, заявлених позивачем, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed