Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

24 травня 2019 року Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У своїй позовній заяві просили суд стягнути з відповідача - [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 005, 20 грн., а також Стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» суму судового збору у розмірі 1 921 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 липня 2016 року о 18 годині 35 хвилин по вул. Степана Руданського, 3 - А в м. Києві, відбулась ДТП, за участю автомобіля BMW - 7401, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Позивач вказав, що [PERSON] виїжаючи з парковки заднім ходом у дворі, не забезпечив безпеку руху та вдарив у задню ліву частину кузова автомобіля марки «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб марки «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , який належить Державному підприємству «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут». Вказана пригода відбулася з вини [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була оформлена у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова». Позивач 09 листопада 2016 року направив Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» телеграмою повідомлення про настання страхового випадку, проте направлене повідомлення не було вручене, через те що остання вибула не відомо куди. Також телеграмою було направлено повідомлення такого ж змісту на адресу відповідача, проте це повідомлення також не було вручено. У зв`язку з тим, що страховик не направив свого представника, позивач звернувся до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України з заявою про проведення автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля засобу «Mitsubishi - Outlander» XL, номер кузова [NUMBER] , 2007 року виготовлення, з державним номерним знаком [NUMBER] . У висновку експертного дослідження від 05.12.2016 №19/12-3/67 зафіксовано пошкодження двері задньої лівої та колісної арки задньої лівої, пошкодження лакофарбового покриття бампера переднього, лакофарбового покриття двері задньої правої та сліди корозії на арці задній правій. Вартість матеріального збитку станом на момент проведення експертного дослідження складала 21 141, 06 грн. 19 липня 2017 року позивач направив цінним листом з повідомленням до третьої особи повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування від 18 липня 2017 року, копію адміністративної справи [PERSON] , копію свідоцтва про державну реєстрацію Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут», копію полісу АІ/9650853 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05 липня 2016 року, копію наказу по особовому складу від 20 січня 2015 року №5-ВК, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року по справі №761/26971/16-п провадження №3/761/5363/2016. Проте цей лист з усіма додатками пошта повернула Позивачу, через закінчення встановленого терміну зберігання. Станом на 23 травня 2019 року взяті на себе зобов`язання третя особа не виконала та відсутня будь-яка можливість звернутися до неї, так як ця організація відсутня за своїм місцем реєстрації. Із засобів масової інформації позивач дізнався, що третю особу було позбавлено ліцензій на продаж полісів ОСАГО, а її акціонерами в зв`язку із змінами законодавства в частині вимог до діяльності страхових компаній було прийнято рішення про припинення господарської діяльності, за місцем знаходження третьої особи не знаходиться, провадження у справі про банкрутство не порушено. У 2018 році позивачем здійснено ремонт автомобіля за власні кошти. Так як саме з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої позивачу завдано майнової шкоди, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 29 990, 00 грн. та витрати на проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах, досліджень та оцінки на замовлення у сумі 1 015,20 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2019 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року було задоволено позовну заяву Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Було вирішено стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8 783, 35 грн. Також стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» суму судового збору у розмірі 1 921 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року було виправлено описку, допущену в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у справі за позовом Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виклавши другий та третій абзац резолютивної частини, наступним чином: «Стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 005, 20 грн. «Стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» суму судового збору у розмірі 1 921 грн.». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 лютого 2021 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] . Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач вважає позов необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню, так як він пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА». Також ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України. 15 лютого 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 005, 20 грн., а також стягнути з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» суму судового збору у розмірі 1 921 грн. 15 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від МТСБУ. Зі змісту відзиву вбачається, що представник відповідача вважає позовні вимоги позивача до МТСБУ безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що МТСБУ має підстави для здійснення регламентованої виплати позивачу лише у випадку, якщо компанія в якій застрахована відповідальність винуватця ДТП має бути ліквідована шляхом затвердження ліквідаційного балансу. Проте, станом на момент розгляду справи у суді, відсутні будь-які докази того, о ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» визнано банкрутом чи ліквідовано. Враховуючи зазначене, МТСБУ немає підстав для проведення регламентованої виплати на користь позивача за пошкодження його майна, а саме транспортного засобу «Mitsubishi», державний номер [NUMBER] . 21 травня 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до прохальної частини уточненої позовної заяви Державне підприємство «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» просить суд стягнути з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 29 990,00 грн на свою користь. Також просить стягнути солідарно з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» витрати на проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах, досліджень та оцінки на замовлення в розмірі 1 015,20 грн. Також просить стягнути солідарно з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 921,00 грн. 16 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву від [PERSON] . Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач вважає уточнені позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки належним відповідачем є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА». 25 червня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі Представники позивача в судовому засіданні, позовну заяву підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач зі своїм представником у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також просили суд стягнути з Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 5 420,20 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія НОВА» у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Моторне (транспортне) страхове бюро України у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, 19 липня 2016 року о 18 годині 35 хвилин по вул. Степана Руданського, 3- А в м. Києві, відбулась ДТП, за участю автомобіля BMW - 7401, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , який належить Державному підприємству «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут». Внаслідок ДТП автомобіль «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода відбулася в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124, КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340грн. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вбачається з матеріалів справи, поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за номером АЕ/2753012 був оформлений [PERSON] у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «НОВА» та станом на 19 липня 2016 року був діючим. Враховуючи те, що вина застрахованої особи встановлена судом, а також те, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва набрала законної сили, дорожньо- транспортна пригода, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком, внаслідок якого у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» настає обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування. Як зазначено в п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 34.2 ст.34 Закону, протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик, зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На виконання вищезазначеного Закону, Позивач 09 листопада 2016 року направив Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «НОВА» на адресу: м. Київ, вул. М. Раскової, 11 телеграмою повідомлення про настання страхового випадку. Проте, направлене повідомлення не було вручено Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «НОВА», через те, що за інформацією поштової служби, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА» вибуло. Також, Позивачем була направлена телеграма на адресу [PERSON] : [ADDRESS] , яка була вказана в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте, ця телеграма не була вручена [PERSON] . У зв`язку з тим, що страховик не направив свого представника, Позивач звернувся до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України з заявою про проведення автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року виготовлення, з державним номерним знаком [NUMBER] , який належить Державному підприємству «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут». Метою дослідження було визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року виготовлення, з державним номерним знаком [NUMBER] , внаслідок його пошкодження. Визначення об`єму і видів відновлювальних робіт, необхідних для цього запасних частин і матеріалів проводилося під час огляду КТЗ, який відбувся 14 листопада 2016 року за адресою: м. Київ, вул. Козелецька, 12, у присутності представника власника - [PERSON] , у результаті якого був складений акт огляду транспортного засобу. Фахівцем Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України було проведено автотоварознавче експертне дослідження, за результатами якого було встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року виготовлення, з державним номерним знаком [NUMBER] , який належить Позивачу (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ), в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 липня 2016 року. Відповідно до результатів висновку експертного дослідження від 05.12.2016 №19/12- 3/67, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Mitsubishi - Outlander» XL, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2007 року виготовлення, з державним номерним знаком [NUMBER] , який належить Позивачу (відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ), в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 19 липня 2016 року, станом на момент проведення експертного дослідження складає 21 141, 06 грн. (двадцять одна тисяча сто сорок одна грн. 06 коп.). Також судом встановлено, що Позивач поніс витрати на проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах, досліджень та оцінки на замовлення, згідно укладеного договору, які склали 1 015, 20 грн. 19 липня 2017 року Позивач направив цінним листом з повідомленням до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування від 18 липня 2017 року, копію адміністративної справи [PERSON] , копію свідоцтва про державну реєстрацію Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут», копія полісу АІ/9650853 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.07.2016, копія наказу по особовому складу від 20.01.2015 №5-ВК, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2016 по справі №761/26971/16-п провадження №3/761/5363/2016 Шевченківського районного суду м. Києва. Проте, цей лист з усіма додатками пошта повернула Позивачу, через закінчення встановленого терміну зберігання. У відповідності до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та й виплатити його. Станом на момент розгляду справи, взяті на себе зобов`язання Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА» не виконав у зв`язку з відсутністю за своїм місцем реєстрації. У 2018 році Позивачем здійснено ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля за власні кошти, що підтверджується договором від 25 травня 2018 року №76 на ремонт транспортного засобу (укладеного між Позивачем і ТОВ «СВ КАР ТРЕЙД»), рахунком-фактурою, актом здачі- прийняття робіт (надання послуг) від 07.06.2018 №354 на суму 29 990, 00 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень 00 коп.). Щодо стягнення з [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», Моторного (транспортне) страхового бюро України на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» майнової шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія зобов`язана здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі визнання ним вимог заявника обгунтованими - прийняти рішення здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Після пошкодження транспортного засобу позивача, зі сторони позивача було вчинено всі необхідні дії для врегулювання страхового випадку та здійснення страхової виплати, проте станом на дату подання позовної заяви жодної виплати третьою особою не було здійснено та відсутні будь-які дії зі сторони третьої особи. Таким чином позивач звертається з позовними вимогами безпосередньо до винної особи яка завдала ці збитки, а саме до [PERSON] . Згідно п. 3 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.22 Цивільного кодексу України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають один одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором : на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 511 Цивільного кодексу України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та кредитора. Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З урахуванням вищевикладеного, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 Цивільного кодексу України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно- правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності. Згідно з ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілому джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне винне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювана. За зобов`язанням, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов`язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно - наслідковий зв`язок між діянням та заподіянням такої шкоди, вина. Щодо вимог Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» про солідарне стягнення з [PERSON] майнової шкоди суд дійшов наступних висновків. Суд звертає увагу на те, що станом на 19 липня 2016 року, коли відбулася дорожньо-транспортна пригода, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля BMW-7401 державний номер [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія НОВА» з встановленням страхової суми на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 50 000,00 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язків страхувальника, який завдав шкоди. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15. На підставі викладеного суд не погоджується з твердженнями Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» щодо покладення на [PERSON] солідарного обов`язку, оскільки цивільна відповідальність останнього була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія НОВА». Згідно ст. 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Позивачем під час розгляду справи не було наведено належних доказів, з яких би вбачалось виникнення солідарного обов`язку у [PERSON] щодо відшкодування шкоди. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також щодо вимог Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» про солідарне стягнення з Моторного (транспортне) страхового бюро України майнової шкоди суд дійшов наступних висновків. Як вже зазначалось, а також наведене не спростовувалось сторонами під час розгляду справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВМW», державний № [NUMBER] , на момент вищевказаної ДТП, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» за полісом № АЕ/2753012. Отже, відповідно до чинного законодавства, саме ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» взяло на себе відповідальність, в межах ліміту за полісом, по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу в ДТП винною особою. Дане відшкодування шкоди, має бути здійснене ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», шляхом виплати страхового відшкодування. В свою чергу, одним із основних завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п. 39.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортний засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Отже, якщо врахувати, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВМW», державний № [NUMBER] була застрахована на момент ДТП, то відповідно до чинного законодавства, саме ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу в ДТП винною особою. Дане відшкодування шкоди, має бути здійснене страховиком винуватця ДТП в межах страхової суми (ліміту) за полісом, шляхом виплати страхового відшкодування, в разі звернення потерпілої особи до такого страховика та надання документів, необхідних для виплати страхового відшкодування. Суд зауважує, що вичерпний перелік підстав, для проведення виплат МТСБУ зазначається в ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи вищенаведене вбачається, що МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати на користь Позивача за пошкодження його майна, а саме, транспортного засобу «Mitsubishi», державний № [NUMBER] . Також заслуговує на увагу те, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На дану норму посилається і Позивач в своїй позовній заяві. Пунктом 20.3. ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом. Станом на момент розгляду справи відсутні будь які докази того, що ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» визнано банкрутом чи ліквідовано. Враховуючи наведене, МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати на користь Позивача за пошкодження його майна, а саме, транспортного засобу «Mitsubishi», державний № [NUMBER] . Аналогічна позиція підтверджується також відображена у постанові Вищого Господарського Суду України від 12.09.2017 року у справі № 44-282-6 та постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 521/15071/14-ц. Також заслуговує на увагу те, що позбавлення членства в МТСБУ не позбавляє Страхову компанію «НОВА» нести зобов`язання за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Про це говориться в п. 52.5. ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з викладеним суд доходить висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Встановивши, що саме з вини [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої позивачу завдано майнової шкоди, а протиправна поведінка відповідача, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між діяннями та заподіяннями шкоди підтверджується належними доказами, які дають змогу дійти висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь Позивача завданої внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 29 990, 00 грн. та витрати на проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах, досліджень та оцінки на замовлення у сумі 1 015,20 грн., разом - 3 1005, 20 грн. Проте у зв`язку з тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля BMW-7401 державний номер [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія НОВА», суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія НОВА» на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 29 990 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 00 коп., стягненню витрат на проведення судової експертизи в цивільних та господарських справах, досліджень та оцінки на замовлення в розмірі 1 015 (одна тисяча п`ятнадцять) грн. 20 коп. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія НОВА» на користь Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут». Також суд звертає увагу на те, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином підлягає стягнути з Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 5 420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) грн. 20 коп., що складається з: 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу, 420 (чотириста двадцять) грн. 20 коп. - судовий збір.

Outcome: partial