Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

25 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просив визначити місце проживання їхніх малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з ним. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 2009 року перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах.До 2015 року вони разом із дітьми проживали в будинку його батька. Після того, як його було мобілізовано на військову службу, стосунки погіршилися. Повернувшись додому восени 2015 року у відпустку, він дізнався, що відповідачка неодноразово залишала дітей на дідуся, а згодом вивезла їх до своїх батьків. Увесь цей час відповідачка ухилялась від виховання дітей та постійно виїжджала за межі України. Після звільнення з військової служби, він намагався зустрітися з дітьми, але з боку відповідачки та її батьків постійно створюються перешкоди в цьому. Він має житло, стабільний дохід, у звязку з чим у теперішній час може повністю забезпечити належні утримання, догляд та виховання своїх доньок. 08 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якій просила визначити місце проживання дітей з нею. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що протягом останніх років сумісне проживання з позивачем стало вкрай нестерпним, він ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, оформлював кредити та прострочував їх виконання. Після того, як [PERSON] було мобілізовано, в будинку останнього, де вона проживала із дітьми, було відключено газопостачання, і тому вона вирішила переїхати до своїх батьків, де їй та дітям постійно надавалась допомога. Вона та діти забезпечені житлом, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, і тому вважає, що в інтересах малолітніх доньок, з урахуванням віку та статі, доцільно буде визначити їх місце проживання саме з нею. Ухвалою суду від 08 лютого 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] не визнали. Відповідачка та її представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, вимоги первісного позову не визнали, відповідачка додатково пояснила при цьому, що не заперечує проти надання відповідачеві права спілкуватися з дітьми. Представник третьої особи служби у справах дітей Очаківської райдержадміністрації Миколаївської області у судовому засіданні вважала за доцільне передати дітей для проживання з матірю, пояснюючи це тим, що позивачка у теперішній час має можливість забезпечити їх належні утримання, догляд та виховання. Вчинки відповідача хоча й свідчать про те, що він хвилюється за долю дітей, але це дає підстави сумніватися, що проживання з ним позитивно вплине на їх виховання. Представник третьої особи служби справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської областідо суду не зявився, третя особа надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтв про народження (а. с. 12, 13), позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що батько та мати дітей проживали однією сімєю без укладення шлюбу з 2009 року по 2015 рік, кожен з батьків позитивно характеризується, у кожного з них за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дітей. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданнями характеристиками сторін та малолітніх дітей (а. с. 19, 22, 95, 97, 130, 190, 224, 225), актами обстеження умов проживання (а. с. 20, 21, 96, 227). Допитані в якості свідків у цій справі директор Благодатненського НВК [PERSON] та вихователька цього закладу [PERSON] пояснили, що хоча й відповідача можна охарактеризувати як турботливого батька, однак після розлучення з відповідачкою він почав налаштовувати доньок проти матері, що негативним чином впливає на психічний стан останніх. Статтями 141, 155 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітніх дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Саме така позиція висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в аналогічних справах за позовом батька до матері дитини про визначення місця проживання дитини. Виключних обставин, за яких малолітні [PERSON] та [PERSON] мають бути розлучені з матірю, судом не встановлено. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення зустрічного позову [PERSON].При цьому суд виходить з того, що проживання малолітніх доньок разом з матірю відповідатиме інтересам дітей. Твердження відповідача про те, що позивачка не має постійного місця проживання та постійного прибутку, неналежним чином займається вихованням дітей, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Приймаючи до уваги вік та стать дітей, суд вважає, що їм безумовно потрібна материнська турбота, оскільки між дитиною та матірю з самого народження існує тісний звязок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини. Не можуть бути прийняті до уваги для визначення місця проживання дітей переваги матеріальних та житлово-побутових умов батька, оскільки за принципами Декларації прав дитини це не є вирішальною обставиною. Отже, суд дійшов висновку, що для того, щоб забезпечити малолітнім дітям необхідне виховання, повноцінний розвиток, необхідно визначити їх місце проживання разом із матірю. Виходячи з викладеного, відповідно й не підлягає задоволенню первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей з ним. Разом із тим, суд зазначає, що вказаний вище Принцип 6 Декларації прав дитини не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо способів участі у вихованні дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матірю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботи відносно дитини та участі в її вихованні і може реалізувати свої права шляхом встановлення часу спілкування за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Позивачем [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 103 грн 20 коп., за зустрічним позовом відповідачкою [PERSON] сплачено 551 грн 20 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 1, 83). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати за ним відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved