Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

24.07.2020 року [PERSON] , звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначала наступне. 24.06.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 14, вона уклала шлюб з [PERSON] . У них народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 20.11.2009 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області. Під час перебування у шлюбі, а саме 19.09.2005 року, вони придбали у власність житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок було зареєстровано на колишнього чоловіка - [PERSON] , про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.09.2005 року № 8392132. [INFO] її колишній чоловік - [PERSON] помер. 10.07.2020 року вона з метою реалізації права на отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частку в спільному майні подружжя звернулася до Розівської державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час смерті [PERSON] вони не перебували у шлюбі. На підставі викладеного, [PERSON] просила визнати житловий будинок з надвірними будівлями до нього, який розташований за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] . Визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями до нього, в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя. Припинити право спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями до нього. Ухвалою судді Розівського районного суду Запорізької області від 28.07.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі і підготовче судове засідання призначено на 10 год. 30 хв. 13.08.2020 року (а.с. 31). Ухвалою суду від 13.08.2020 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 09.09.2020 року (а.с. 42). 09.09.2020 року ухвалою суду за клопотанням позивача [PERSON] , з Розівської державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи № 34/2016, заведену після [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 14 год. 00 хв. 28.09.2020 року (а.с. 53). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, звернулася до суду з клопотанням про здійснення судового засідання у її відсутність, додатково повідомивши, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 48). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Подали до канцелярії суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення (а.с. 49, 50). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Розівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Також звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність (а.с. 58). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали цивільної справи, спадкової справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України). Виходячи з положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 3 статті 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Виходячи з роз`яснень, викладених в п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до вказаної постанови, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Частиною 1 статті 182 ЦК України та статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] , 24.06.2003 року зареєстрували шлюб у Відділі РАГС Розівського районного управління юстиції Запорізької області, під актовим записом № 14, внаслідок чого останньою було змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с. 21). У [PERSON] та [PERSON], на даний час [PERSON] є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 16). 20.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 22). 15.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області, уклали шлюб, у зв`язку з чим, остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 23). Згідно до договору купівлі-продажу, який зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за № 1258, [PERSON] у період шлюбу, - 19.09.2005 року придбав у власність житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок був зареєстрований на [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8392132 від 20.09.2005 року виданого КП «Розівський комунгосп», а також технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с. 7, 8, 9, 10-12). При цьому даних про те, що вказане домоволодіння було придбано за власні кошти [PERSON] , на що його дружиною надано відповідну згоду, договір купівлі-продажу не містить. Рішенням Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області № 1 від 20.11.2015 року вул. Пролетарська в смт. Розівка перейменована на вул. Трудова (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер у смт. Розівка Розівського району Запорізької області (а.с. 6). 10.07.2020 року [PERSON] , з метою отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частку зазначеного житлового будинку набутого нею з [PERSON] за час шлюбу, звернулася до Розівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с. 80). Постановою державного нотаріуса Розівської державної нотаріальної контори за № 233/02-31 від 10.07.2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки на момент смерті [PERSON] шлюб між ними було розірвано (а.с. 25, 86). Отже, судом встановлено, що домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , з надвірними будівлями до нього, було набуто колишнім подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі за спільні кошти родини, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушувалось.

Outcome: approved