Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, надавши суду заяву про підтримку своїх позовних вимог та можливості розгляду справи за її відсутності. У змісті позовної заяви зазначено, що з 17 травня 1986 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Шлюбні відносини з відповідачем розірвані з 1995 року з причини несумісності характерів, відсутності взаємопорозуміння, втрати почуття любові та поваги. На даний час позивачка проживає в м.Одеса, має іншу родину. Спору про розподіл майна на час розгляду справи в суді між ними немає. Посилаючись на наведені обставини позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, погодившись з викладеними у ньому обставинами, пояснивши, що більш ніж 10 років вони з позивачкою мешкають окремо, не ведуть спільне господарство та мають окремий бюджет. Вважає, що їх сім*ю зберегти не можливо. Не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 травня 1986 року в Макіївському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1348. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не ведуть сумісне господарство, проживають окремо. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, позивач не має наміру зберегти сім'ю, мешкає у фактично шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Спору про розподіл майна між подружжям немає. За наведених обставин, суд вважає що надання подружжю строку для примирення не відповідає моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на компенсації за понесені витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved