Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

24 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на час навчання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебувала з 26 серпня 1995 року в зареєстрованому шлюбі, який 13 грудня 2006 року розірваний. Від вказаного шлюбу сторони мають [PERSON], [INFO]. До досягнення повноліття відповідач сплачував утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частки доходу. 07 листопада 2014 року сину виповнилось 18 років, на даний час він навчається в Сумському Державному університеті на контрактній основі з 01 вересня 2015 року, кінцевий термін його навчання - 30 червня 2019 року. Відповідач матеріальної допомоги на час навчання дитини не надає. Виходячи з того, що навчання дитини у навчальному закладі потребує значних матеріальних коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на період навчання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу до досягнення сином 23-х років. Позивачка до суду не з»явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач також в судове засідання не з»явився, передав до суду заяву, в якій позов визнав та погодився сплачувати аліменти на період навчання сина у визначеному позивачкою розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1995 року згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). 11 червня 2003 року шлюб між сторонами було розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4). 07 листопада 1996 року у сторін народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.6). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу позивачка 25 липня 2008 року зареєструвала шлюб і змінила своє прізвище - з [PERSON] на [PERSON] (а.с.3). Як свідчить довідка від 17 вересня 2015 року [PERSON] є студентом 1 курсу медичного факультету СумДУ та термін його навчання становить з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року, навчається студент на контрактній основі (а.с.7). Згідно довідки Білопільської міської ради від 22 вересня 2015 року [PERSON] мешкає разом з матір»ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні(а.с.8). Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, та у зв'язку з цим потребуть матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вказаної статті, підставами виникнення аліментного зобов'язання між батьками та їх повнолітніми дочкою, сином, які продовжують навчання після досягнення повноліття і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги є сукупність таких юридичних фактів: 1) продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; 2) недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; 3) потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; 4) наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Сукупність цих юридичних фактів утворює юридичний склад, необхідній і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання. У разі відсутності, або недоведеності в судовому засіданні хоч б одного з наведених вище фактів, вищезазначене аліментне зобов'язання пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. В судовому засіданні встановлено, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, яка займається її матеріальним забезпеченням, а відповідач не відмовляється брати участь у фінансуванні подальшої освіти сина та може надавати йому матеріальну допомогу.\~\~\~\~ Як передбачає ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених ст. 182 цього Кодексу. Враховуючи зазначені норми Сімейного Кодексу України, судом встановлено, що відповідач не працює, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності, а отже має можливість надавати допомогу дитині на час навчання. Таким чином при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приймаючи до уваги викладені вище обставини та те, що стягнень за іншими виконавчими листами про стягнення аліментів відповідач не має, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на час навчання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Позивачка при поданні позовної заяви звільнена від сплати судового збору, а відповідач звільняється судом від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є інвалідом ІІ групи загального захворювання. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved