Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

26 березня 2018 року [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 18.11.2016 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 1100 доларів США, строк повернення якої до 28 грудня 2016 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 18 листопада 2016 року. Позика була надана для особистих потреб позичальника. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала і позичених коштів не повернула, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. 31 жовтня 2017 року позивачем було направлено претензію до відповідача з вимогою сплатити кошти, проте відповідач відповіді на претензію не надав і кошти не повернув. Станом на 23.03.2018 року сума позики складає 28 875,00 Просить стягнути борг за договором позики в сумі 28875,00 грн. пеню в сумі 7884,85 грн., 3 % річних в сумі 1067,96 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діяв на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 25.11.2015 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 15.02.2018 року в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи та заява представника про ознайомлення з матеріалами справи, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Таким чином, суд вважає, що сторона відповідача не з'явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 10 квітня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 10 квітня 2018 року відмовлено в заяві [PERSON] про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль відповідача. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2016 року [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в сумі 1100 доларів США з кінцевим строком повернення до 28 грудня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою від 18 листопада 2016 року. Проте умов договору позики [PERSON] не виконала та у визначений договором строк позичених коштів не повернула. Між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики. Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Отже, виходячи з наведених норм закону розписка, в якій зазначено суму переданих в борг грошей, особистий підпис позичальника є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] за позикою від 28 грудня 2016 року сплинув 29.12.2016 року, тому відповідно до ст. 625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню три відсотки річних. За період з 29.12.2016 року по 23.03.2018 року три відсотка річних становить 1067,96 грн. = 28 875,00 грн.* 3%*100%/365 днів*450 днів прострочення. Ст. 549 ЦК України передбачено, що штраф та пеня - є різновидами, неустойки, однак вони не є однорідними поняттями. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За період прострочення зобов'язання з 29.12.2016 року по 23.03.2018 року розмір пені становить 7884,85 грн. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 18 листопада 2016 року складає 28 875,00 грн. - основний борг, 1067,96 грн. 3% річних, 7884,85 грн. пені. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконала зобов'язання з повернення позики, тому з неї на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти за договором позики від 18 листопада 2016 року складає 28 875,00 грн. - основний борг, 1067,96 грн. 3% річних, 7884,85 грн. пені. з врахуванням заявлених позивачем вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. по сплаті судового збору на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved