Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

25.10.2019 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 14.02.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, від подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В позові зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, одруження виявилося невдалим. Відповідач здійснює над позивачем психологічне та фізичне насильство. На даний час сім`я фактично носить формальний характер, шлюбні відносини припинені та сторони проживають окремо з липня 2019 року, спільного господарства не ведуть, відновлення подружніх стосунків вважає неможливим. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою від 15.11.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09.12.2019, копію ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позову та доданих матеріалів на 12 арк., останній отримав направлену судом кореспонденцію 02.12.2019 (а.с.19,20,21,22,29). 30.12.2019 від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги він визнає частково, а саме не погоджується із сформульованими позивачем причинами припинення шлюбних відносин, вважає, що саме по причині неможливості позивача підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї сторони не проживають разом, щодо стягнення аліментів зазначає, він заявлені вимоги визнає частково, погоджується сплачувати на кожну дитину по 1000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він як батько, після припинення подружніх відносин із позивачем, матеріально допомагає їй утримувати дітей, купує продукти харчування, одяг та взуття, іграшки, несе витрати по оплаті харчування дітей у зв`язку з їх відвідуванням дошкільного закладу, купує ліки для дітей та протягом серпня-вересня 2019 року добровільно сплачував аліменти на дітей на користь позивачки (а.с.31-34). Ухвалою судді Сіренко Н.С. від 08.01.2020 вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 26.02.2020 (а.с.52). Ухвалою від 26.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.03.2020 (а.с.69). Позивач в судове засідання не з`явилася, в заяві просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.74). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань суду не направляв (а.с.73). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~у зв`язку\~з неявкою\~в судове\~засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.02.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 10.10.2019, оригінал якого наявний в матеріалах справи (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження та довідкою будинкоуправління № 9 Макарівської КЕЧ району (а.с.9,10,11). Позивачем зазначено та не заперечується відповідачем, що шлюбні стосунки сторони припинили та разом не проживають з липня 2019 року. Разом з тим, суд відхиляє як не доведені належними доказами та спростовані відповідачем зазначені в позовній заяві обставини здійснення відповідачем психологічного та фізичного насильства, при цьому відповідач на спростування зазначених обставин надав службову характеристику, згідно якої він характеризується позитивно, по характеру спокійний, врівноважений, розсудливий, витриманий, тактовний (а.с.46), згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом селищної ради та підписаного сусідами, [PERSON] за складом характеру стриманий врівноважений, за час проживання родини за вказаною адресою побутових конфліктів у родині не спостерігалося (а.с.47). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, судом встановлено, що сторони не перебувають у фактичних шлюбних стосунках з липня 2019 року, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня, жоден з подружжя не бажає примиритися, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Статтею 51 Конституції України\~передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована\~Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідачем не заперечується факт батьківства, а також те, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, однак, зазначає, що надає матеріальну допомогу на утримання дітей, та надав на підтвердження копію чеку на переказ аліментів в розмірі 4000,00\~грн. від 13.09.2019, копії квитанцій про сплату ДНЗ «Ювілейний» коштів за харчування дітей (а.с.37,38,45), чеки за сплату товарів в аптеці, продуктовому магазині (а.с.39-42). Водночас, відповідно до ст.\~180\~Сімейного Кодексу\~України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181\~СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей,\~суд визначає єдину частку\~від заробітку (доходу)\~матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який являється військовослужбовцем, стабільно отримує щомісячно грошове забезпечення, інших утриманців не має, приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивача, яка, з її слів, працює продавцем у магазині, діти проживають спільно з матір`ю, яка ними опікується і об`єктивно несе більші витрати на їх утримання, в тому числі витрати пов'язані з фізичним, духовним та моральним розвитком дітей, з урахуванням приписів ч. 2\~ст. 183 СК України, суд вважає, що з останнього слід стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192\~СК України. Згідно із ч. 1\~ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до правил встановлених\~ст. 141 ЦПК України. Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 768,40 грн. сплата судового збору (а.с.1), 25,00 грн. комісійний збір та 620,00 грн. сплата за юридичні послуги (а.с.10-а). Вирішуючи питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, а саме 768,40 грн., як такі, що підтверджені належними доказами (а.с.1). Заявлені 25,00 грн. комісійного збору задоволенню не підлягають, так як не підтверджено, що ці витрати пов`язані з\~розглядом даної\~справи та не доведені належними доказами. Щодо 620,00 грн. плати за юридичні послуги суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Наявна в матеріалах справи квитанція про сплату за юридичні послуги від 23.10.2019 (а.с.10-а) не може слугувати належним та достатнім доказом, так як вона не містить доказової інформації щодо зв'язку цих витрат з розглядом вказаної справи, та всупереч ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved