Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

24.09.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим будинком [ADDRESS] шляхом виселення та зняття з реєстрації відповідача та зобов'язання Державної міграційної служби України в Олександрівському районі зняти з реєстрації відповідача. 23.10.2015 року позивач надала уточнену позовну заяву в який просить суд позбавити права в користуванні жилим будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідача та зобов'язання Державної міграційної служби України в Олександрівському районі зняти з реєстрації відповідача (а.с.39-40). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 15 травня 2011 року в цьому будинку був зареєстрований відповідач. Відповідач фактично не проживає на території Золотопрудської сільської ради з 2007 року. Останній раз відповідач на декілька днів приїхав в село Золоті Пруди в 2011 році і після цього на знявшись з реєстрації вибув в невідомому напрямку. Більше трьох років про нього немає ніяких відомостей. Їй невідомо місце його проживання. Реалізувати своє право володіти та користуватися в повному обсязі своєю власністю у неї немає можливості в зв'язку з тим, що відповідач взятий на реєстраційний облік в державній міграційній службі України в Олександрівському районі Донецької області в її будинку. Факт не проживання відповідача та його відсутність за місцем реєстрації можуть підтвердити свідки. Позивач, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволені та надала суду покази відповідні викладеному в позовній заяві, додавши, що відповідач не приїздив навіть на поховання батьків, останній раз був в селі в 2011 році, в зв'язку з тим, що загубив паспорт. Після відновлення паспорту зареєструвався в будинку та виїхав і після цього жодного разу за місцем реєстрації не з'являвся. . Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 76 ЦПК України, до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив (а.с.25,27,36-37,44-45). В зв'язку з повторною неявкою відповідача належним чином повідомленого про час і місце судового засідання від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю, суд відповідно до вимог ст. 224-225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засідані встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2015 року, спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON], яка померла [INFO] є її дочка [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Данний будинок належав на підставі свідоцтва про право на домоволодіння виданого виконкомом Золотопрудської сільської ради Олександрівського району Донецької області 02.01.2001 року та зареєстроване в БТІ смт. Олександрівка Донецької області 02.01.2001 року за № 89, кн. № 1 [PERSON], який помер [INFO], спадкоємицею якого була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав (4-6). Відповідно до довідки Золотопрудської сільської ради від 17.09.2015 року за № 166 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.7) Відповідно до довідки Золотопрудської сільської ради від 17.09.2015 року за № 167 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS]. За вказаною адресою не проживає з 2007 року. (а.с.8). За данними погосподарської книжки про реєстрацію громодян по Золотопрудській сільській раді, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.05.2011 року (а.с.12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає в с. Золоті Пруди та знає відповідача як кого, який проживав за адресою [ADDRESS] з батьками. Потім виїхав з села і останній раз вона бачила його в 2011 році декілька днів, після чого він поїхав, більш не повертався та за адресою реєстрації не проживає. Свідок [PERSON] надала суду тотожні пояснення. Гарантуючі захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчать про те, що права члена сім'ї, власника будинку(квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок, припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до вимог частини 4 статті 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При встановлених в судовому засіданні обставинах суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню частково, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, тому втратив право на користування житлом за адресою [ADDRESS]. Вимоги позивача про позбавлення відповідача права користування житлом шляхом зняття з реєстрації та зобов'язання Державної міграційної служби України в Олександрівському районі зняти з реєстрації відповідача, - задоволенню не підлягають з наступних підстав. Захист цивільних прав повинен відповідати тим правовідносинам які виникли та діючому законодавству, що передбачає спосіб такого захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Відповідно до вимог абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Частина 2 зазначеної статті передбачає, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, буде достатньо для захисту порушеного права позивача і не потребує інших заходів.

Outcome: partial