Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

26.12.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом до відповідача Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовський С.І Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2019 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 18.02.2020 року . 14.02.2020 року відповідачем надані письмові пояснення на позовну заяву. 18.02.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням позивача до 01.04.2020 року 01.04.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 26.05.2020 року в зв`язку з витребуванням доказів. 26.05.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 30.07.2020 року в зв`язку з витребуванням доказів. 30.07.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 14.09.2020 року в зв`язку необхідністю уточнення позовних вимог. 08.09.2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. 14.09.2002 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 23.09.2020 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 23.09.2020 року в судовому засіданні оголошену вступну і резолютивну частину рішення. Згідно поданої уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка [PERSON] , право на спадкове майно, а саме: право на 1/3 частину земельної частки (паю) розміром 7.22 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті мав право на земельну ділянку (пай) площею 7.22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату серії ДП № 0200787, який зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП ім. Фрунзе за № 113 від 02.04.1997 року. Померлий [PERSON] , залишив на ім`я її чоловіка заповіт, посвідчений секретарем виконкому Малоолександрівської сільської ради Ляховенко Т.Г., за реєстровим № 76 від 03.10.1998 року. Всі особи, зазначені в заповіті, а саме: [PERSON] , [PERSON] померли. Як їй було відомо, спадщину після померлого вищевказані особи не приймали. Але в матеріалах справи є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.07.2000 року видане державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, де зазначається, що всі три сини: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вступили в спадщину після померлого батька на право на земельну частку (пай) КСП ім. Фрунзе, в рівних частках кожному. [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На день смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, яке складається з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона у визначений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру та отримала свідоцтво про право на спадщину. Але в 2019 році вона дізналась, що її чоловік мав право на спадок у вигляді земельної частки (паю) після смерті свого батька [PERSON] . Вона звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовського С.І., з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , а саме, на земельну частку (пай). Проте постановою нотаріуса від 06.12.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за підставами, викладеними в позовній заяві. Також пояснила, що їй невідомо в кого в обробітку перебуває на даний час земельна ділянка її покійного свекра. Її чоловік хворів, тому йому було не до землі. Відповідач, представник Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Також надав письмові пояснення згідно яких зазначив, що на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області не витребуваної земельної ділянки (паю) згідно сертифікату ДП № 0200787 площею 7.22 в умовних кадастрових гектарах на право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе, виданого на ім`я [PERSON] немає. В книзі нотаріальних дій сільської ради 20.07.2000 року громадянами [PERSON] та його братом [PERSON] було складене та посвідчене доручення на отримання спадщини брату - [PERSON] . 27.07.2000 року було складене та посвідчене доручення на розпорядження сертифікатом на право на земельну частку (пай). Всі ці дії були в період купівлі-продажу сертифікатів на право на земельну частку (пай) . Ймовірно , що [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , спадкове майно, яке залишилось після смерті їхнього батька [PERSON] , у вигляді сертифікату на земельну частку (пай) було продане. В чиєму обробітку перебуває на даний час зазначена земельна ділянка раді не відомо. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу в судове засідання не з`явився подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] , мав право на земельну ділянку (пай) площею 7.22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату серії ДП № 0200787, який зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП 1м. Фрунзе за № 113 від 02.04.1997 року, що підтверджується повідомленням відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, та копією сертифікату на земельну частку (пай) , що знаходиться в матеріалах спадкової справи. За життя [PERSON] , склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Малоолександрівської сільської ради Ляховенко Т.Г., за реєстровим № 76 від 03.10.1998 року, згідно якого зробив розпорядження відповідно до якого все майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів у власність своїм синам: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Всім трьом в рівних частинах, що підтверджується копією заповіту. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 100/99, відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що всі три спадкоємця за заповітом: [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , подали заяви до держаної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] 25.07.2000 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області видане свідоцтво про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0200787, який зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП ім. Фрунзе за № 113 від 02.04.1997 року в рівних частинах трьом спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . Згідно абзаців 2, 3 п. 1 постанови Пленуму Верхнього суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» - Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. 548 України (в ред. 1963 року) - Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1.2 ст.549 України ( в ред.. 1963 року ) - Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] , відкрилась [INFO] . Відповідно спадкування майна спадкодавця [PERSON] , спадкоємцями відбувалось за положенням Цивільного Кодексу України ( в ред. 1963 року). Спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , прийняли спадщину, що відкрилась після смерті батька [PERSON] , та отримали свідоцтво про право не спадщину, кожен в розмірі 1/3 частини. Доказів того, що [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ,. розпорядились спадковим майном, а саме: сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0200787 суду не надано. Припущення відповідача, що спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ,. продали сертифікат на право на земельну частку пай не може буде покладене в основу рішення суду. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України - Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надавався запит до Малоолександрівської сільської ради з проханням повідомимити в чиєму користуванні на даний час перебуває земельна частка (пай), що належала [PERSON] , на що отримана відповідь, що Малоолександрівська сільська рада такою інформацією не володіє. Таким чином судом встановлено, що станом на дату смерті [PERSON] ,. 28.03.2018 року, останньому належало право на 1/3 частину земельної частки паю площею 7.22 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату 0200787. Відповідно до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , входить право на 1/3 частину земельної частки паю площею 7.22 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату 0200787, оскільки доказів того, що дане майно було відчужене спадкодавцем [PERSON] , суду не надано. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що у [PERSON] , виникло право 1/3 частину земельної частки паю площею 7.22 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі сертифікату 0200787 на підставі и свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2000 року серії АВМ № 170195, виданого державним нотаріусом верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Комаровою І.В. Той факт, що [PERSON] ,. не зареєстрував дане свідоцтво у Верхньодніпровському районному відділі земельних ресурсів, відповідно до чинного на час його видачі законодавства, не має наслідком припинення у спадкодавця [PERSON] ,. права на дане майно. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як не проведення реєстрації на майно та не отримання (втрата) правовстановлюючого документу. Також судом встановлено, що позивачка реалізуючи своє право на отримання спадщини, звернулася до приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Тітовського С.І., і з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті чоловіка [PERSON] . Проте, постановою державного нотаріуса від 06.12.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як позивачем не наданий правовстановлюючий документ на земельну ділянку . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, позивачка [PERSON] , прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки своєчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та вже отримала свідоцтво про право на спадщину на інше майно покійного. [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON] , інші спадкоємці ні за законом, ні за заповітом із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , до нотаріальної контори не звертались. За наведених вище обставин судом встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог у спосіб захисту порушених прав, обраний позивачем, який передбачений ст. 16 ЦК України. А саме визнати за позивачем право на 1/3 частину земельної частки (паю) розміром 7.22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) розташованої на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого 28 березня 2018 року Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд вважає за можливе покласти на позивача оскільки не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved