Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

25.11.2020 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання його доньки [PERSON] , [INFO] разом із батьком - [PERSON] (а.с.2-5). Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 23.03.2021 (а.с.72-73) позивач [PERSON] додатково просив звільнити його з 01.08.2020 від сплати аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Бориспільського суду Київської області від 21.02.2014 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дочку [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживали окремо, їх дочка [PERSON] залишилася жити разом з матір`ю. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2009р. з нього на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання дочки. Оскільки відповідачка намагалася створювати йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, та рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2014 відповідачку [PERSON] було зобов`язано не перешкоджати йому у спілкуванні з дочкою, та визначено дні для спілкування дочки з позивачем з відвідуванням місця його проживання. Як стверджує позивач, в липні 2020 року дочка [PERSON] поскаржилась мені що на неї за місцем проживання здійснюється моральний тиск і фізичне насильство та повідомила, що бажає проживати разом з позивачем, тому він вирішив забрати дочку до себе. З 11 липня 2020 року [PERSON] постійно проживає з позивачем в квартирі [ADDRESS] . До теперішнього часу вони з відповідачкою не дійшли згоди щодо місця проживання їх доньки. Вважає, що ним створені усі умови для проживання та розвитку доньки, а також, при визначенні м`ясця проживання доньки з батьком мають бути врахована особиста прихильність та бажання доньки. Оскільки донька з 11.07.2020 знаходиться на його повному утриманні, а відповідачка не приймає участі у цих витратах, він має бути звільнений від сплати аліментів на користь [PERSON] . 23.03.2021 відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю (а.с.58-60). Обґрунтовуючи зустрічний позов відповідач вказала, що після розірвання шлюбу з позивачем їх донька проживала з нею. Крім того, після її звернень 25 лютого 2019 року рішенням №134 виконавчий комітету Бориспільської міської ради вирішив визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю за її місцем проживання. Вказує, що влітку 2020 року позивач забрав доньку до себе та подав позовну заяву про визначення місця проживання доньки з батьком. Вона не згодна з тим, щоб донька проживала з батьком. Вважає, що для повноцінного та гармонійного розвитку доньки, враховуючи її вік, донька має проживати з матір`ю, де в неї створені усі необхідні умови. Ухвалою від 21.12.2020 було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.42). Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 23.03.2021, було прийнято до розгляду заяву позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог та прийнято зустрічний позов [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.74-75). 01.04.2021 позивачем [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, за змістом якого він не погоджується з зустрічним позовом, вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає (а.с.80-81). Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 27.04.2021 (а.с.86-87), було задоволено заяви сторін про виклик свідків. Ухвалою від 27.04.2021 закрито підготовче провадження у справі (а.с. 89). У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Соколов С.В. повністю підтримали позовні вимоги за первісним позовом щодо визначення місця проживання доньки сторін з батьком та звільнення від сплати аліментів, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник позивача також просив компенсувати позивачу за рахунок відповідача понесені судові витрати, зокрема на проведення експертизи. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сацик В.О. проти задоволення первісного позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов та визначити місце проживання доньки з матір`ю. Згідно з письмовою заявою представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Павленко Л.В., вона підтримує первісний позов (а.с.129). Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України суд заслухав пояснення малолітньої [PERSON] , [INFO] , та її думку щодо поданих сторонами позовів про визначення її місця проживання. Так, малолітня [PERSON] підтвердила, що, проживаючи з матір`ю та молодшим братиком, спілкувалася та бачилася з батьком та бабусею по батьковій лінії, де познайомилася з родиною батька. На початку липня 2020 року матір вирішила їх братом відвезти до бабусі по лінії матері, а вона цього не хотіла. Подзвонила бабусі [PERSON] , щоб батько її забрав до себе, матері не сказала, бо була впевнена, що вона буде проти. З того часу живе в родині батька. В неї склалися гарні стосунки з дружиною батька, зведеною сестрою, а також сином дружини батька. Хоче залишитися жити з батьком в його родині, де її краще розуміють. З матір`ю з літа 2020 року вони майже не спілкувалися, через те, що мати звинувачує їх з батьком та його родину в ситуації, що склалася, говорить про батька неприємні речі. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , заслухавши думку малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2003 року, від якого в них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матерію, відповідачем у справі - [PERSON] . Ці обставини повністю визнані сторонами, та, крім того, були встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2009 року (справа №2-3475/2009) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.10). Факт народження доньки [PERSON] , [INFO] , у батьків [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим повторно 08.07.2020 (а.с.8). На підставі вище зазначеного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2009 року з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.09.2009 року ї до її повноліття (а.с.10). Факт утримання аліментів, також підтверджується Довідкою від 30.10.2020, виданою ДП «МА «Бориспіль» про доходи [PERSON] за період з січня по вересень 2020 року включно (а.с.26). Факт розірвання шлюбу між сторонами в лютому 2010 року підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с.9). Згідно з рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2014 року (справа №359/9145/13-ц) суд задовольнив позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні та зобов`язав [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та встановив дні для спілкування між дочкою та батьком з відвідуванням місця проживання батька з 16.00 год. середи до 20.00 год. суботи щотижня, а також спілкування з дитиною під час державних свят та шкільних канікул у рівній кількості днів з матір`ю, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку спілкування з дитиною відмовлено (а.с.11-12). Як вбачається з наданих відповідачем за первісним позовом [PERSON] документів, за її заявою від 07.02.2019 року виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області ухвалив рішення від 25 лютого 2019 року №134, яким визначив місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю громадянкою [PERSON] , за місцем її проживання (а.с.67). Та обставина, що малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та до 11 липня 2020 року проживала з матір`ю, сторонами не оспорюється, а також підтверджується Довідкою КП «ЖРЕУ» №552 від 16.04.2019 про склад сім`ї (або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб) та Актами обстеження житлових і матеріально-побутових умов від 16.06.2019 та від 20.02.2020 (а.с.66,68,69). Сторонами визнано та показами допитаних свідків підтверджується, що з 11 липня 2020 року, малолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, позивачем у справі [PERSON] , та членами його родини: дружиною [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , матір`ю позивача [PERSON] , [INFO] , та сином дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Наведене також підтверджується долученими до матеріалів справи свідоцтвами про одруження позивача, про народження дітей, довідками про реєстрацію місця проживання, Свідоцтвом про право власності на житло, Технічним паспортом на квартиру та Актом оцінки потреб сім`ї позивача (а.с.15-21, 22, 23-24, 28-33). Як вбачається з наданого позивачем висновку експерта від 01.07.2021 №СЕ-19-21/13341-ПС, за результатами судової психологічної експертизи, проведеної за адвокатським запитом адвоката Соколова С.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] (а.с.93-98), судовим експертом державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Козловою А.Г. зроблено висновки про те, що особливості прихильності (прив`язаності) дитини [PERSON] , [INFO] до батька характеризується безпечною прихильністю, що позитивно впливає на її психічний розвиток; прихильність до матері [PERSON] характеризується тривожно-уникаючим типом, що є несприятливим для психічного розвитку дитини; відношення дитини [PERSON] , [INFO] , до батька є позитивним на емоційному та вербальному рівнях, відношення до матері характеризується амбівалентністю - позитивне відношення на емоційному рівні, на вербальному - негативне. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про визначенням місця проживання малолітньої [PERSON] , погодженого рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 01.10.2021 №780 (а.с.130), орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її батьком, громадянином [PERSON] , за місцем його проживання. При цьому, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, а також підтверджується наданими сторонами документами з місця роботи та проживання (а.с.23-24,26,29, 68,69, 130) обидва батьки малолітньої [PERSON] мають місце роботи та житло, де створили для доньки належні матеріально-побутові умови для проживання. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами частини першої статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 23 грудня 2019 року у справі №648/2062/18, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Як підтвердила суду малолітня [PERSON] , вона бажає проживати з батьком. Обставин, які б вказували на відсутність у малолітньої вільного волевиявлення, судом не встановлено. За згодою сторін пояснення надавалися малолітньою за відсутності батьків в присутності фахівця органу опіки та піклування з педагогічною освітою. Суд враховує, що на момент, коли малолітня [PERSON] виявила бажання почати проживати з батьком, їй виповнилося повних 11 років та на момент розгляду даної цивільної справи в суді, повних 13 років. Вирішуючи даний спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , суд враховує думку дитини, яка висловила своє тверде бажання проживати з батьком. При цьому, як вбачається з пояснень дитини, а також показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , результатів судової психологічної експертизи малолітньої [PERSON] , формування такого переконання не в останню чергу пов`язано з тим, що відповідач протягом тривалого часу заперечувала проти спілкування доньки з батьком та його родиною, не зважаючи на взаємне бажання доньки та батька підтримувати таке спілкування, не вистроїла довірливих стосунків з донькою, внаслідок чого втратила з нею необхідне взаєморозуміння. На переконання суду, відновлення теплих, довірливих стосунків між малолітньою [PERSON] та її матір`ю [PERSON] можливе, проте, потребує часу і взаємних зусиль, в першу чергу з боку батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Так, з наданої характеристики учениці 7-А класу Бориспільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, [PERSON] , 2008 року народження (а.с.27) вбачається, що [PERSON] навчається в даній школі з 2020 року. При цьому зарекомендувала себе під час навчання як дисциплінована та уважна учениця, яка до навчання ставиться сумлінно, має навчальні досягнення достатнього та високого рівня, навчається в повну міру. На уроках завжди уважна та активна, систематично виконує домашні завдання. Товариська, врівноважена, розсудлива, самостійна, ввічлива. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Наведене, на переконання суду, підтверджує показання допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] , а також висновки судового експерта, що зміна місця проживання малолітньої [PERSON] , проживання її з батьком та його родиною, мали позитивний вплив на малолітню, її емоційний стан та розвиток. Показання допитаних за заявою представника відповідача за первісним позовом [PERSON] свідків [PERSON] т [PERSON] не спростовують вищенаведених висновків суду. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що слід задовольнити первісний позов та визначити місця проживання малолітньої доньки сторін з батьком, що на даний час повністю відповідає інтересам дитини та враховує її особисту волю і бажання: жити в родині батька. У зв`язку з чим зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання доньки з матір`ю задоволенню не підлягає. При цьому суд враховує, що вік та загальний розвиток малолітньої [PERSON] , наявність в родині позивача, чоловіка за статтю, жінок з життєвим досвідом (дружини та матері позивача), в тому числі її рідної бабусі [PERSON] , здатні забезпечити належний, повноцінний і гармонійний розвиток [PERSON] як дівчинки. Виходячи з того, що малолітня донька проживає разом з батьком й перебуває на його утриманні, сплата позивачем [PERSON] аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання дитини в силу вимог статті 181 Сімейного кодексу України та статті 273 ЦПК України підлягає припиненню з дати звернення позивача з відповідними вимогами до суду, тобто з 23.03.2021 року (а.с.72-73). У зв`язку з чим в цій частині первісний позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 гривень та 908 гривень (а.с.1, 82а), на загальну суму 1748 гривень 80 копійок підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Щодо понесених позивачем витрат на проведення судової психологічної експертизи в сумі 5076 гривень (а.с.92, 131,172) суд дійшов висновку, що такі втрати відшкодуванню не підлягають в силу вимог ст.ст.134,139 ЦПК України, оскільки експертиза була замовлена та проведена не на підставі ухвали суду, а виключно з ініціативи позивача, при цьому у позовній заяві [PERSON] у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат такі втрати - на підготовку експертного висновку були відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial