Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

26.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 213,14 грн., середній заробіток за період з 07.03.2016 року по 14.06.2016 року в розмірі 5145,96 грн. (з подальшим урахуванням змін суми на день розгляду справи в суді), моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а всього 10359,1 грн., мотивуючи тим, що він працював у відповідача і при звільненні і по час подачі заяви до суду з ним не розрахувалися. Крім того, просить стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що у звязку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок, це заподіяло йому величезні моральні страждання, вечь час хвилювався з приводу існування своєї сім»ї і в слідство чого він і його сім»я були позбавлені нормального життєвого спілкування з тими, що оточують їх близькими людьми. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, зазначив, що заборгованість по заробітній платі виплачена в повному обсязі. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки свого представника суду не повідомив. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача і був звільнений 06.03.2016 року за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). На час подання позивачем позовної заяви заборгованість по заробітній платі становила 3725,78 грн., але 14.06.2016 року відповідач погасив заборгованість. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Запити суду, щодо заборгованості по заробітній платі позивача, середньомісячного заробітку та табелю обліку робочого часу, відповідач проігнорував. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки з 07.03.2016 року по 14.06.2016 року, який за розрахунком суду складає: 85,52 грн.(середньоденна заробітна плата ) х 77 (робочі дні з часу звільнення на час фактичного розрахунку) = 6585,04 грн. (середній заробіток за весь час затримки). Однак, до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог 5145,96 грн.. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Що ж стосується відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, то з таким розміром суд погоджується, оскільки порушення відповідачем законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1102,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved