overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

25.03.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 18834,34 грн. та сплаченого судового збору у сумі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 02 жовтня 2008 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №NKХRRW06990243 про надання останньому кредиту у розмірі 1946,65 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки відповідно до заяви позичальника. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 29.01.2014 року у сумі 18834,34 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 1607,82 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 15853,46 грн., штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн., штраф (процентна складова) у сумі 873,06 грн. На даний час сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача судового збору в сумі 243,60 грн., то суд вважає за необхідне задовольнити їх згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

25.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх та обов'язків ЗАТ КБ «Приват Банк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.05.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], у розмірі 14339,96 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, 16.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, розмір яких передбачений умовами договору. Виходячи з умов кредитного договору, сплата кредиту та відсотків за його користування здійснюється щомісячно згідно графіку погашення кредиту безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора. При виконанні умов кредитного договору [PERSON] зобов'язання належним чином не виконував, чим порушив терміни сплати по кредиту та відсотків за користування кредитом, що привело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.01.2014 року склала 14339,96 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 4777,07 грн., сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 6397,50 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2006,34 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 659,05 грн. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону та умов договору. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

25.03.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що 29.08.2009 року уклала шлюб з відповідачем, від якого має неповнолітню доньку- [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти нікому не сплачує. Відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не з'явився, хоча повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заявлених вимог позивача. Враховуючи, що сторонни до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав, позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем ( а.с.6), від якого має доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5), який мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області (а.с.2). Розмір аліментів, які вимагає позивач відповідає вимогам закону, тому позовні вимоги позивача обгрунтовані, законні та підлягають задоволенню з дати подання позову до суду, тобто з 25.03.2014 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

25.03.2014 року позивачем подано до суду відповідний позов. В обґрунтування позову зазначено, що 22.09.2007 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спору про розподіл майна не маємо, дитина після розірвання шлюбу буде проживати із відповідачем. Стосунки погіршились, сторони втратили почуття поваги один до одного. У них різні погляди на життя, стосунки, подальше спільне життя не є можливим та суперечить їх спільним інтересам. Просив шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, надав суду додаткові пояснення, зазначав на те, що причиною розірвання шлюбу стала подружня зрада з боку відповідачки. З 2011 року стосунки почали погіршуватись, з 2012 року фактично припинили стосунки як чоловік та жінка, а з січня 2014 року сімейні стосунки повністю припинені, поновлювати їх він намір не має. Питання поділу майна та місця проживання дитини між ними не вирішено та буде вирішуватись в подальшому. В рамках даної справи просив розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала, посилалась на те, що з її боку подружньої зради не було, це все ревнощі чоловіка, але вважала, що дійсно відновлення стосунків між ними не є можливим, оскільки вони не розуміють один одного. Також зазначала, що фактично після народження дитини вона залишалась сама, чоловік постійно займався роботою, та вони не бачились, вона виховувала дитину, після цього вона почала працювати та у чоловіка почали виникати ревнощі, з лютого 2014 року не проживають як подружжя. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу пред'явлений одним із подружжя, згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. 22.09.2007 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №983 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Шлюбні стосунки між сторонами припинені на початку лютого 2014 року. Питання поділу спільного майна подружжя, визначення місця проживання дитини є спірним між сторонами та буде вирішуватись або в добровільному порядку, або шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Враховуючі встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає, що сторони не мають наміру поновлювати стосунки, проти розірвання шлюбу не заперечують, довіра та почуття між ними втрачені. Тому, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідач виявила бажання залишити після розірвання шлюбу прізвища - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, вказавши, що 27 грудня 2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. За час шлюбу постійно виникали сварки, скандали, непорозуміння. Оскільки примирення між ним та відповідачем неможливе ні за яких умов, то він просив суд розірвати їх шлюб. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, але згідно отриманої телефонограми, не заперечувала про можливість розгляду справи в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю на розірвання шлюбу згодна. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Як видно з позовної заяви позивача, в сім'ї склались ненормальні стосунки. За час шлюбу постійно виникали сварки, скандали, непорозуміння. Примирення між ними неможливе ні за яких умов. Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 27 грудня 2003 року в Гвоздавській сільській раді Любашівського районну Одеської області, актовий запис № 21 (а.с. 5). Сторони від проживання в шлюбі мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 6,7). Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя у сторін, на момент звернення до суду, немає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначаючи, що влітку 2010 року він познайомився з [PERSON], з якою відносини продовжувалися кілька місяців, потім були припинені і до осені 2014 року вони не спілкувалися, на тай час [PERSON] знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], але вони не проживали разом. Восени 2014 року вони випадково зустрілися та [PERSON] повідомила, що вона вже два роки як офіційно розлучена, а також те, що у неї 24.06 2011 року народився син [PERSON], батьком якого є він. В свідоцтві про народження [PERSON] [PERSON] Максимовича, батьком значиться [PERSON]. Позивач вважає себе рідним батьком [PERSON] [PERSON] Максимовича, а тому звертався до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області з проханням виключити запис про [PERSON], як батька дитини, з актового запису про народження [PERSON] та внесення відомостей про нього, як рідного батька, до свідоцтва про народження, та йому було відмовлено. Позивач вважає, що актовий запис про народження дитини, в якому батько дитини вказаний [PERSON], не відповідає дійсності, тому просив суд визнати його батьком [PERSON] [PERSON] Максимовича, [INFO], та внести відповідні зміни в актовий запис про народження. Позивач просив справу розглянути без його участі. Відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив справу розглянути без його участі. Третя особа, [PERSON], надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позивач є батьком [PERSON], та просила справу розглянути без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.128 СК України батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути предявлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що протягом декількох місяців у 2010 році позивач проживав з [PERSON]. Остання в цей час знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з яким разом вже не проживала. Восени 2014 року [PERSON] повідомила позивача про те, що у неї влітку 2011 року народився син [PERSON], батьком якого є він. Відповідно до висновку судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №291, проведеної з 03.08.2015 року по 14.08.2015 року, вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] [PERSON] Максимовича, складає не менше 99,9999%. Згідно з ч.4ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст..134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, [ADDRESS] В обґрунтування позову приведені доводи про те, що [INFO] року в місті Чернігів Чернігівська область у віці 66 років помер її чоловік - [PERSON] і вона, як дружина, є єдиним спадкоємцем майна померлого. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] не може видати їй Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] причині того, що право власності спадкодавця на земельну ділянку не було піддано державній реєстрації. В судове засідання позивач не прибув, в поданій заяві від 24.03.2014 року просить суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача без поважних причин в судове засідання не прибув. Представник третьої особи в поданій заяві від 23.04.2014 року просить суд здійснити розгляд справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі (включаючи копію спадкової справи) - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в місті Чернігів Чернігівська область у віці 66 років помер чоловік позивача - [PERSON] і вона, як дружина, є єдиним спадкоємцем майна померлого, що встановлено згідно Свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 19.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, Свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 06.02.1971 року Слабинською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та матеріалами спадкової справи. Спадкодавець [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована за адресою: Чернігівська область, [ADDRESS] що підтверджується п.1.60 рішення Чернігівської міської ради від 26.12.2012 року, але вказане речове право не було піддано державній реєстрації (а.с.9). Відповідно до положень ст.ст.1222 ч.1, 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановлені судом обставини є підставами для повного задоволення позову та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (яка входить до складу спадщини [PERSON]), оскільки позивач (як дружина) є єдиним спадкоємцем за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини, щомісячно, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає. Сторони в судове засідання не прибули, в поданих заявах просять суд здійснити розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] народження, яка на даний час мешкає разом з позивачем, а відповідач проживає окремо (а.с.2-5). Згідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний здійснювати виплату позивачу аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів його доходів, так як він не має інших утриманців і ці обставини є підставами для задоволення позову. Судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з вимогами про визнання недійними: результатів прилюдних торгів, проведених 24.02.2014 року відповідачем 2 з продажу двокімнатної квартири [ADDRESS]; протоколу № 2514068/2-2 від 24.02.2014 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту про проведення прилюдних торгів. В обґрунтування позову приведені доводи про те, що ліцитатор розпочав процедуру проведення торгів з порушенням установлених правил, вважає, що між відповідачем 2 та деякими учасниками торгів вбачається спільна корупційна схема, зазначив, що всупереч законодавству після відмови переможця підписати протокол, це було запропоновано учаснику, який пропонував суму вище за початкову. Представники відповідачів 1-3 позов не визнали. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, про дату, час та місце його проведення повідомлялися у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно положень ст.ст.3, 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до протоколу № 2514068/2-2 від 24.02.2014 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, переможцем торгів визначено [PERSON], який придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS] за ціною, яка була вищою від початкової. Позивач приймав участь у проведенні прилюдних торгів, проте ним під час реалізації даного майна, не було запропоновано жодної пропозиції за вищевказане майно та не надано належних доказів, які підтверджують наявність корупційних схем торговельної організації та порушення його майнових прав чи інтересів. Відповідачем 2 були дотримані відповідні правила і порядок проведення торгів, які встановлені Тимчасовим положенням організації та проведення торгів з реалізації предмета іпотеки, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів та належним чином були оформлені кінцеві результати торгів, які затверджені актом державного виконавця, а тому встановлені судом обставини є підставами для повної відмови в задоволенні позову. Судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

25.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, спільного господарства та бюджету сім'ї вони не ведуть. Сторони в судове засідання не прибули, 08.04.2014 року подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач позов визнав та дав згоду на розірвання шлюбу. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони по справі з 14.02.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дочки - [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується/я на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки сторони тривалий час спільного господарства та бюджету не ведуть, поновлювати сімейні стосунки та примирятися не бажають, а ступінь їх відчуженості є значною - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved