Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

26.05.2015 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води, посилаючись на те, що з 01.01.2007 року по теперішній час ТОВ «Краматорськтеплоенерго» здійснює поставку теплової енергії та гаряче водопостачання відповідачам, які мешкають в квартирі [ADDRESS]. Відповідачі не вносили плату за отриману теплову енергію і гаряче водопостачання в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.02.2008 року по 01.02.2014 року у сумі 14 829,30 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь товариства, а також понесені витрати по сплаті судового збору - 243,60 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 серпня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та підігрів води задоволенні частково. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» борг за поставлену теплову енергію на опалення та підігрів води за період з 01.02.2008 року по 01.02.2014 року в розмірі по 7 414,65 грн. з кожної. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» судові витрати у розмірі по 121,80 грн. з кожної. На вказане судове рішення [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] на час розгляду справи відповідачам на праві власності не належала, оскільки була продана 26 лютого 2008 року [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений 26 лютого 2008 року. Вважає, що саме покупець за договором - [PERSON] повинен був зареєструвати укладений договір купівлі-продажу у КП «БТІ м. Краматорська», але не зробив цього з невідомих причини. Вказує, що вона з донькою [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу звільнили квартиру, передавши ключі від неї новому власнику. Відповідачка [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Позивач, сповіщений про час та місце розгляду справи, свого представника не направив. Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачі з 2006 року є співвласниками по ? частки квартири [ADDRESS]. У відповідності із довідкою по особовому рахунку, який відкритий на ім'я відповідача [PERSON], заборгованість за період з 01.02.2008 року по 01.02.2014 року перед ТОВ «Краматорськтеплоенерго» складає 14 829,30 грн. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], яким належить по 1/2 частки з 2006 року по теперішній час, тому з них необхідно стягнути борг за опалення та підігрів води за період з 01.02.2008 року по 01.02.2014 року в сумі 14 829,30 грн. в рівних частках з кожного. Суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення [PERSON] про те, що вказана квартира продана 20.02.2008 року, оскільки це спростовується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якої відповідачі є співвласниками вказаної квартири, а інших доказів [PERSON] не надала та не довела у судовому засіданні факт продажу зазначеної квартири. Проте погодитися з вказаними висновками суду не можливо, виходячи з наступного. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об'єктів за власні кошти. Як передбачено ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Дійсно в матеріалах справи наявна Інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.06.2014 року, згідно з якою квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачкам (по 1/2 частки кожній). (а. с. 16-17) Проте, відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори 26 лютого 2008 року, реєстр №2-11676, вказана квартира була продана [PERSON] Апелянтом була надана копія цього договору, засвідчена печаткою Першої краматорської державної нотаріальної контори. (а. с. 51) З паспорта [PERSON] вбачається, що вона знялася з реєстрації у квартирі [ADDRESS] та зареєстрована з 20 лютого 2008 року по [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову, відповідачка [PERSON] в заяві до суду зазначала, що квартира була продана у лютому 2008 року. (а. с. 22) Проте суд першої інстанції не прийняв вказану заяву до уваги та не перевірив доводи відповідачки щодо цієї обставини. Розгляд справи було закінчено без участі відповідачів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV в редакції Закону на момент укладення правочину, (Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI цей Закон викладено у новій редакції та має назву «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб. Виходячи зі змісту зазначеної вище статті Закону від 1 липня 2004 року № 1952-IV, обов'язок подати заяву про реєстрацію квартири був покладений на правонабувача, а у даному випадку - на покупця нерухомого майна. Згідно з наданим розрахунком заборгованість виникла з лютого 2008 року, тобто з часу укладення вищевказаного договору купівлі-продажу. (а. с. 3-4) Вказані обставини свідчать про те, що борг виник у нового власника квартири, а тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачів. З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed