Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

26 грудня 2017 року в Коростенський міськрайонний суд Житомирської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 червня 2017 року [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 5700,00 гривень з кінцевою датою повернення 24 липня 2017 року, в підтвердження чого відповідачем надано власноруч написану розписку. [PERSON] в обумовлений в розписці строк борг не повернула, що і стало приводом для звернення [PERSON] до суду з вимогами про стягнення на її користь з [PERSON] 5700,00 гривень боргу, а також судових витрат в розмірі 640,00 гривень. 15 січня 2018 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено відкрити провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.9). Учасники справи в підготовче судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] просила задовольнити позов, а розгляд справи провести без її участі, про що подала до суду заяву. Відповідач [PERSON], в поданій до суду заяві, позов визнала, проводити розгляд справи просила без її участі. Згідно з ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що 25 червня 2017 року [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 5700,00 гривень з кінцевою датою повернення 24 липня 2017 року, в підтвердження чого відповідачем [PERSON] написано власноруч розписку (а.с.5). В обумовлений\~у розписці\~строк позичальник\~[PERSON]\~позичені грошові\~кошти в розмірі 5700,00 гривень не повернула. Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 Цивільного кодексу України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до\~ ст.1046 Цивільного кодексу України\~ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Cтаттею 1047 Цивільного кодексу України\~передбачено, що \~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі\~ ст.1049 Цивільного кодексу України\~ \~\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Cтаттею 1050 Цивільного кодексу України\~ визначено, що\~\~позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Відповідно до\~ \~\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В правових позиціях Верховного Суду України викладених у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Отже, надана до суду розписка, викладена у письмовій формі виступає у якості договору позики, має реальний характер і є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналізуючи викладені норми матеріального права, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши всі надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] здійснила судові витрати при розгляді справи, а саме сплатила судовий збір за подання позовної заяви у сумі 640,00 грн (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved