Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

25.01.2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до [PERSON], в якому просили витребувати з незаконного володіння [PERSON] належне їм майно, яке перелічене в акті опису спадкового майна від 06 серпня 2012 року, що знаходилося в приміщенні кафе-закусочна по [ADDRESS] та огорожу із бетонних плит та ковані ворота. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] року помер [PERSON], згідно із заповітом якого спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON], які 06 серпня 2012 року за участю свідків склали акт опису спадкового майна, що знаходилось в приміщенні кафе-закусочної по [ADDRESS] та залишилося після смерті [PERSON]. У вказаному акті опису спадкового майна міститься п'ятдесят найменувань спадкового майна із зазначенням загальної кількості описаних предметів - 184 одиниці. Зазначають, що 17 грудня 2013 року відповідачка [PERSON] самовільно, незаконно, без належної правової підстави, без відома та згоди спадкоємців вивезла усі речі описані в акті опису спадкового майна, а в 2012 році без відома та згоди спадкоємців вивезла огорожу із бетонних плит та ковані ворота, які знаходились по [ADDRESS] та належали [PERSON]. Вважають, що майно, яке перебувало в кафе-закусочній, бетонні плити та ковані ворота було особистою приватною власністю [PERSON], а після його смерті відповідно до заповіту належало його спадкоємцям, в зв'язку з чим відповідачка [PERSON] є такою, що незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їх спадковим майном. 02.04.2014 року [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати за нею право особистої власності на 6 столів, 24 стільця, вішалку, електрочайник вартістю 3940 грн.; решту описаного в акті опису спадкового майна від 06.08.2012 року вартістю 21 060 грн. визнати спільним майном подружжя; виключити з акту опису спадкового майна [PERSON] від 6.08.2012 р. її особисте майно, а саме 6 столів, 24 стільця, вішалку, електрочайник вартістю 3960 грн. та ? частину решти описаного майна. Обгрунтувала вимоги тим, що вона із [PERSON], спадкоємцем якого за заповітом є [PERSON] та [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1989 р. по 06.12.2006 р.. В 2004 р. вони разом закінчили будівництво та здали в експлуатацію нежитлове приміщення кафе-закусочну по [ADDRESS]. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2013 р. за нею визнано право власності на ? частину цього приміщення та на ? частину земельної ділянки за цією адресою для його обслуговування, як на частку у спільному майні подружжя. Зазначила, що [PERSON] 6 листопада 2007 року зірвав замки в приміщення кафе, побив у ньому частину обладнання та забрав з приміщення усе біль-менш цінне майно, зокрема касовий апарат, столи зі стільцями, огорожу навколо кафе, рекламну вивіску та приніс у приміщення непотрібний мотлох, який і в даний час знаходиться там. Для продовження своєї підприємницької діяльності в кафе вона 14.08.2008 р. в установленому порядку одержала черговий дозвіл на розміщення в ньому об'єкта торгівлі та за свої особисті кошти в лютому-березні 2008 року відновила необхідне для роботи обладнання, зокрема придбала новий касовий апарат, столи та стільці, вішалку, провела ремонт приміщення, в 2010 р. придбала для кафе електрочайник та відновила частину огорожі, яку зняв [PERSON]. Оскільки 6 столів, 24 стільці та вішалка, електрочайник, що знаходились в приміщенні кафе на час складання акту опису спадкового майна, як майно [PERSON], фактично придбавались нею після розірвання з ним шлюбу, вважає, що ці речі належать їй на праві особистої власності. Решта майна, зазначеного в акті опису було придбане нею та [PERSON] в період шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистим майном [PERSON]. 06.08.2012 р. з приміщення кафе були зірвані замки спадкоємцями [PERSON] та без її участі складено акт опису спадкового майна спадкодавця, до якого включено і належне їй майно, яке знаходилось в приміщенні. Оскільки приміщення не було опечатаним, про складання акту опису майна від 06.08.2012 р. її не повідомляли, вона як власник кафе та його обладнання в кінці 2013 р. забрала придбані нею столи, стільці та вішалку. Решта вказаного в акті опису майна залишилась в приміщенні кафе, до якого мають доступ також відповідачі, що фактично можуть розпорядитись ним без будь-яких перешкод, хоча свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно вони не мають. В судовому засіданні позивачі та представник позивачки [PERSON] [PERSON] підтримали первісний позов, просили його задовольнити. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представники позов не визнали, пославшись на його безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] пояснила, що вона забрала з приміщення кафе лише столи, стільці та вішалку, які є її особистою власністю. Решта вказаного в акті опису майна залишилась в приміщенні кафе, до якого мають доступ також і позивачі, що фактично можуть розпорядитись ним без будь-яких перешкод. Вимоги позивачів про витребування з її незаконного володіння бетонної огорожі та кованих воріт вважає безпідставними, оскільки факт переходу до них, як спадкоємців [PERSON] права на це майно, як на самостійний об'єкт права власності, не підтверджений належними доказами, свідоцтво про право на спадщину за заповітом та акт опису спадкового майна їх не містять. Крім того, огорожа об'єкту нерухомого майна може розглядатись лише як належність головної речі - тобто самого об'єкту нерухомого майна. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представники підтримали свій позов з підстав, в ньому передбачених. Відповідачі за зустрічним позовом та представник відповідачки [PERSON] [PERSON] зустрічний позов не визнали. Вказали, що на даний момент звернення [PERSON] із позовом про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ є безпідставним, оскільки остання уже зверталась до суду по визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та самостійно визначила, що таким майном є новозбудоване кафе-закусочна на 12 посадочних місць, площею 88,90 кв. м. по [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га, а також в зв'язку зі спливом строку позовної давності по даній вимозі. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 20.12.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області зроблено актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів за № 256 про розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 101). 27.12.2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на все належне йому майно (а.с. 11), спадкоємцями за яким є позивачки [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті [PERSON], отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 7,8) кожна на ? частку ? ідеальної частки нежитлового приміщення кафе-закусочної, що знаходиться в [ADDRESS]. 06.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] в приміщенні вказаної кафе-закусочної склали акт опису спадкового майна (а.с. 13), який містить 50 найменувань. Після опису спадкового майна на двері нежитлової будівлі, кафе повішено новий замок, ключі від якого передано [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2013 року (а.с. 21) залишено без змін рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2013 року, яким визнано новозбудоване кафе-закусочну на 12 місць, площею 88,90 м2 по [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за [PERSON] право власності на ? частину кафе-закусочної по [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га. Припинено право власності [PERSON] на ? частину новозбудованого кафе-закусочної на 12 місць, площею 88,90 м2 по [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою для його обслуговування, загальною площею 0,0221 га. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2013 року (а.с. 19 - 20) рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18.04.2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2013 року залишено без змін. В кінці 2013 року [PERSON] забрала з приміщення кафе-закусочної столи, стільці, вішалку та електрочайник, зазначені в акті опису спадкового майна, відкривши замок до приміщення відмичкою. Цю обставину вона визнала, зазначивши про це в своїх усних поясненнях, даних в судовому засіданні. Свої дії пояснила тим, що ці речі є її особистою власністю, оскільки вони були придбані нею вже після розірвання шлюбу з [PERSON], на підтвердження чого надала гарантійний талон та накладну (а.с. 57). Зазначила, що приміщення кафе на той момент не було опечатаним, про складання акту опису майна від 06.08.2012 року позивачі її не повідомляли. Твердження позивачів за первісним позовом про те, що нею з приміщення кафе вилучалось й інше майно, зазначене в акті опису, вважає бездоказовим. Крім того, [PERSON] заперечила свою причетність до зникнення з кафе-закусочної бетонної огорожі та кованих воріт, вказавши на необґрунтованість вимог позивачів. Ст. 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикаційний позов є одним із основних способів захисту права власності, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним; 4) віндикаційний позов має недоговірний характер та спрямований на захист речових прав. Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У зв'язку з цим, позивач повинен довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу, і сам позивач повинен підтвердити своє право власності на спірне майно - надати правовстановлюючі документи або інші докази, що підтверджують дійсну належність спірного майна позивачу, та довести факт незаконності вибуття з його власності спірного майна. Ст. 60 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На переконання суду, [PERSON] довела право особистої власності на окремі речі, зазначені в акті опису спадкового майна, зокрема на : 6 столів, 24 стільці, вішалку та електрочайник, оскільки нею були надані суду документальні докази, які підтверджують її право власності на них, зокрема накладну та гарантійний талон (а.с. 57). В той же час, позивачі за первісним позовом не надали належних доказів на підтвердження тієї обставини, що речі, зазначені в акті опису спадкового майна, належали померлому [PERSON] або належать на праві власності їм особисто, а також, що майно, зазначене в акті опису, огорожа із бетонних плит та ковані ворота перебувають у незаконному володінні саме [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], а також надані позивачами за первісним позовом документальні докази, зокрема постанова про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 16), висновок від 25 грудня 2013 року (а.с. 15), постанова про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с. 17), а також інші надані докази, не підтверджують факту перебування у незаконному володінні спірних речей у відповідачки за первісним позовом [PERSON]. Зважаючи на ці обставини первісний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння є необґрунтованим та безпідставним, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], то суд прийшов до переконання, що він підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за [PERSON] право особистої власності на 6 столів, 24 стільці, вішалку, електрочайник та виключення цих речей з акту опису спадкового майна. При цьому суд виходив з того факту, що [PERSON] довела своє право власності на ці спірні речі, надавши суду відповідні документальні докази (а.с. 57). Вимоги [PERSON] про визнання решти описаного в акті опису спадкового майна спільним майном подружжя та виключення ? частини решти описаного майна з акту опису суд вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому відмовляє в їх задоволенні, оскільки [PERSON] не змогла надати суду відповідних, в тому числі документальних, доказів на підтвердження тієї обставини, що вказані в акті опису спадкового майна найменування речей, окрім її власних, є спільною власністю подружжя і підлягають виключенню з нього в розмірі ? його частини. Крім того, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] та [PERSON], викладену в запереченнях проти зустрічного позову (а.с. 76-77), про застосування до даної позовної вимоги наслідків спливу строку позовної давності, передбаченої ст.72 Сімейного кодексу України, оскільки [PERSON] не навела поважних причин його пропуску. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON], [PERSON] в дольовому порядку пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог на користь [PERSON] понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору по 121 грн. 80 коп. з кожної.

Outcome: partial