Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

25.03.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати останніх такими, що втратили право користуватися житлом в належному їй на праві приватної власності будинку № 3 по вул. Толстого в м. Новоград-Волинський (далі Будинок) та зняти з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спірний Будинок належить їй на праві власності. Відповідачі не є членами її сімї, не проживають в даному будинку, однак на даний час прописані у ньому і добровільно не бажають знятися з реєстрації, чим порушують її права та перешкоджають вільному розпорядженню майном. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечив щодо винесення заочного рішення. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Представник ІІІ особи Новоград-Волинського районного сектору УДМС в судове засідання не прибув. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.03.2002 року та договору дарування 50/100 частин житлового будинку від 03.03.2015 року позивачу на праві власності належить Будинок /а.с.7-8,9/, в якому також зареєстровані відповідачі /а.с.12,13,14,20,21/. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Будинок належить позивачу, [PERSON] та [PERSON] відповідачі по справі, не проживають в ньому, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Вимога про зняття відповідачів з реєстрації є безпідставною, оскільки таке зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: partial