Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

26 березня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості спадкодавця [PERSON], що помер [INFO] року, за кредитним договором від 25 квітня 2008 року в розмірі 6657,91 грн. В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25 квітня 2008 року [PERSON] (далі - позичальник) отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 25 квітня 2008 року становила 6 657,91 грн., яка складається з наступного: 3987,27 грн. - заборгованість за кредитом, 2670,64 грн. - заборгованість за відсотками. У відповідності з вимогами ч.2 ст.1281 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Арбузинської державної нотаріальної контори. 16 червня 2014 року Позивачем була отримана відповідь Арбузинської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] 21 вересня 2017 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, з вимогою про сплату боргу, але до даного часу борг не повернуто. На підставі викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором спадкодавця в сумі 6657,91 грн. Ухвалою від 02 квітня 2018 року позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. На виконання даної ухвали 07 травня 2018 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 11 травня 2018 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження, при вирішенні питання про відкриття провадження, судом частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зобов'язано Арбузинську державну нотаріальну контору Миколаївської області надати Арбузинському районному суду Миколаївської області копію спадкової справи після смерті [PERSON], що помер в смт.Арбузинка [INFO] року, зобов'язано Відділ в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області надати Арбузинському районному суду Миколаївської області відомості щодо зареєстрованого права власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON] станом на [INFO] року, зобов'язано Регіональний сервісний центр МВС України в Миколаївській області надати Арбузинському районному суду Миколаївської області відомості щодо зареєстрованого права власності на транспортні засоби на ім'я [PERSON] станом на [INFO] року. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено за невмотивованістю. 29 травня 2018 року від відповідача [PERSON] судом отримано відзив на позовну заяву, в якій [PERSON], посилаючись на факт розірвання шлюбу з [PERSON] 10 грудня 2012 року та на рішення Арбузинського районного суду Миколаївській області у цивільній справі №467/81/14-ц, яким встановлено, що [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON], що помер [INFO] року проти задоволення позову заперечувала. 24 липня 2018 року судом отримано відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на заперечення, в якому представник позивача вказує, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25 квітня 2008 року [PERSON] (далі - позичальник) отримав кредит у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 квітня 2013 року. Внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору станом на дату смерті виникла заборгованість перед позивачем на суму 6657,91 грн. [INFO] року позичальник [PERSON] помер. Банку стало відомо про смерть боржника [INFO]. У відповідності з вимогами ч.2 ст.1281 ЦК України позивачем була направлена претензія кредитора до Арбузинської державної нотаріальної контори. 16 червня 2014 року Позивачем була отримана відповідь Арбузинської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємицею майна померлого [PERSON] є [PERSON], що звернулась з заявою про прийняття спадщини. Щодо строків позовної давності позивач зазначив про їх дотримання та просив позовні вимоги задовольнити. Разом з відзивом позивачем подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 09 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» про витребування доказів, а саме: направити запит до житлово-експлуатаційної організації з метою отримання довідки про склад сім'ї та виявлення правонаступників (фактичних спадкоємців); направити запит до державної реєстраційної служби з метою виявлення нерухомого майна, яке належало померлому [PERSON] та входить до спадкової маси та надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, направити запит до відповідного реєстраційно-екзаменаційного підрозділу Державтоінспекції з метою виявлення рухомого майна, яке належало померлому [PERSON] та входить до спадкової маси; направити запит до органів державного земельного кадастру з метою отримання витягу ДЗК в зв'язку з невідповідністю клопотання вимогам ст.84 ЦПК України та попереджено про неприпустимість зловживання процесуальними правами. 06 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. [PERSON] залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 27 вересня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку зі спливом трьох років з моменту виникнення права звернення з позовом. 08 жовтня 2018 року підготовче провадження по справі закрите, справа призначена до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги АТ «ПриватБанк» підтримав з підстав, зазначених у заявах по суті позову. Повідомив, що на його замовлення в головному офісі позивача виписки по особовому рахунку [PERSON] надані не були, просив розглядати справу за наявними доказами, наслідки неподання доказів йому відомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначив про свою необізнаність у питаннях права, просив про застосування до вимог позивача позовної давності та зменшення суми заборгованості. Право на звернення за правовою допомогою судом відповідачу роз'яснено, проте він таким правом не скористався. Третя особа [PERSON] з'являлась в підготовче судове засідання, в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] з'являвся в підготовче та судове засідання, під час розгляду справи по суті 31 жовтня 2018 року присутній не був, про час і місце судового засідання повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши доводи сторін та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви клієнта №б/н від 25 квітня 2008 року [PERSON] (далі - позичальник) отримав кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 2600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Відповідно до наказу № 519 від 21 травня 2018 року назву ПАТ КБ «Приватбанк» змінено на АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). Станом на момент смерті, за даними розрахунку, наданого позивачем (а.с.4-7), заборгованість [PERSON] за кредитним договором становила 4996,36 грн., яка складається з наступного: 2538,99 грн. - заборгованість за кредитом, 2457,37 грн. - заборгованість за відсотками. При цьому в позові позивач необґрунтовано ставить вимогу про повернення заборгованості за тілом кредиту 3987,27 грн., яка за даними розрахунку утворилась лише станом на 14 березня 2017 року. Інших доказів на підтвердження суми заборгованості позивач не надав, попри зобов'язання покладені на представника позивача в судовому засіданні. Крім того, згідно розрахунку заборгованості станом на момент смерті [PERSON] наявна заборгованість по сплаті комісії та пені в сумі 1726,24 грн., станом на 14 березня 2017 року заборгованість з пенею та комісією відсутня. Вимога про сплату даної частини заборгованості позивачем не заявлялась. Відтак, суд вважає підтвердженою суму заборгованості за кредитним договором [PERSON], яка на момент його смерті становила 4996,36 грн., а саме: 2538,99 грн. - заборгованість за кредитом, 2457,37 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно до ст.608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені уст.1219 ЦК України(ст.ст.1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини(глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченогост.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Відповідач [PERSON] народився [INFO] та є сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.141). Спадкова справа №119 (а.с.56-64) щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] розпочата 31 липня 2013 року. З заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] 31 липня 2013 року та [PERSON] 03 жовтня 2013 року (а.с.59,58). Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 березня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на ? частину житлового будинку, позовні вимоги задоволені частково, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року у період з листопада 2006 року по 06 листопада 2007 року. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.60-61). Рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2014 року (а.с.62-63). З даного рішення також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2007 року по 10 грудня 2012 року. На момент смерті [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] Відтак, єдиним спадкоємцем першої черги щодо майна померлого [PERSON], зокрема ? частини вказаного житлового будинку є [PERSON], хоча він і не отримав свідоцтво про право на спадщину. Зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, як такі, що не припинились зі смертю боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Частиною 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України встановлено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Зазначена норма не встановлює певного порядку пред'явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов'язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов'язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг. При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця. На відміну від безпосереднього повідомлення спадкоємців кредитор спадкодавця, повідомляючи останніх про свої вимоги через нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву кредитора незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановленні спадкоємці взагалі. Згідно з п. 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Відповідно вимог п. 8.9 Правил ведення нотаріального діловодства (далі Правила) претензії кредиторів підлягають реєстрації у журналі реєстрації вхідних документів, якщо вони надійшли поштою або подані нотаріусу кур'єром до дня вчинення нотаріальної дії Потім претензія кредитора відповідно п. 231 Інструкції реєструється нотаріусом у книзі обліку спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються: заяви про прийняття спадщини; заява про відкликання заяви про прийняття спадщини; заява про видачу свідоцтв про право на спадщину, про відмову від прийняття спадщини, заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини; заява спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі); претензії кредиторів, а також заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, за якими були вжиті ці заходи: заяви про відкриття спадщини та укладання договору на управління спадщиною; заява про видачу свідоцтва виконавцю заповіту; заява виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень; заява відказоодержувача про відмову від заповідального відказу тощо. На підставі однієї із перерахованих заяв, зареєстрованої першою, заводиться спадкова справа на ім'я померлого. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби вимагає цю справу для подальшого провадження. Усі наступні заяви (додаткові, від інших спадкоємців і кредиторів) також реєструються в книзі обліку спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку і формуються у спадкові справи. Ні нормами Закону України «Про нотаріат», ні Інструкцією не передбачено спеціального порядку доведення до спадкоємців змісту претензії кредиторів. За аналогією до змісту інших пунктів Інструкції повідомлення про претензію, що надійшла, надсилається поштою спадкоємцям, які прийняли спадщину, або виконавцю заповіту, а спадкоємці або виконавець заповіту, які прибули до нотаріуса, повідомляються ним усно, про що робиться відмітка на претензії кредитора, така відмітка підписується спадкоємцями або виконавцем заповіту. Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Як зазначено позивачем, та не заперечується учасниками справи, позивачу стало відомо про смерть боржника [INFO]. 14 травня 2014 року, тобто у строк, встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивач звернувся до Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області з претензією до спадкоємців боржника. 16 червня 2014 року позивачем, як зазначено в позові та визнано сторонами, було отримано відповідь на претензію від Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області (а.с.64), з якої вбачалося, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» наслідків пропуску строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі № 6-17цс17. Позивач отримав відповідь на свою претензію від Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області 16 червня 2014 року, тобто станом на 16 червня 2014 року він мав відомості щодо відкриття спадщини та осіб спадкоємців, відповідно, мав можливість звернутись за захистом своїх прав до суду. Із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 26 березня 2018 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, на підставі чого суд зробив висновок про відмову у позові. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відтак, витрати по сплаті судового збору, понесені АТ КБ «ПриватБанк» стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed