Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

24 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 28 жовтня 2020 року [PERSON] подала нову позовну заяву, в якій уточнила позовні вимоги, виключивши з кола учасників відповідача [PERSON] , зважаючи на те, що батько дитини записаний до актового запису в порядку ст. 135 СК України. В позові зазначено, що разом із позивачкою зареєстрована та мешкає її онука [PERSON] , [INFO] , її матір`ю є донька позивачки - [PERSON] .. Кілька років відповідачка [PERSON] не займається вихованням дитини, не цікавиться її розвитком, не надає жодної матеріальної допомоги, а останній рік перестала телефонувати позивачці та дитині і лише зрідка відповідає на телефонні дзвінки. Хоча відповідачка і зареєстрована за однією адресою з позивачкою, багато років вона з ними не мешкає, веде аморальний спосіб життя та періодично змінює місце проживання. Зазначає, що на теперішній час виникла нагальна потреба та є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав та призначення позивачки опікуном дитини. Без встановлення опікунства позивачка не може оформити на дитину ніяку державну грошову допомогу, і їй дуже важко за власний кошт забезпечувати їх всім необхідним. З урахуванням викладених обставин, позивачка вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав, та призначення її опікуном та стягнення з відповідачки аліментів на користь позивачки на утримання дитини. З огляду на викладене, позивачка просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] . Призначити позивачку, [PERSON] , піклувальником її неповнолітньої онуки [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , на користь позивачки, [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , в розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка та представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі ордеру серії АН № 1018075 від 17 вересня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4400 від 04 липня 2012 року, виданого на підставі рішення Донецької обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури, та договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 09 вересня 2020 року не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові та уточнених позовних вимогах, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечували Представник органу опіки та піклування Черкаської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованої у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак [PERSON] , будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час та місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року позовну заяву повернуто позивачці. Постановою суду апеляційної інстанції від 22 грудня 2020 року ухвалу суду від 04 листопада 2020 року скасовано. Ухвалою суду від 03 лютого 2021 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання, зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок щодо предмету спору, подання про призначення опікуна. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року справу було призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року було постановлено заочне рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Олександрівською сільською радою, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька № 00022228578 сформованого 27 лютого 2019 року, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 52). Відповідно до висновку КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 08 січня 2020 року, дитина [PERSON] за даними медичного обстеження здорова (а.с. 31). Відповідно до висновку КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Слов`янської районної ради про стан здоров`я заявника від 08 січня 2020 року, позивачка [PERSON] за даними медичного обстеження здорова (а.с. 31). Відповідно до довідки КНП «Донецький обласний центр з профілактики та боротьби із СНІДом» № 1628 від 27 грудня 2019 року, у позивачки антитіла до ВІЛ Ѕ не виявлено. Особа не потребує подальшого обстеження (а.с. 33). Відповідно до протоколу засідання ЛКК КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» № 1/686 від 27 грудня 2019 року, позивачка [PERSON] психіатричних протипоказань для виконування обов`язків опікуна - немає (а. с. 33). Відповідно до довідки про доходи № 8040850033021920 від 08 січня 2020 року, [PERSON] , перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному УПФУ в Донецькій області, і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період: з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає: 12 000 грн. 00 коп. (з.б. 33). Відповідно до характеристики за підписом класного керівника [PERSON] та директору закладу [PERSON] , учениця [PERSON] , 2004 року народження навчалася в КЗ «Олександрівському опорному ЗЗСО І-ІІІ ступенів з 7-го класу (а. с. 34). Відповідно до довідки Черкаської селищної ради № 69/02-19 від 13 січня 2020 року, [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: донька- [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] (з.б. 34). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 12.10/737 від 11 лютого 2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 серпня 2004 року по теперішній час (а.с.35). Відповідно до довідки КЗ «Олександрівська ЗЗСО І-ІІІ ступенів», [PERSON] [INFO] , дійсно навчається в 10 класі КЗ «Олександрівського опорного ЗЗСО І-ІІІ ступенів» Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області (з. б. 35). Відповідно до довідки Міністерства Внутрішніх Справ серії ІІА № 1622756, [PERSON] , [INFO] на території України станом на 27 грудня 2019 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (з.б. 35). Згідно із актом № 48 від 25 грудня 2019 року, складеним депутатом Черкаської селищної ради округа №15 Дригою Н. В. в присутності двох свідків, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в даний час адреса проживання невідома, за вищевказаною адресою по місцю реєстрації не проживає тривалий час, вихованням неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] не займається, коштів на її утримання не дає (а.с. 37). Згідно із актом № 1, складеним у січні 2020 року депутатом Черкаської селищної ради округа №15 Дригою Н. В. в присутності двох свідків, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в даний час адреса проживання невідома, за вищевказаною адресою по місцю реєстрації не проживає тривалий час, вихованням неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] не займається, коштів на її утримання не дає (з.б. 37). Відповідно до довідки Черкаської селищної ради № 02.1-03/1022 від 13 жовтня 2020 року, відомості про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] в селищній раді відсутні (а.с. 40). Згідно із договором купівлі-продажу серії АВО № 604733 від 22 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко О. І. та зареєстрованого в реєстрі за № 116, [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , на земельній ділянці земель Олександрівської сільської ради Слов`янського району (а.с. 38). Згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «БТІ» м. Слов`янськ № 104292 від 02 березня 2003 року, реєстраційний № 197918, номер запису: 2310 в книзі: 13,будинок [ADDRESS] , належить на підставі приватної власності 1/1 частки [PERSON] (а.с. 39). Згідно із висновком органу опіки та піклування Черкаської селищної ради № 02.1-08/473 від 17 травня 2021 року, за час нагляду за вказаною сім`єю встановлено, що останні роки неповнолітня [PERSON] постійно мешкає разом зі своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні. Батька у дитини немає, мати участі у вихованні та утриманні не приймає. Згідно актів депутатів Черкаської селищної ради, вона не спілкується з дітьми, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Згідно характеристики КЗ «Олександрійський опорний ЗЗСО І-ІІІ ст.», де навчається дитина, вона мешкає з бабусею і знаходиться на повному її забезпеченні, характеризується добре, батьки до школи не з`являються, вихованням дитини не займаються та не допомагають їй. Згідно актів обстеження депутата, дитина постійно мешкає з бабусею, матір не цікавиться її вихованням та не допомагає в цьому, в будинку є всі умови для проживання дітей. На підставі викладеного, орган опіки і піклування Черкаської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до подання органу опіки та піклування Черкаської селищної ради про призначення піклувальником № 02.1-08/472 від 17 травня 2021 року, за час нагляду за вказаною сім`єю встановлено, що останні роки неповнолітня [PERSON] постійно мешкає разом зі своєю бабусею [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні. Батька у дитини немає, мати участі у вихованні та утриманні не приймає. Згідно актів депутатів Черкаської селищної ради вона не спілкується з дітьми, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Згідно характеристики КЗ «Олександрівський опорний ЗЗСО І-ІІІ ст.», де навчається дитина, вона мешкає з бабусею і знаходиться на повному її забезпеченні, характеризується добре, батьки до школи не з`являються, вихованням дитини не займаються та не допомагають їй. Згідно актів обстеження депутата, дитина постійно мешкає з бабусею, матір не цікавиться її вихованням та не допомагає в цьому, в будинку є всі умови для проживання дітей. Згідно медичних висновків, довідок нарколога та психіатра, [PERSON] здорова, протипоказань для призначення піклувальником не має, до кримінальної відповідальності не притягалася, має постійний дохід - пенсію у сумі 4000 грн. 00 коп. На підставі викладеного, орган опіки і піклування Черкаської селищної ради просить призначити [PERSON] , піклувальником її неповнолітньої онуки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідачка у судове засідання не з`явилася та не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачкою доведений факт самоусунення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідачка не піклується про свою доньку, не відвідує її, долею, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надає та жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснює, відомості про батька записані відповідно до ст. 135 СК України. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до її дитини [PERSON] .. Суд приймає до уваги висновок та подання органу опіки та піклування, оскільки вказані висновок та подання підписані уповноваженою особою, зроблені на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин матері із дитиною. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] , від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно її доньки. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від матері необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідачка не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дитини [PERSON] та його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення піклувальника неповнолітній дитині, у випадку, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав неповнолітньою особою. Аналізуючи при цьому норми ЦК України у вказаному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи неповнолітню особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні по справі, в якій буде встановлено, що неповнолітня особа позбавлена батьківського піклування, вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом встановлення над нею опіки та призначення їй піклувальника за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для неповнолітньої особи може виконувати обов`язки опікуна. Слід зазначити, що за змістом ст. 60 ЦК України, законодавцем не конкретизується яка саме це повинна бути справа. Отже призначення піклувальника неповнолітній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Як вбачається з подання Органу опіки та піклування Черкаської селищної ради про призначення опікуном над дитиною, кандидата в опікуни [PERSON] , [INFO] доцільно призначити піклувальником над [PERSON] , [INFO] , оскільки з дитиною вона перебуває у родинних зв`язках, є її бабусею, засудженою не значиться, у розшуку не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном. На думку суду, з урахуванням досліджених матеріалів можливо призначити піклувальником позивачку [PERSON] , оскільки вона бажає опікуватись дитиною, створює всі необхідні умови для виховання та утримання своєї онуки. Відповідно до ч.2 ст. 186 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку, щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , відповідачка матеріальної допомоги на утримання не надає, відомості про батька дитини записані відповідно до ст.135 СК України. Судом встановлено, що дитина потребує матеріальної допомоги, відповідачка є працездатною, інших утриманців не має. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачкою не надано. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідачки аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 згаданої статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних у ч. 6 ст. 141 ЦПК включається також і судовий збір. Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати». За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави. Враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою за позовними вимогами майнового характеру про стягнення аліментів, а позов судом задоволений у повному обсязі, то підстав для стягнення судового збору з відповідачки в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави. Такий висновок суду також узгоджується із нормами, передбаченими ч.1 ст. 142 ЦПК України. Щодо вимог немайнового характеру про позбавлення батьківських прав, то оскільки позивачкою при подачі заяви судовий збір не сплачений, то питання стягнення судового збору суд вирішує при ухваленні рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved