Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

25.09.14 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], після уточнення якого просить поділити майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], діючий на підставі довіреності, уточнені позовні вимоги, підтримав, просив їх задовольнити, мотивуючи це тим, що позивачка з 09.08.1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який було розірвано 14.10.2014 року. За час перебування у шлюбі сторонами придбана квартира [ADDRESS], тобто вказана квартира є власністю подружжя, яке підлягає розподілу між подружжям та оскільки ніякої домовленості між подружжям з приводу розміру часток майна не було, позивачка вважає, що частки в квартирі є рівними у зв'язку з чим просить поділити майно, що належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON], та її представник [PERSON], діючий на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги в судовому засіданні заперечували проти позову взагалі, оскільки дана квартира не є власністю подружжя, а на даний час належить [PERSON] на підставі договору дарування від 13.08.2014 року, відповідно до умов якого [PERSON], 05.09.1967 року передала безоплатно у власність [PERSON] [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі- продажу від 04.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №2626, зареєстрованого 13.07.2007 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 608пр125,номер запису 3371, реєстраційний номер 7038727. Вислухавши представників позивача та відповідача, а також третю особу та її представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що сторони з 09.08.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14.10.2014 за сумісною заявою подружжя, про що Дмитровським відділом РАГС Управління РАГС м.Москви складено актовий запис про розірвання шлюбу №1545 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 25.04.2005 року придбав у власність квартиру під [ADDRESS], житловою площею 54,5 кв.м, загальною площею 77,1 кв.м що складається в цілому з двох житлових кімнат. Вартість квартири становила 130222,00 гривень. Даний договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 10.05.2005 року. Вказану квартиру на підставі договору купівлі- продажу від 04.07.2006 року [PERSON] було продано, а [PERSON] куплено квартиру під [ADDRESS], житловою площею 54,5 кв.м, загальною площею 77,1 кв.м, що складається в цілому з двох житлових кімнат, загальна вартість квартири становила 130222,00 гривень. Вирішуючи справу по суті, суд бере до уваги, що договір купівлі- продажу від 04.07.2006 року, в якому ціна проданої квартири зазначена як 130222,00 гривень, не дійсним чи удаваним в судовому порядку не визнавалась, оскільки у відповідності із ст.ст. 60, 63 СК України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. У судовому засіданні головуючим роз'яснялось представнику позивача, про можливість розгляду в одному провадженню вимог про визнання договору недійсним, визнання права власності та витребуванні майна з чужого володіння. Однак, позовні вимоги не уточнювались, додатковими вимогами не доповнювалось. Право власності відповідно до вимог ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст. 316 ч.1 ЦК України) Відповідно до вимоги ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також вимогами ст. 319 ч.2 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, як не суперечать закону. В свою чергу, [PERSON], скориставшись своїм правом власності на спірну квартиру, на підставі договору дарування від 13.08.2014 року безоплатно передала у власність ( дарує) , а гр.[PERSON] [PERSON] прийняла у власність ( приймає в дар) квартиру під [ADDRESS], житловою площею 54,5 кв.м, загальною площею 77,1 кв.м що складається в цілому з двох житлових кімнат яка належить дарувальнику на підставі договору купівлі- продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу [PERSON] 04.07.2006 року за реєстровим №2626, зареєстрованого 13.07.2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі 608пр-125, номер запису:3371, реєстраційний номер:7038727. Дар сторонами оцінено в 475900,00 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ майна, яке не знаходиться у власності нікого з подружжя, та договори по відчуженню якої не визнані недійсними, слід відмовити. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed