Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

24 липня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якій просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 07 липня 2017 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] . На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить її в скрутне матеріальне становище, хоча він працює та має постійний заробіток. Позивачу також відомо, що з відповідача вже стягується 1/4 частина його доходів для виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини від попереднього шлюбу, який відповідач розірвав 05 серпня 2016 року. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, її явка не є обов`язковою, адже згідно ст. 279 ЦПК України суд може розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач про час та місце судових засідань повідомлявся за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані почтові повідомлення про отримання судової повістки батьком відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Згідно ч.3 ст.130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається повідомленим про судові засідання. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Судом були встановлені такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 липня 2017 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №17, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 07.07.2017 р. Відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 16.02.2018 року Куп`янським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, довідкою №12-13/5012 від 18.07.2019 року про склад сім`ї, виданою старшим інспектором сектору реєстрації виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області (а.с. 2, 8). Відносно особи відповідача по матеріалам справи судом було встановлено, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , офіційно працює тренером-викладачем в дитячий юнацькій спортивній школі м. Куп`янська та сплачує 1/4 частину своїх доходів на утримання дитини від попереднього шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Дворічанського районного суду Харківської області від 05 серпня 2016 року (а.с. 4, 9, 13). Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Відповідно до абз. 3 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно з ч. 3 ст. 128 КЗпП України - обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статі, не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%. Крім того, згідно ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» - обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю, тобто ст. 128 КЗпП України. До того ж, ч. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» є аналогічною ч. 3 ст. 128 КЗпП України стосовно не поширення обмежень на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, крім того, в матеріалах справи містяться докази того, що відповідач сплачує аліменти на утримання однієї зі своїх дітей, в свою чергу друга неповнолітня дитина [PERSON] також потребує матеріальної допомоги для задоволення всіх необхідних потреб на харчування, одяг та інші речі для належного розвитку і існування. Тому неможна захищаючи питання про стягнення аліментів на утримання однієї із дітей обмежувати права іншої дитини на виконання батьківських обов`язків з матеріального утримання. При задоволенні даного позову судом було враховано права неповнолітньої дитини, на користь якої вже проводяться стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , а також враховано положення ст.128 КЗпП України згідно якого граничний розмір відрахувань із доходів [PERSON] не буде перевищено при задоволення позовних вимог. В силу ст.ст. 191, 201 СК України аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви, тобто з 24 липня 2019 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір потрібно стягнути з відповідача.

Outcome: approved