Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

25 травня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою 50 в будинку 51 по вулиці Київській в місті Маріуполі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 1996 року. У квартирі крім неї зареєстрований відповідач, її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано у червні 2015 року. З 10 листопада 2014 року він за вказаною адресою не проживає, відомості про місце його перебування на даний час їй невідомі. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач до суду не прибула, до позову додала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, за участю представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, наведені у позові, просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не прибув. Судові повістки про виклик до суду неодноразово надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверти були повернуті суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 19 грудня 1996 року, посвідченого завідуючою Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-4155. Право власності зареєстроване Ждановським бюро технічної інвентаризації, що підтвердується реєстраційним написом на договорі. Як вбачається з особового рахунку № 1550 Приватного підприємства «Альянс-Гіс» та довідки, виданої вказаним підприємством 16 травня 2016 року на імя [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 червня 2015 року, яке набрало законної сили 01 вересня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16, 386, 391 ЦК України. Так, відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка зазначає, що наявність реєстрації відповідача в будинку створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відсутності відповідача [PERSON] з осені 2014 року за місцем реєстрації, у квартирі [ADDRESS], з осені 2014 року.\~\~\~\~\~ З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON], будучи колишнім чоловіком власника житла, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд приходить до висновку про втрату ним права користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved