Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

25 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Ленінської районної ради м.Донецька, в якому ставить питання про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], ідеальна доля якої складає 10/100 частин житлового будинку після померлої 30.05.2010 року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що 30 травня 2010 року померла [PERSON], яка була його рідною тіткою. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], ідеальна доля якої складає 10/100 частин житлового будинку. За життя [PERSON] склала 15.05.2000 року заповіт, відповідно до якого зробила розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, все що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла позивачу. В строки передбачені законодавством України [PERSON] звернувся до Сьомої Донецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак спадщина не оформлена, свідоцтво про право на спадщину не видавалось та державна реєстрація права власності на спадкове майно не здійснювалась. 05.01.2017 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, однак постановою державного нотаріуса від 11.01.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в інший спосіб, окрім як за рішенням суду. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заявлені вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 30 травня 2010 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-НО №460115 від 02.06.2010 року (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], ідеальна доля якої складає 10/100 частин житлового будинку. 15 травня 2000 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого зробила розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, все що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS], ідеальна доля якої складає 10/100 частин житлового будинку належить [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності №503, а також свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.10,11). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що спадкова справа знаходиться в архіві Сьомої донецької державної нотаріальної контори, де органи державної влади України свої повноваження не здійснюють, а тому видати свідоцтво про право на спадщину неможливо. Відповідно до вимог п.23, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді даних справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved