Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

24 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що заочним рішенням Турійського районного суду від 10 вересня 2015 року ухвалено стягувати з нього на користь відповідача аліменти на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказуючи, що на час стягнення аліментів працював на сезонних роботах і мав можливість сплачувати аліменти, на даний час влаштувався на роботу у ТзОВ «[PERSON] Сервіс» і його заробітна плата становить 600-700 гривень, у звязку з чим матеріальний стан погіршився, позивач просив зменшити розмір аліментів на дитину, які стягуються з нього на користь відповідача, до 300 гривень щомісячно. Позивач у судовому засіданні позов підтримав із викладених у ньому підстав, просив змінити спосіб стягнення і розмір аліментів, оскільки він офіційно працевлаштувався і його доходи значно зменшилися, вказував, що має можливість сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частки свого заробітку щомісячно. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов не визнає, просила відмовити в його задоволенні й розглядати справу без її участі. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. За змістом положень ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Дитина проживає з відповідачем. Заочним рішенням Турійського районного суду від 10 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину: [PERSON], [INFO], в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 26 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на положення ст. 192 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у звязку з чим у разі покращення матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За загальним правилом, встановленим положеннями ст.ст. 181, 183, 184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України), оскільки ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку визначених зазначеною статтею підстав. Так, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. У разі ж наявності у платника аліментів постійного офіційного доходу, то відповідно до ст. 183 СК України аліменти присуджуються в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися і законом не заборонено, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, якими передбачено обовязок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У судовому засіданні позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на те, що не має можливості їх сплачувати у визначеному судовим рішенням розмірі в твердій грошовій сумі, оскільки влаштувався на роботу та отримує низьку заробітну плату, якої після сплати аліментів не вистачає для проживання. З наданої позивачем довідки про доходи № 34 від 16 березня 2016 року вбачається, що він працює на посаді муляра у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Сервіс» та отримує заробітну плату, розмір якої становить приблизно 650-700 гривень на місяць (а.с. 9). За таких обставин справи та враховуючи, що відповідно до вимог ст.ст. 180, 192 СК України обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі офіційно працевлаштувався, його матеріальний стан погіршився у звязку зі зменшенням доходів, розмір визначених рішенням суду аліментів є майже тотожним розміру заробітної плати позивача, відповідач ніде не працює, зареєстрована в Турійському районному центрі зайнятості як безробітна, доходів не має, а тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову та зміни способу стягнення й розміру присуджених аліментів, що стягують за судовим рішенням. З огляду на вказане суд вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частки заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Наведене цілком узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. На підставі викладеного, ст.ст. 180-184, 192 СК України та

Outcome: approved