Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

26 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Васильченко В.М., де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог є [PERSON] про визнання правочинів недійсними. (а.с.1-2) Ухвалами від 15 січня 2020 року позивача звільнено від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, надано строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. (а.с.23-24, 25-26) 11 лютого 2020 року приватний нотаріус Васильченко В.М. подав до суду відзив на позовну заяву. (а.с.34) 11 березня 2020 року позивач подала до суду змінену позовну заяву, де відповідачами зазначено [PERSON] та [PERSON] , а третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватні нотаріуси Світловодського нотаріального округу Васильченко Валерій Михайлович та Комаров Віталій Анатолійович . (а.с.52-53) Остаточними позовними вимогами позивача [PERSON] є поновити строки позовної давності для звернення до суду з відповідними позовними вимогами; визнати недійсними довіреність від 03 липня 2015 року, видану приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченко В.М. за реєстровим номером 1174; договір купівлі-продажу будинку від 10 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1452 приватним нотаріусом Комаровим В.А. і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 липня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1454 Комаровим В.А . В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 03 липня 2015 року приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Васильченко В.М. за реєстровим номером 1174 видав довіреність на [PERSON] , в якій визначено юридичні дії на представлення інтересів [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] та є рідним сином позивача [PERSON] . В липні 2019 року вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнання майна спільною сумісною власністю. При отримані відзиву від представника відповідача вона дізналася про існування спірної довіреності. Довіреність вважає недійсною, оскільки на час видачі довіреності та укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] виповнилося 45 років, однак не була вклеєна фотокартка до паспорту, як це передбачено п.8 Положення про паспорт громадянина України. Крім того, була відсутня відмітка про місце реєстрації [PERSON] . Про існування даної довіреності позивачу стало відомо в серпні 2019 року, коли вона отримала від представника відповідача Філоненко О.В. відзив на позов з додатками, в тому числі довіреність та договори купівлі-продажу. Вважає, якщо довіреність від 03 липня 20125 року є недійсною, то відповідно і договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, є недійсними. 04 червня 2020 року приватний нотаріус Васильченко В.М. подав до суду письмові пояснення, як третьої особи, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та довіреності в повному об`ємі. В поясненнях вказує, що дійсно ним була посвідчена довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] розпоряджатися належним йому житловим будинком та земельною ділянкою. Пунктами 1-4 Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину та однакове розуміння значення, умов правочину та його правові наслідки. 03 липня 2015 року до нього за місцем роботи прибув [PERSON] , який повідомив, що має намір видати довіреність на розпорядження його нерухомим майном. Перед посвідченням довіреності, ним з`ясовано дійсність намірів довірителя, роз`яснено наслідки складання та підписання цієї довіреності. [PERSON] повідомив, що він повністю розуміє значення своїх дій і бажає продати своє нерухоме майно через представника. Лише після того, як була з`ясована дійсна воля [PERSON] , він приступив до складання та посвідчення довіреності. Особу [PERSON] він перевіряв за паспортом громадянина України, чи була там вклеєна фотокартка по досягненню ним 45 річного віку він не пам`ятає точно, так як пройшов значний проміжок часу. Перед підписанням довіреності він надав її для ознайомлення [PERSON] , який її прочитав. Ним ще раз було роз`яснено наслідки підписання цієї довіреності. [PERSON] відповів, що довіреність повністю відповідає його волі і ніяких засобів, які могли б вплинути на здатність усвідомлення ним значення його дій, він не приймав. Після з`ясування дійсної волі довірителя, [PERSON] підписав довіреність, яку і забрав із собою. (а.с.113-114) Того ж дня, до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] - адвоката Філоненко О.В., в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. (а.с.115-118) В обґрунтуванні відзиву посилається на те, що [PERSON] була знайома із [PERSON] і у 2012 році вони почали зустрічатися, ознак не стали проживати спільно один з іншою. В подальшому, незначний, нетривалий час вони спільно проживали, проте розійшлися через непорозуміння. Станом на 2015 рік вони не проживали спільно. У 2015 році [PERSON] дізналася про те, що [PERSON] має намір продати свій будинок, ціна, за яку той мав намір продати будинок її влаштувала, і вона придбала цей будинок. Разом із будинком була придбана і земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Про вказані обставини позивачці стало відомо не у серпні 2019 року, а у березні 2019 року, коли вона отримала відзив на позов в іншій справі, тим самим позивач повідомила суду недостовірну інформацію. Правочин купівлі продажу будинку відбувся згідно вимог діючого законодавства і жодних порушень під час його укладення допущено не було. [PERSON] бажав продати будинок із земельною ділянкою, що і було зроблено. Правочин повністю відповідав його волі. З приводу довіреності, то [PERSON] нічого невідомо з приводу наявності чи то відсутності в паспорті фотокартки по досягненню 45 річного віку. Позивач не оспорює, що довіреність підписував саме [PERSON] , а отже відсутність чи то наявність фотокартки в паспорті не може слугувати підставою для визнання правочину недійсним, оскільки визначальним для нотаріуса було встановлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Ухвалою від 04 червня 2020 року, за клопотанням позивача, судом було витребувано докази у Центральному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби в м.Києві. (а.с.126-127) Ухвалою від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.162-163) 21 жовтня 2020 року представник відповідача приватного нотаріуса Васильченко В.М. та [PERSON] - адвокат Філоненко О.В. подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, з часу виникнення правовідносин у справі до подачі позову до суду минуло більш ніж три роки. (а.с.174) Співвідповідач №2 [PERSON] правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа №2 приватний нотаріус Комаров В.А. письмові пояснення до суду не надав. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та пояснила, що [PERSON] з її сином [PERSON] спільно проживала з 2012 по 2017 роки. В 2018 році коли він уже захворів, та на час його смерті [INFO] - вони проживали окремо. Станом на липень 2015 року її син досяг 45 річного віку, проте в паспорті не була вклеєна фотокартка по досягненню 45 років, та відсутнє зареєстроване місце його проживання. [PERSON] є кумою [PERSON] . Чому син погодився видати довіреність на ім`я чужої йому людини не знає. Фактично її син, через кохання до [PERSON] переоформив на неї будинок і земельну ділянку, а не продав, щоб банк не забрав їх за борги. Вважає, що відсутність фотокартки в паспорті по досягненню 45 річного віку тягне за собою недійсність паспорту і як наслідок всі вчиненні правочини. Представник позивача - адвокат Задорожня Н.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю. Представник відповідача №1 та третьої особи №1 - адвокат Філоненко О.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та пояснив, що довіреність посвідчена 03 липня 2015 року. На час смерті [PERSON] сплив трирічних строк позовної давності. Позивач не була учасником вказаних правовідносин. Про зміну сторони у договорі купівлі-продажу можна говорити, проте договори посвідчувалися 5 років і позивач не надала суду докази, що вона є спадкоємцем [PERSON] . Крім того, відповідно до практики Верховного Суду, відсутність фотокартки по досягненню 45 річного віку власника паспорту не є підставою для визнання правочинів недійсними. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходили. Третя особа №2 приватний нотаріус Комаров В.А., який був присутнім в судовому засіданні 21 жовтня 2020 року, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, погодився з думкою представника відповідача №1 та третьої особи №1 - адвокатом Філоненко О.В. Заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача №1 та третьої особи №1, третю особу №2, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії Договору купівлі-продажу будинку від 10 липня 2015 року, укладеного між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченко В.М. 03 липня 2015 року за р.№ 1174, та [PERSON] , представник продавця передав майно у власність покупця, а покупець купив і сплатив за нього обговорену грошову суму. Предметом договору є житловий будинок з господарсько-побутовими надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 677400035109. Договір зареєстровано в реєстрі за №1452 та посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Комаров В.А. (а.с.5, 6) Згідно копії Договору купівлі-продажу будинку від 10 липня 2015 року, укладеного між [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Васильченко В.М. 03 липня 2015 року за р.№ 1174, та [PERSON] , представник продавця передав майно у власність покупця, а покупець купив і сплатив за нього обговорену грошову суму. Предметом договору є земельна ділянка з кадастровим номером 3510900000:50:152:0015, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 677720435109. Договір зареєстровано в реєстрі за №1454 та посвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Комаров В.А. (а.с.7, 8) Заявами нотаріусу Комарову В.А. від 10 липня 2015 року підтверджується, що [PERSON] протягом 2015 року ніякого майна не продавав, в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, вказане майно є його приватною власністю. [PERSON] в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває, майно набуває за власні кошти. (а.с.9-11) Згідно копії повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2007 року, [PERSON] , [INFO] є сином позивача у справі [PERSON] . (а.с.12) [INFO] [PERSON] помер. (а.с.13) Згідно наданих копій відзивів на позовну заяву сторонами у справі, вбачається, що вперше позивач дізналася про існування довіреності та договори купівлі-продажу в березні 2020 року, а не в серпні 2020 року, як вказує на те позивач. (а.с.3-4, 119-121) Згідно копії додатку №1 на видачу паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , вбачається, що станом на липень 2015 року він мав паспорт серії [NUMBER] виданий Світловодським МРВ 11 листопада 2004 року. (а.с.144) [INFO] [PERSON] досяг 45 років. Проте, фотокартку по досягненню 45 річного віку вклеїв лише 16 лютого 2018 року. (а.с.144) Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній станом на липень 2015 року, нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо). Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.43 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній станом на липень 2015 року, не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Статтею 78 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою. Таким чином, при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншим документом, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Для нотаріуса встановити особу означає впевнитись, що перед ним дійсно та особа, яка зазначена в паспортному або іншому документі, поданому нею нотаріусу. Процедура встановлення особи передбачає ознайомлення нотаріуса з відповідним документом в присутності особи, яку необхідно встановити. Така позиція узгоджується з позиціями Верховного Суду (справа № 754/13412/16-ц), а саме з тим, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» та статті 260 розділу 28 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (у редакції, чинній на момент вчинення оспорюваних дій), нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не місять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою, на підставі відповідних документів. Сторони не заперечували того факту, що саме [PERSON] особисто звернувся до приватного нотаріуса Васильченко В.М. щодо посвідчення та видачі довіреності на ім`я [PERSON] . Для посвідчення своєї особи [PERSON] надав паспорт громадянина України [NUMBER] виданий Світловодським МРВ 11 листопада 2004 року, у якому була відсутня фотокартка особи, що підлягає вклеюванню при досягненні особою 45-річного віку. Дана обставина підтверджує факт того, що нотаріусом була перевірена особа, яка звернулась з проханням видати довіреність, в його присутності довіреність цією особою підписана, про що нотаріусом зазначено в довіреності. Таким чином, суд приходить до висновку, що посвідчення особи [PERSON] відбулося за недійсним паспортом, не спростовує факт такого посвідчення і не є підставою для визнання недійсними довіреності від 03 липня 2015 року та відповідно договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 10 липня 2015 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що на час смерті [PERSON] сплинув трирічний строк з дня видачі довіреності 03 липня 2015 року та 4 дні залишалося до закінчення трирічного строку, з часу укладення договорів купівлі-продажу від 10 липня 2015 року. Проте за свого життя останній не виявив бажання оспорювати їх в суді. Вказана обставина свідчить про його вільне волевиявлення під час посвідчення довіреності на ім`я [PERSON] . Сама позивач [PERSON] не була учасником вказаних правовідносин, не надала суду доказів, що вона є спадкоємцем померлого [PERSON] , не довела, що вказана довіреність та договори купівлі-продажу порушують будь-які її права, та на переконання суду позивач позбавлена права на звернення з відповідними вимогами, незалежно від часу коли вона дізналася про існування довіреності та договорів. Цивільний кодекс України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання правочинів недійсними, який розширенню не підлягає. Згідно ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Заявлена позивачем підстава для визнання довіреності та договорів купівлі продажу нерухомого майна, не підпадає під жодну частину ст.203 Цивільного кодексу України. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю. Враховуючи те, що позивач від сплати судового збору в сумі 2522 грн. 40 коп. звільнена ухвалою суду від 15 січня 2020 року, на підставі п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», в задоволенні позовних вимог їй відмовлено повністю, то судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed