Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

25 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року сплачує аліменти на користь відповідача у розмірі ј частини всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] . Крім цього, за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2300 грн. Позивач зазначав, що загальна сума аліментів складає 48 % його грошового утримання. Крім того, обидва сини, які є студентами навчальних закладів користуються пільгами як діти учасника АТО/ООС та отримують стипендію у розмірі 1269,68 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд встановити розмір аліментів на утримання повнолітніх дітей у розмірі фіксованої суми 1500 грн на кожну дитини, а також здійснювати переказ грошових коштів безпосередньо на карткові рахунки дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову категорично заперечувала. При цьому посилалася на те, що позивач був присутній під час розгляду судом справ про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, з розміром аліментів погоджувався. Жодних доказів зміни матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я тощо не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення ним 23 років. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] , що продовжує навчання у розмірі 2300 грн щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалюючи вказане рішення судом прийнято до уваги заяву [PERSON] про визнання ним позову про стягнення аліментів в розмірі 2300 грн (а.с. 2-3). Зазначені рішення суду є чинними на час розгляду справи. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем суду не надано жодного доказу, які б підтверджували наявність підстав визначених законом для зміни розміру аліментів. Враховуючи те, що обставини, які наводить позивач в обґрунтування заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішеннями суду розміру аліментів. Обставини, на які посилається позивач фактично зводяться до незгоди з рішеннями судів про стягнення аліментів і не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів. Питання щодо зміни порядку та способу стягнення аліментів (перехування аліментів на картковий рахунок дітей) може бути вирішено за заявою позивача в порядку ст. 435 ЦПК України.

Outcome: dismissed