Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

25 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Очаківської міської ради. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 20 січня 2016 року вона звернулася до Очаківської міської ради з приводу передачі у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Космонавтів, 18 в м. Очакові Миколаївської області. У передачі їй у власність вказаної земельної ділянки відповідачем було відмовлено через наявність державного акту на право приватної власності на імя її колишнього чоловіка [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на те, що, вказаний акт було видано без достатньої правової підстави, з порушенням вимог земельного законодавства, просила визнати його недійсним. Ухвалою від 15 вересня 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] спадкоємця за заповітом померлого [PERSON]. Позивачка та її представник в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та не заперечували проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Очаківської міської ради та відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявилися, про причини своєї неявки не повідомили. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] з вересня 1975 року по травень 1982 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] За час спільного проживання подружжя побудувало літню кухню, сарай, споруди, вбиральню, що розташовані за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 18. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 липня 2004 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна подружжя та стягнення грошової компенсації за ? частку будівель та витрат на проведення водопроводу, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 23 липня 2008 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 5\~186 грн грошової компенсації вартості ? літньої кухні, сараю, вбиральні, розташованих за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 18, а вказані господарські споруди незакінченого будівництвом будинку залишено [PERSON] (а. с. 9). Вказаним рішенням суду встановлено, що зазначені споруди були побудовані в період шлюбу і є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. 03 січня 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 022160 від 04 січня 2006 року (а. с. 57). В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] (а. с. 67), і останній 13 липня 2006 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески на рахунках банку (а. с. 72). Разом із тим, як вбачається з довідки за підписом начальника Очаківського міського відділу земельних ресурсів [PERSON] (а. с. 8), позивачка [PERSON] згідно зі ст. 30 ЗК України має право на частину земельної ділянки по вул. Космонавтів, 18 в м. Очакові у звязку з рішенням судових органів, зокрема має право на виконання будівлі на даній земельній ділянці (водопровідний колодязь). 20 січня 2016 року позивачка звернулася до Очаківської міської ради із заявою щодо передачі земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га по вул. Космонавтів, 18 у власність, на що їй було відмовлено з посиланням на наявність державного акту на право приватної власності на імя померлого [PERSON] (а. с. 6). З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 7) вбачається, що його було видано 18 березня 1993 року на імя [PERSON]на земельну ділянку площею 583 кв.м, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Космонавтів, 18, за цільовим призначенням: будівництво та обслуговування жилого будинку, на підставі рішення Очаківської міської ради народних депутатів № 147 від 29 квітня 1971 року. Наданим на запит суду архівним витягом вказаного вище рішення підтверджено, що 22 квітня 1971 року [PERSON] отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв. м. за адресою: м. Очаків, вул. Космонавтів, 17 для будівництва індивідуального житлового будинку. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Разом із тим, право безоплатної приватизації землі було встановлено в Україні лише з 15 березня 1991 року, і саме з цієї дати ради народних депутатів отримали повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності. Згідно з п. 3 Постанови Верховної [PERSON] УРСР від 18 грудня 1990 року «Про земельну реформу», місцеві ради народних депутатів були повинні провести інвентаризацію земель усіх категорій, визначивши ділянки, що використовуються не за цільовим призначенням або нераціонально. У пункті 6 вищезазначеної Постанови вказано, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані до введення в дію Земельного Кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Терміни оформлення права власності або права користування неодноразово змінювались. Рішенням Конституційного Суду № 5рп/2005 від 22 травня 2005 року дане положення визнано неконституційним. Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив, що земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Кодексом не встановлено чітких матеріально-правових і процесуальних гарантій зміни громадянами юридичного титулу права постійного користування земельною ділянкою на право власності чи право оренди. Таким чином, постійним землекористувачам не гарантована можливість зміни законно набутого права за сприяння і за рахунок держави, яка є ініціатором таких змін. За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту віднесено всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо опосередкованого у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом підстави є неправомірною (ч. 1 ст. 116 ЗК України), а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116, 118 ЗК України недійсним. Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року в справі № 6-14цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх судів України. Отже, визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту як такого, що виданий без достатньої правової підстави і його наявність позбавляє позивачку отримати у власність або користування земельну ділянку, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved