Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

24 жовтня 2013 року, позивачі звернулися до суду з позовом, який в подальшому збільшили, та в якому просили суд, зобов'язати відповідача [PERSON] спростувати недостовірну розповсюджену інформацію, яка порочить їхню честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розміщення оголошення на дошці об'яв на автостоянках об'єднань ГОА «Чорноморочка» та ГОА «Чорноморочка - 1», спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в письмових доповненнях [PERSON] до заперечень на їх позов від 25.05.2010 р. та в письмовому клопотанні про витребування доказів від 18.06.2012 р. до Київського райсуду м. Одеси по справі за позовом ГОА «Чорноморочка» до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - шляхом подачі заяви судді Київського райсуду м. Одеси Калініченко Л.В., спростувати недостовірну інформацію, як таку, що порочить їхню честь, гідність, та яка міститься у письмових запереченнях [PERSON] на позов від 02.10.2013 р. до апеляційного суду Одеської області на їхню апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.06.2013 р. за їхнім позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди - шляхом подачі заяви судді апеляційного суду Одеської області Ващенко Л.Г., спростувати недостовірну інформацію, яка міститься в письмовому зверненні [PERSON] на ім.`я голови Овідіопольської РДА Одеської області від 18.12.2007 р., шляхом подачі заяви голові Овідіопольської РДА, визнати протиправними дії [PERSON] по відношенню до них, з приводу погроз фізичної розправи та вбивством з його боку на їхню адресу, внаслідок яких позивачі понесли душевні страждання та стягнути з [PERSON] моральну шкоду на їхню користь по 10000 грн. кожному і судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 313 грн., мотивуючи це протиправною поведінкою відповідача по відношенню до них. В судовому засіданні позивачі підтримали свої збільшені позовні вимоги. Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується кур`єрськими поштовими повідомленнями про особисте вручення судових повісток з викликом до суду, однак надіслав на адресу суду свої заперечення проти позову, в яких, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив суд відмовити у задоволенні позову і на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутності (а.с. 49,54,57,60-72,77,107). Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно із статтею 275 ЦК України, захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Нормами ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно із ст. 68 Конституції України - кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь та гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим, статтею 32 Конституцією України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї родини. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених Законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин : поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб ; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача ; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності ; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно із положеннями статей 277 ЦК України та 10 ЦПК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Судом було встановлено, що на протязі останніх 6-ти років, між позивачами та відповідачем, склались стійки напружені стосунки, з приводу керівництва, членства, сплаті цільових та членських внесків у ГОА «Чорноморочка», членами якої є позивачі і був відповідач до 2010 р., як в.о. голови ради об'єднання. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом стали об`яви відповідача, які він періодично вивішував на дошці об`яв ГО «Чорноморочка» під назвою «Кто есть кто на автостоянке», в яких ображав честь, гідність та ділову репутацію позивачів, а саме : «[PERSON] и [PERSON], которые украли из кассы ООА «Черноморочка» 1500 грн. являются мошенниками, изготовившими фальшивую печать объединения, мошенническим путем провели перерегистрацию объединения, чтобы сменить фамилию руководителя, являются лжецами, подавшими 14.08.2011 г. список в Единый госреестр Овидиопольского района вместо 96 членов - 212 членов объединения, в том числе умершего члена объединения [PERSON], что за клевету на [PERSON], они получили соответствующее наказание и заплатили ему за клевету» як членів об'єднання, а також письмові заперечення відповідача [PERSON] від 25.05.2010 р. на позов позивачів та в його клопотанні про витребування доказів від 18.06.2012 р. на ім.`я судді Київського райсуду м. Одеси Калініченко Л.В. по справі за позовом ГОА «Черноморочка» до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в яких зокрема вказано : «Я предъявляю суду докладную записку члена совета старшего диспетчера [PERSON] от 25.07.2009 г. на имя и.о. председателя совета [PERSON], о том, что третий год он может составить полный отчет о приходе денег ГОА «Черноморочка», так как члены совета [PERSON] и [PERSON] самовольно, без разрешения совета, взяли из кассы объединения 1500 грн., не предоставив [PERSON] документов о расходовании этих денег. [PERSON], [PERSON] и [PERSON] мошенническим путем провели перерегистрацию ООА «Черноморочка», чтобы сменить в свидетельстве о госрегистрации фамилию руководителя, а когда изготовили фальшивую круглую печать, то заверили ею фиктивный протокол общего собрания, в котором указано, что членами объединения на 12.08.2011 г. являются 96 человек, а в списке, заверенным фиктивной печатью, и предоставленным 14.08.2011 г. в единый государственный реестр Овидиопольского района уже внесено 212 основателей, в том числе, умерший [PERSON]» та письмові заперечення [PERSON] на позов від 02.10.2013 р., наданими останнім судді апеляційного суду Одеської області Ващенко Л.Г. на апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського райсуду від 17.06.2013 р. за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, в яких зокрема вказано : «Эти мошенники, зная, что они не правы, хотели без суда получить и печать и документы. В 2006 г. [PERSON] и [PERSON] без решения совета ООА «Черноморочка» взяли из кассы объединения 1500 грн., якобы на оплату адвоката, когда они судились с председателем [PERSON] Адвокат не подтвердил, что получал гонорар за свой труд и отказался от участия в судебном процессе. Решением судьи Киевского райсуда г. Одессы Бжассо Н.В. от 23.06.2006 г., [PERSON] и [PERSON] были признаны виновными в клевете на [PERSON] и понесли соответствующее наказание, а деньги в кассу объединения так и не вернули, о чем я заявил на общем собрании, которое потребовало немедленно вернуть деньги в кассу. Но, насколько мне известно, деньги в кассу не возвращены. О том, как оклеветанный [PERSON], член общественного объединения загнал [PERSON] в общественный туалет и преподал ему там урок нравственности, знает весь коллектив автостоянки. Так чем недовольны эти «людишки», какие честь и достоинство они защищают. Им эти нравственные человеческие качества надо бы иметь» (а.с. 14-15,17,21,41). В своїх письмових запереченнях на даний позов, відповідач [PERSON] стверджує, що оголошення, яке було вивішено на дошці об`яв автостоянки під назвою «Внимание! Кто есть кто на автостоянке. Информация к рзмышлению» було надруковано від імені «Прес-служба ГОА «Черноморочка», про що було зазначено у об`яві і до нього вказана об`ява немає ніякого відношення. Суд погоджується з цими доводами відповідача, враховуючи що будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України, друкування (написання) вказаної об`яви саме [PERSON], і яка порочить честь, гідність і ділову репутацію позивачів - позивачами суду не надано, а посилання позивачів на те, що доказом написання вказаної об`яви саме [PERSON] є його заява до прокуратури Овідіопольського району Одеської області та Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 15.02.2012 р. у відношенні голови ради ГОА «Черноморочка» [PERSON] - не має відношення до вищевказаної об`яви, адже у зверненні [PERSON] до правоохоронних органів йдеться про голову ГОА «Черноморочка» [PERSON] і прізвища позивачів взагалі не згадуються. А тому, на думку суду, в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача [PERSON] спростувати недостовірну розповсюджену інформацію, яка порочить їхню честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розміщення оголошення на дошці об'яв на автостоянках об'єднань ГОА «Чорноморочка» та ГОА «Чорноморочка - 1» слід відмовити, як безпідставну і необґрунтовану і заявлену до неналежного відповідача (а.с. 17,91 оборот аркуша). Крім того, на думку суду - слід відмовити у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій [PERSON] по відношенню по позивачів щодо погроз фізичною розправою та вбивством з його боку та фізичними ображеннями з посиланням на заяви позивачів до органів міліції - з огляду на відсутність жодних доказів, які підтверджували погрози фізичною розправою, вбивством та ображення з боку [PERSON] на адресу позивачів, враховуючи наявність лише одного рішення про відмову в порушенні кримінальної справи та рекомендацією начальника Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області звернутися до суду в загальному порядку (а.с. 36-39). Також, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позову в частині зобов'язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, якою нібито було спричинено позивачам дуже великі страждання після ознайомлення з нею 14.03.2013 р. та яка знаходиться в письмовому зверненні [PERSON] до голови Овідіопольської РДА від 18.12.2007 р. - так як оскаржувана письмова інформація, викладена у зверненні [PERSON] жодним чином не стосується позивачів і зачіпає інтереси фізичної особи [PERSON], який не є стороною по справі. Позивачми не було доведено суду дуже тяжких страждань і чим вони спричинені, письмовим зверненням, яке їх взагалі не стосується. До того ж, позивачі не довели суду,у зв'язку з чим, ними без поважних причин, був пропущений строк позовної давності зі зверненням до суду з приводу інформації, датованої 18.12.2007 р. та докази ознайомлення позивачів із вказаною інформацією саме 14.03.2013 р. (а.с. 41). В той же час, суд вважає доведеними документально образи та неправдива інформація, викладена [PERSON] у доповненнях останнього до позову від 25.05.2010 р., в його письмовому клопотанні про витребування доказів від 18.06.2012 р. на ім.`я судді Київського райсуду м. Одеси Калініченко Л.В. по справі за позовом ГОА «Черноморочка» до [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Вказана інформація на думку суду, не відповідає дійсності і не була підтверджена відповідачем у своїх письмових запереченнях на даний позов, а тому позов в цій частині слід задовольнити, як і слід задовольнити позов в частині спростування недостовірної інформації, яка порочить честь та гідність позивачів, викладену у письмових запереченнях [PERSON] проти позову від 02.10.2013 р. на ім.`я судді апеляційного суду Одеської області Ващенко Л.Г. на апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.06.2013 р. за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, яка також не була підтверджена відповідачем [PERSON] у запереченнях на даний позов та порочить честь та гідність позивачів (а.с. 14-15,21). Судом не приймаються посилання відповідача [PERSON] у своїх письмових запереченнях на рішення Київського суду м. Одеси від 23.06.2006 р., згідно якого [PERSON], [PERSON] та інші за викладені неправдиві відомості в акті перевірки, за заподіяну моральну шкоду [PERSON] та [PERSON] сплатили за наклеп - враховуючи, що вказане рішення Київського райсуду м. Одеси (суддя Бжассо Н.В.) було скасоване ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.11.2006 р. (а.с. 34). Стосовно стягнення з відповідача суми моральної шкоди у розмірі 10000 грн. на користь кожного позивача, суд вважає за доцільне зазначити, що статтею 1167 ЦК України, передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до норм ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Умовами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема : у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами до пункту 9, внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5, від 27.02.2009 № 1), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, а також те, що зазначена вище негативна інформація стосовно позивачів у вказаних запереченнях, доповненнях та клопотанні про витребування доказів є суб'єктивною думкою відповідача, викладена у брутальній та принизливій формі, яка принижує честь та гідність позивачів, суд вважає, що з урахуванням моральних страждань, які понесли позивачі внаслідок їх образ, приниження їхньої честі та гідності щодо розповсюдження про них неправдивих відомостей з боку відповідача, з останнього, на користь кожного з відповідачів слід стягнути моральну шкоду по 500 грн. кожному, а також суму судового збору у розмірі 313 грн.

Outcome: partial