Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

24 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] , [INFO] є дочкою відповідача [PERSON] , [INFO] , на даний час вона є повнолітньою і проживає зі своєю матір`ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні, оскільки позивач є особою з інвалідністю третьої групи, інвалідом з дитинства з діагнозом Н-90.3: двобічний хронічний похнеарний неврит, двобічна практична глухота п`ятої стадії, вторинна затримка психологічного розвитку та правобічний сколіоз грудного відділу хребта другого ступеня з незначним порушенням функції. Відповідач [PERSON] не бере участь в утриманні своєї дочки. Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда, позивачу протипоказана робота з важкою фізичною працею та у шкідливих і небезпечних умовах праці, оскільки вона обмежено працездатна. Тому вона з урахуванням всіх захворювань не має змоги влаштуватися на роботу, щоб отримувати заробіток і самостійно себе забезпечувати. Крім того, у зв`язку з інвалідністю та встановленими діагнозами, на виконання програми їй необхідно здійснювати реабілітаційні заходи та проводити компенсаційні засоби, що вимагає фінансових затрат. Позивачу відомо, що відповідач офіційно працює та отримує заробіток. Тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) її батька [PERSON] на період її непрацездатності, що буде справедливим для забезпечення виконання його обов`язку як батька утримувати свою непрацездатну дочку спільно з її матір`ю. Свою позицію щодо позову відповідач [PERSON] виклав у наданих суду письмових поясненнях, у яких, зокрема, вказує, що дійсно він є батьком позивача [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з її матір`ю у нього не склалося, вони розірвали шлюб, і він проживає окремо, проте він сплачував аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. У 2003 році він створив сім`ю з [PERSON] , 1975 р.н., і в 2010 році у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, який вже є учнем 6 класу. У зв`язку з постійними проблемами із своїм здоров`ям та здоров`ям дружини, він нерухомого та рухомого майна не придбав, що підтверджується Інформацією з відповідного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час вони винаймають приміщення для проживання. Також відповідач вказує, що на його утриманні перебуває матір [PERSON] , 1952 року народження, яка проживає у с. Сомин Ковельського району Волинської області та потребує постійного догляду і матеріальної допомоги, що з огляду на те, що відповідач зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , доводиться часто їздити на велику відстань, чи наймати людей для догляду, що тягне за собою витрати. З 2012 року він з постійною періодичністю перебуває на лікуванні у зв`язку з віковими та іншими, в тому числі, хронічними хворобами, що підтверджується лікарняним листами і довідками. У квітні 2021 року його дружина отримала третю групу інвалідності довічно та перебуває під постійним диспансерним наглядом лікаря, що підтверджується посвідченням та висновком. Через постійний брак коштів його сім`я вимушена користуватися кредитними коштами банку, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Крім того відповідач вказує, що позивач є повнолітньою особою і має третю, тобто робочу групу інвалідності, однак суду не надано доказів того, що вона намагалася знайти роботу, мала намір перейти на самостійне співіснування і вчиняла будь-які дії, спрямовані на отримання коштів для свого утримання, зокрема, беручи до уваги те, що законодавство передбачає роботу осіб з обмеженими можливостями навіть з наданням додаткових пільг. Відповідач стверджує, що оскільки на його утриманні перебувають його дружина, одинадцятирічний син та літня мати, він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки сам перебуває на межі виживання, тому він просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та взяти до уваги приєднані до його письмового пояснення докази. Дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є дочкою відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та відповідними довідками (арк. 8, 9, 195). На даний час [PERSON] є повнолітньою особою. Вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується копією паспорта позивача та довідкою про склад сім`ї від 05.06.2020 №743 (арк. 5-8,10). Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи, інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , з діагнозом Н-90.3: двобічний хронічний похнеарний неврит, двобічна практична глухота п`ятої стадії, вторинна затримка психологічного розвитку та правобічний сколіоз грудного відділу хребта другого ступеня з незначним порушенням функції. Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда, позивачу протипоказана робота з важкою фізичною працею та у шкідливих і небезпечних умовах праці, оскільки вона обмежено працездатна. Зокрема, вона має першу ступінь обмеження до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Вона має низький реабілітаційний потенціал, однак потребує спроби реабілітації з метою часткового відновлення обмеженої життєдіяльності, соціально-побутового стану, професійної та трудової діяльності (арк. 11-14). Представник позивача адвокат Москалюк О.О. суду пояснила, що позивач від народження є глухонімою, на даний час у неї дуже поганий зір і є сколіоз. Вона захоплювалася вишиванням бісером, однак у зв`язку з різким погіршенням зору та хворобами хребта на даний час вона вже вишивати не може, в силу своїх вроджених вад та сукупності хвороб будь-яким іншим способом заробляти на своє прожиття у сільській місцевості, де вона проживає, позивач не може. Мати позивача [PERSON] також офіційної роботи не має, однак періодично їздить на сезонні заробітки за кордон, щоб мати можливість, у тому числі, утримувати свою непрацездатну дочку [PERSON] . Мати забезпечує дочку житлом, речами домашнього вжитку, оплачує комунальні послуги, по мірі можливості купує ліки, продукти харчування, одяг. Грошей на реабілітацію дочки не вистачає. Відповідно до наданих суду довідок від 09.06.2020, від 19.07.2021 позивач [PERSON] отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства третьої групи в розмірі 1769 грн. щомісяця (арк. 16, 147). Відповідач [PERSON] не допомагає [PERSON] в утриманні їхньої повнолітньої непрацездатної дочки, яка є особою з інвалідністю, що він визнає. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів, і згідно з положеннями ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до ст. ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки чи сина є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, якщо на період непрацездатності вони потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку чи сина, якщо вони можуть їм таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд враховує, що [PERSON] є повнолітньою, непрацездатною особою з інвалідністю і в силу своїх вроджених вад і вроджених та набутих хвороб не має реальної можливості власного працевлаштування в умовах сільської місцевості, де вона постійно проживає, отримує лише державну соціальну допомогу в розмірі 1769 грн. щомісяця, у зв`язку з чим потребує постійної матеріальної допомоги від своїх батьків на елементарні житлово-побутові потреби, їжу, одяг, лікування, реабілітацію, тому суд вважає доведеною обставину щодо потреби позивача у матеріальній допомозі. Окрім того судом встановлено, що батько позивача, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта (арк. 193, 194). У письмових поясненнях від 03.08.2021 він вказує, що проживає за вказаним місцем своєї реєстрації (арк. 181). Проте в судовому засіданні представник відповідача адвокат Іваненкова Н.М. пояснила, що [PERSON] з 2005 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю з [PERSON] , без реєстрації шлюбу, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 24.09.2021 №476. Разом з ними проживає їхній син [PERSON] , [INFO] (арк. 249). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який з 11.01.2010 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомостей про те, де фактично проживає, де навчається син відповідача, суду не надано. Мати дитини [PERSON] , [INFO] , також зареєстрована за вказаною адресою з 03.11.2011 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини та довідкою про склад сім`ї від 24.09.2021 (арк. 200, 249). Крім цього у вказаній довідці зазначено, що відповідач [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації з 2005 року. У своїх поясненнях відповідач стверджує, що проживає з [PERSON] однією сім`єю з 2005 року. Однак відомості про фактичне проживання за вказаною адресою [PERSON] з 2005 року, у тому числі на даний час, у довідці не вказано. Поряд з цим, у наданих на запит суду Відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , вказана адреса проживання [PERSON] : Волинська область, Турійський район, с. Сомин (арк. 136). Таким чином надані суду відомості про фактичне місце проживання відповідача [PERSON] , у тому числі однією сім`єю з [PERSON] та їхнім сином [PERSON] , є суперечливими, не узгоджуються між собою і представник відповідача в судовому засіданні вказані суперечності пояснити не змогла. З наданої суду довідки про доходи від 04.09.2020 та від 02.09.2021 вбачається, що відповідач [PERSON] працює стрільцем 4 розряду у структурному підрозділі «Дніпровський загін воєнізованої охорони «Регіональної філії «Придніпровська залізниця АТ «Укрзалізниця» і його заробітна плата становить приблизно 10 тис. грн на місяць (арк. 199, 236). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 03.08.2021, відомості щодо фізичної особи з РНОКПП [NUMBER] , який, як встановлено судом, належить відповідачу [PERSON] , відсутні. Запит зроблено щодо права власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження лише за РНОКПП, частковим співпадінням (арк. 201). Представник позивача зауважила, що за вказаними параметрами запиту інформація з реєстрів може бути неповна. Однак доказів на підтвердження наявності у відповідача нерухомого майна стороною позивача суду не надано. У своїх поясненнях відповідач стверджує, що разом із своєю сім`єю винаймає житло, однак доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Також на підставі наданих суду документів про стан здоров`я відповідача [PERSON] встановлено, що він у період з 2012 року по теперішній час періодично проводив обстеження різних органів, лікувався стаціонарно, амбулаторно, у зв`язку з виявленими хворобами, у тому числі, хронічними (арк. 202-215, 255, 256). Документів на підтвердження придбання відповідачем ліків, оплату обстеження, лікувальних процедур - суду не надано. З наданого суду пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 06.04.2021 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , отримує пенсію по інвалідності, третя група, у зв`язку із загальним захворюванням, довічно (арк. 216). Посилання відповідача [PERSON] на те, що на його утриманні перебуває [PERSON] , [INFO] , з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що на підставі досліджених судом доказів достовірно не встановлено, наданими суду доказами не підтверджуються. Посилання відповідача [PERSON] на те, що на його утриманні перебуває його матір [PERSON] , 1952 року народження, яка проживає у с. Сомин Ковельського району Волинської області та потребує постійного догляду і матеріальної допомоги, наданими суду доказами не підтверджуються. З наданих суду документів також вбачається, що відповідач [PERSON] є клієнтом АТ «Акцент-банк» на підставі угод від 12.09.2016, від 12.12.2019, від 10.03.2021. У 2020 році, у 2021 році він використовував кредитні кошти згідно з умовами вказаних угод. Станом на 29.07.2021 він має заборгованість перед АТ «А-БАНК» за угодами від 12.09.2016 та від 10.03.2021 на загальну суму майже 28 тис. грн. За заявою від 10.06.2021 він скористався послугою споживчого кредиту «Швидка готівка» на строк 24 місяці на суму 10 375 грн. ( арк. 218-220, 250-254). Проте надані суду документи не підтверджують посилання відповідача [PERSON] на те, що кредитні кошти він використовував на своє лікування та лікування [PERSON] , а також для потреб вказаної ним у поясненнях сім`ї. Таким чином при вирішенні питання, чи має відповідач [PERSON] можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній непрацездатній дочці [PERSON] , яка такої допомоги потребує, суд бере до уваги, що відповідач є працездатним, має постійне місце роботи, отримує заробіток приблизно 10 тис. грн. на місяць, однак періодично хворіє, утримує неповнолітнього сина, 2010 року народження, тому він, на думку суду, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), що буде справедливим для забезпечення виконання його обов`язку як батька утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку спільно з її матір`ю. Аліменти на утримання позивача [PERSON] слід стягувати з відповідача [PERSON] щомісяця, починаючи з 24 червня 2020 року, з дня звернення позивача з позовом до суду (як вказано в ухвалі суду від 29 вересня 2021 року про виправлення описки в короткому тексті рішення суду) на період непрацездатності позивача. Крім того представник позивача подала суду клопотання про визнання наданих відповідачем суду доказів, що приєднані до письмових пояснень, недопустимими на підставі ч. 1 ст. 78 ЦПК України, як таких, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Зі змісту клопотання вбачається, що представник мала на увазі порушення відповідачем визначеного ст. 83 ЦПК України порядку подання суду доказів. Заперечуючи щодо вказаного клопотання представник відповідача пояснила, що дійсно відповідачем не було подано відзив на позов з доказами, однак вона просить суд визнати причину пропуску строку подання відповідачем доказів поважною, оскільки відповідач після відкриття провадження у цій справі оспорював своє батьківство, у зв`язку з чим провадження було зупинено, і подання ним доказів залежало від результатів розгляду іншим судом його позову. І лише після того, як в судовому порядку було підтверджено, що він є батьком позивача, він зміг остаточно визначитися з обсягом доказів, які мав намір подати суду на підтвердження своїх заперечень щодо позову про стягнення аліментів. Тому він, користуючись наданими йому ч. 1 ст. 43 ЦПК України правами, подав суду відповідні письмові пояснення, до яких додав докази, які просить суд дослідити і врахувати при вирішенні справи по суті. Проаналізувавши доводи клопотання та доводи заперечень щодо клопотання, суд дійшов висновку, що з метою повного, всебічного встановлення усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, причини пропуску відповідачем строку подання суду доказів слід визнати поважними, тому у задоволенні клопотання представника позивача слід відмовити. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі статей 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial