Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

26 грудня 2019 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння, як на окремий об`єкт нерухомого майна, третя особа: [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що вона є власником 34/100 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою маріупольської державною нотаріальною конторою\~ від 14 липня 1994 року за реєстровим № 2-2432. Співвласником 37/100 часток вказаного будинку є її рідний брат, [PERSON] , а співвласником 29/100 часток була померла [PERSON] , спадщину після смерті якої, як їй відомо, ніким не прийнято. Відповідно до договору про визначення порядку користування, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори 17 травня 2001 року за № 9/1132, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 25 травня 2001 року, їй було виділено: житловий будинок літ. Б-1, сіні літ. б-1, тамбур літ. б1-1, майданчик літ. б, літня кухня літ. Е, сарай літ. З, сарай літ. І, гараж літ. К, 1/2\~ частина огорожі № 1, що в ідеальних частках складає 34/100 домоволодіння. Право власності на вбиральню літ. Ф-1 за нею було визнано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 грудня 2008 року. Частина домоволодіння, яка їй належить, має окремий обладнаний вхід-вихід та дозволяє при відсутності будь-яких змін та перебудов використовуватися її власником як окремий об`єкт нерухомості. У зв`язку з тим, що\~ режим спільної часткової власності\~ домоволодіння не дозволяє їй в повній мірі розпоряджатися належним їй майном, вона має на меті привести\~ всі правовстановлюючі документи у належний стан.\~ Просила суд\~ виділити їй, [PERSON] , в натурі нерухоме майно, а саме: 34/100 часток будинку [ADDRESS] , які складаються з: житлового будинку літ. Б-1, сіней літ. б-1, тамбуру літ. б1-1, майданчику літ. б, літньої кухні літ. Е, сараю літ. З, сараю літ. І, гаражу літ. К, вбиральні літ. Ф-1, 1/2\~ частини огорожі № 1, визнавши за нею право власності на вказану частину житлового будинку, як на окремий, виділений в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна в цілому. Ухвалою суду від 02 січня 2020 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду\~ від 26 лютого\~ 2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради, Каргін Є.С., який діє на підставі довіреності, до суду не прибув, надіславши заяву, в якій просив справу за позовом [PERSON] розглянути без його участі, вирішення справи покладав на розсуд суду.\~\~ Третя особа [PERSON] до суду також не з`явився, надавши в процесі розгляду справи заяву про розгляд справи\~ без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 34/100 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою маріупольської державною нотаріальною конторою\~ від 14 липня 1994 року за реєстровим № 2-2432. Співвласником 37/100 часток вказаного будинку є її рідний брат, [PERSON] . На підставі договору про визначення порядку користування домоволодінням, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори 17 травня 2001 року за № 9/1132, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 25 травня 2001 року, їй було виділено у користування: житловий будинок літ. Б-1, сіні літ. б-1, тамбур літ. б1-1, майданчик літ. б, літня кухня літ. Е, сарай літ. З, сарай літ. І, гараж літ. К, 1/2\~ частина огорожі № 1, що в ідеальних частках складає 34/100 домоволодіння та відображено в інвентаризаційній технічній документації. Право власності на вбиральню літ. Ф-1 за [PERSON] було визнано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя\~ № 2-3368/08 від 16 грудня 2008 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 березня 2009 року за [PERSON] було визнано право власності на 37/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , як на окремий об`єкт нерухомого майна в цілому. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи\~ № 6 від 21 вересня\~ 2020 року, складеного судовим експертом Спиридоновим В.А., враховуючи конструктивну особливість будівель, можливий виділ в натурі 34/100 ідеальних часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належать [PERSON] . Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання позивачем достатніх належних та допустимих доказів, які свідчать про перебування в її власності 34/100 часток домоволодіння, які згідно з висновком судово-будвельної експертизи можуть бути виділені в натурі, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню, та за нею необхідно визнати право власності на частину домоволодіння [ADDRESS] , як на окремий, виділений в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна в цілому. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду не заявлялись позовні вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору, такі вимоги не були заявлені і під час судового засідання, то суд залишає сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у сумі 768,40 гривень, за рахунок позивачів.\~

Outcome: approved