Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

25.10.2013 р. позивачі звернулись з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення 55961,82 грн. з кожного на їх користь в рівних частках ( а.с. 6-9). Посилаються на те, що за договором позики 27.11.2006 р. надали відповідачам 40 000 доларів США зі строком повернення 01.09.2007 р. зі сплатою 24% річних. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 р., залишеним без змін касаційною інстанцією, за їх позовом від 22.06.2009 р. визнано наявність договору позики на зазначених в розписці умовах, встановлено залишок основної заборгованості станом на 01.12.2009 р. 19861,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків 23760,98 грн., що в сумі було еквівалентно 348541,25 грн., та стягнуто з відповідачів по 116180,42 грн. боргу. Оскільки до теперішнього часу рішення суду не виконано, то просять стягнути передбачені договором 24% річних та передбачені ч.2 ст.625 ЦК - 3% річних від простроченої суми основного боргу 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року, що складає 21004,06 доларів США та еквівалентно 167885,45 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування в повному обсязі. Позивачі в судове засідання не з'явились, надавши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності (а.с. 49-52). Відповідач [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 66). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про судове засідання (а.с. 59), до суду не з'явився та не сповістив суд про причини своєї неявки. Представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення (а.с. 46-48), підтримані ним в судовому засіданні, в яких заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що: 1) з прийняттям рішенням суду від 19.01.2012 р. про стягнення боргу зобов'язання відповідачів за грошовим зобов'язанням припинилися та виникли зобов'язання з виконання судового рішення, які не є грошовими та до яких не підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України. В судовому засіданні представник [PERSON] послався також на неможливість одночасного застосування передбачених ч.2 ст.625 ЦК України відсотків та відсотків за користування грошовими коштами, передбаченими договором; 2) з 23.06.2012 р. сплив строк позовної давності за основним та додатковими зобов'язаннями, який розпочався, на його думку, з дня звернення позивачів до суду з попереднім позовом 22.06.2009 р. Відповідач [PERSON] підтримав заперечення представника [PERSON] - [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно письмової розписки від 27.11.2006 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали від [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] позику в сумі 40 000 доларів США під 24% річних зі строком повернення після 01.09.2007 р. ( а.с. 10). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 р., залишеним без змін ухвалами касаційної інстанції від 04.09.2012 р. та 24.04.2013 р., за участю тих же сторін по справі, визнано наявність договору позики на зазначених в розписці умовах, встановлено залишок основної заборгованості станом на 01.12.2009 р. 19861,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків 23760,98 грн., що в сумі було еквівалентно 348541,25 грн., та стягнуто з відповідачів по 116180,42 грн. (а.с.17-21). При прийнятті рішення суд погодився з наданим позивачами розрахунком боргу станом на 01.12.2009 р. (а.с. 14-16). У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачами не оспорюється, що на даний час рішення апеляційного суду від 19.01.2012 р. ними не виконано, що підтверджується листом відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції від 05.12.2013 р. (а.с. 73). Таким чином, між сторонами існують зобов'язання за договором позики, укладення якого, його умови та залишок неповернутої позики за яким станом на 01.12.2009 р. в сумі 19861,75 доларів США підтверджені рішенням суду від 19.01.2012 р., яке набуло чинності. Згідно ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві суму позики та сплатити проценти від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч.2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (кредитні відносини є подібними за змістом спірним відносинам позики) наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Тому є помилковими посилання відповідачів на те, що з прийняттям судового рішення припиняються зобов'язання за договором. В Постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 р., прийнятої за заявою ПАТ «Комерційний банк «Надра» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2012 р., викладена правова позиція, яка є обов'язковою для судів згідно ст. 360-7 ЦПК України, про те, що з відповідача необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Тому є помилковими посилання відповідачів на те, що передбачені ч.2 ст.625 ЦК України три відсотки річних не підлягають стягненню разом з відсотками за користування грошовими коштами. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 проценти є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного боргу. Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в даному випадку сплата процентів є періодичними щомісячними платежами. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. по справі за заявою ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про перегляд ухвали ВССУ від 14.05.2013 р., що є обов'язковою для судів, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Всупереч вищевказаному представник позивача [PERSON] не вважає пропущеними строки позовної давності, так як порушення зобов'язання, на його думку, має триваючий характер, однак в обґрунтування звернення до суду з позовом лише в жовтні 2013 р. за вимогами, розрахунок яких починається з 01.12.2009 р., посилається на тривалість розгляду судом попередньої цивільної справи. Згідно ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Строк позовної давності, на відміну від процесуальних строків, яким він не являється, у разі його пропущення не потребує заяви позивача про його продовження. За змістом вказаної норми закону суд не приймає рішення про продовження строків позовної давності, а приймає рішення про захист порушеного права в разі поважності його пропущення. Обставини тривалого розгляду судом попередньої цивільної справи (з 22.06.2009 р. по 19.01.2012 р., та в порядку касаційного оскарження - до 24.04.2013 р.), на які посилається представник позивача [PERSON], оцінюються судом як поважні причини пропуску строку позовної давності відносно періодичних платежів за період з 01.12.2009 р. по 01.10.2010 р. Щодо періодичних платежів, нарахування яких здійснюється з 01.10.2010 р., тобто в межах трирічного строку перед зверненням з позовом до суду, то строк позовної давності не сплив. Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів заборгованість в розмірі 24% та 3% річних від суми 19861,75 доларів США зав період з 01.12.2009 р. по 01.11.2013 р. , що складає 21004,06 доларів США та еквівалентно 167885,45 грн. за курсом НБУ на час прийняття рішення (7,993 грн. за 1 долар США). Згідно ст. 540 ЦК України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожен із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відтак з кожного з відповідачів підлягає стягненню сума в розмірі 55961,82 грн. на користь кожного з відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved