Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

24 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (надалі ПАТ «АТ НДІРВ») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 26.01.2004 року був прийнятий на роботу до охоронної служби контролером 2 класу на наказом № 20-к від 22.01.2014 року до ВАТ «АТ науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». З 17.10.2011 року його було переведено начальником зміни охоронної служби за наказом № 160-к від 12.10.2011 року на ПАТ «АТ НДІРВ». Зазначає, заробітна плата за період його роботу не виплачувалась або взагалі, або частково. Після уточнення позовних вимог просить остаточно стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 38708,00 грн.; зобов'язати відповідача розрахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в день виплати основної заборгованості по заробітній платі; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку на день звільнення в розмірі 2 801,23 грн., стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування моральної шкоди посилається на те, що у зв'язку з невиплатою належної йому заробітної плати він позбувся повноцінного заробітку, що стало причиною моральних переживань, оскільки не може в повній мірі забезпечувати матеріально свою родину, втратив нормальні життєві зв'язки, не може продовжувати вести активне громадське життя через недостатність коштів, був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини. За таких обставин, змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засідання представник відповідача Сумська О.М., яка діє на підставі довіреності від 08.10.2014 року, в судовому засіданні позовні вимогами визнала частково, зазначаючи про те, що з розміром заборгованості по заробітній платі та зобов'язання відповідача розрахувати та виплатити йому компенсацію страти частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в день виплати основної заборгованості по заробітній платі погоджується повністю, в задоволенні іншої частини позовних вимог просила відмовити за недоведеністю. Суд, заслухавши думки присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] з 26.01.2004 року працював в ПАТ «АТ НДІРВ» контролером в охоронній службі, з 17.11.2008 року начальником команди, з 17.10.2011 року начальником зміни охоронної служби ПАТ «АТ НДІРВ». 13.05.2015 року позивач був звільнений із займаної посади у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не раніше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно довідки ПАТ «АТ НДІРВ» № 05/419 від 26.05.2015 року станом на 25.05.2015 року загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] складає 38 706,00 грн. (в тому числі вихідна допомога - 2801,23 грн.). Згідно довідки ПАТ «АТ НДІРВ» № 05/418 від 26.05.2015 року середньомісячний заробіток [PERSON] відповідно до розрахункових листів складає 2801,23 грн. За таких обставин, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України про працю, що призвело до порушення законних прав позивача на оплату праці, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 38 706,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім цього, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача розрахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в день виплати основної заборгованості по заробітній платі В частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у статті 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п'ята). Аналіз чинного законодавства дає підстави суду робити висновок, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, а тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Оскільки відповідачем фактично не оскаржується факт існування заборгованості з виплати заробітної плати перед [PERSON] суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення компенсації за моральну шкоду підлягають задоволенню. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступень моральних страждань позивача. Дійсно невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, ситуація яка склалася дійсно вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди, хоча і ґрунтуються на діючому законодавстві України, але вони не можуть бути задоволені в повному обсязі, оскільки суд не може погодитись із запропонованим позивачем розміром відшкодування моральної шкоди, бо він не підтверджений належними та допустимими доказами. Але приймаючи до уваги ті обставини, що позивач мав незручності з приводу порушення відносно нього законодавства, що обумовлюється тим, що позивач зазнав моральних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Пунктом 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640,66 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial