Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

25.03.2015 року КС «Партнер» звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення відсотків за договором кредиту №0000456 від 15.04.2008. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 02.06.2009 року по справі №2-н-61/09 стягнуто з відповідачки на користь КС «Партнер» заборгованість за договором цільового кредиту №0000456 від 15.04.2008 в сумі 10250 грн. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту плата за користування кредитом становить 60 % річних на фактичний залишок суми кредиту і здійснюється за час користування кредитом. При порушенні строків сплати кредиту та плати за користування ним, позичальник сплачує додаткові відсотки у розмірі 0,3 % за кожен день прострочення від залишку суми кредиту за весь період прострочення. Відповідачкою борг, стягнутий за рішенням суду, вчасно не погашений, тому за цей час виникла нова заборгованість - за рахунок відсотків, які нараховувалися протягом часу невиконання рішення суду. Станом на 19.03.2015 року відповідачка допустила заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 19168 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Партнер» відсотки за договором кредиту №0000456 від 15.04.2008 року в розмірі 19168 грн., а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача Олійник І.С., що діє за довіреністю від 10.08.2012 року (а.с.33), позовні вимоги КС «Партнер» підтримала частково. Просить стягнути з відповідачки на користь позивача 14353,46 грн. відсотків за договором кредиту №0000456 від 15.04.2008 року та понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Суду пояснила, що, відповідно до судового наказу, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області від 02.06.2009 року по справі №2-н-61/09 з відповідачки на користь КС «Партнер» стягнуто заборгованість за договором цільового кредиту №0000456 від 15.04.2008 в сумі 10250 грн. Судове рішення відповідачка добровільно не виконала, у зв'язку із чим КС «Партнер» звернулася у ВДВС Шаргородського РУЮ з заявою про примусове виконання рішення. Борг відповідачка не сплатила до даного часу. В примусовому порядку ВДВС Шаргородського РУЮ стягує з пенсії відповідачки, зі згоди останньої, платежі для погашення суми заборгованості по кредиту. Враховуючи, що відповідачкою не виконано рішення суду до теперішнього часу, то за цей час виникла нова заборгованість - за рахунок відсотків, які нараховувалися протягом часу невиконання рішення суду. Станом на 19.03.2015 року, відповідно до розрахунку, відповідачка допустила заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 19168 грн. Проте, в ході судового розгляду було встановлено, що 01.07.2008 року рішенням кредитного комітету КС «Партнер» зупинено строком на один рік нарахування відсотків [PERSON], у зв'язку із чим зроблено перерахунок заборгованості по процентах відповідачки перед позивачем, яка становить 14353,46 грн., у зв'язку із чим вона підтримує позов частково, на означену суму. Вважає позов підставним та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В попередньому судовому засіданні відповідачка позов не визнала. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреності від 13.05.2015 року (а.с.55), в судовому засіданні 22.05.2015 року позов КС «Партнер» до [PERSON] не визнав, зсилаючись на те, що відповідачка отримала споживчий кредит у позивача, не заперечує вказаний факт, так само як і те, що не погасила заборгованість по кредиту вчасно, оскільки хворіла і кошти за договором кредиту використала для лікування. Судовим наказом, виданим Шаргородським районним судом в червні 2009 року, стягнуто заборгованість по кредиту. У відповідачки відсутні вільні кошти для погашення заборгованості по кредиту, тому судове рішення виконується в примусовому порядку шляхом здійснення стягнення з пенсії відповідачки. Враховуючи, що строк дії договору кредиту закінчився 15.07.2008 року, а договором (п.8.5) встановлено строк позовної давності 6 років, то вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, у зв'язку із чим просив у позові відмовити. Проте, в судовому засіданні 04.06.2015 року, після зменшення позивачем позовних вимог, представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги КС «Партнер» про стягнення з відповідачки відсотків в сумі 14353,46 грн. за договором кредиту визнав, враховуючи, що перебіг позовної давності переривався щомісячними платежами на виконання судового рішення в порядку примусового виконання органом виконавчої служби, а також враховуючи, що відповідачка не заперечувала щодо вказаних стягнень. Зазначив, що його позиція, як представника відповідачки, узгоджена з останньою. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 15.04.2008 року договору кредиту за №КСНП-0000456 між КС «Партнер» в особі голови правління [PERSON] та [PERSON], згідно з яким відповідачка отримала у КС «Партнер» кредит в національній валюті України - гривні, в розмірі 8322 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості (п.1.1. Договору). Відповідно до п.2.1. Договору, строк дії Договору від 15.04.2008 року до 15.07.2008 року, але в будь-якому випадку, до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, сплати ним сум нарахованих відсотків. Згідно з п.3.1. вказаного Договору, плата за користування кредитом становить 60% річних на фактичний залишок суми кредиту і здійснюється за час користування кредитом. Відповідно до п.3.2. вказаного Договору, при порушенні строків сплати кредиту та плати за користування ним, позичальник сплачує додаткові відсотки в розмірі 0,3% за кожен день прострочення від залишку суми кредиту. Порядок та строк погашення заборгованості по кредиту між сторонами визначено в Додатку №1 до Договору кредиту (а.с.4, на звороті). Пунктом 8.5 Договору встановлено, що до правовідносин, пов'язаних із укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у шість років, на підставі ст.259 ЦК України. Відповідачка та її представник не оспорюють факт укладення договору кредиту від 15.04.2008 року за №0000456 та факт отримання коштів в сумі 8322 грн. Вказаний факт також підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2н-61/09 за заявою КС «Партнер» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, в якій міститься видатковий касовий ордер на суму 8322 грн., що виплачені [PERSON] позивачем на виконання умов договору кредиту (а.с. №2н-61/09 - 8). Крім того, з матеріалів цивільної справи №2-н-61/09 вбачається, що 02.06. 2009 року Шаргородським районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 15.04.2008 року за №0000456 в сумі 10250,28 грн., що виникла станом на 20.05.2009 року, в тому числі 7790,35 грн. основного боргу, 171,34 грн. відсотків за користування кредитом, 2288,59 грн. додаткових відсотків. Відповідачка суму заборгованості за Договором кредиту, яка стягнута відповідно до судового наказу, виданого Шаргородським районним судом 02.06.2009 року, добровільно не сплатила, у зв'язку із чим рішення суду звернуто до примусового виконання. Виконавче провадження за судовим наказом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 15.04.2008 року в сумі 10250,28 грн. відкрито 11.11.2009 року, що не заперечується сторонами, а також підтверджується в судовому засіданні показаннями свідка [PERSON], головного державного виконавця ВДВС Шаргородського РУЮ. Так, свідок [PERSON] суду показала, що після відкриття виконавчого провадження 11.11.2009 року за судовим наказом, виданим Шаргородським районним судом 02.06.2009 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, було надано боржникові строк для добровільного виконання, після чого, у зв'язку із невиконанням судового рішення в добровільному порядку, перевірено майновий стан [PERSON] та встановлено відсутність майна, на яке можна звернути стягнення. Проте, було встановлено наявність пенсії, у зв'язку із чим, за згодою [PERSON], стягнення звернуто на пенсію боржника. Враховуючи, що [PERSON] мала заборгованість по кредиту ще перед КС «Альянс» і проводилося примусове виконання судового рішення про стягнення заборгованості на користь КС «Альянс», то виконання судових рішень зведено в одне виконавче провадження. Так як здійснювалося погашення заборгованості по кредиту і перед КС «Партнер», і перед КС «Альянс» з пенсії [PERSON], тому відраховувалася щомісячно певна частина пенсії останньої, у зв'язку із чим погашення заборгованості здійснювалося щомісячно невеликими сумами. На даний час заборгованість [PERSON] перед КС «Партнер» повністю не погашено, судовий наказ Шаргородського районного суду не виконано. Аналогічні показання надала суду свідок [PERSON], яка суду показала, що працює в Управлінні ПФУ в Шаргородському районі. В її провадженні перебуває пенсійна справа [PERSON] В УПФУ в Шаргородському районі надійшла постанова ВДВС Шаргородського РУЮ про відрахування заборгованості за кредитними договорами на користь КС «Партнер» та КС «Альянс». На погашення заборгованості [PERSON] перед КС «Партнер» відраховується 10% з пенсії останньої, з її дозволу. Оскільки відповідачка [PERSON] до теперішнього часу не виконала свої зобов'язання перед позивачем, погасила заборгованість по договору кредиту, стягнуту судовим наказом, виданим Шаргородським районним судом 02.06.2009 року, то виникла заборгованість [PERSON] перед КС «Партнер» по відсотках, згідно з п.3.1. Договору кредиту, в сумі 14353,46 грн., нарахування яких здійснено позивачем з 01.07.2009 року, що підтверджується розрахунком позивача (а.с.89-90). Наявність вказаної заборгованості в сумі 14353,46 грн. відповідачкою та її представником не оспорюється. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, що виникають із зобов'язань та позики. Так, ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Згідно з ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.509 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст.599, 600, 601, 604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За договором позики (кредиту) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ст.1049 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст.1048 ЦК України). Оскільки підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст.599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язання у зв'язку із ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки відповідачка на час розгляду справи в суді фактично не погасила заборгованість перед позивачем за кредитним договором, яка стягнута судовим рішенням, то позивач має право на нарахування відсотків за вказаним договором, в силу вимог ст.599 ЦК України та п.п.2.1., 3.1. Договору кредиту від 15.04.2008 року №0000456. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 8 травня 2011 року у справі з подібними правовідносинами. Відповідно до розрахунку позивача, проведеного на підставі договору кредиту, з умовами якого відповідачка погодилася, підписуючи договір кредиту, заборгованість по відсотках по Договору становить 14353,46 грн. (а.с.89-90). Заперечень щодо вказаних розрахунків, проведених позивачем, відповідачка та її представник не надали. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, здійсненню особами, які беруть участь у справі, їх прав на основі принципу рівності сторін, з метою забезпечення права на справедливий суд, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, згідно з ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до п.26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року (остаточне - 15.08.2008 року), та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» від 08.04.2010 року (остаточне - 08.07.2010 року), принцип рівності сторін - одна із складових ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. З метою забезпечення принципу рівності сторін суд за клопотанням сторін витребував та дослідив докази, допитав свідків, оголосив перерву та надав строк стороні у справі для уточнення розрахунку заборгованості по відсотках, в результаті чого позовні вимоги представником позивача зменшено. Суд надав оцінку дослідженим доказам та показанням свідків і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з врахуванням зменшення позивачем позовних вимог, про що заявлено у судовому засіданні 04.06.2015 року. Суд відхиляє ствердження представника відповідачки - [PERSON] в судовому засіданні 22.05.2015 року про те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, не дивлячись на те, що в судовому засіданні 04.06.2015 року він визнав позов в розмірі зменшених представником позивача позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.ст.257, 261 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена в три роки. Перебіг строку позовної давності за зобов'язанням з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з п.8.5. Договору кредиту від 15.04.2008 року за №0000456, позивач та відповідачка домовилися про те, що до правовідносин, пов'язаних із укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у шість років, на підставі ст.259 ЦК України. З розрахунку боргу станом на березень 2015 року вбачається, що від відповідачки останні платежі надійшли в січні 2015 року (а.с.89, на звороті), а з показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що платежі по договору кредиту здійснюються щомісячно, в тому числі і в лютому-квітні 2015 року, тому суд вважає, що перебіг позовної давності переривається, а вказана обставина свідчить про визнання відповідачкою свого боргу. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі зменшених представником позивача позовних вимог. Підлягає стягненню з відповідачки на користь КС «Партнер» заборгованість по відсотках за кредитним договором за №0000456 від 15.04.2008 року в сумі 14353,46 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved