Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

25.03.2019 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору позики в сумі 90 000 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5 625 грн, інфляційних збитків в сумі 24 336 грн., а всього 119 961 грн., та всі понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 19 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 90 000 грн. [PERSON] зобов`язалася повернути отримані гроші в строк до 16 лютого 2017 року, про що видала розписку від 19.12.2016. В зазначений в борговій розписці строк, відповідачка борг не повернула. 09.04.2019 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Про день та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Педорич В.І. просив суд провести заочний розгляд справи. Позов підтримав, просив його задовольнити як законний та обґрунтований з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Повідомлена про день та час судового розгляду справи належним чином, за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади, відзив на позовну заяву не подала (а.с. 24,25, 37,38). Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки. У відповідності до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних збитків на суму 24336 грн, та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання на суму 5625 грн. Судом достовірно встановлено, що 19 грудня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] кошти в сумі 90 000 грн. [PERSON] зобов`язалася повернути отримані кошти в строк до 16 лютого 2017 року, про що [PERSON] видала розписку від 19.12.2016 (а.с. 5). По закінченню зазначеного в розписці строку 16.02.2017, позичальник [PERSON] позики не повернула. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Сума 3% річних за період з 17 лютого 2017 по 17 березня 2019 року, складає 5607,12 грн. =90 000 грн. [Сума боргу] ? 3% [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? 758 днів [Кількість днів прострочення]. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного суду України від 03.04.1997 року, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо грошове зобов`язання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця. Аналогічно, якщо заборгованість погашається з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця - то з урахуванням цього місяця. Сума заборгованості, на яку нараховуються інфляційні втрати - 90000 грн. Період за який нараховуються інфляційні втрати: з 17.02.2017 р. по 17.03.2019 р. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за наступною формулою: Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% -(сума боргу). Індекс інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих у газеті «Урядовий кур`єр», складав , у березні 2017 року - 101.8 %, у квітні 2017 року - 100.9 %, у травні 2017 року - 101.3 %, у червні 2017 року - 101.6 %, у липні 2017 року - 100.2 %, у серпні 2017 року - 99.9 %, у вересні 2017 року - 102.0 %, у жовтні 2017 року - 101.2 %, у листопаді 2017 року - 100.9 %, у грудні 2017 року - 101.0 %, у січні 2018 року - 101.5 %, у лютому 2018 року - 100.9 %, у березні 2018 року - 101.1 %, у квітні 2018 року - 100.8 %, у травні 2018 року - 100.0 %, у червні 2018 року - 100.0 %, у липні 2018 року - 99.3 %, у серпні 2018 року - 100.0 %, у вересні 2018 року - 101.9 %, у жовтні 2018 року - 101.7 %, у листопаді 2018 року - 101.4 %, у грудні 2018 року - 100.8 %, у січні 2019 року - 101.0 %, у лютому 2019 року - 100.5 %, у березні 2019 року - 100.9 %. Отже, індекс інфляції за період з березня 2017 року по березень 2019 року становить: * (101.8/100) * (100.9/100) * (101.3/100) * (101.6/100) * (100.2/100) * (99.9/100) * (102.0/100) * (101.2/100) * (100.9/100) * (101.0/100) * (101.5/100) * (100.9/100) * (101.1/100) * (100.8/100) * (100.0/100) * (100.0/100) * (99.3/100) * (100.0/100) * (101.9/100) * (101.7/100) * (101.4/100) * (100.8/100) * (101.0/100) * (100.5/100) * (100.9/100) = 125.1580828516 % Тому сума інфляційних втрат за період з березня 2017 року по березень 2019 року становить: 90000 грн. х (125.1580828516 % / 100%) - 90000 грн. = 22642,27 грн. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому числі, наданою позивачем розпискою, умови якої [PERSON] не виконала, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу в сумі 90 000 грн., інфляційних збитків в сумі 22642,27 грн., та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 5607,12 грн., а всього 118 249,39 грн. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача суми боргу. В свою чергу, відповідачкою не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею своїх зобов`язань і які б були підставою для зменшення розміру заборгованості або звільнення від її сплати. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1199,61 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 118 249,39 грн.*100% : 119 961 грн. ціни позову = 99 %, від ціни позову (99% х 1199,61 грн. : 100%) складає 1187,61 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial