Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

26.10.2020р. [PERSON] через свого представника - адвоката Чередниченко І.В. (діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 19.08.2020р., ордеру про надання правничої допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - а.с. № 23,24,25) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про поділ майна в натурі та припинення права спільної часткової власності (а.с.№ 3 - 7). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 02.11.2020р. відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. № 26). В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Чередниченко І.В. посилалася на те, що позивач є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаної квартири є відповідачка - [PERSON] , якій належить Ѕ частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.02.2006р. З огляду на те, що шлюб між сторонами розірвано та відносини є досить напруженими, з приводу користування та володіння вказаною квартирою між сторонами існує конфлікт. Так, у зв`язку з недопуском позивача до квартири [ADDRESS] , та численними перешкодами у користуванні часткою у цій квартирі, позивач був змушений звернутися до суду із позовом про вселення, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009р. було задоволено. Втім, рішення суду відповідачка не виконує та позивач позбавлений можливості належним чином реалізовувати свої права співвласника квартири. Тому, посилаючись на те, що позивач, як співвласник, має такі самі права на спірну квартиру, як і відповідачка, щодо користування, розпорядження, володіння, з урахуванням того, що згідно звіту про проведення технічного обстеження об`єкта було встановлено можливість поділу спірної квартири на дві окремих квартири, посилаючись на норми ст.ст. 364, 367 ЦК України, представник позивача просила суд поділити між [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Виділити в натурі [PERSON] в натурі, як окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., допоміжною площею 53,2 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол. 3 - санвузол, 4 - житлова, 5 - кухня-їдальня, а [PERSON] в натурі, як окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., допоміжною площею 61,3 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол, 3 - санвузол, 4 - кухня-їдальня, 5 - житлова. Припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Підготовче засідання, відповідно до положень ст. 197, п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України, було проведено 09.02.2021р. та призначено справу до судового розгляду по суті ( а.с. № 42). Представник позивача - адвокат Чередниченко І.В. заявою від 24.03.2021р. просила суд розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, без фіксування процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення суду заперечувала з тих підстав, що відповідачка обізнана про наявність справи в суді, та взагалі про наявність спору щодо спірного майна ще з 2009р. Додатково просила долучити до матеріалів справи витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, ЄР заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та кольорову фотокопію плану квартири зі звіту від 17.09.2020р. ФОП [PERSON] (а.с. № 51-63). Відповідачка [PERSON] в підготовчі засідання, які були призначені до розгляду на 10.12.2020р. та 09.02.2021р. та в судове засідання 24.03.2021р., тричі поспіль не з`явилася, про дату, місце і час розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 29). Конверти з судовими повістками, які були направлені відповідачці на 10.12.2020р., 09.02.2021р. та 24.03.2021р., були повернуті суду за зворотньою адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» або з інших підстав (а.с. № 31, 37, 50). Окрім того, про дату підготовчого засідання 09.02.2021р. та про дату судового засідання 24.03.2021р. відповідачка була повідомлена шляхом розміщення оголошення на Веб-порталі сайту «Судова Влада України» (а.с.№ 38, 49). Про причини своєї неявки суд не сповістила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Отже, з урахуванням положень ч.ч.8, 11 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином про дату та час слухання справи. З урахуванням заяви представника позивача та неявки відповідачки та у відповідності до положень ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд 24.03.2021р. розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. З огляду на відсутність сукупності умов, встановлених ч.1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення (відсутність згоди представника позивача на ухвалення заочного рішення та заперечення представника позивача в цій частині з огляду на те, що відповідачка обізнана про наявність справи в суді), суд вважає за необхідне ухвалити по справі рішення на загальних підставах. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оглянувши матеріали цивільних справ № 2-260/09 та № 2-1284/09, оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України) Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачеві [PERSON] і відповідачці - [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта, виготовленого КП «ДМБТІ» ДМР, станом на 02.09.2005р., власником квартири [ADDRESS] ) є відповідачка [PERSON] з розміром частки власності - 1 (а.с.№12). З заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009р. по справі № 2-1284/2009р. вбачається, що квартира [ADDRESS] ) належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.02.2006р., виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (а.с. № 19). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2009р. у справі № 2-260/09, за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ) (а.с.№ 18). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначає представник позивача у позовній заяві, між сторонами існує конфлікт з приводу користування та володіння квартирою [ADDRESS] . Так, 01.09.2008р. позивач звертався до суду з позовом до відповідачки про вселення. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2009р. у справі № 2-1284/09 було усунуто перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення, а також було заборонено [PERSON] чинити перешкоди у користуванні цією квартирою (а.с.№ 19). Як вбачається із заяви, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А. та зареєстрованої в реєстрі за № 1320, [PERSON] пропонував відповідачці купівлю належну позивачу Ѕ частку спірної квартири, проте відповіді не було отримано (а.с.№21). Як вбачається із заяви, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А. та зареєстрованої в реєстрі за № 1321, [PERSON] пропонував відповідачці купити належну їй Ѕ частку спірної квартири, проте відповіді також не було отримано (а.с.№ 22). В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, незалежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ квартири в натурі учасникам спільної часткової власності на квартиру може бути виділено відокремлену частину квартири, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) квартири, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання квартири в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу квартири відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційній своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018р. у справі № 1622/16834/12. На замовлення позивача ФОП [PERSON] (сертифікат архітектора: АА№ 003142 від 03.06.2016р.) виготовлено Звіт від 17.09.2020р. щодо можливості поділу квартири [ADDRESS] на дві окремих квартири, яким встановлено, що можливий поділ квартири на дві окремі квартири: [ADDRESS] та [ADDRESS] , житлові приміщення яких відповідають вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення. Обидві квартири можуть мати: загальний вхідний тамбур, окремі вхідні двері, окремі холи, окремі санвузли, окремі кухні-їдальні та окремі житлові кімнати. Можливий поділ квартири проводиться за рахунок знесення на несучих перегородок та встановлення нових вхідний дверей» (а.с. № 8-17, 55-63) . Так, згідно технічної документації, наразі квартира [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: в житловому будинку літ.А-16 квартира [ADDRESS] загальною площею 146,7 кв. м, житловою площею 54,1 кв. м, яка складається із: 1-хол, 2,7 - санвузли, 3-кухня, їдальня, 4.5 - житлові кімнати, 6 - домашній кінозал, 8-шафа, 9 - пральня. Відповідно до Звіту від 17.09.2020р. вказана квартира може бути поділена наступним чином: Квартира [ADDRESS] загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., допоміжною площею 61,3 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол, 3 - санвузол, 4 - кухня-їдальня, 5 - житлова. На кольоровій фотокопії плану квартири, долученій 24.03.2021р., квартира [ADDRESS] позначена зеленим кольором (а.с.№ 62). Квартира [ADDRESS] загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., допоміжною площею 53,2 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол. 3 - санвузол, 4 - житлова, 5 - кухня-їдальня. На кольоровій фотокопії плану квартири, долученій представником позивача 24.03.2021р., квартира [ADDRESS] позначена рожевим кольором (а.с.№ 62). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.1995року (з подальшими змінами), судам було роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з Інструкції, щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2.), поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Отже, приймаючи до уваги наявність технічної можливості виділення позивачу в натурі належної йому Ѕ частки квартири [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та слід виділити в натурі частки спільного майна, як окремий об`єкт нерухомості. При прийнятті даного рішення, судом враховано, що позивачем приймались заходи щодо поділу нерухомого майна в позасудовому порядку, про що свідчать нотаріально посвідчені заяви із пропонуванням відповідачці купити або продати належну позивачу Ѕ частку спірної квартири, проте домовленості між сторонами не досягнуто. Вирішуючи питання щодо варіанту поділу квартири в натурі, суд вважає, що запропонований у Звіті від 17.09.2020р. варіант поділу, є найбільш наближеним до ідеальних часток, житлові приміщення відповідають вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», вказаний варіант поділу не завдає шкоди для використання житла за його призначенням, не передбачає здійснення добудов. При цьому з огляду на те, що поділ вказаної квартири є технічно можливим, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, оскільки загальна площа квартири [ADDRESS] складає 72,3кв.м, а кв.[ADDRESS] - 72,4 кв.м., та приймаючи до уваги, що позивач просить виділити йому меншу площу без присудження грошової компенсації, суд вважає, що [PERSON] слід виділити в натурі, як окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., допоміжною площею 53,2 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол. 3 - санвузол, 4 - житлова, 5 - кухня-їдальня, а [PERSON] виділити в натурі, як окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м., допоміжною площею 61,3 кв.м., яка складається із: 1 - загальний тамбур, 2-хол, 3 - санвузол, 4 - кухня-їдальня, 5 - житлова. У відповідності до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. З урахуванням того, що даним рішенням поділено майно в натурі та виділено частки в натурі, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення права спільної часткової власності підлягають задоволенню та слід припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 10 510грн. (за ставками, встановленими на 2020р. - а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved