Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

25.04.2018 р. представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], 3-тя особа - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.07.2006 року на підставі розпорядження № 1051 від 10.07.2006 року з реєстраційним написом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про реєстрацію права власності в реєстрову книгу №5323 від 04.08.2006 р., квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON] (третя особа), її сином [PERSON] (третя особа), її донькою [PERSON] (далі за текстом - Позивач), донькою [PERSON] (третя особа) та онуком [PERSON] в рівних долях. 19.03.2018 року громадянин США [PERSON] (надалі - Відповідач, згідно договору - Продавець) від імені якого діяла на підставі довіреності, посвідченої Іриною Сімаковою, нотаріусом штату Аризона нотаріального округу Марікопа, США 14.06.2017 року [PERSON] та Позивач [PERSON] (згідно договору - Покупець) уклали договір купівлі-продажу 1/5 (однієї п'ятої) частини квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. та зареєстровано в реєстрі за № 137 (надалі - договір купівлі-продажу частини квартири). Відповідно п. 1 договору купівлі-продажу частини квартири, Продавець (продає) передає у власність Покупця, а Покупець (купує) приймає у власність 1/5 частину квартири № 47, що належить Продавцеві на праві особистої приватної власності і яка розташована в [ADDRESS] і сплачує за неї ціну, визначену п. 3цього договору. Відповідно п. 2 договору купівлі-продажу частини квартири, квартира. 1/5 частина якої відчужується, належить Продавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 10.07.2006 року, згідно з розпорядженням (наказом) № 1051 від 10.07.2006 року та зареєстрованого «Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» і записано в реєстрову книгу № 5323 віл 04.08.2006 року. Згідно зазначеного правовстановлювального документа та Технічного паспорта, вказана квартира, в цілому, складається з трьох жилих кімнат, має розмір загальної площі 78,4 кв.м., в тому числі житлової площі - 44,0 кв.м. В даній квартирі зареєстровані та постійно проживають Позивач, треті особи - [PERSON], [PERSON]. Крім цього, в спірній квартирі зареєстровані, але фактично не проживають третя особа співвласник [PERSON] та колишній співвласник, а саме Відповідач [PERSON], який являється громадянином США і після зміни імені є [PERSON] В минулому третя особа [PERSON] та її син Відповідач [PERSON] проживали в даній квартирі та отримали право на приватизацію її частини разом з іншими співвласниками. 07.05.2001 року третя особа [PERSON] в Сполучених Штатах Америки зареєструвала шлюб з [PERSON]. А в подальшому третя особа [PERSON] забрала на той час неповнолітнього Відповідача [PERSON] та разом переїхати на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки. 07.05.2012 року на підставі наказу про зміну імені Окружного суду Юти, 3-го судового округу, округ Солт-Лейк [PERSON] змінив прізвище на [PERSON]. А в подальшому отримав громадянство Сполучених Штатів Америки та став іменуватись [PERSON] Після укладення договору купівлі-продажу частини квартири, право власності Позивача на 1/5 частину квартири, належної раніше Відповідачу, було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, після чого Позивач на законних підставах набула право власності на частину квартири Відповідача та стала власником 2/5 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу частини квартири. Продавець зобов'язується звільнити квартиру від речей, вилучити ключі від квартири в осіб, які їх мали, сплатити заборгованість з комунальних послуг і передати квартиру Покупцеві до 24.03.2018 року. Крім цього, після укладення договору купівлі-продажу частини квартири. Відповідач обіцяв Позивачу добровільно знятися з реєстрації свого місця проживання в квартирі. Як зазначає Позивач, Відповідач їй повідомив, що через свого представника намагався знятися з реєстраційного обліку квартири, проте в центрі надання послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, було повідомлено, що для зняття особи з реєстраційного обліку потрібно надати заяву, копію паспорту на [PERSON] та довідку з військкомату. При цьому Відповідач виїхав до Сполучених Штатів Америки в дитинстві, після чого в Україну не повертався, став громадянином Сполучених Штатів Америки, а паспорту громадянина України він не отримував. Крім цього, Відповідач Позивачу повідомив, що він не збирається найближчі декілька років приїжджати до України, оскільки він навчається в коледжі, а на канікулах працює. Позивач бажає зняти Відповідача з реєстраційного обліку в квартирі з метою зменшення розміру плати за комунальні послуги, проти чого інші співвласники квартири - треті особи не заперечують та навпаки підтримують. Своїми діями Відповідач створює Позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм нерухомим майном, а саме 2/5 частинами квартири [ADDRESS]. Враховуючи викладені обставини, а також те, що Відповідач після укладення з Позивачем договору купівлі-продажу своєї частини квартири втратив право власності на свою частину квартири та складові цього права, у тому числі право на проживання в квартирі, Позивач бажає зняти Відповідача з реєстраційного обліку квартири, оскільки Відповідач добровільно це не зробив, чим чинить Позивачу перешкоди у користуванні її власністю. Право власності Позивача на придбану у Відповідача його 1/5 частини квартири [ADDRESS], включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатись майном на власний розсуд та виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку. Відповідач був зареєстрований в квартирі як колишній співвласник, і відповідно мав право на користування житловим приміщенням цієї квартири та право проживання в ній лише на час, коли був її співвласником. Відповідно право Відповідача на користування житловим приміщенням квартири та його право на проживання в ній є похідним та випливало з його права власності на його частину квартиру. Проте, після припинення права власності Відповідача на його частину квартири з її відчуженням за купівлі-продажу частини квартири і зміни власника, припинились і похідні права Відповідача на користування житловими приміщеннями цієї квартири. Позивач, як новий повноправний співвласник квартири, не надавала своєї згоди на реєстрацію місця проживання Відповідача в належній їй на праві власності частині квартири та права на проживання в ній, в зв'язку і цим Відповідач не має права на користування житловим приміщенням квартири. Тобто, в даному випадку право на користування житловими приміщеннями квартири для Відповідача є похідним від його права власності на частину квартири в зв'язку з чим, припинення ним права власності на його частину квартири тягне за собою відповідно втрату ним права на користування квартирою. Таким чином, після відчуження своєї частини квартири Відповідачем, він своєю відмовою добровільно знятись з реєстрації, залишив за собою право на користування житловою площею квартири без відповідної на це правової підстави, чим створює Позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпоряджання своїм нерухомим майном. Право Відповідача на користування житловою площею вказаної квартири, що створює перешкоди Позивачу у користуванні його власністю, було юридично закріплене за Відповідачем шляхом реєстрації його місця проживання в цій квартирі. В позасудовому порядку Позивач самостійно зняти Відповідача з реєстрації його проживання в квартирі позбавлена можливості. Враховуючи вищевикладене, Позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав із позовом про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні своїм майном, шляхом позбавлення Відповідача права на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] в зв'язку з відчуженням Відповідачем на користь Позивача свого права власності відповідно договору купівлі-продажу 1/5 (однієї п'ятої) частини квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. та зареєстровано в реєстрі за № 137. На підставі викладеного позивач просить суд усунути Позивачу, [PERSON], перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном шляхом позбавлення Відповідача [PERSON] права на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 26.06.2018 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалу про відкриття спрощеного провадження від 26.06.2018 р. та копію позовної заяви з додатками відповідачеві було направлено за адресою місця реєстрації. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується матеріалами справи. Станом на 30.07.2018 р. відзив на позов від відповідача [PERSON] на адресу Деснянського районного суду не надходив. Треті особи - Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлені, що в провадженні Деснянського районного суду перебуває цивільна справа за вищевказаним позовом. Поштова кореспонденція, яка була направлена третім особам - [PERSON], [PERSON], [PERSON] повернулась з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Представником Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації подано клопотання від 24.05.2018 р. відповідно до якого просять розглядати справу у відсутність представника третьої особи та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Станом на 30.07.2018 р. Відзив на позов третіми сторонами подано не було. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За правилами ч.2, ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.07.2006 р., Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, посвідчено, що квартира (приміщення квартири спільного заселення одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. [PERSON] (третя особа) та членам її сім'ї [PERSON] (третя особа), [PERSON] (позивач), [PERSON] (третя особа), [PERSON] (відповідач) в рівних долях. Квартира (кімнати у квартирі спільного заселення, будинок) приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 10.07.2006 р. №1051 та зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» і записано в реєстрову книгу за №5323 від 04.08.2006 р. (а.с.14). Відповідно до Свідоцтва про шлюб, Штат Юта Округ Солт-Лейк-Сіті, засвідчено, що [PERSON] з Солт-Лейк-Сіті, штат Юта та [PERSON] з Солт-Лейк-Сіті, штат Юта уклали шлюб відповідно до законодавства штату Юта у Солт-Лейк-Сіті в окрузі Солт-Лейк 07.05.2001 р. (а.с.25-26). 07.05.2012 р. [PERSON] звернувся з заявою про зміну імені до Окружного суду Третього округу, Округ Солт-Лейк. Згідно Наказу про зміну імені Окружного суду Юти, 3-го судового округу, округ Солт-Лейк, номер справи 123900737 від 07.05.2012 р. - немає заперечень щодо запропонованої зміни імені, поточне офіційне ім'я прохача [PERSON] змінено на [PERSON]. Наказ про зміну імені затверджено радою окружних суддів 13.08.2008 р. (а.с.23-24). Як зазначає позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, третя особа [PERSON] забрала на той час неповнолітнього відповідача [PERSON] та разом переїхали на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки. Крім того, судом встановлено, що 19.03.2018 р. з однієї сторони - громадянином США [PERSON] від імені якого діє на підставі довіреності, посвідченою Іриною Сімаковою, нотаріусом штату Аризона нотаріального округу Марікопа, США 14 червня 2017 року - [PERSON], іменовані далі - ПРОДАВЕЦЬ та з другої сторони - громадянкою України [PERSON], іменована надалі - ПОКУПЕЦЬ укладено договір купівлі продажу 1/5 (однієї п'ятої) частини квартири (а.с.15-16). Згідно п. 1 Договору - Продавець (продає) передає у власність Покупця, а Покупець (купує) приймає у власність 1/5 (одну п'яту) частину квартири [ADDRESS] і сплачує за неї ціну, визначену пунктом 3 цього договору. Відповідно до п. 2 Договору - квартира, 1/5 частина якої відчужується, належить Продавцеві на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації 10.07.2006 р., згідно з розпорядженням (наказом) №1051 від 10.07.2006 р. та зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» і записано в реєстрову книгу за №5323 від 04.08.2006 р. Відповідно до п. 3 Договору, зокрема - Продаж зазначеної 1/5 частини квартири вчинено за погоджену сторонами суму 146 000 грн. 00 коп. Ця сума повністю сплачена Покупцем і отримана Продавцем до підписання цього договору. Згідно п. 10. Договору Продавець ([PERSON]) зобов'язується звільнити квартиру від речей, вилучити ключів від квартири в осіб, які їх мали, сплатити заборгованість з комунальних послуг і передати квартиру Покупцеві ([PERSON]) до 24.03.2018 р. Норми права, що підлягають застосуванню. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті13,41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як вбачається зі змісту ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до абз. 1, 2 п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст. ст. 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Під час судового розгляду встановлено та підтверджено наданими письмовими доказами, що позивач по справі [PERSON], є власником 1/5 спірної частини квартири, яка раніше належала відповідачу, натомість [PERSON]. зареєстрований в ній як колишній її власник в обумовлений договором купівлі-продажу строк з реєстраційного обліку по квартирі добровільно не знявся. Суд вважає, що наявність реєстрації відповідача [PERSON] в спірній квартирі чинить позивачу, яка правомірно набула право власності (договір купівлі-продажу 1/5 частини квартири), перешкоди в користуванні своєю власністю, оскільки вона вільно не може розпорядитися своїм майном, вимушена нести додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг. У зв'язку з цим, суд вважає необхідним захистити порушене право власності позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на викладене

Outcome: approved