Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

24 березня 2020 року до суду надійшов вищевказаний позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому зазначено, що судовим наказом Білопільського районного суду від 14 січня 2020 року з нього на користь відповідача [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На даний час позивач перебуває у скрутному матерільному становищі, має нерегулярний дохід, утримує, крім [PERSON] , ще одну дитину та вагітну дружину [PERSON] , тому не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Посилаючись на викладені вище обставини, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються із нього на користь відповідача із ј частини до твердої грошової суми 1000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити. Заслухавши сторони, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Судовим наказом Білопільського районного суду Сумської області від 14 січня 2020 року, який набрав законної сили 14 січня 2020 року, з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08 січня 2020 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 11). Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 травня 2011 року розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а. с. 10). 21 лютого 2020 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка на даний час вагітна (а. с. 12, 16). Згідно даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 28 лютого 2020 року та копії трудової книжки позивач з 11 серпня 2017 року не працює ( а. с. 17-18). Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що на його утриманні перебуває двоє дітей та вагітна дружина, позивач має нерегулярний дохід, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню. Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, тобто про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про зміну розміру аліментів підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Всупереч вказаним вимогам позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що з часу стягнення аліментів, тобто з 14 січня 2020 року, настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, які б були підставою зменшення розміру аліментів. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 травня 2011 року про розірвання шлюбу таким доказом не є. Також позивачем не надано жодних доказів, що він дійсно надає матеріальну допомогу на утримання доньки від першого шлюбу, не надано доказів, що у нього на утриманні є непрацездатні дружина, батьки. Вагітність дружини позивача [PERSON] не є тією підставою, яка впливає на розмір аліментів, які позивач повинен сплачувати на утримання спільного з відповідачкою сина. З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed