Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, належності правовстановлюючого документа, а саме: належності [PERSON] Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 2,79 га, що знаходиться на території Рідкодубської сільської ради, виданого на прізвище «[PERSON]». Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку площею 2,79 га, яка розташована на території Рідкодубської сільської ради. Дана земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності. 03.04.2003 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла заявнику [PERSON] У встановлений законом строк після її смерті, заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус Хмельницької районної державної нотаріальної контори відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,79 га, яка розташована на території Рідкодубської сільської ради, оскільки неможливо встановити чи належав Державний акт на право власності на землю померлій [PERSON], бо в державному акті виправлено по-батькові померлої із «[PERSON]» на «[PERSON]». Заявник в судове засідання не з'явився, представник заявника подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, вимоги заяви підтримують та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я чи по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, вказаним в паспорті. Судом встановлено, що 09 квітня 2003 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно виконавчим комітетом Рідкодубівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, актовий запис серія [NUMBER] від 14.09.2017 року. Як вбачається із копії заповіту від 03.04.2003 року, зареєстрованого Рідкодубівською сільською радою, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, у зв'язку з чим заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус Хмельницької районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,79 га, яка розташована на території Рідкодубівської сільської ради, на підставі ст. 47 Закону України «Про нотаріат», оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 19.09.2001 року є виправлення. Так, у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку площею 2,79 га, яка розташована на території Рідкодубської сільської ради, та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії [NUMBER], виданого на підставі рішення сесії Рідкодубівської сільської ради народних депутатів № 20 від 12.07.2001 року, на ім'я [PERSON] ([PERSON]), по батькові померлої записано, як «[PERSON]», та внесено виправлення із зазначенням по батькові «[PERSON]». Проте, відповідно до копії рішення 13-ї сесії Рідкодубівської сільської ради від 12.07.2001 року № 6 «Про затвердження схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ «Мрія» с. Лаківці, згідно списку громадян, що вийшли з земельними паями під № 11 вказано [PERSON], якій виділено земельну ділянку площею 2,79 га. [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на [INFO] року за адресою: [ADDRESS] одиноко і після її смерті у фактичне володіння і розпорядженням спадковим майном вступив спадкоємець за заповітом [PERSON], який користувався речами померлої, що підтверджується копією довідки, виданої 15.09.2017 року № 558 Чорноострівською селищною радою. Враховуючи вищезазначене, а саме те, що згідно рішення земельна ділянка площею 2,79 га, яка розташована на території Рідкодубської сільської ради видавалася саме [PERSON], а в державному акті була допущена помилка у написанні її по батькові, і що немає іншої можливості виправити у Державному акті на право приватної власності на землю помилку у записі ПІБ померлої чи одержати новий документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а тому в порядку п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України зазначені в заяві вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved