Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

24 червня 2014 року, позивачі [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] звернулися до суду з названим позовом, в якому просили суд, визнати дійсним договір найму квартири [ADDRESS], укладений з [PERSON] 29.05.2009 р., визнати за всіма позивачами право проживання у вказаній квартирі та зобов'язати Овідіопольський РС ГУДМС України в Одеській області зареєструвати всіх позивачів у вищевказаній квартирі, мотивуючи це зверненням [PERSON], який проходив військову службу у ЗСУ у штабі Південного командування у м. Одесі з 2003 р. по березень 2012 р. і був звільнений у запас 30.03.2012 р. у зв`язку зі скороченням штатів та реформуванням ЗСУ, до начальника КЕВ м. Одеси полковника [PERSON] з проханням про вселення до спірної квартири, яка була виділена йому у якості службового житла та отриманням від полковника [PERSON] усного дозволу на вселення у квартиру, запевнивши його, що спеціальний ордер для вселення буде наданий [PERSON] та його родині протягом червня 2009 р., що зроблено не було, однак позивачами при вселенні був укладений договір найму службового житлового приміщення від 29.05.2009 р. між генералом майором Південного оперативного командування [PERSON] та позивачем [PERSON] В судовому засіданні, позивачі та представник [PERSON] повністю підтримали свій позов та просили його задовольнити. Представниця відповідача Таїровської с/р позов не визнала повністю, пославшись на його безпідставність і необґрунтованість та просила відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив суд слухати справу без участі їхнього представника (а.с. 14-15). Представниця 3-ої особи Органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в судовому засіданні просила суд задовольнити позов, пославшись на порушення прав неповнолітніх дітей. 3-ті особи : [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 52). Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази та додатково надані письмові матеріали по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із п.п. 2.6 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 р. і зареєстрованим Мінюстом від 30.10.2006 р. № 1171/13045 (наказ втратив чинність згідно Наказу МОУ № 737 від 30.11.2011 р.) - службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям за місцем проходження ними військової служби за рішенням командира ВЧ за погодженням з квартирно -експлуатаційним органом. При цьому, на підставі рішення про надання службового житлового приміщення квартирно-експлуатаційний орган подає затверджений начальником гарнізону список розподілу службового житла з необхідними документами виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради для оформлення спеціального ордера, який - є єдиною підставою для вселення в надане службове житлове приміщення. Відповідно до ст.ст. 58,59 ЖК України - на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер - який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Суд встановив, що позивач [PERSON] проходив військову службу у ЗСУ у штабі Південного командування у м. Одесі з 2003 р. по березень 2012 р. і був звільнений у запас зі ЗСУ 30.03.2012 р. у зв`язку зі скороченням штатів та реформуванням ЗСУ. Так, позивач разом із своєю сім`єю : дружиною [PERSON] та неповнолітніми доньками [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] перебуває на обліку як військовослужбовець, який потребує поліпшення житлових умов у м. Одесі Південного оперативного командування МО України. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у м. Одесі здійснює КЕВ м. Одеси Південного оперативного командування МО України. При чому, як вказує позивач [PERSON], будь-якого іншого житла у м. Одесі, а ні він, а ні його дружина не мають (а.с. 8-9). 10.11.2006 р., позивачем в порядку підлеглості на ім`я Командувача Південного оперативного командування подано рапорт з проханням забезпечити службовим житлом, який був задоволений 17.11.2006 р. та прийнято рішення про надання службового житла згідно чинного законодавства, яке до цього часу не скасоване, та 02.02.2009 р. житловою комісією штабу та управління ПОК прийнято рішення про розподілення позивачу [PERSON] та членам його сім`ї у якості службового житла - квартири [ADDRESS], яка надійшла від КЕВ м. Одеси за нарядом № 708 від 21.01.2009 р. Вказане рішення відображене у протоколі № 2 засідання житлової комісії штабу та управління ПОК від 02.02.2009 р. (а.с. 10-17). В подальшому, за рішенням КЕВ м. Одеси, з додержанням вимог ЖК України та діючого на той час Наказу МОУ № 577 від 06.10.2006 р., позивач разом із сім`єю був включений до списку розподілу житлової площі, у якому зазначено, що йому розподіляється службове житло у вигляді вищевказаної квартири. Суд встановив і це було підтверджено особисто позивачем [PERSON], що у зв`язку з відсутністю будь-якого житла у м. Одесі, позивач [PERSON] з усного дозволу начальника КЕВ м. Одеси полковника [PERSON], без відповідного ордеру - вселився до спірної квартири. При цьому, після вселення у вказану квартиру, позивачем були укладені договори про надання послуг водопостачання та водовідведення і користування електричною енергією з ТОВ «Комунсервіс» - підприємством, яке надає комунальні послуги мешканцям будинку № 1 по вул. Кораловій і за які, позивач не має заборгованості (а.с. 21-30). Позивач [PERSON] посилається на п. 2.6 вищевказаного Наказу МОУ № 577 від 06.10.2006 р., відповідно до якого, КЕВ м. Одеси був повинен направити його документи до місцевих органів влади для видачі спеціального ордеру для вселення у спірну квартиру, однак починаючи з травня 2009 р. і до теперішнього часу цього не зробив і на надав відповідний ордер для вселення позивачу та його сім`ї. Суд з`ясував, що після вселення у вказану квартиру, позивачем був укладений договір найму службового житлового приміщення від 29.05.2009 р. та підписаний від імені ПОК генерал-майором [PERSON] та начальником КЕВ м. Одеси полковником [PERSON] (а.с. 31). Рішення Таїровської с/р № 1721-У від 13.10.2009 р., було затверджено акт приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади смт Таїрове, сіл Мізікевича, Балка, управління якою здійснює Таїровська с/р : 5-ти поверховий 4-секційний 100-квартирний житловий будинок (шифр Ч/100-С) з належною до нього прибудинковою територією, інженерними мережами, що розташовано за адресою : смт. Таїрове, вул. Коралова, 1 Овідіопольського району Одеської області з державної власності, яке знаходилося в управлінні Південного управління капітального будівництва МОУ (а.с. 32). Судом було встановлено, що 04.09.2009 р. Таїровською с/р на підставі рішення Таїровської с/р № 533 від 31.08.2009 р., на ім`я 3-ої особи [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - було видано ордер на службове житлове приміщення № 92 серії ТР на квартиру [ADDRESS], правомірність видачі якого була підтверджена рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.12.2013 р., залишеним без змін ухвалою ВССУ від 26.03.2014 р., яким у задоволенні позову [PERSON] до виконкому Таїровської с/р Овідіопольського району Одеської області, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання ордеру № 92 серії ТР від 04.09.2009 р., виданого на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] недійсним - відмовлено (а.с. 99-119,122-128). Суд встановив, що Рішенням виконкому Таїровської с/р № 620 від 30.09.2009 р. «Про розгляд заяви [PERSON] щодо видачі ордеру на житлове приміщення в багатоквартирному житловому будинку в [ADDRESS]» - було відмовлено [PERSON] у видачі ордеру на вищевказане житлове приміщення, а саме [ADDRESS] у зв'язку з тим, що відповідно до завірених документів, а саме : списку житлової площі по ВМКЦ Південного регіону (службова) від 06.08.2009 р., витягу з протоколу № 157, ксероксу паспортів та кодів, свідоцтва про укладення шлюбу та рішення виконкому Таїровської с/р № 533 від 31.08.2009 р., вказана квартира надана другому громадянину (а.с. 61,62). Суд звертає увагу на той факт, що оспорюваний договір найму службового приміщення від 29.05.2009 р., який позивачі просять суд визнати дійсним - належним чином не зареєтрований у в квартирно-експлуатаційному відділі м. Одеси, на ньому відсутні відбитки печаток власника Фонду службового житла та наймодавця, а також відсутні строки дії договору, що суперечить вимогам ст.ст. 626,631,632,638 ЦК України. Тобто у вказаному договорі маються лише дата його укладення та підписи сторін і сторони договору не досягли всіх його істотних умов, а згідно із умовами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (а.с. 31). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не базуються на вищевказаних нормах Закону та з вищезазначених підстав, як щодо визнання дійсним договору найму, так і про визнання права проживання позивачів у спірній квартирі та зобов'язання зареєструвати всіх позивачів у спірній квартирі, враховуючи вищенаведені приписи ст. 58 ЖК України та п.п. 2.6 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом МОУ № 577 від 06.10.2006 р. і зареєстрованим Мінюстом від 30.10.2006 р. № 1171/13045 (наказ втратив чинність згідно Наказу МОУ № 737 від 30.11.2011 р.), який був чинним на момент спірних правовідносин, стосовно того, що саме ордер - є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, який позивач та члени його родини не отримали у законному порядку, а отримав відповідний ордер на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування (виконкому Таїровської с/р № 533 від 31.08.2009 р.) - [PERSON] та члени його родини, і правомірність отримання якого була підтверджена вищевказаними рішеннями апеляційного суду Одеської області та ВССУ. На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed