Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

26 липня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів. Свої вимоги мотиву тим, що через платіжні термінали ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «А-Банк» на відповідні банківські рахунки відкриті на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк», нею було перераховано кошти в розмірі: 05 липня 2016 року- 5056 грн., 06 липня 2016 року- 3000 грн., 9 липня 2016 року- 4030 грн. квитанція TS202484, на загальну суму 12086 грн. Зазначені кошті були перераховані [PERSON] помилково. Але на даний час відповідач, заволодівши належними їй грошовими коштами без достатньої правової підстави відмовляється повертати їх. Неодноразові звернення до [PERSON] не дали жодного результату. Раніше вони з відповідачкою були контрагентами, але розірвали всі зв'язки. Тому просить стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 12086 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2900 грн. та судовий збір в сумі 640 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не запресувала. Відповідачка [PERSON] та їх представник адвокат Нещерет О.С. в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали та про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Приймаючи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з копій квитанцій, через платіжні термінали ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «А-Банк» на відповідні банківські рахунки відкриті на ім'я [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] було перераховано кошти в розмірі: 05 липня 2016 року- 5056 грн., 06 липня 2016 року- 3000 грн., 9 липня 2016 року- 4030 грн. квитанція TS202484, на загальну суму 12086 грн. З інформації ПАТ КБ «Приватбанк» від 17 листопада 2017 року за № 20.1.0.0.0/7-20171117/1189 , вбачається, що поповнення готівкою в терміналі самообслуговування: Херсон, просп. Ушакова,49, ЦУМ. Платник : тел. [NUMBER] картка [NUMBER] належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено, що вказані кошти були перераховані [PERSON] позивачем [PERSON] помилково. Вимога позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] повернути безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 12086 грн. не виконана до теперішнього часу. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов'язковими умовами для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Положеннями п. 2.35 Постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» встановлено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначеній строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що кошти помилково без наявності правових підстав були перераховані позивачем на банківську картку, що належить відповідачу без зазначення призначення платежу, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, а також про те, що перераховані кошти являються безпідставно отриманими відповідачем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суду надано договір про надання юридичних послуг № 1/17 від 26 квітня 2017 року, укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Юридичне бюро Данилова», акт виконаних робіт до договору № 1/17 про надання юридичних послуг від 26 квітня 2017 року та розрахунок вартості наданих послуг згідно договору № 1/17 про надання юридичних послуг від 26 квітня 2017 року. Згідно квитанції від 26 квітня 2017 року вартість послуг склала 2900 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно сягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2900,00 грн. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн.,

Outcome: approved