Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

26.08.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, в обгрунтування якої зазначила наступне. 25.09.1971 року Славгородською селищною радою Синельніковського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. В шлюбі [INFO] року народилася дочка [PERSON]. До 1973 року вона зі [PERSON] мешкали разом, а потім почали проживати окремо один від одного, оскільки сім'я розпалась. З 1973 року працювала на різного роду підприємствах з метою прокормити дочку. З 1975 року почала проживати з [PERSON] у м. Запоріжжя. Від фактичних шлюбних відносин [INFO] року народився син [PERSON]. [PERSON] встановлював своє батьківство щодо [PERSON] У 1979 році відносини з [PERSON] зіпсувалися, і вона з дітьми переїхала жити до м. Харкова, де проживала в орендованих квартирах. 24.07.1980 року за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок [ADDRESS] Посвідчення договору відбулось без згоди [PERSON]. Позивачка вказала, що на сьогоднішній день знаходиться у шлюбі зі [PERSON], хоча після розлучення з ним, народила від іншого чоловіка сина [PERSON]. Те, що будинок є її особистою приватною власністю підтверджуються актом, що складений 24.07.2015 року депутатом Чемужівської сільської ради Сумець Т.М. шляхом опитування мешканців села Чемужівка. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Божко Д.О. наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в ньому, не заперечували проти постановлення заочного рішення. [PERSON] пояснила, що придбала будинок за власні кошти, до його придбання вже довгий час не проживала зі [PERSON], навіть народила дитину від фактичних шлюбних відносин з іншим чоловіком. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через розміщення оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, тому, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення позивачки, її представника, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, дослідив надані судові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.09.1971 року Славгородською селищною радою Синельніковського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] яке видане 25.09.1971 року Славгородською селищною радою Синельніковського району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зазначеного відділу зроблено відповідний актовий запис за №33. (а.с.9) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилась [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 04.10.1971 року Славгородською с/радою Синельниковського району Дніпропетровської області. (а.с.8) [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER]. (а.с.9,10) Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 24.07.1980 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідченого виконкомом Чемужівської сільської ради народних депутатів Готвальдівського району Харківської області, [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS] (а.с.14) Відповідно до акту, складеного 24.07.2015 року депутатом Чемужівської сільської ради Сумець Тетяною Миколаївною шляхом опитування мешканців села Чемужівка: [PERSON], [INFO], проживає [ADDRESS] (паспорт [NUMBER] виданий Зміївським РВ УМВС 08.12.1999 року) та [PERSON], 1940року народження, проживає [ADDRESS] ([NUMBER] виданий Зміївським РВ УМВС 02.03.1998 року), [PERSON], [INFO], разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] дійсно прибули в село Чемужівка Зміївського району в липні 1980 року. Чоловік [PERSON], за твердженням сусідів, ніколи сім'ю не відвідував. [PERSON] купила житловий будинок в [ADDRESS] в [PERSON] за свої особисті кошти.(а.с.12) Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що з моменту придбання за особисті кошти [PERSON] житлового будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] жодного дня не проживав у будинку, сім'ю не відвідував. Свідок [PERSON] показала, що її батька [PERSON] не пам'ятає, вони з матір'ю припинили шлюбні відносини, після чого вона його бачила. Будинок мати придбала за власні кошти. Відповідно до ст. 13 ч. 4 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 41 ч. 1 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 ч. 2 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ч. 1 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 4 ч. 1 ЗУ «Про власність», власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ст. 4 ч. 2 ЗУ «Про власність», власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON], придбаний за особисті кошти в період фактичного припинення шлюбних відносин зі [PERSON] Тому, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. К

Outcome: approved