Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

25.06.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, площею 2504 кв.м для обслуговування цеху з виготовлення гіпсокартонних систем, розташовану в с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Пушкіна, 14 (далі Земельна ділянка). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті матері [PERSON], яка померла 23.11.2014 року, відкрилась спадщина, що, крім іншого, складалась з Земельної ділянки. Як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак не має можливості зареєструвати Земельну ділянку на своє імя у звязку з тим, що померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на неї та виготовити державний акт. За життя мати правомірно набула на землю право власності на підставі договору купівлі-продажу. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 23.11.2014 року померла [PERSON], мати позивача, після смерті якої відкрилася спадщина на 53/100 частин нежитлової будівлі, складу в с. Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області по вул. Пушкіна, 14 (далі Склад) та Земельну ділянку, на якій він розташований. Позивач спадщину прийняв та 27.05.2015 року отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на Склад. Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.03.2011 року та Витягу з Державного реєстру правочинів від 01.03.2011 року, Земельна ділянка належала померлій. З витягу з Державного земельного кадастру від 25.05.2015 року слідує, що померла [PERSON] була орендарем Земельної ділянки, право власності на землю за нею зареєстровано не було. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.05.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Земельну ділянку у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. [PERSON] власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, як за законом, так і за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула на землю право власності, відкрито користувалася нею, однак не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на Земельну ділянку та виготовити державний акт. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом, в даному випадку договором купівлі-продажу від 01.03.2011 року. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у державній нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на Земельну ділянку. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved