Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 29.03.2016 року, зазначила, що вона з 29 серпня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у неї з відповідачем народилися діти: донька - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дітей, відповідач [PERSON] записаний їх батьком. Інших дітей відповідач не має, аліменти не платить. З січня 2015 року вона не проживає з відповідачем [PERSON] однією сім'єю та не веде спільне господарство. Діти проживають разом зі нею і знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку відмовляється надавати їй матеріальну допомогу, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Посилаючись, зокрема на ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову в суд і до досягнення повноліття; стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову в суд і до досягнення повноліття. Відповідач [PERSON] подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначив, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. [PERSON] щиро прагне приймати участь у матеріальному забезпеченні своїх дітей та має намір не тільки сплачувати аліментні платежі, але і приймати участь у додаткових витратах, які є необхідними для організації належного їм життя. В той же час, відповідач займаючись підприємницькою діяльністю несе витрати на сплату податків та загальнообов'язкових платежів і організацію бізнесу, оскільки це є єдиним джерелом його існування та як наслідок єдиним джерелом для сплати позивачці аліментів. Також відповідач відзначав, що він певний період часу і до тепер, постійно здійснює матеріальну підтримку своїх дітей у добровільному порядку шляхом перерахування значних матеріальних коштів на банківську картку позивача. Із врахуванням викладеного, просив позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) у розмірі 1/3 частин всіх його видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просив судовий розгляд провести без його участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 29 серпня 2009 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецькій області. Актовий запис №301. Згідно свідоцтва про народження, виданого 22 квітня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають сина - [PERSON], [INFO], актовий запис №336; в графі «Батьки» зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Крім того, згідно свідоцтва про народження, виданого 01 вересня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають доньку [PERSON], [INFO], актовий запис №829; в графі «Батьки» зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої комітетом самоорганізації населення «Азовець» від 23.02.2016 року №50, обидві дитини проживають разом матір'ю - [PERSON] Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримування своїх дітей, суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів того, що матеріальне становище дітей та/або стан здоров'я та матеріальне становище відповідача [PERSON] дозволяють останньому сплачувати аліменти лише у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) на обох дітей, або у відповідача [PERSON] наявні інші діти, непрацездатна дружина, батьки, дочка, син або існують інші обставини, що мають істотне значення та можуть вплинути на визначення розмірі аліментів, суду не надано. Відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, суд вважає, що стягнення аліментів в розмірі про який просить позивач буде справедливим та відповідати інтересам обох дітей, отже позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved