Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

26.01.2021 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працював з 01.01.2009 по 28.10.2020 на підприємстві відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування. 09.07.2020 рішенням ЛЕК йому встановлені два професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова та хронічне обструктивне захворювання легень. Відповідно до акту розслідування причин виникнення професійного захворювання, причинами отримання професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу перевищення рівня віброшвидкості, важкості праці, підняття та переміщення ваги, нахили тулубу, перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом у повітрі кристалічного кремнію діоксину. Висновком МСЕК від 27.12.2020 позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності первинно і безстроково. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому фізичних та моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на його користь 160000 грн. за спричинену моральну шкоду. Ухвалою від 01.02.2021 прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 02.03.2021. За клопотанням представника відповідача від 02.03.2021 судове засідання було відкладено на 26.03.2021. Ухвалою від 26.03.2021 в зв`язку з направленням представником відповідача до суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість її явки в судове засідання розгляд справи було відкладено на 12.04.2012. Ухвалою від 12.04.2021 через відсутність відзиву на позов, який за повідомленням представника відповідача було направлено до суду, розгляд справи було відкладено на 28.04.2021. 13.04.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому посилається на те, що позивач працював на підприємстві відповідача 11 років 9 місяців на 28 днів, а на іншому підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК» - 12 років 3 місяці в умовах дії шкідливих виробничих факторів. За час трудової діяльності на підприємстві відповідача позивач не звертався до роботодавця щодо погіршення свого стану здоров`я або необхідності зміни умов праці та був допущений до роботи у шкідливих та важких умовах праці виробничого середовища на підставі медичних довідок про стан здоров`я, які не відображали обмеження або рекомендації за наявним за наявним на теперішній час діагнозом. Тому відповідач вважає недоведеність факту завдання ним шкоди позивачу, внаслідок якої у нього виникло б право на відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідачем у повною мірою було забезпечено належні умови праці позивача, що полягало у проведені атестації робочих місць, забезпечення працівників індивідуальними засобами захисту, а також інформуванні при укладенні трудового договору про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, і про права працівника на пільги та компенсації за роботу в таких умовах. Тому позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки і не скористався своїм правом, наданим ст.28 КЗпП у будь-який час розірвати трудовий договір. Отже, тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від останнього і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Також відповідач вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням позивача та її роботою у відповідача. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди, на думку відповідача, не відповідає критеріям розумності і справедливості та не може бути стягнута з відповідача, оскільки правовідносини позивача та відповідача ґрунтувались на трудовому договорі, а до цих правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. За відсутності доведених фактів спричиненої позивачу моральної шкоди є недоведеними його твердження щодо зміни умов життя і тривалості душевних страждань (вх.№7481 від 13.04.2021). Позивач надіслав суду заяви про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№2774 від 10.02.2021, вх.№8406/21 від 27.04.2021). Представник відповідача надіслала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю належної підготовки справи для розгляду по суті, посилаючись на перебування у відпустці та відсутність інших представників, а також переведення на дистанційний режим роботи та запроваджені карантинні обмеження наказом Голови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 №22-ОД (вх.№8436 від 27.04.2021). При вирішенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи суд виходить з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, а відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті. Крім того, основною умовою відкладення розгляду справи, визначеною ст.223 ЦПК України, є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Виходячи з того, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, їх явка не визнавалась обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці з 01.01.2009 працював у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» у ремонтному управлінні №1 слюсарем черговим та з ремонту устаткування 5 розряду спеціалізованої дільниці №9 з ремонту технологічного устаткування РЗФ-1. 28.10.2020 позивача звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню цієї роботі, п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7-14). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06.08.2020 (далі Акт) встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у позивача за наступних обставин. Працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування на дільниці №9 з ремонту обладнання дробильних фабрик №№1, 2, 3, цехів з виробництва обкотишів №№1, 2, рудозбагачувальної фабрики №1, ремонтного управління №1 ТОВ «Кривбасремонт» виконував монтаж, демонтаж, ремонт (поточний і капітальний), налагодження, випробування та технічне обслуговування механічної частини складних машин, вузлів і механізмів технологічного устаткування, що розміщене на ремонтних майданчиках або безпосередньо па місцях встановлення технологічного устаткування в умовах рудозбагачувальної фабрики №1 на території Замовника ПрAT «ПівнГЗК». При цьому, під час виконання ремонтних робіт, внаслідок недосконалості технологічного процесу, підпадав під вплив підвищених концентрацій пилу переважно фіброгенної дії. Ремонтні роботи виконувались у незручній робочій позі. Підставою для встановлення професійного захворювання [PERSON] послужив профмаршрут, а саме: позивач працював у шкідливих умовах праці 23 роки 9 місяців, з яких слюсарем черговим та з ремонту устаткування цеху з ремонту технологічного устаткування, РЗФ№1 «Північного ГЗК» 12 років 3 місяців, з 24.09.1996 по 31.12.2008; слюсарем черговим та з ремонту устаткування дільниці №9 ремонтного управління №1 TOB «Кривбасремонт» 11 років 6 місяців, з 01.01.2009 по теперішній час (відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДП «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» №1029 від 09.07.2020 «Про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння)» за посиланням на санітарно-гігієнічну характеристику умов праці працівника №41/4.6-9 від 27.12.2019). Виробничими факторами, що спричинили захворювання шкідливі умови праці,\~є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: пил переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3:\~з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (Si02) у пилу від 2% до 10% - складає 8,4 мг/м3, що перевищує граничнодопустиму концентрацію в 2,1 рази. Важкість трудового процесу: робоча поза (незручна та фіксована, вимушена, стоячи % зміни) - незручна/вимушена /вимушена фактичне значення 51,4/7,3/50,3% часу зміни, нормативне значення 25/10/60, що складає 50,2% часу зміни, та умови праці відноситься до 3 класу 4 ступеню шкідливості. Згідно з пунктом 19 Акту з метою ліквідації і запобіганню виникнення хронічного професійного захворювання запропоновано директору підприємства ТОВ «Кривбасремонт» [PERSON] : підвищити контроль відповідальних посадових осіб за забезпеченням та використанням працюючими ЗІЗ органів дихання та інших засобів індивідуального захисту, згідно вимог галузевих «Норм безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам підприємств гірничодобувної промисловості» НПАОП 0.00-3,10-08 під час виконання працівниками підприємства робіт з технічного обслуговування та поточного і капітального ремонту технологічного устаткування в умовах рудозбагачувальної фабрики №1 на території Замовника ПрАТ «ПівнГЗК»; організувати розробку заходів щодо запобігання виникненню професійних захворювань, що забезпечують постійний контроль, з боку керівників робіт за рівномірним розподілом важкості праці та фізичного навантаження серед робітників бригад, додержанням працівниками вимог проектів організації робіт, технологічних карт на ремонт устаткування, регламентованих перерв в роботі та застосування засобів механізації під час виконання робіт з технічного обслуговування та поточного і капітального ремонту устаткування в умовах рудозбагачувальної фабрики №1 на території Замовника ПрАТ «ПівнГЗК»; інформувати Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про життя запропонованих заходів. Також, враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років в умовах дії шкідливих виробничих факторів та через зміну підприємств, керівників структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (копія, а.с.15-16). Довідкою МСЕК від 27.10.2020 позивачу при первинному огляді встановлено з 19.10.2020 безстроково третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності, з них: 40% по\~радикулопатії, та 10% - ХОЗЛ, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, спостереження у сімейного лікаря, невропатолога (а.с. 17). Таким чином, професійне захворювання позивача виникло, зокрема, й під час його перебування у трудових відносинах з ТОВ «Кривбасремонт». Отже, недотримання керівництвом ТОВ «Кривбасремонт» та ПрАТ «Північний ГЗК» положень ч.ч. 2, 4\~ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач втратив працездатність. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06 серпня 2020 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є виконання роботи, яка характеризувалась важкістю трудового процесу і підвищеним рівнем небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на його право на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно та безстроково у розмірі 50% та йому встановлено третю групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, він не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим він позбавлений можливості вести активний спосіб, отримувати задоволення життя через тривалий процес лікування. Отже, враховуючи те, що позивач працював у шкідливих умовах праці протягом 23 роки 9 місяців, в тому числі 11 років 9 місяців 28 днів і на підприємстві відповідача, йому первинно і безстроково встановлені 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння їй моральної шкоди. Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 160000 грн., зважаючи на те, що ці кошти зможуть на деякий час компенсувати його страждання та переживання і дасть можливість пройти хороший курс лікування, що зможе покращити його здоров`я і моральний стан. Суд при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, враховує наявність рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року по справі №215/633/20, яким частково задоволено позов [PERSON] до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з отриманими профзахворюваннями та втратою працездатністю внаслідок роботи тривалістю більше 12 років в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві ПрАТ «ПівнГЗК» на суму 80000 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94052007). Зважаючи на\~вищевикладене,\~з урахуванням\~роз`яснень\~п.\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~р.\~(з\~подальшими змінами)\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~враховуючи характер\~та глибину\~фізичних,\~душевних страждань\~позивача від\~одержаних профзахворювань,\~тривалість лікування,\~втрату можливості\~його повної\~трудової та\~соціальної реабілітації,\~що призвело\~до значних\~змін його\~життєвих зв`язків\~і потребує\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя,\~суд вважає,\~що для\~відшкодування моральної\~шкоди на\~користь позивача,\~виходячи з\~міркувань розумності,\~виваженості та\~справедливості враховуючи професійний\~маршрут позивача,\~працю у\~період протягом\~11\~років 9\~місяців 28\~днів в\~умовах впливу\~шкідливих факторів\~у ТОВ\~«Кривбасремонт»,\~необхідно стягнути\~з відповідача 70000 грн. за встановлені первинно і безстроково 50% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на суму 700 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial