Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

26.07.2017р. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат, уточнивши свої позовні вимоги 24.10.2017р. (а.с. № 2, 28-29). В позовній заяві з урахуванням уточнень від 24.10.2017р. [PERSON] посилалася на те, що сторони з 04.08.2001р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей: доньку - [PERSON], 15.03.2002р. народження та сина - [PERSON], 25.04.2008р. народження, які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання\~ дітей, у звязку з чим позивачка просила суд, стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі 3\~000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі 2\~000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 2\~000 грн. щомісячно. В наданій суду 29.11.2017р. заяві позивачка позовні вимоги з урахуванням їх уточнень від 24.10.2017р. підтримала та просила суд їх задовольнити, справу просила розглядати за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того, повідомила суду, що відповідач офіційно не працює (а.с. № 67). Відповідач [PERSON] в судові засідання по справі, які призначалися на 26.10.2017р. та 29.11.2017р., повторно не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Конверти, які були надіслані відповідачу повернуті до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням ( а.с. № 25). За ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди сторони позивачка, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 29.11.2017р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) суд зняв з розгляду клопотання позивачки від 24.10.2017р. про допит її в якості свідка по цій справі з урахуванням заяви самої позивачки від 29.11.2017р. (а.с. № 26, 67). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі сторони з 04.08.2001р.,який був зареєстрований під актовим записом № 182 відділом РАГС Димитровського міського УЮ Донецької області. Позовна заява про розірвання шлюбу, подана до суду 18.09.2017р., було повернута позивачці ухвалою від 17.11.2017р. з підстав ч.2 ст. 121 ЦПК України. Судом також встановлено, що батьком малолітніх дітей: доньки - [PERSON], 15.03.2002р. народження та сина - [PERSON], 25.04.2008р. народження, є\~ відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-НО № 272270 та серії 1-НО № 199327 (а.с. № 3, 4 ). Малолітні діти мешкають зі своєю матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Даний факт підтверджується довідкою від 15.10.2014р., наявною в матеріалах справи (а.с. № 5). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017р.» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017р. 1689грн., з 1 травня 1777грн., з 1 грудня 1860грн. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільних малолітніх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в розмірі, що дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1 777 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки позивачка також повинна брати участь в утриманні дітей, починаючи \~стягнення \~з \~дня предявлення \~позову, а \~саме\~з 26.07.2017р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Розглядаючи вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2\~000 грн. щомісячно, суд також вважає ці вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей у розмірі 2\~000 грн. щомісячно, понесені нею на оплату харчування, ліків, одягу та комунальних послуг, чим і обґрунтовує свої позовні вимоги в цій частині. Між тим, як вбачається з наданих позивачкою підтверджень додаткових витрат (а.с. № 38-66), з яких вбачається, що дійсні витрати на лікарські препарати призначені дітям у консультаційних висновках спеціаліста (а.с. № 30-32) складають 2\~456грн.70коп. Будь-яких документів від лікарів, що діти потребують спеціального харчування, або будь-яких інших лікарських препаратів, квитанції яких надано позивачкою, [PERSON] суду не надала. При частковому задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат суд також зазначає, що позивачка повинна брати участь в додаткових витратах на дітей в тих же розмірах, що і відповідач. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. На виконання вимог ст. 185 СК України, позивачка мала надати суду висновки або рекомендації лікарів про те, що діти, за станом свого здоровя, потребують спеціального харчування, та саме якого, що було б особливою обставиною, необхідною для стягнення додаткових витрат з відповідача на користь позивачки, чого нею зроблено не було, а отже суд не має законних підстав для задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо заявлених позивачкою вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів сплачених позивачкою за харчування дітей, одяг та комунальні послуги, суд також відмовляє в їх задоволенні, оскільки витрати на харчування, одяг та комунальні послуги також не можна віднести до особливих обставин, які мають фінансуватися додатково, такі витрати належать до витрат на утримання дитини, фінансування яких охоплюється сплатою аліментів, які стягнуті з відповідача за цим рішенням. Щодо копій витягів вартості призначеного медичного обстеження та довідок на навчання дітей, суд не може прийняти їх до уваги, як належний та допустимий доказ додаткових витрат позивачки, оскільки довідки написані власноруч та не містять печатки установи або закладу який їх видав та відсутні докази сплати медичного обстеження та навчання, крім того не підтверджено навчання дітей у звязку з розвитком здібностей дитини у розумінні ст. 185 СК України, що дає право на відшкодування додаткових витрат у звязку з цим. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення додаткових витрат в частині стягнення з відповідача документально підтвердженої суми у розмірі 2\~456 грн.70коп., також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми додаткових витрат щомісячно, оскільки вказані додаткові витрати мають разовий характер, а доказів їх періодичності або постійності сторонами на надано, а судом не встановлено. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280грн. (640 грн. + 640грн. за кожну позовну вимогу, оскільки це є мінімальний розмір судового збору за позовними вимогами майнового характеру за ставками 2017р.). На підставі викладеного,

Outcome: partial