Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася в Новодністровський міський суд Чернівецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а саме будівлі гаража, земельної ділянки для ведення садівництва та легкового автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, визначення часток кожного з подружжя в зазначеному вище майні по ? частині та розподіл майна в натурі шляхом залишення у власності позивача будівлі гаража і земельної ділянки для ведення садівництва, у власності відповідача - автомобіля VOLKSVAGEN CADDY із стягненням компенсації вартості частки на її користь в сумі 79064, 00 грн. та просила стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 3330, 22 грн., оплата експертів в сумі 2000, 00 грн. В подальшому, 18 березня 2015 року, позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будівлю гаража, земельну ділянку для ведення садівництва та легковий автомобіль VOLKSVAGEN CADDY, визначити кожному з подружжя по ? частини будівлі гаража та земельної ділянки для ведення садівництва; стягнути з відповідача компенсацію вартості ? частини автомобіля VOLKSVAGEN CADDY на її користь в сумі 122787, 50 грн., припинити право спільної сумісної власності на автомобіль VOLKSVAGEN CADDY після сплати відповідачем компенсації та стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 3330, 22 грн., оплата експертів в сумі 2000, 00 грн.. 09.11.2015року судді Новодністровського міського суду Чернівецької області Цицак В.Л. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями розприділено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток кожного з подружжя та розподіл майна в натурі та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання удаваним договору дарування майна, визнання майна спільною сумісною власністю і його розподіл. 01 грудня 2015року позивач [PERSON] зробила усну заяву щодо уточнення позовних вимог в частині визначення розміру компенсації за ? частину автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, та просила стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію в розмірі вартості ? частини автомобіля, виходячи із загальної вартості автомобіля згідно висновку експертизи № 1625/15-21 за результатами комісійного визначення вартості КТЗ від 12.10.2015р., в сумі 73553, 96 грн. в іншій частині позовні вимоги залишила без змін. В ході розгляду справи позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] у звязку із укладенням шлюбу 17 листопада 2015року (а.с. 160, 193 т. 2 ). 28 грудня 2015року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила визнати спільною сумісною власністю подружжя будівлю гаража та легковий автомобіль VOLKSVAGEN CADDY, визначити кожному з подружжя по ? частини будівлі гаража та автомобіля VOLKSVAGEN CADDY; стягнути з відповідача компенсацію за належну їй ? частину гаража в сумі 27747, 50 грн. та автомобіля VOLKSVAGEN CADDY в сумі 73553, 96 грн., припинити її право власності на гараж та автомобіль VOLKSVAGEN CADDY після сплати відповідачем компенсації та стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 3330, 22 грн., оплата експертів в сумі 2000, 00 грн. та 984, 00 грн. 20 січня 2016року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог в частині спірного автомобіля, а саме просила визнати за нею право власності на ? частину автомобіля VOLKSVAGEN CADDY, стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію вартості його ? частини автомобіля VOLKSVAGEN CADDY в сумі 73553, 96 грн.; припинити право власності відповідача на ? частину автомобіля VOLKSVAGEN CADDY після внесення нею на депозитний рахунок коштів як грошової компенсації; визнати за нею право власності на автомобіль VOLKSVAGEN CADDY в цілому; зобовязати відповідача після отримання грошової компенсації передати їй автомобіль VOLKSVAGEN CADDY по акту у технічному справному стані. В іншій частині позовні вимоги в редакції від 28.12.2015р. залишила без змін. 28 січня 2016року позивач [PERSON] відмовилась від раніше поданої заяви від 20.01.2016року про уточнення позовних вимог в частині спірного автомобіля та зазначила, що підтримує позовні вимоги в редакції, викладеній у заяві від 28 грудня 2015року. Після оголошення судом заяви про уточнення позовних вимог від 28.12.2015р., підтвердила, що підтримує позовні вимоги в зачитаній судом редакції в повному обсязі та просила суд первісний позов з врахуванням змінених позовних вимог задоволити. Позовні вимоги мотивувала тим, що вищезгадані гараж та автомобіль набуті сторонами під час перебування у шлюбі. Оскільки після розірвання шлюбу у 2014році сторони не досягли згоди щодо поділу спільного майна, змушена подати даний позов до суду. При визначенні вартості спірного майна посилалась на звіт про незалежну оцінку вартості майна та на висновок експертизи. Остаточно визначила вартість майна наступним чином: гараж загальною вартістю 55495, 00 грн., автомобіль загальною вартістю 147107, 92 грн. 18 березня 2015 року [PERSON] звернувся в Новодністровський міський суд Чернівецької області з зустрічним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири № 41 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», будинок 2; визнання вищезгаданої квартири спільною сумісною власністю і визначення по ? частини квартири кожному із співвласників. Позовні вимоги мотивував тим, що між [PERSON] та [PERSON] було фактично укладено договір купівлі-продажу квартири, яка придбавалась за спільні кошти подружжя, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Про оформлення його колишньою дружиною замість договору купівлі-продажу договору дарування квартири йому стало відомо лише після подання останньою позову про поділ майна. Просив суд зустрічну позовну заяву задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінені позовні вимоги в редакції від 28 грудня 2015року по первісному позову підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задоволити. Проти зустрічного позову заперечила, пояснила, що спірна квартира їй подарована [PERSON], з якою вона познайомилася наприкінці 2003року, про що було відомо [PERSON], оскільки останній був присутній при підписанні договору у нотаріуса та про дарування квартири неодноразово говорилось в сімї та серед родичів. Підтвердила, що дійсно в 2004 році була продана однокімнатна квартира № 50 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 22, яка належала їй на праві приватної власності, була подарована батьками та в якій раніше проживала сімя, за 3500 доларів США, а також меблі. Щодо сімейних заощаджень, то зазначила, що сума цих заощаджень була небільше 1000 доларів США. Також підтвердила, що у 2004році [PERSON] брав на роботі позику, але точна сума позики їй не відома, близько 4000, 00 грн. Пояснила, що кошти від продажу однокімнатної квартири були витрачені на ремонт подарованої їй трьохкімнатної квартири, а сімейні заощадження, кошти від продажу меблів та позика, яку брав [PERSON] на побутові потреби сімї, зокрема, харчування, одяг, тощо. Враховуючи, що подароване майно поділу не підлягає, просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги по первісному позову в редакції від 28 грудня 2015року підтримав, просив позов задоволити. Проти задоволення зустрічного позову заперечив, просив суд застосувати строки позовної давності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в редакції від 28 грудня 2015року по первісному позову визнав, погодився, що будівля гаража та автомобіль VOLKSVAGEN CADDY дійсно придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, а також погодився із вартістю зазначеного майна, визначеною згідно звіту про незалежну оцінку вартості майна (гаража № 101) від 14.02.2015р. та висновку експертизи № 1625/15-21 за результатами комісійного визначення вартості КТЗ від 12.10.2015р.; просив суд залишити у його власності вищезгадані гараж та автомобіль, а позивачу [PERSON] виплатити компенсацію вартості її ? частини у спільному майні за рахунок коштів, внесених ним на депозитний рахунок суду. Щодо зустрічної позовної заяви то таку підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві, та просив суд зустрічну позовну заяву задоволити. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя щодо первісної та зустрічної позовних заяв. Щодо строків позовної давності пояснив, що [PERSON] стало відомо про договір дарування лише в ході розгляду справи про поділ майна подружжя за позовною заявою його колишньої дружини, оскільки оформленням договору та в подальшому усіма документами займалась саме [PERSON] З огляду на зазначене підстав для застосування строків позовної давності не вбачав. Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок показав, що у 2004 році вони з дружиною планували купити квартиру у звязку із збільшенням їх сімї. З цією метою вони здійснювали пошук житла, яке продається, за оголошеннями. При цьому, на купівлю квартири частину коштів, близько 1500 доларів США, вони відкладали, також продали однокімнатну квартиру № 50 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 22, в якій раніше проживали та яка була придбана за спільні кошти, з меблями за 3500 доларів США; загалом на 2004рік у них було 5000 доларів США. Окрім того, повідомив, що він взяв позику на роботі в сумі 6000, 00 грн., що на той час становило 1000 доларів США. Пошуком квартири, проведенням переговорів із продавцями та укладенням договору займалася дружина [PERSON] [PERSON] [PERSON] повідомив, що [PERSON] (співвідповідача по зустрічному позову) ні він, ні його дружина раніше не знали та в подальшому не спілкувалися. Протягом часу з 2004 року і до подання [PERSON] позову про поділ майна подружжя у 2014році він вважав, що квартира придбана по договору купівлі-продажу за 6000 доларів США, документи не перевіряв, оскільки дружині довіряв; в нотаріуса під час підписання договору не був, оскільки перебував за межами м. Новодністровськ, при передачі коштів [PERSON] також присутній не був. Зазначив, що протягом спільного проживання вважав квартиру спільною власністю подружжя, проводив у ній ремонтні роботи та використовував квартиру як співвласник. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що у 2004 році сторони на той час подружжя, чоловік [PERSON] та дружина [PERSON], приїжджали до них з метою позичити кошти на купівлю квартири. При цьому, жодному із зазначених вище свідків не відомо яку саме квартиру планувало купити подружжя, оскільки сторони не повідомляли їм ні адреси квартири, ні власника, в якого планують придбати житло. Кошти свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] сторонам не позичили у звязку із особистими сімейними та матеріальними обставинами. В подальшому свідкам [PERSON], [PERSON], [PERSON] стало відомо, що сторони переїхали проживати в трьохкімнатну квартиру за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 2, однак яким договором було оформлено право власності на квартиру та хто був та став її власником свідкам не відомо. Вважають, що спірна квартира придбана сторонами за спільні кошти та стверджують, що про це їм повідомили самі ж сторони. Свідок [PERSON] також повідомив, що допомагав сторонам перевозити речі на нову квартиру за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 2 та відповідно зробив висновок, що це і є придбана [PERSON] та його той час дружиною [PERSON] квартира. Проте, відповідач по зустрічному позову [PERSON] заперечила проти таких показів та повідомила суду, що ніколи не мала із свідком [PERSON] чи іншими особами розмови щодо купівлі квартири № 41 за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 2. Свідок [PERSON] та [PERSON] (брат [PERSON]В.) повідомили суду, що спірна квартира подарована відповідачу по зустрічному позову [PERSON], про що було відомо усім у сімї, в тому числі й [PERSON] Зазначені свідки показали, що із співвідповідачем [PERSON] не знайомі, в яких відносинах із нею перебувають сторони їм не відомо. Свідок [PERSON] також зазначила, що сторони разом вийшли з її квартири, щоб іти до нотаріуса в день укладення договору дарування, а тому вважає, що [PERSON] однозначно знав про договір дарування. Свідок [PERSON], який працював у 2004році та працює на даний час нотаріусом у м. Новодністровськ, який посвідчував договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], не пригадує хто був присутній в нотаріальній конторі під час підписання договору дарування, окрім сторін самого договору, однак стверджує, що всі дії були вчинені відповідно до вимог законодавства України. Додатково нічого більше зазначений свідок пояснити не міг. Свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] співвідповідачки за зустрічною позовною заявою. Зазначив, що його мати була власником квартири № 41 за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 2, і мала намір у 2000-х роках її продати за 6000 доларів США, про що подала оголошення. Показав, що у 2004році квартиру приходили оглядати сторони [PERSON], [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON] Переговорами та документальним оформленням відчуження квартири займалась його мати [PERSON] та [PERSON], а тому свідку [PERSON] невідомо який договір вони уклали, при передачі коштів [PERSON] його матері [PERSON] він присутній не був, оскільки жінки знаходились на кухні, а він був у сусідній кімнаті. Свідок [PERSON] повідомив, що його мати [PERSON] також позичала кошти на купівлю квартири для себе. Пояснив, що [PERSON] придбала дві однокімнатні квартири, одну з яких він підшукав і яка була йому подарована матірю. Свідок [PERSON] вважає, що мати продала квартиру № 41 за адресою м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. 2, сімї [PERSON], оскільки іншого житла у неї не було та власних коштів на придбання однокімнатних квартир вона не мала. Від виклику свідків [PERSON] та [PERSON] (батька [PERSON]В.) сторони відмовилися. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано згідно рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.07.2014р. У шлюбі сторони перебували з 16 липня 1993 року. (а.с. 8 т. 1). Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, 24 вересня 2008року згідно договору купівлі-продажу гаража ВКТ № 836707, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2186, укладеного між [PERSON] та [PERSON], придбано гараж № 101 гаражного товариства «Оріон», загальною площею 45, 60 кв.м., що розташований за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, квартал № 18 (а.с. 32 т. 1). Право власності на гараж зареєстровано 13.10.2008року на імя [PERSON] [PERSON] філією Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20547205 від 13.10.2008р. (а.с. 33 т.1). Сторони не оспорюють, що вищезгаданий гараж придбано під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду справи сторони [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо вартості вищезгаданого гаража, оцінивши останній в 55495, 00 грн. згідно звіту про незалежну оцінку вартості майна, виконаного субєктом оціночної діяльності [PERSON] 14.02.2015р. (а.с. 10-46 т. 1). Як вбачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, 07 липня 2011року придбано легковий вантажопасажирський автомобіль VOLKSVAGEN CADDY, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова) WV1ZZZ2KZ5X035792. Право власності на автомобіль зареєстровано 02 серпня 2011 року за [PERSON], із правом користування за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САЕ746156 (а.с. 80 т. 1). Сторони не оспорюють, що вищезгаданий автомобіль придбано під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Під час розгляду справи сторонами було надано звіт про незалежну оцінку транспортного засобу, виконану субєктом оціночної діяльності [PERSON] 14.02.2015р., згідно якого вартість автомобіля становить 245575, 00 грн.; звіт про оцінку автомобіля, виконану СПД [PERSON] 12.03.2015р., згідно якого вартість автомобіля становить 111244, 14 грн. (а.с. 65-86, 133-142 т.1). Також було проведено судову автотоварознавчу експертизу за клопотанням [PERSON], згідно висновку № 215-а від 01.06.2015р. якої ринкова вартість автомобіля становить 97557, 46 грн., та комісійну судову автотехнічну експертизу за клопотанням [PERSON], згідно висновку № 1625/15-21 від 12.10.2015р. якої розрахункова вартість автомобіля становить 147107, 92 грн., (а.с. 250-256 т. 1, а.с. 88-103 т. 2). Сторони [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо вартості вищезгаданого автомобіля, оцінивши останній в 147107, 92 грн. з врахуванням висновку експертизи № 1625/15-21 за результатами комісійного визначення вартості КТЗ від 12.10.2015р. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0, 0588 га, яка згідно державного акту серії ЯЗ № 317116 від 15.05.2009року належить [PERSON], та її поділу між сторонами, то враховуючи заяву [PERSON] про уточнення позовних вимог в редакції від 28.12.2015р., згідно якої остання фактично зменшила розмір позовних вимог, виключивши зі спірного майна, яке підялгає поділу, згадану вище земельну ділянку, суд в цій частині в подальшому не проводив дослідження доказів. Судом також встановлено, що відповідач по первісному позову [PERSON] вніс на депозитний рахунок № 37315005000089, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код одержувача 26311401, банк одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135, кошти в сумі 27800, 00 грн. та 73554, 00 грн. як компенсація вартості ? частини спірних гаража та автомобіля, що підтверджується квитанціями № 31 від 20.01.2016р. та № 117 від 22.01.2016р. (а.с. 194, 203 т. 2). Судом також встановлено, що позивач по первісному позову [PERSON] внесла на депозитний рахунок № 37315005000089, одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, код одержувача 26311401, банк одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, МФО 856135, кошти в сумі 73554, 00 грн. як компенсація вартості ? частини спірного автомобіля, що підтверджується квитанцією № 38 від 20.01.2016р. (а.с. 195 т. 2). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 41, що розташована за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. № 2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.03.2015р. (а.с. 150 т. 1). Зазначена вище квартира отримана [PERSON] як дарунок від [PERSON] згідно договору дарування квартири від 18.08.2004р., серії ВВК № 912409, посвідченого державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2162, та зареєстрована за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2004р. (а.с. 151, 154 т. 1). Вищезгадана квартира оцінена в 605584, 00 грн. згідно висновку експертного будівельно-оціночного дослідження, виконаного субєктом оціночної діяльності [PERSON] 20.03.2015р. (а.с. 172-206 т. 1). Із оцінкою квартири відповідач по зустрічній позовній заяві [PERSON] не погодилась, проте власної оцінки суду не надала. Суд відхиляє покази позивача по зустрічному позову [PERSON], допитаного як свідка, про те, що спірна трьохкімнатна квартира № 41 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. № 2, була придбана за спільні кошти подружжя, які [PERSON] начебто передала [PERSON], оскільки такі є лише припущеннями [PERSON] Так, [PERSON] передачі коштів [PERSON] не бачив; особисто передачу коштів [PERSON] як плату за спірну квартиру не здійснював. Також суд відхиляє покази [PERSON] в частині, що однокімнатна квартира № 50 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. № 22, яка була продана [PERSON] за 3500 доларів США, належала сімї та була придбана за спільні кошти, оскільки, як пояснила [PERSON], вищезгадана квартира була оформлена на неї на підставі договору дарування; цей договір не було визнано недійсним, а відтак, вищезгадана однокімнатна квартира була приватною власністю [PERSON] [PERSON] доказів на спростування пояснень [PERSON] суду не надав. Щодо довідки № 33 від 04.03.2015р., виданої ТзОВ «Мехтрансбуд» (а.с. 152 т.1), то в довідці вказано, що [PERSON] у травні 2004року була надана позика в сумі 6000, 00 грн. на покращення житлових умов, яка погашалась останнім з червня 2004р. по травень 2006р. (а.с. 152 т.1). Однак, [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували цільове використання згаданої вище позики на придбання житла, а відтак, суд відхиляє дану довідку як доказ купівлі спірної квартири. Також суд відхиляє покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині, що спірна квартира № 41 за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний», буд. № 2, була придбана сторонами [PERSON] та [PERSON], по договору купівлі-продажу, оскільки останнім не було відомо яку саме квартиру (ні адреса, ні попередній власник) планувало купити подружжя під час розмов про позику коштів. А подальші висновки свідків, що спірна квартира і є квартирою, яку планувало купити подружжя, базуються лише на припущеннях останніх, оскільки жоден із свідків не був присутній ні при веденні переговорів начебто із [PERSON] про купівлю квартири, ні при укладенні між [PERSON] та [PERSON] договору, ні при передачі коштів [PERSON] начебто як плати за спірну квартиру. Щодо показів свідка [PERSON], то такі також базуються виключно на припущеннях останнього, оскільки, як показав свідок, питанням відчуження спірної квартири та подальшою купівлею двох однокімнатних квартир займалась виключно його мати [PERSON] Свідок [PERSON] не був присутній ні під час укладення договору між [PERSON] та [PERSON], ні під час начебто передачі коштів як плати за спірну квартиру. Більше того, свідок [PERSON] показав у судовому засіданні, що його мати позичала кошти на купівлю квартири у невідомих йому осіб, а відтак, висновок, що дві однокімнатні квартири були придбані його матірю саме за кошти, які їй начебто передала [PERSON], є лише припущенням свідка. Суд також критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] в частині, що [PERSON] однозначно було відомо про укладення у 2004році саме договору дарування квартири [PERSON], оскільки останні є близкими родичами [PERSON] матірю та братом останньої, а тому зацікавленні в результатах вирішення справи, в тому числі у відмові в позові [PERSON] з підстав пропуску строку на звернення із позовом. Крім того, свідки не були присутні в нотаріальній конторі під час укладення договору між [PERSON] та [PERSON], а відтак, не можуть однозначно стверджувати, що [PERSON] також був присутній під час укладення договору, їх висновки з цього питання базуються лише на припущеннях. [PERSON] інших доказів, які б підтверджували, що [PERSON] до 2014року було відомо саме про укладення 18.08.2004р. договору дарування спірної квартири суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно ч. 1 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а їх частки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, законом або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п.п. 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності, зокрема, майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Позовна давність згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка за загальним правилом встановлюється в три роки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки відповідач по первісному позову [PERSON] визнає спірне майно гараж та автомобіль, спільною сумісною власністю, враховуючи, що сторони дійшли згоди щодо оцінки спірного майна та позивач по первісному позову [PERSON] погоджується на присудження їй грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно, а відповідачем по первісному позову [PERSON] грошові кошти внесені на депозитний рахунок, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, а саме: визнання спірного майна (гаража та автомобіля) спільною сумісною власністю подружжя, присудження позивачу [PERSON] грошової компенсації за її частку у майні, припинення права спільної сумісної власності на спірне майно та визнання права власності на зазначене майно за відповідачем [PERSON] В іншій частині позовних вимог по первісному позову слід відмовити. Суд вважає, що зроблена представником позивача по первісному позову (відповідача по зустрічному позову) [PERSON] [PERSON] заява про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні зустрічного позову з підстав пропуску строку задоволенню не підлягає, оскільки суду не надано достатніх доказів, які б підтверджували, що [PERSON] було відомо про укладення спірного договору дарування до 2014року. Разом з тим, оскільки свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безпосередньо не були присутні під час укладення договору між [PERSON] та [PERSON] та не бачили передачі коштів [PERSON] [PERSON] начебто як плати за спірну квартиру, їх висновки базуються виключно на припущеннях, на яких не може грунтуватись доказування, то суд вважає, що позивачем по зустрічному позову [PERSON] не надано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували укладення між [PERSON] та [PERSON] удаваного договору дарування з метою приховати дійсний договір купівлі-продажу, а враховуючи, що інші позовні вимоги за зустрічним позовом є похідними, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то в цій частині суд керується ст.ст. 79, 86, 88 ЦПК України та ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненю наступні судові витрати: судовий збір за подання позову в сумі 2026, 03 грн.; судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121, 80 грн.; витрати на проведення експертизи в сумі 984, 00 грн. Враховуючи, що позивачем по первісному позову [PERSON] було зменшено розмір позовних вимог, останній підлягає поверненню переплачений судовий збір в сумі 984, 67 грн., а також надміру сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 0, 20 грн. Інші витрати, в тому числі 2000, 00 грн. за проведення спеціалістами оцінки майна, яка здійснена до звернення [PERSON] в суд із первісним позовом, відшкодуванню останній не підлягають. Також суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по зустрічному позову [PERSON] подано позовну заяву із вимогами немайнового та майнового характеру та сплачено лише один судовий збір, з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 грн. (в розмірі станом на дату подання зустрічної позовної заяви). На підставі ст.ст. 235, 256, 257, 261, 267, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved