Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

26.04.2017 р. [PERSON] в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилаючись на те, що з 20.09.1997 р. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у подружжя народились: дочка - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO] Спільне життя між сторонами не склалось, тому шлюб між ними було розірвано 02.12.2011 року. Більше чотирьох років тому відповідач зник із їх з дітьми життя. Він не цікавився щодо обставин іх існування, не приймав участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виховання та навчання своїх неповнолітніх дітей, не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров'ям дітей. [PERSON] вважає, що така байдужа до дітей поведінка відповідача повністю суперечить інтересам її дітей та являється підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2011 року з відповідача було стягнуто на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно починаючи з 11.10.2011 р. до досягнення дітьми повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість. [PERSON] абсолютно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Позивач вважає, що наявність біологічного батька не відіграла жодної ролі в розвитку дітей, в забезпеченні найголовніших життєвих потреб, як духовних і душевних, так і суто фізичних. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, а тому позивач була змушена звертатись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладеними в ньому обставинами і просила про його задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини його неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст.280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду лист з проханням розглядати справу у відсутність їх представника, позов підтримують, вважають його обґрунтованим, а також підтримують свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали та обставини справи, письмові докази, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що з 20.09.1997 року по 02.12.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м.Києва від 02.12.2011 р. про розірвання шлюбу (а.с.10). [INFO] року у подружжя народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON], батьком дітей відповідно до копії свідоцтв про народження, записаний [PERSON] (а.с.8). Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, що підтверджується наявними в матеріалах справи і дослідженими судом письмовими доказами, які ніким не оспорювались. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2011 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: дочки - [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно починаючи з 11.10.2011 р. до досягнення дітьми повноліття (а.с.9). Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам від 24.03.2017 р. №997/22 виданого відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві на підставі виконавчого листа Деснянського районного суду м.Києва №2-6091 від 13.12.2011 р. станом на 01.03.2017 р. [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів в розмірі 131 435,46 грн. (а.с.18). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 3 ч. 2 Постановою №20 Верховного Суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 19.12.2008 року № 20, встановлено, що відповідно до частини першої статті 12 Закону № 2342-IV безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Висновок оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно копії характеристик школи І-ІІ ступенів №259 Деснянського району м.Києва, [PERSON] та [PERSON] виховує тільки мама. Діти завжди охайні та доглянуті. Батько не приділяє уваги вихованню доньок, за роки навчання дітей у школі, батько жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився їх навчальними досягненнями (а.с.14-15). Висновком служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.04.2017 року № 102/03/31-3611, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], також встановлено, що виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати. 07.03.2015 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким фактично проживають разом з 2014 року. [PERSON] приймає активну участь у вихованні дітей, дівчата вважають та називають його батьком. Вітчим бажає усиновити неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. Неповнолітні діти надали письмові пояснення у Службі у справах дітей, у яких зазначили, що не заперечують щодо позбавлення батьківських прав біологічного батька, [PERSON], оскільки тривалий час (5 років) він з ними не спілкується, не надає матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, не цікавиться їх життям, навчанням, не телефонує, не вітає з днем народження та іншими святами. Водночас, у своїх поясненнях діти зазначили, що окрім мами їх вихованням займається вітчим, [PERSON] Також у вищезазначеному висновку вказано, що, служба вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом збоку відповідача на розвиток дітей є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував обов'язків батька по вихованню дітей, не цікавився життям та станом здоров'я дітей, не намагався спілкуватися з ними, не надавав необхідної матеріальної допомоги, тобто свідомо відхиляється від виховання дітей, тому суд приходить до висновку, що останнього необхідно позбавити батьківських прав щодо неповнолітніх - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача має бути стягнено судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved