Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

24 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати [PERSON] ([ADDRESS], індивідуальний податковий номер реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) укласти з [PERSON] ([ADDRESS], паспорт [NUMBER], виданий Самарським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області 10.02.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 12205 (дванадцять тисяч двісті п'ять) гривень 41 копійку. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7008 (сім тисяч вісім) гривень 00 копійок (а.с.1-5). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2002 року №АЕР №308363 належить квартира, (загальна площа квартири, складає 65,8кв.м., житлова площа - 39,7кв.м.), яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. У 1999 році між її сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, після чого у 2002 році нею було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання відповідача за адресою [ADDRESS]. В подальшому за зазначеною вище адресою було також здійснено реєстрацію місця проживання народжених у шлюбі дітей: [PERSON] та [PERSON]. У 2017 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З жовтня 2002 року по даний час у її квартирі проживає відповідач з дітьми, користується та розпоряджається нею, зокрема, відповідачем був самочинно замінений замок, ключів від якого вона не мала. У липні 2017 року вона змогла потрапити до квартири, лише у присутності працівників Національної поліції України. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою укласти договір оренди квартири, але вона категорично відмовляється. 25 жовтня 2017 року та повторно 01 листопада 2017 року нею надіслано [PERSON] рекомендований лист з повідомленням про вручення про укладення договору оренди квартири з двома примірниками договору оренди квартири для підписання. Вказані листи знаходяться у відділенні поштового зв'язку, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від отримання даного листа, ігнорує підписання договору та продовжує безоплатно користуватися її власністю. Іншим шляхом вирішити питання укладення договору оренди неможливо, тому змушена звернутися до суду з позовом. Оскільки між нею та відповідачем відсутня угода про безоплатне користування квартирою, то [PERSON] має право на проживання та користування квартирою лише за умови здійснення плати за користування квартирою. У квартирі вона не проживає, проте з 2015 року по даний час регулярно сплачує платежі за надані житлово-комунальні послуги. При цьому [PERSON], яка постійно приживає та зареєстрована у її квартирі участі в оплаті житлово-комунальних платежів не приймає. Всього впродовж 2015-2017 років нею було оплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 24410 (двадцять чотири тисячі чотириста десять) гривень 89 коп. Отже вона має право на регресне стягнення з солідарного боржника половини сплаченої нею суми, а саме 12205 (дванадцять тисяч двісті п'ять) гривень 00 коп. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові та просили задовольнити. Зазначили, що до січня 2017 року в квартирі дійсно ще проживав син позивача [PERSON] і давав кошти за комунальні послуги, але скільки не пам'ятає. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позову та просили відмовити. Зазначили, що відповідач в квартирі мешкає давно. Була усна домовленість з позивачем, що позивач сплачує за комунальні послуги, а її син дає на це кошти. Про те, що є претензії у позивача дізналася з позовної заяви. Вона не знає давав колишній чоловік кошти, чи ні. Дізналася про борги, коли відключили електроенергію. Квитанцій не отримувала. Потім почала сплачувати по можливості, оскільки на її утриманні двоє дітей. З чоловіком проживали в квартирі позивача разом до січня 2017 року, потім він переїхав. Домофон не відноситься до комунальних послуг. Договір оренди є добровільним, а не обов'язковим. Сплачену суму за комунальні послуги відшкодовувати повинна не одна вона, оскільки до січня 2017 року в квартирі мешкав син позивача, тому заявлена сума є необґрунтованою. Третя особа, [PERSON] надав до суду 07.02.2018 року клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності. Зазначає, що у квартирі по [ADDRESS] він не проживає з січня 2017 року. Проти задоволення позову не заперечує (а.с.72). Третя особа [PERSON] не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою судді від 24 листопада 2017 року по справі відкрито провадження та призначено справу до попереднього розгляду (а.с.46). Ухвалою суду від 08 лютого 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду (а.с.86). Вислухавши доводи та пояснення позивача та його представника, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, , суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 539, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 лютого 2007 року та договором купівлі-продажу від 30.03.2002 року (а.с.7-8). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] виготовленого станом на 17.01.2007р. квартира має загальну площу 65,8кв.м, житлову 39,7кв.м (а.с.9-11). 25.10.2017 року та 01.11.2017 року позивачем [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] направлявся для підпису договір оренди квартири (а.с.12-17). З наданих позивачем квитанцій вбачається, що вона сплачувала за житлово-комунальні послуги (електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання та водовідведення, за обслуговування будинку та прибудинкової території, ліфт, вивіз сміття, домофон) за період з березня 2015р. по вересень 2017р.на загальну суму 24410,89грн. (а.с.20-38). З довідки № 11196 від 20 грудня 2017 року та довідки № 599 від 22 січня 2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] вбачається, що до складу сім'ї/ зареєстрованих/ входять: [PERSON], [INFO] - незареєстрований власник, [PERSON], [INFO] - син (зареєстрований з 01.10.2002р.), [PERSON], [INFO] - невістка (зареєстрована з 11.03.2004 року), [PERSON], [INFO] - онук (зареєстрований з 25.07.2006 року), [PERSON], [INFO] - онука (зареєстрована з 04.09.2015 року) (а.с.55, 63). Позивач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], що підтверджується паспортом серії [NUMBER] (а.с.6). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного. Так, відповідно ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ст. 159 ЖК України, предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. В той же час у ст. ст. 6, 627 ЦК України закріплена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору. Статтею 162 ЖК України, не передбачений обов'язок колишнього члена сім'ї власника укласти договір найму жилого приміщення. Крім того, такий спосіб захисту, як зобов'язання укласти договір, який обрав позивач не передбачений ст. 16 ЦК України. Також є помилковим і посилання позивача у позовній заяві на положення ст. ст. 810, 811, 820 ЦК України, які регулюють договірні відносини щодо найму (оренди житла), так як відповідний договір між сторонами не укладався. Тому вимога позивача про зобов'язання укласти договір оренди квартири задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача про стягнення сплачених платежів за житлово-комунальні послуги суд виходить з наступного. Так, відповідач [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача - [PERSON], зареєстрована та проживає в зазначеній квартирі позивача, але відмовляється сплачувати комунальні послуги, внаслідок чого, позивач одноособово несе тягар, пов'язаний зі сплатою комунальних послуг. Разом з цим, судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що до січня 2017 року в квартирі також проживав і третя особа: [PERSON] Таким чином суд не може погодитися з розрахунком позивача і суми сплачені за комунальні послуги до січня 2017 року повинні ділитися на дві повнолітні особи, які проживали в квартирі. Що стосується доньки відповідача - [PERSON], 1999 року, яка зареєстрована в квартирі з 2015 року, то на період 2015-2016р. вона була неповнолітньою, а в 2017 році не відомо її місце проживання. Крім того, суд не бере до уваги квитанції про сплату за домофон, оскільки він не відноситься до житлово-комунальних послуг, і тому не підлягає стягненню з відповідача. Розраховуючи суму стягнення сплачених платежів за житлово-комунальні послуги з відповідача з січня 2017 року на суму 7229,54грн. (квитанції а.с.34-38), за період з 2015 - 2016р. суд виходить з наступного розрахунку: Квитанція № 0.0.374098579.1 від 16.04.2015р. одержувач КП «Коменергосервіс» на суму 1000,00грн. ? 2 = 500,00 грн., аналогічні дії робимо з іншими квитанціями (а.с.21-33, одна квитанція а.с.37), отримуємо: 500,00грн.+179,90грн.+425,24грн.+760грн.+740,50грн.+1152,50грн.+487,50грн.+777грн.+461,50грн.+525,00грн.+222,50грн.+1232,50грн.+734грн.+375грн.+50грн.= 8623,14грн. Таким чином закальна сума витрат за житлово-комунальні послуги, що підлягає стягненню становить (7229,54+8623,14) = 15852,68грн. Разом з тим враховуючи те, що позивач є власником квартири і зобов'язана утримувати майно та те, що позивач просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат, з відповідача підлягає стягненню сплачені позивачем платежі за житлово-комунальні послуги у розмірі (15852,68грн./2) =7926,34грн. Що стосується судових витрат понесених позивачем за надання правничої допомоги, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені відповідними доказами згідно ст. 137, 141 ЦПК України.

Outcome: partial