Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

24 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено усний договір купівлі-продажу кухонних меблів, за умовами якого він придбав у відповідача кухонні меблі на суму 13\~820 грн. Вказану суму він сплатив [PERSON] в якості 100% передоплати. У зазначений строк відповідач доставив меблі за його місцем проживання, однак якість цих меблів його не влаштувала через те, що вони мали суттєві дефекти. Про вказане він відразу ж повідомив відповідача та запропонував повернути сплачені кошти за неякісний товар. До теперішнього часу [PERSON] кошти не повернув та не вчинив жодної дії задля усунення недоліків меблів. Висновком експертного товарознавчого дослідження від 30 листопада 2016 року, який складено Херсонською Торгово-промисловою палатою на його замовлення, було виявлено чисельні суттєві недоліки, які є дефектами виробничого характеру. Посилаючись на викладене, а також на Закон України «Про захист прав споживачів», просив розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу кухонних меблів від 12 червня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь 13 820 грн в рахунок повернення коштів, а також 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, пославшись на те, що надане позивачем експертне дослідження є сумнівним, оскільки воно було проведено без участі відповідача, до того ж невідомо, в яких умовах позивачем зберігалися меблі і за яких обставин зявились вказані дефекти, наголошували на тому, що спірні правовідносини не врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не є субєктом господарювання. Крім того, зазначили, що в порушення вимог чинного законодавства між сторонами не було укладено письмового узгодження із замовником, в якому були б зазначені усі істотні умови договору, а отже відсутнє будь-яке документальне підтвердження заявлених позивачем вимог. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. В червні 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір, за умовами якого останній зобовязався виготовити та поставити позивачеві кухонні меблі в строк до 10 липня 2015 року, при цьому позивачем на виконання вказаної домовленості було сплачено відповідачеві грошові кошти в сумі 13\~820 грн. Вказані обставини не оспорюються сторонами, а тому суд вважає їх встановленими. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2015 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок невиконання відповідачем зобовязань, через те, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а 27 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» через не проведення судової товарознавчої експертизи щодо наявності дефектів у кухонних меблях, виготовлених відповідачем (а. с. 9). 09 листопада 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Херсонської Торгово-промислової палати для проведення дослідження щодо наявності дефектів у кухонних меблях, виготовлених відповідачем. Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження кухонного гарнітуру №Вэ-475/1 від 30 листопада 2016 року, зробленого експертом Херсонської Торгово-промислової палати [PERSON] (а. с. 10-22), наданий на дослідження кухонний гарнітур не відповідає вимогам ГОСТ 16371-93 «Меблі. Загальні технічні умови» і ДСТУ 4414:2005 «Меблі за індивідуальним замовленням. Загальні технічні умови». Наявність даних дефектів і невідповідність лінійних розмірів навіть при умові установки і монтажу кухонного гарнітуру у вбудовану площу не дають можливості його експлуатації. Вищезазначені дефекти є дефектами виробничого характеру і класифікуються як суттєві недоліки. Частиною 3 ст. 10, частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про виклик в судове засідання експерта для надання пояснень щодо вказаного вище дослідження, яке було задоволено судом. 27 квітня 2017 року від експерта надійшло клопотання про оплату її прибуття до суду та надано рахунок про сплату 2\~034 грн (а. с. 50-51). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 86 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Судом відповідачеві та його представнику було розяснено вказану норму закону, однак останні відмовились сплачувати витрати на проїзд експерта. Також судом відповідачеві двічі було розяснено його право на проведення у справі судової експертизи з метою встановлення наявності дефектів у кухонних меблях, виготовлених ним, однак він таким правом не скористався і не заявив клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, а тому суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України постановляє рішення за наявними у справі доказами і вважає, що позивачем доведено наявність суттєвих недоліків у кухонному гарнітурі, що він його придбав у відповідача. За таких обставин не можуть бути взяті до уваги посилання відповідача та його представника, що вказані дефекти могли утворитися за умови неналежного зберігання меблів позивачем, адже у вказаному експертному дослідженні перелічені усі дефекти, виявлені під час огляду кухонного гарнітуру, і усі вони за своїм характером утворені в результаті виготовлення меблів, а не їх неналежного зберігання чи експлуатації. Разом із тим, суд погоджується з твердженнями відповідача та його представника про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не є субєктом господарювання, а приходить до висновку, що вони врегульовані главою 54 ЦК України про купівлю-продаж. Так, згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. У відповідності до ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких повязане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи зявилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару. Пунктом 4 ч. 1 ст. 708 ЦК України встановлено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обовязковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором, зокрема, відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (ст. 159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем та його представником не надано суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень проти позову. Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач сплатив вартість товару, що не оспорюється відповідачем, а останній здійснив доставку вказаних вище меблів за місцем проживання позивача, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товару, при цьому позивач відразу ж звернувся до відповідача з претензією щодо наявності істотних недоліків вищевказаного товару та його повернення, яка до теперішнього часу відповідачем не задоволена, і за таких обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплаченої суми за товар обґрунтовані, доведені та є такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню відповідачем моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях позивача з приводу одержання ним очікуваного товару неналежної якості. Визначаючи розмір грошового відшкодування цієї шкоди, суд враховує характер правопорушення, допущеного відповідачем, глибину моральних страждань позивача, який на протязі майже двох років був позбавлений можливості користуватися придбаними меблями, той факт, що позивачеві тричі довелось звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, а також постійним хвилюванням із-за невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань. Вказані обставини викликали у позивача негативні емоції та відчуття несправедливості, що вимагало вдаватися додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, приймаючі до уваги ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи із принципів розумності, обєктивності та справедливості, суд вважає 5 000 грн справедливою та розумною компенсацією завданої позивачеві моральної шкоди. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 280 грн, витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження в сумі 1\~869 грн та витрати на транспортні розходи експерта в сумі 178 грн 67 коп., сплата яких підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 1, 2, 24, 25). Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки суду не надано розрахунки на підтвердження таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial