Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

24 квітня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 2009 року перебувають у шлюбі. В 2016 році позивачем та відповідачем був придбаний автомобіль марки «КІА», даним автомобілем користується лише відповідач, має намір здійснити його відчуження. Позивачка просить суд визнати автомобіль «КІА СПОРТЕЙДЖ», 2011 року випуску, обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], поділити автомобіль шляхом присудження його в натурі [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 247\~128,17 грн. в рахунок припинення частки [PERSON] у розмірі ? у автомобілі «КІА», припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль «КІА», стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. (а.с. а.с. 2-7, 82-87) Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки в судовому засіданні позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував, що автомобіль дійсно був придбаний сторонами під час шлюбу за кошти які були взяті відповідачем під розписку в 2016 році, в 2017 році автомобіль був проданий а кошти були повернуті на погашення боргових зобовязань, які також є спільними чоловіка та дружини. Також вказував, що розмір компенсації не відповідає дійсності. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторони та представників, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 153592, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 580. (а.с.8) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 369 ЦК України\~встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. В 2016 році під час перебування сторін у шлюбі, був придбаний автомобіль «КІА», рік випуску 2011, номер шасі, кузова, рами U5YPC811DCL129794. Право власності на вказаний автомобіль зареєстроване за [PERSON], що підтверджується фотокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 508614. (а.с.17) Проти того, що вказаний автомобіль був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі не заперечувалось сторонами. (а.с. а.с. 3, 63). Разом з тим, відповідач посилався на те, що з метою купівлі вказаного автомобіля одержав позику від своєї матері, а з метою погашення позики продав її цей автомобіль, тому вважав, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю. Суд критично оцінює вказані твердження позивача, оскільки сам по собі факт надання до справи фотокопії розписки матері відповідача про надання позики, не є достатнім доказом того, що саме ці кошти використовувались для придбання автомобіля, а якщо й так, то що погашення боргу здійснювалось за кошти відповідача, які є його особистою власністю, а не за рахунок спільних коштів подружжя. За цих обставин суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи питання щодо поділу автомобіля шляхом присудження його в натурі відповідачу та стягнення на користь позивача з відповідача відповідної грошової компенсації, суд виходить з такого. Згідно ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Вказані положення були розяснені сторонам в судовому засіданні. Відповідно до п.\~25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки грошові кошти на депозит для компенсації вартості автомобіля не вносились, суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог щодо поділу автомобіля шляхом присудження його в натурі відповідачу із стягненням грошової компенсації з нього. При вирішення питання щодо припинення права спільної сумісної власності позивача та відповідача на автомобіль «КІА», суд виходить з того, що відповідно до договору комісії транспортного засобу № 7304/17/000774 від 19 травня 2017 року та на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7304/17/000774 від 19 травня 2017 року автомобіль було продано [PERSON] (а.с. 68-70) Слід зазначити, що як пояснили сторони в ході розгляду справи, [PERSON] є мамою відповідача [PERSON] За цих обставин вирішення питання щодо вимог про припинення права спільної сумісної власності на вказаний автомобіль задоволенню не підлягає, оскільки майно на день винесення рішення не перебуває у власності сторін. Вимоги щодо визнання договору купівлі продажу недійсним, або вимоги щодо стягнення з відповідача частки сум від продажу автомобіля позивачка в позові не ставить. З наведених підстав позов задоволенню не підлягає. У звязку з відмовою в позові, на підставі ст.\~88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed