Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

26.06.2017 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за ним право власності на житловий будинок (А), загальною прощею 49, 4 кв.м., житловою площею 34, 7 кв.м., сарай (Б) площею 62, 1 кв.м., літню кухню (В) площею 38, 8 кв.м., гараж (Г) площею 13, 2 кв.м., огорожу (№1) та ворота металеві (№2), які знаходяться по вул. Зелена, №16 в с. Дибще Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті батьків: батька [PERSON] (06.05.2009 року) та матері [PERSON] (17.11.2017 року) відкрилася спадщина на належне їм майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір), який розташований по вул. Зелена, №16 у с.Дибще Козівського району Тернопільської області. Згідно заповітів від 10.02.2000 року посвідчених секретарем Дибщенської сільської ради останні заповіли все належне їм на час смерті майно. Членами вказаного колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON]. Після смерті спадкодавців позивач звернувся для прийняття спадщини до нотаріуса. Однак останньому було відмовлено в оформленні спадщини та розяснено, що питання щодо спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору може вирішуватися виключно в судовому порядку та свідоцтво про право на спадщину не відповідає чинному законодавству. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку по вул. Зелена №16 у с. Дибще Козівського району Тернопільської області. Позивач у судове засідання не зявився, однак подав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності без застосування технічних засобів (а.с.21). Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.20). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11\~та ст. 60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] як голові колгоспного двору 27.11.1987 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по вул. Зелена №16 с. Дибще. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався з 3 (трьох) членів (а.с.11). Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Дибщенською сільською радою Козівського району Тернопільської області 03.04.2017 року №65/3-09, членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON], то кожному із них фактично належить 1/2 частина колгоспного двору. 06.05.2009 року помер [PERSON] у віці 76 років, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії I-ИД №222836 від 11.04.2017 року (а.с.4). 17.11.2016 року померла [PERSON] у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №216913 від 18.11.2016 року (а.с.6) За життя [PERSON] та [PERSON] розпорядилися своїм майном та склали заповіти про те, що на випадок їх смерті все належне їм майно заповідають [PERSON] Вказані заповіти були посвідчені 10.02.2000 року секретарем Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.5, 7). Згідно довідок Дибщенської сільської ради Козівського району Тернопільської області №98/3-13, № 99/3-13 від 03.04.2017 року у будинку по вул. Зелена №16 в с. Дибще Козівського району Тернопільської області де проживали [PERSON], яка померла 17.11.2016 року на день її смерті ніхто не був зареєстрований та [PERSON], який помер 06.05.2009 року на день його смерті проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с.5). 02.06.2017 року в.о. завідувача Козівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.9). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] померли, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок по вул. Зелена №16 в с. Дибще Козівського району Тернопільської області.

Outcome: approved