Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

24 лютого 2021 року адвокат Гостренко С.Д., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON]., у якій просить: 1) позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що позивач є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] , та матір`ю відповідача. З дня свого народження онук проживає разом з [PERSON] та перебуває на її утриманні, а [PERSON] з березня 2019 року взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини, не цікавиться її життям та побутом, не вітає її з днями народження, не відвідує учбовий заклад, де навчається її син, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2021 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Сіверської міської ради до участі у справі, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 30 хвилин 14 квітня 2021 року, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 14 квітня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по цивільній справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 13 годину 00 хвилин 31 травня 2021 року. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року відкладено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 23 червня 2021 року за клопотанням представника позивача. 23 червня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 22 липня 2021 року за клопотанням представника позивача. До судового засідання позивач [PERSON] та її представник Гостренко С.Д. не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України - засобом телефонного зв`язку, що оформлено відповідною телефонограмою. До початку судового засідання до суду від представника позивача надійшла заява, у якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, справу розглянути без її та позивача участі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином: у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною. Клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи без її участі, як і відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей виконавчого комітету Сіверської міської ради - до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України: шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 19 липня 2021 року від в.о. начальника служби Ємельянової А. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Оскільки сторони були належним чином повідомлені про судове засідання, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 150, 152, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 182 Сімейного кодексу України (далі за тестом - СК України). Частина 1 ст. 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось з них. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав в силу вимог закону є винятковою мірою сімейно-правової відповідальності, яка виникає при винній поведінці батьків, які не забезпечують виховання своїх дітей. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 червня 2013 року (а.с. 10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, сформованого 16 березня 2016 року за № 00016435053, відомості про батька ( [PERSON] ) малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с. 13). З копії акту про фактичне проживання, складеного депутатом Сіверської міської ради Алефіровою С.І., вбачається, що позивач разом малолітнім [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] працює у комунальному некомерційному підприємстві «Сіверська багатопрофільна лікарня планового лікування Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області», де обіймає посаду молодшої медичної сестри (санітарки), що вбачається з копії її трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 15-17). З копії довідки про доходи № 1 від 28 січня 2021 року, виданої керівником комунального некомерційного підприємства «Сіверська багатопрофільна лікарня планового лікування Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області» Корсуном А.О. та головним бухгалтером комунального некомерційного підприємства «Сіверська багатопрофільна лікарня планового лікування Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області» Копицею Т.Г., вбачається, що загальна сума доходу позивача за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року за винятком утримань становить 55 561,85 гривень (а.с. 14). Згідно копії довідки № 2451836, виданої заступником директора Департаменту інформатизації Кочетковою В.П. та начальником територіального сервісного центру 1442 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС Золотухіним О.В., за обліками МВС громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка села Фльорівка Чутівського району Полтавської області, на території України станом на 28 червня 2021 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Довідку видано для здійснення всиновлення, установлення опіки (піклування), створення прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу (а.с. 64). Відповідно до висновку за вих. № 88/01-42 від 17 березня 2021 року, служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , (а.с. 31-32). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Положеннями Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) закріплено, що дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача [PERSON] , яка є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , мало місце неналежне виконання своїх обов`язків, яке не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами. За таких обставин у суду є усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача та позбавлення її батьківських прав, оскільки на теперішній час вона не намагається виправитись та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню її дитини. Наданий суду висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне прийняти до уваги під час ухвалення рішення, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, належних та достатніх роз`яснювальних заходів з відповідачем було проведено достатньо, але це не принесло бажаних результатів щодо виконання нею її батьківських прав та обов`язків. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. За таких обставин суд вважає, що позивачем належним чином доведено, що на теперішній час є обґрунтовані підстави для застосування крайнього заходу відносно відповідача та позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При цьому частиною третьою статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного та із загальних засад справедливості цивільного судочинства, суд, враховуючи, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців не має (доказів протилежного ним під час розгляду справи не надано), вважає, що [PERSON] може виплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у визначеному позивачем розмірі, а саме: у 1/4 частині її заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно ст. 55 Цивільного кодексу України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх осіб. Згідно подання за вих. № 07-09/1909 від 07 червня 2021 року служба у справах дітей виконкому Сіверської міської ради вважає доцільним встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над дитиною (а.с. 54-55). Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для призначення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , позбавленим батьківського піклування, призначивши його бабу (позивача) опікуном. Одночасно, враховуючи, що позовні вимоги задоволені, суд відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за подання позовної вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав) у сумі 908,00 гривень. Крім того, враховуючи, що при поданні позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів [PERSON] була звільнена від сплати відповідного судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути судовий збір з [PERSON] в сумі 908,00 гривень в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved