Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

24.10.2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності, яким просить витребувати автомобіль марки «HYUNDAI» H-1, 2011 року випуску, шасі KMHWH81JABU339583 з володіння [PERSON] та зобовязати повернути його [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль. (а.с.1-4). В обґрунтування вказує, 15.08.2011 року відповідно до договору купівлі продажу за № 15-01-08.11, укладеного між нею та ТОВ «Автоком», та кредитного договору було придбано спірний автомобіль. 17.09.2011 року вищезазначений спірний автомобіль передала в тимчасове користування [PERSON]. Маючи намір звернутися до [PERSON] з метою повернення спірного автомобілю, останнього за відомим їй місцем проживання не знайшла, місце його проживання та місце знаходження спірного автомобілю не відомо. У звязку з цим 03.06.2016 року за її заявою було відкрито кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння майном, та 26.05.2017 року визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Згідно довідки Головного сервісного центру МВС України 27.10.2016 року спірний автомобіль було знято з обліку та отримано новий реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на [PERSON]. 01.11.2016 року спірний автомобіль знятий з обліку Регіонального сервізного центру Харківської області та 24.11.2016 року був поставлений на облік Регіонального сервізного центру в Дніпропетровській області за реєстраційним номером АЕ 9989 ІА зареєстрованим на [PERSON]. Всі вище наведені дії по спірному автомобілю відбувалися без її згоди як власника автомобілю, тому як довіреність на володіння та розпорядження спірним автомобілем нею не надавалася, договори купівлі продажу не укладалися, вважає, що автомобіль вибув з її володіння всупереч її волі, тому на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, доповнивши, що [PERSON] не укладала договір купівлі продажу з [PERSON] у договорі міститься не її підпис. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України), про причину своєї неявки суд не повідомив. З огляду на вказані обставини, враховуючи положення ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне ухвалити заочне рішення. Заслухавши доводи представника позивача адвоката [PERSON], дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору №15-01-08/11 купівлі-продажу автотранспортного засобу фізичній особі з використанням банківського кредиту від 15.08.2011року а.с.8-10, кредитного договору №310006028734005 від 31 серпня 2011 року, позивач [PERSON] придбала автомобіль марки «HYUNDAI»H-1, 2011 року випуску, шасі KMHWH81JABU339583, який зареєстрований 17.08.2011 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії САЕ804279 а.с.32. Відповідно до довідки Головного сервісного центру МВС України 27.10.2016 року здійснена перереєстрація вказаного автомобілю на підставі договору, власником якого став [PERSON]. 01.11.2016 року спірний автомобіль знято з обліку та 24.112016 року зареєстровано за новим власником [PERSON] на підставі договору - купівлі продажу - а.с. 31. Згідно частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадено у власника або осіб, яким він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Представник позивача на підтвердження того, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача внаслідок кримінального правопорушення, надав суду памятку про процесуальні права та обовязки потерпілого, отриману 20.05.2017 року потерпілою, позивачем у даній справі [PERSON]- а.с.27. Зазначена памятка містить у собі лише положення норм КПК України шодо загальних прав та обовязків потерпілого у кримінальному провадженні, тому не може бути тим належним та достатнім доказом на підтвердження доводів представника позивача за відсутності інших даних, які б підтвердили факт вибуття спірного автомобілю з володіння позивача внаслідок злочину. Також представник позивача у вступному слові вказав про недійсність договору купівлі продажу автомобілю, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON] тому як в договорі міститься не її підпис, таким чином вказаний автомобіль вибув з її володіння не з її волі. Вище зазначені доводи представника позивача суд не сприймає за відсутністю доказів на підтвердження взагалі наявності такого договору так і його недійсності, також заявленої позовної вимоги в частині визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним з викладеними обставинами на обґрунтування вимоги. Крім того, слід зазначити, що за змістом\~статті 388 ЦК України,\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Відповідно до пояснень представника позивача, [PERSON] добровільно передала у 2011році спірний автомобіль [PERSON], тому суд вважає, що наявність у позивача [PERSON] волі на передачу спірного автомобілю [PERSON] за відсутності доказів вибуття автомобіля поза волею [PERSON] виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Враховуючи вище наведене та положення статті 12 ЦПК України, щодо обовязку сторонами доведення обставин, які мають значення для справи та ризики настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням ними процесуальних дій, суд вважає надані представником позивача докази на підтвердження обставин справи не належними та не достатніми, тому приходить до висновку про відмову у позові за його недоведеності. На підставі ст.388 ЦК України,

Outcome: dismissed