Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

25 липня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ДП Волиньвугілля про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на підприємстві відповідача, ВП «Шахта № 9 «Нововолинська»» ДП «Волиньвугілля». 29 жовтня 2015 року був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Стверджує, що на день звільнення, відповідач не провів з ним повного розрахунку належних йому сум при звільненні. Вважає, що відповідач повинен виплатити йому 21901,04 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 грудня 2015 року по 21 березня 2016 року з розрахунку 295,96 грн. (середньоденна заробітна плата) х 74 робочих дні. Просить суд стягнути з відповідача вказані кошти на його користь. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи про, що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки до суду не повідомив. Частиною 2 статті 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З дослідженої судовому засіданні копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 5-7), виписок з наказів № 26-к від 18 березня 2010 року та № 141-к від 03 грудня 2015 року (а.с. 10-11) вбачається, що позивач працював у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська»» ДП «Волиньвугілля». 03 грудня 2015 року був звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно довідки ВП «Шахта № 9 «Нововолинська»» ДП «Волиньвугілля» № 215 від 27 травня 2016 року (а.с. 8), середньоденний заробіток [PERSON] становив 295,96 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо правомірності невиплати [PERSON] вихідної допомоги при звільнені у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Період затримки розрахунку встановлено з 04 грудня 2015 року по 21 березня 2016 року, середньоденний заробіток становить 295,96 грн. (а.с. 8), а саме: 74 робочих дні х 295,96 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивача належить 21901,04 грн. середнього заробітку на час затримання розрахунку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 01 серпня 2016 року позивач подав до суду письмову заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з позовом. Заяву обгрунтовує тим, що 14 червня 2016 року вже звертався до суду з аналогічним позовом, проте, ухвалою судді Нововолинського міського суду від 15 червня 2016 року, вищезазначений позов було залишено без руху в зв'язку з несплатою судового збору та 02 липня 2016 року повернено позивачу. Оскільки на вищезазначений час, він перебував за кордоном і тому не міг виконати вимог ухвали від 15 червня 2016 року, просить суд поновити строк для звернення до суду з позовом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з позовом з поважних причин і вважає за необхідне поновити позивачу [PERSON] вищезазначений процесуальний строк. Також до стягнення з відповідача ДП Волиньвугілля в дохід держави підлягають судові витрати: 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved