Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

26.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що він тривалий час проживав з відповідачем однією сім'єю. В грудні 2013 році відповідач народила дитину - дочку [PERSON], батьком якої є саме він. З початку відповідач визнавала його батьком дитини, вони разом здійснювали виховання дочки, спільно відпочивали. У подальшому відповідач змінила до нього своє ставлення і почала заперечувати його батьківство по відношенню до [PERSON], що стало причиною звернення до суду. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав. Він вважає, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження свого батьківства по відношенню до малолітньої дочки відповідача. Крім того, просив суд застосувати до спірних правовідносин річний строк позовної давності, встановлений статтею 129 Сімейного кодексу України, і, з наведених в сукупності підстав, - відмовити в задоволенні позову. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] (батько позивача) показав, що до грудня 2013 року сторони проживали однією сім'єю в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS]. Відповідач неодноразово особисто повідомляла йому про те, що батьком [PERSON] є саме позивач, при цьому зазначала, що офіційно хоче залишитися матір'ю-одиначкою, щоб отримувати від держави допомогу на утримання дитини. В разі потреби вона часто залишала їм дитину, оскільки батьки відповідача не брали участі у вихованні онуки. Допитана в якості свідка [PERSON] (рідна тітка позивача по лінії батька) показала, що сторони тривалий час проживали однією сім'єю. Вона декілька разів відпочивала разом зі сторонами і відповідач особисто повідомляла їй про те, що батьком її дочки [PERSON] є саме позивач. Відповідач називала батька позивача ([PERSON].) родичем і дідом [PERSON]. Допитаний в якості свідка [PERSON] (знайомий сторін) показав, що після народження [PERSON] відповідач запросила його на церковний обряд хрещення дитини, в якості хрещеного батька. Відповідач в його присутності називала позивача батьком дитини, у свою чергу позивач піклувався про дитину, здійснював її виховання і матеріальне утримання, називав своєю дочкою. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батько дитини записаний в актовому запису про народження за вказівкою матері. Відповідно до частини першої статті 126 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно частин першої, другої, четвертої статті 128 Кодексу за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. В силу положень статті 57 ЦПК доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Дослідженими судом доказами, підтверджується факт батьківства позивача по відношенню до малолітньої дочки відповідача [PERSON], [INFO]. Вказане слідує як з показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили спільне проживання сторін однією сім'єю; визнання відповідачем позивача батьком дитини; визнання відповідачем батька позивача дідом своєї дочки; визнання позивачем дочки відповідача своєї дитиною, так із приєднаних до матеріалів справи фотокарток, на яких зображено спільний відпочинок сторін разом із дитиною, а також участь родичів позивача у вихованні дочки відповідача. Крім того, за клопотанням позивача судом було призначено судово-генетичну експертизу для встановлення факту кровного споріднення позивача з дочкою відповідача. Втім, відповідач ухилилася від явки разом із дитиною до експертної установи для відбору експериментальних зразків, що стало причиною повернення ухвали суду без виконання та відновлення провадження в справі. Статтею 145 ЦПК не передбачено обов'язкове проведення судової експертизи у справах про визнання батьківства. У той же час, статтею 146 цього Кодексу передбачено, що ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, є підставою для визнання факту, для з'ясування якого експертиза була призначена. За таких обставин, суд вважає можливим визнати батьківство позивача по відношенню до малолітньої дочки відповідача без висновку судової експертизи на підставі тих доказів, які надані позивачем. Одночасно суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на пропуск позивачем річного строку позовної давності, встановленого статтею 129 Кодексу, оскільки як убачається зі змісту наведеної статті, цей строк застосовується лише до спорів, які виникають між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини.

Outcome: approved