Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

26.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON], зареєстрований 28.11.1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1846. Мотивуючи свої вимоги наступним: з відповідачем зареєстрували шлюб 28.11.1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1846. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку Катерину, [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з квітня 2006 року. Спільне господарство не ведеться. Між подружжям втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. Подальше сумісне життя та збереження сім»ї неможливе. В судовому засіданні заявник заяву підтримав за вимогами в ній викладеними, просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції в остаточному погодилася на розірвання шлюбу, прізвище просила не змінювати. Вислухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.11.1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 1846 (а.с.3). Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію заявника щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї за бажанням заінтересованої особи [PERSON] буде нічим іншим, як примушуванням позивача до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити: шлюб між сторонами розірвати, оскільки між ними втрачені почуття взаємопорозуміння і поваги, шлюбні стосунки припинили своє існування і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі.

Outcome: approved