Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

26.11.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з відповідача, в якій з урахуванням уточнень від 27.04.2015 року просила суд стягнути з відповідача на її користь 12 000,00 гривень, з яких 7650,74 гривень - матеріальної шкоди та 4349,26 гривень- моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 16 березня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «БМВ-318», скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай». Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів, автомобіль «БМВ-318», рухаючи у заносі, виїхав на правий тротуар, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. 23 вересня 2014 року було винесено вирок по кримінальній справі №520/4903/14К, яким [PERSON], [INFO] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень у дохід держави без позбавлення права управління транспортним засобом. Згідно висновку судово-медичної експертизи №681 від 26.03.2014 року внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Витрати на лікування та відновлення здоров'я потерпілій відповідач не відшкодував, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду. Позивач судове засідання не з'явилася, представником позивача надано заяву про слухання справи за її відсутності та підтримання позову, а саме стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 12000,00 гривень та виключення з числа відповідачів ПАТ СК «Галицька». Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 16 березня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем «БМВ-318», р/н [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай», р/н [NUMBER]. Внаслідок зіткнення вказаних транспортних засобів, автомобіль «БМВ-318», рухаючи у заносі, виїхав на правий тротуар, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON]. 23 вересня 2014 року вироком по кримінальній справі №520/4903/14К [PERSON], [INFO] визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень у дохід держави без позбавлення права управління транспортним засобом. Так, в результаті ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується вироком Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року та відповідною медичною документацією (висновок експерта №681 від 25.03.2014 року). Крім того, відповідно до вищевказаного вироку встановлено, що відповідач частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, а саме у розмірі 4229,98 гривень. Також, дослідивши надані докази позивачем ( у тому числі медичну документацію) , суд вважає, що заявлені вимоги позивачем щодо стягнення матеріальної шкоди є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, відповідно до наданого вироку Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року [PERSON] визнанно винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Згідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи викладене, а також визнання уточнених позовних вимог відповідачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 4349,26 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати у розмірі 243,60 гривень за матеріальну шкоду та 243,60 гривень за стягнення моральної шкоди (відповідно до Закону України «Про судовий збір» ) На підставі викладеного,

Outcome: approved