Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

26.06.2020 року позивач звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з даним позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу № 1593 від 24.12.2019 р. Відокремленого Підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» про продовження простою, стягнення заробітної плати за час вимушеного простою, в якому просить скасувати наказ № 1593 від 24.12.2019 р. та стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним виводом у простій з 17.01.2020 р. по 22.03.2020 р. із розрахунку середньоденної заробітної плати 1344,11 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працює у відокремленому підрозділі Криворізька ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго» машиністом енергоблоку котлотурбінного цеху. Згідно наказу № 1593 від 24.12.2019 року директора ВП Криворізька ТЕС Дегтяренка С.М. його періодично виводили у простій на період з 17 січня по теперішній час. При цьому в преамбулі наказу вказано, що даний наказ виданий на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 87 від 24.12.2019 року, з метою запобігання повного припинення діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго». Зазначає, що зупинки виробництва та діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» не було. Відповідач примусово без його згоди позбавив його можливості отримувати належну заробітну плату, натомість нараховував йому лише заробітну плату в розмірі 2/3 окладу, в той час як його колеги працювали без виходу у простій. Зазначає, що він не надавав своєї згоди на переведення до простою, на зміну істотних умов праці та зниження заробітної плати. АТ «ДТЕК Дніпроенерго» належним чином не зафіксувало факту простою, оскільки не було оформлено акту де фіксуються причини, які зумовили припинення роботи. Було видано тільки загальний наказ по підприємству № 1593 від 24.12.2019 р., про продовження простою, з яким його спробували ознайомити тільки 20.02.2020 р. в усній формі, але з приводу того що він вважав ці дії не законними, він відмовився від ознайомлення. Крім того, в порушення вимог ст.34 КЗпП України йому не було запропоновано іншу роботу на підприємстві. Також вказує, що посилання відповідача на такі причини для виведення частини персоналу у простій як велике імпортування електроенергії з Росії та Білорусії, аномально теплу зиму, наявність дебіторської заборгованості в сумі 6,9 млрд. грн. є необґрунтованим, оскільки за даними офіційного сайту ДТЕК станом на 27.09.2019 року чистий прибуток ДТЕК Енерго за 6 місяців 2019 року становить 3,3 млрд. грн., дохід вказаної організації за 2019 рік знизився на 15,4%, тому підстав для виводу до простою персоналу підприємства не має. Ухвалою суду від 08.05.2020 р. позовна заява [PERSON] про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою залишена без руху. 09.06.2020 р. на адресу суду надійшла позовна заява з виправленими недоліками, я кій він уточнив свої позовні вимоги та просить стягнути з АТ «Дніпроенерго» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним виводом у простій з 17.01.2020 р. по 27.05.2020 р. із розрахунку середньоденної заробітної плати 720,16 грн. Ухвалою суду від 10.06.2020 р. цивільний позов призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 14-00 год. 21.07.2020 р. 21.07.2020 р. на адресу суду надійшло клопотання від позивача [PERSON] про залучення третьої особи керівника профспілкової організації «Захист праці» Калашнікова Віталія Петровича. 21.08.2020 р. представник АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що основною причиною введення простою та неповного робочого часу в АТ «ДТЕК Дніпроенерго» є суттєве погіршення фінансового стану товариства протягом 2019 року внаслідок дії негативних технологічних та фінансово-економічних обставин, що об`єктивно унеможливили подальшу роботу відокремлених підрозділів АТ «ДТЕК Дніпроенерго» у штатному режимі. Вказує, що погіршення фінансового стану викликане різними та незалежними від АТ «ДТЕК Дніпроенерго» обставинами, зокрема: 1) скорочення об`ємів виробництва та реалізації електричної енергії; 2) встановлення тарифів на електричну енергію нижче собівартості її виробництва; 3) критичною заборгованістю ДП «Енергоринок» перед АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за відпущену електричну енергію. Зазначає, що кризова ситуація охопила не тільки АТ «ДТЕК Дніпроенерго», але й інші підприємства в енергетичній галузі. До поліпшення фінансового стану підприємство не мало можливості працювати у звичайному режимі і для зменшення витрат та збереження робочих місць воно змушене було ввести простій та режим неповного робочого часу. Також зазначає, що дотримання підстав та процедури запровадження простою та режиму неповного робочого часу на ДТЕК Криворізька ТЕС підтверджено перевіркою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. Вказує, що можливості для переведення позивача та інших працівників згідно ч.2 ст.34 КЗпП України на іншу роботу на ДТЕК Криворізька ТЕС відсутня. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного простою представник відповідача зазначає, що у в АТ «ДТЕК Дніпроенерго» діє грейдингова система оплати праці, яка відповідає чинному законодавству. З 17.01.2020 року працівники, які були виведені у простій, виконання своїх обов`язків не здійснювали, до виконання жодних виробничих завдань не залучалися, на території ДТЕК Криворізька ТЕС не перебували, а самостійно на власний розсуд визначали місце свого перебування та рід занять, тому підстави для перерахунку заробітної плати відсутні, оскільки відсутній основний критерій для нарахування заробітної плати - виконання ними роботи. Також зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.113 КЗпП України оплата працівникам, які перебували у простої, здійснювалася у розмірі двох третин встановленого працівнику посадового окладу, при цьому виплата проводилася у строки, встановлені Колективним договором. Також зазначає, що відповідно до «листа ознайомлення персоналу КТЦ з Наказом № 1593 від 24.12.2019 р.» та «Акту ознайомлення працівників КТЦ з Наказом № 1593 від 24.12.2019 р.» працівник [PERSON] ознайомився з даним наказом, тому просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві, відповіді на відзив. (а.с. 60-68, 134-145) 01.12.2020 р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій [PERSON] просить скасувати наказ № 1593 від 24.12.2019 року про продовження простою, як незаконний, та який не відповідає дійсності, стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним виводом його у простій з 17.01.2020 р. по 16.10.2020 р. у розмірі 92383,68 грн. (а.с. 152-153). 04.12.2020 р. на адресу суду надійшла заява (з виправленнями) до заяви про збільшення позовних вимог, в якій [PERSON] змінив свої позовні вимоги в заяві про збільшення позовних вимог, просить лише стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним виводом його у простій з 17.01.2020 р. по 16.10.2020 р. у розмірі 92383,68 грн. (а.с. 157-159). Ухвалою суду від 11.11.2020 р. залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на боці позивача, первинну профспілкову організацію «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція. 15.03.2021 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи по позовній заяві та відзиву на позовну заяву в якому підтримує позовні вимоги [PERSON] . У судових засіданнях позивач [PERSON] , представник третьої особи профспілкової організації «Захист праці» Калашніков В.П. підтримали позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі, навівши пояснення аналогічні викладеним у письмових заявах по суті спору. Представники відповідача Чепіга В.Л. , Батиль Г.М. проти задоволення позову заперечували, пояснивши, що наказ про введення простою та продовження простою є обґрунтованим та пов`язаний зі скороченням обсягів виробництва, оплату за період вимушеного простою здійснено у відповідності до вимог законодавства, здійснити переведення на іншу роботу було неможливим, оскільки в простій виводилась значна кількість людей, а тому просили у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві, відповіді на відзив. Також представник відповідача Чепіга В.Л. заявила, що позивачі пропустили строк позовної давності на оскарження спірного наказу, про який вони знали, оскільки не з`являючись на робочому місці отримували заробітну плату, а тому підлягають застосуванню наслідки спливу строку позовної давності. Просили відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзивах та письмових заявах по суті спору. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №1593 від 24.12.2019 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року №87, з метою запобігання повного припинення діяльності Товариства продовжено до 31 березня 2020 року вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників (а.с.5-6, 21-22). Також судом встановлено, що наказом в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 29 від 27.03.2020 року «Про введення та продовження простою» пунктом 5 продовжено вимушений простій відокремлених підрозділів Товариства не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення. Наказом директора Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №257 від 27.03.2020 року «Про продовження простою» на виконання наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 27.03.2020 року № 29 у зв`язку з триваючими негативними фінансово-економічними обставинами в діяльності Товариства, сталим падінням фінансових показників, неможливості роботи у штатному режимі, з метою запобігання повному припиненню діяльності Товариства продовжено вимушений простій ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників, визначивши датою закінчення простою дату видання наказу Товариства про його закінчення. Вказані накази позивачами не оскаржуються. Позивач вважає, що для введення простою не було підстав, простій введено для змушення працівників звільнитись, до них застосовано дискримінацію, а тому простій був вимушений, а відповідач повинен сплатити їм середній заробіток за час простою. Зазначені обставини свідчать що між сторонами виникли правовідносини щодо правомірності дій керівництва щодо виведення позивачів до простою та стягнення заробітку за період вимушеного простою. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 34 КЗпП України, передбачено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. За положеннями ч. 2,4 ст. 113 КЗпПУ про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. Системний аналіз даних норм права дозволяє зробити висновок, що простій це не повне зупинення діяльності підприємства, а саме зупинення роботи, тобто обсягу робіт, визначених при укладенні трудового договору, які працівник зобов`язується виконувати за трудовим договором. У простої може перебувати навіть одна особа. Факт падіння фінансових показників у 2019 році відповідача знайшов своє підтвердження в судовому засіданні наданими представником відповідача доказами документами звітності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з виробництва електричної та теплової енергії за 2019 рік та акти звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з АТ «ДТЕК Дніпроенерго». Оскаржуваний наказ № 1593 від 24.12.20219 року, не містить посилання про виведення в простій саме позивача [PERSON] він стосується невизначеного кола осіб та прийнятий на виконання наказу в.о. генерального директора АТ «ДТЕК Дніпроенерго» №87 від 24.12.2019 року «Про організацію та введення простою ДТЕК Запорізька ТЕС і продовження простою ДТЕК Придніпровська ТЕС, ДТЕК Криворізька ТЕС», пунктом 3 якого наказано у зв`язку зі сталим падінням фінансових показників АТ «ДТЕК Дніпроенерго», збільшенням дефіциту обігових коштів та неможливістю роботи у штатному режимі, з метою запобігання повному припиненню діяльності Товариства продовжено до 31.03.2020 року вимушений простій ДТЕК Придніпровська ТЕС, ДТЕК Криворізька ТЕС не з вини працівників. Дія цього пункту не поширюється на директора, головного бухгалтера та працівників ДТЕК Придніпровська ТЕС, ДТЕК Криворізька ТЕС, які працюють в режимі неповного робочого часу, який сторонами не оскаржуються. Встановлено, що під час простою відповідач працював обмеженим складом енергоблоків. Можливість простою окремого працівника підтверджена постановою Верховного Суду від 30 травня 208 року у справі №320/3303/16-ц. Також слід врахувати, що ДТЕК Криворізька ТЕС є об`єктом критичної інфраструктури, її робота не може бути повністю зупинена. У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою може бути викликана змінами в організації виробництва і праці. На підставі цього роз`яснення у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №686/25653/18 зазначено, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені за загальним правилом, впровадження нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, та спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому звільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі. Зміни в організації виробництва і праці Відповідача полягали в оптимізації окремих виробничих процесів, які зумовлені зменшенням виробництва електричної енергії та необхідністю зменшення виробничих витрат. Накази «Про зміни в організації виробництва та праці та організацію заходів щодо встановлення неповного робочого часу» передбачали комплекс заходів щодо встановлення неповного робочого часу з одним робочим днем на тиждень тривалістю дві години для окремих працівників відокремлених підрозділів Товариства, працю яких неможливо використовувати протягом повного робочого часу, шляхом запровадження змін в організації виробництва та праці для цих працівник. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до приписів статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Судом встановлено, що відповідно до наказу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 24.12.2019 року № 87 відповідачем запроваджено вимушений простій не з вини працівників з метою запобігання повного припинення діяльності товариства В позовній заяві позивач зазначив, що він відмовився від підпису з наказом № 1593 від 24.12.2019 «Про введення простою». Вказана обставина спростовується актом від 02.07.2020 року № 21/4.2/1967. Судом також встановлено, що вищевказані накази на даний час є чинними, не оскаржувалися у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно розрахункових листів по заробітній платівиданих на ім`я позивача встановлено, що йому за вказаний період нараховано заробітну плату. Доводи позивача з посиланням на норми КЗпП України щодо неправомірності нарахування заробітної плати в обмеженому розмірі внаслідок безпідставного виведення у простій суд вважає необґрунтованими, оскільки нарахування заробітної плати позивачу проводилося у відповідності до виданих відповідачем наказів про введення на підприємстві вимушеного простою та його продовження, які є на даний час є чинними та не оскаржувалися у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Способом захисту прав працівників є, зокрема, можливість оскарження наказів, що стосуються трудових правовідносин. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові. З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги, заявлені позивачем, не стосуються оскарження наказів про введення вимушеного простою та його продовження, однак лише в межах вирішення такого позову судом може бути з`ясовано питання дотримання правомірності нарахування заробітної плати позивачу та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивачів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Вищевказані накази про введення вимушеного простою та його продовження не є предметом оскарження у даній справі, що встановлено з позовної заяви, тому посилання позивача на обставини щодо їх неправомірності як на підставу для задоволення позовних вимог суд відхиляє, оскільки предметом даного позову є стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного простою, а саме - з 17 січня 2020 року. Отже, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного простою позивач обрав неефективний спосіб захисту свого порушеного права. Доводи позивача щодо стану здійснення господарської діяльності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» суд не бере до уваги, оскільки вказані позивачем обставини та наведені на їх підтвердження докази не стосуються предмету доказування в даній справі та не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, слід зазначити, що ч.3 ст.64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до ч.2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. При цьому, саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. За вказаних підстав суд також відхиляє докази, подані відповідачем, щодо звітності АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з виробництва електричної та теплової енергії за 2019 рік та акти звірки розрахунків ДП «Енергоринок» з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed