Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

24 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який в подальшому неодноразово уточнював (ост. ред. від 13.03.2020). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду від 11 березня 2013 року позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх доходів до повноліття дітей. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.06.2018 було визначено місце проживання [PERSON] із батьком - позивачем у справі. Під час розгляду справи було встановлено судом, що [PERSON] проживав із позивачем з 01 червня 2017 року. Незважаючи на рішення суду про визначення місця проживання дитини, з [PERSON] продовжують стягуватися аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини усіх його доходів. Позивач вважає, що оскільки син проживає із ним, це є підставою для звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] , зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/3 до 1/6 частини на користь відповідача на утримання дочки. Крім того, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/6 частини на утримання їх спільного сина [PERSON] , який проживає із позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Також, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 13 березня 2020 року. 03 березня 2020 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява із підтвердженням надсилання її копії на адресу відповідача. 13 березня 2020 року судовий розгляд був відкладений через неявку сторін. 13 березня 2020 року від представника позивача надійшла уточнена позовна заява із підтвердженням надсилання її копії на адресу відповідача. 09 квітня 2020 року ухвалою суду судовий розгляд був відкладений за клопотаннями представника позивача та відповідача. 08 травня 2020 року судовий розгляд був відкладений на 27 травня 2020 року через неявку осіб, які беруть участь у справі. 26 травня 2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судових засідань, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 53, 64, 81, 87, 88), до суду не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, клопотань про відкладення справи, проведення розгляду у режимі відеоконференції або за її відсутності суду не надала, про поважність своєї неявки суду не повідомила, а тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача відповідно до п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. У статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 СК України). Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Судом встановлено, що сторони з 14 лютого 2004 року перебували у шлюбу, який був розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 19 листопада 2013 року (а.с. 9, 11). [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 67). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 11 березня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON]. стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 06 лютого 2013 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 22 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-17). Як вбачається з мотивувальної частини цього рішення, судом було встановлено, що малолітній на той час [PERSON] проживає із батьком з 01 червня 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З наданої відповідачем довідки від 18 лютого 2019 року за № 206, виданої Угроїдським старостинським округом Краснопільської селищної ради Краснопільського району сумської області, вбачається, що [PERSON] проживає разом із дочками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 67). Відповідно до розрахунку по аліментам по виконавчому листу № 2/212/1638 від 21.11.2013, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини, складеному Покровським ВДВС у м. Кривому Розі від 13 січня 2020 року, загальна сума боргу по аліментам станом на 01.02.2020 складає 178709,57 грн. (а.с. 71-72). Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітній син сторін з червня 2017 року проживає разом із своїм батьком позивачем [PERSON] , якому за цей час нараховуються аліменти до стягнення на утримання сина на користь відповідачки, яка проживає окремо разом із спільною дочкою сторін в іншому місті, і вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч. 2 ст. 197, ст. 181, 182 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з матері дитини, а також дає підстави для застосування положень ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання спільної дочки сторін. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог у частині звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , який проживає разом із ним і перебуває на його утриманні, а також у частині зменшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення суду з 1/3 частини до 1/6 частини, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільної дочки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , суд дійшов висновку про часткове задоволення, а саме, враховуючи, що відповідачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також відсутність відомостей про сімейний та матеріальний стан позивача, який не надав жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] на користь його батька у розмірі 1/8 частини усіх видів її доходів, починаючи з дня подачі позову - 29 січня 2020 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 1681,60 грн. (а.с. 27). Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 23.01.2020 між позивачем [PERSON] та адвокатом Ратушною Р.П . укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 25), до якого додано акт приймання-передачі правничої допомоги з детальним описом наданих адвокатом послуг (а.с. 26), а також надана копія квитанції про оплату позивачем вказаних послуг в розмірі 3000 грн. (а.с. 24). Оскільки справа розглянута в спрощеному позовному провадженні, без участі сторін, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 1000 гривень, пов`язану з участю адвоката у судових засіданнях задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 2000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial