Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

25.06.2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку грошові кошти для відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 23266,28 грн та з відповідачів [PERSON], [PERSON] моральну шкоду у розмірі по 2000 грн. з кожного та покласти на відповідачів судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 01 серпня 2014 року о 9.30 год. в Жовтневому районі м. Харкова на перехресті узвозу Карповському та вул. Карповська сталося дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль ВАЗ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив маневр обгону на перехресті, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ д.н 04254ХК. Автомобіль ГАЗ 3302 під керуванням [PERSON] рухаючись по узвозу Карпівському не доїжджаючи вул. Карпівська змінив напрямок руху, не впевнився, що буде безпечно і допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В послідуючому відбулося зіткнення цих автомобілів [NUMBER], який їй належить на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію САо237780, виданого 04.10.2012р. ВРЕР№ 1 ГУМВСУ Харків. У результаті дорожньо-транспортної пригоди її автомобілю завдані значні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2418 від 16.04.2015р. величина матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля[NUMBER], який пошкоджено при ДТП (01.08.2014р.) становить 21\~266,28 гривень (вартість відновлювально-ремонтних робіт). Відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2015р. по справі № 639/9920/14-п (№ 639/9923/14-п) провадження № 3/639/8/15) дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання жодного разу не зявилися, уся кореспонденція яка направлялася на їхню адресу повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», у останнє судове засідання повідомлялися телеграмами. Враховуючи умови ст. ст. 224-226 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Представник відповідача МТСБУ у судове засідання не зявився, надав заперечення, у яких зазначив, що право на отримання відшкодування за рахунок МТСБУ, виникає у потерпілого не з моменту настання ДТП, а з моменту звернення до МТСБУ у встановленому законом порядку. Позивач, заяву про проведення страхового відшкодування не подав, тому не набув права на отримання страхового відшкодування. Винуватець ДТП також не повідомляв МТСБУ про настання страхового випадку. Тому, вважає, що у задоволенні позову до МТСБУ необхідно відмовити. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] «УСК» у судове засідання також не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, надав заперечення, у яких вказав, що оскільки позивач не повідомила про ДТП, жодних документів не надавала та не цікавилася своєю страховою справою, у задоволенні вимог до [PERSON] «УСК» необхідно відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2015р. по справі № 639/9920/14-п (№ 639/9923/14-п) провадження № 3/639/8/15) встановлено, що 01 серпня 2014 року о 9.30 год. в Жовтневому районі м. Харкова на перехресті узвозу Карповському та вул. Карповська сталося дорожньо-транспортна пригода. Автомобіль ВАЗ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] здійснив маневр обгону на перехресті, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ГАЗ д.н 04254ХК та послідуючим зіткненням з автомобілем [NUMBER], чим завдано матеріальних збитків. Автомобіль ГАЗ 3302 під керуванням [PERSON] рухаючись по узвозу Карпівському не доїжджаючи вул. Карпівська змінив напрямок руху, не впевнився, що буде безпечно і допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. В послідуючому відбулося зіткнення з автомобілем [NUMBER], чим завдано матеріальних збитків, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] і [PERSON] Провадження по справі закрито у зв,язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Таким чином, в адміністративній справі з'ясовані обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини осіб, які притягується до адміністративної відповідальності. За таких обставин розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд не вправі перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до цієї ДТП, оскільки відповідно до вимог ч. 4\~ст. 61 ЦПК України\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень ч.5\~ст.1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. У вчиненні ДТП є вина саме відповідачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується постановою суду у справі про адмінправопорушення. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами і не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень , що на думку суду, свідчить про визнання ним заявлених до нього вимог. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм\~ЦК\~шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні даного спору, у судовому засіданні встановлено як наявність самої шкоди; так і факт протиправної, винної поведінки у формі дій або бездіяльності відповідачів; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідачів та наслідками, у вигляді шкоди, що була заподіяна позивачу. За загальними правилами чинного цивільного законодавства особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з положеннями\~ст. 22 ЦК України\~збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На думку суду, відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, що пошкодження автомобіля, належного позивачу відбулось не з їх вини, тому [PERSON] та [PERSON] повинні відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. (ст. 1190 ЦІК України). Відповідальність осіб спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, будується з урахуванням загальних положень ст. 543 ЦК України, тобто кредитор (потерпілий) мас право вимагати, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників), виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. При стягненні у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 21 266 грн. 28 коп. суд виходить із висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 2418 від 16.04.2015 р. Враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обовязку зясовується судом першої інстанції, у звязку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), відповідно до п. 35.1 Закону № 1961-IV повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідно до пояснень представника позивача, позивач не звертався із заявою ані до [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» ані до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Згідно заперечень [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» та Моторного (транспортного) страхового бюро України жоден з відповідачів також не звертався із відповідними заявами. Враховуючи приписи п.п. 37.1.4 Закону № 1961-IV, Постанови № 4 пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у частині задоволення вимог до [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» ані до Моторного (транспортного) страхового бюро України необхідно відмовити. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її заподіяла, при наявності її вини. Відповідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно положень п. З Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля, позивач зазнала моральних страждань: втратила нормальний сон, мала тривале підвищення тиску, хвилювалась через те, що більше року не має змоги відремонтувати автомобіль, що спричиняє корозію та ще більше його псування. Моральну шкоду позивач оцінила у сумі 4000 грн. Суд вважає, що даною дорожньою пригодою, яка сталася з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках немайнового характеру, у переживаннях через пошкодження власного майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватись ним. Моральну шкоду повинні відшкодувати відповідачі у відповідності до ст.1167 ЦК України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь страждань і негативних наслідків немайнового характеру і вважає, що розмір компенсації моральної шкоди складає по 1000 грн., з кожного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Підстав для визначення компенсації у більшому розмірі суд не вбачає. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial