Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

25.09.2014 р. директор ТОВ «Олександрійська зернова компанія» Дем’яник С.М. пред'явив до суду позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником внаслідок порушення трудових обов'язків, посилаючись на те, що 30.12.2013 р. між сторонами укладено трудовий договір на невизначений строк і [PERSON] було прийнято водієм та експедитором за суміщенням посад. 27.05.2014 р. [PERSON] звільнився з підприємства за власним бажанням, не відшкодував матеріальну шкоду у розмірі 26078,22 грн., яку завдав за час виконання трудових обов'язків. Так, 22.04.2014 р. по товарно-транспортній накладній [PERSON], з яким 30.12.2013 р. укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, було передано 26800 тон насіння соняшника, однак в пункті розвантаження ТОВ «Сателліт» м. Маріуполь виявилася недостача насіння 6260 кг, а з врахуванням нормативу природної втрати (0,19 % від маси вантажу) різниця в масі склала 6209 кг.. Відповідно до претензії позивач відшкодував ТОВ «Сателліт» вартість втраченого насіння соняшника у сумі 26078,22 грн.. 20.05.2014 р. [PERSON] відмовився від надання пояснень щодо причин недостачі вантажу, про що складено акт. Оскільки [PERSON] договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.12.2013 р. прийняв на себе повну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, але не довів, що шкоду завдано не з його вини, тому вважається винним і зобов'язаний відшкодувати підприємству 26078,22 грн.. Представник позивача Малахова Т.Ю. у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що дійсно він був працевлаштований в ТОВ «Олександрійська зернова компанія» водієм-експедитором, працював на автомобілі КАМАЗ та перевозив 24.04.2014 р. з підприємства до ТОВ «Сателліт» м. Маріуполь насіння соняшнику масою 26800 кг. Під час перевезення кілька разів зупинявся, перевіряв схоронність вантажу. В темний час доби водій іншого автомобіля, що рухався позаду, світлом фар дав зрозуміти, що щось трапилося і він зупинився. Кріплення кузова зламалося, не витримало у місці зварювання і по дорозі насіння соняшника висипалося. Привівши кузов у належний стан приїхав у пункт призначення, де після зважування виявилася недостача насіння вагою 6260 кг. Дорогою він телефонував заступнику директора, по поверненню на підприємство повідомив керівництво, але з ним ніхто не став говорити. Після звільнення з роботи жодних претензій йому не було пред'явлено. Вважає себе винним частково, однак не зміг пояснити свою правову позицію, а в судових дебатах погодився зі стягненням шкоди, вважаючи, що доказати свою невинність він не може. Заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 30 грудня 2013 р. по 27 травня 2014 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Олександрійська зернова компанія», наказом № 333-к прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів (а.с. 18). За заявою [PERSON] від 30.12.2013 р. наказом № 333/1-к від 30.12.2013 р. «Про запровадження суміщення посад» [PERSON] доручено виконання додаткової роботи на умовах суміщення за посадою транспортний експедитор без увільнення від основної роботи водія з щомісячною доплатою 10 % посадового окладу вакантної посади транспортного експедитора з 30.12.2013 р. (а.с. 17, 19). Між сторонами 30.12.2013 р. укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого [PERSON] прийняв на себе відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та транспортних засобів (а.с. 20). Згідно подорожнього листа № 000000205-30від 21.04.2014 р. [PERSON] на автомобілі [NUMBER] виїхав з м. Олександрія у відрядження по Україні для перевезення сільськогосподарської продукції. При цьому власними підписами засвідчив факти прийняття та здачі автомобіля справним, зауважень до автомобіля не висловив (а.с. 21). Товарно-транспортна накладна № 128 від 22.04.2014 р. (а.с. 12) свідчить про те, що автомобіль [NUMBER] з причепом реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] завантажено на Олександрійському елеваторі насінням соняшника вагою 26800 кг, а у розділі «Вантажно-розвантажувальні операції» зазначено, що розвантажено в ТОВ «Сателліт» м. Маріуполь насіння соняшника 20540 кг, тому у ваговому квитку визначена різниця вантажу -6260 кг. Вказану різницю не заперечив у судовому засіданні [PERSON]. Платіжним дорученням № 2361 від 07.05.2014 р. на претензію ТОВ «Сателліт» від 25.04.2014 р. № 250414.1/009 (а.с. 13) ТОВ «Олександрійська зернова компанія» сплатила ТОВ «Сателліт» 26078,22 грн.. Відповідно до ст. 1191 ч. 1 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 130 ч. 1 КзПП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. У відповідності до ст. 131 цього Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України. Пунктом 1 ч. 1 статті 134 передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 1351 КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Крім того, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, установам, організаціям їх працівниками» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.03.97 р., № 12 від 03.12.97 р.) роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.1351 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При цьому, у п. 19 постанови зазначено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках при наявності зазначених у ст. 137 КЗпП умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов'язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується. До конкретної обстановки, за якої було заподіяно шкоду, слід відносити обставини, що перешкоджали працівникові виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці. Разом з тим необхідно враховувати, чи приймав працівник залежні від нього заходи до запобігання шкоди. Таким чином, умовами укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 30.12.2013 р. передбачено, що [PERSON] виконує роботу, у тому числі безпосередньо пов'язану із збереженням, перевезенням переданих йому цінностей під повну матеріальну відповідальність, приймає на себе таку відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що підприємством були створені умови для роботи, хоча автомобіль був не новим, та претензій до роботодавця не пред'являв. Крім того, підтвердив укладення 30.12.2013 р. з підприємством Договору про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці і соціальних питань Ради Міністрів СРСР від 28.12.1977 р. № 447/24 (із змінами і доповненнями) водій-експедитор належить до категорії працівників, з якими згідно з ст.1351 КЗпП може бути укладено такий договір і він був укладений. [PERSON] не спростував, а підтвердив у суді факт отримання ним для перевезення з Олександрійського елеватора насіння соняшнику у розмірі 26800 кг, належного ТОВ «Олександрійська зернова компанія», і те, що різниця у вазі соняшника після доставки в ТОВ «Сателліт» склала 20540 кг. Причини виникнення такої різниці у вазі пояснив тим, що виникла поломка запираючих пристроїв причепа, однак не приймав залежних від нього заходів до запобігання шкоди. Обставин, що перешкоджали йому виконувати належним чином покладені на нього обов'язки, зокрема, відсутність нормальних умов зберігання матеріальних цінностей, неналежна організація праці, [PERSON] суду не навів, доказів в підтвердження своєї невинуватості у заподіянні шкоди не надав, тому право зворотної вимоги (регресу) ТОВ «Олександрійська зернова компанія» до [PERSON] як винної особи у розмірі виплаченого товариством ТОВ «Сателліт» відшкодування, підлягає захисту, а позов задоволенню. На підставі ст.ст. 1191 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 130, 134 ч. 1 п. 1, 135-1, 233 Кодексу законів про працю України, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 р. № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, установам, організаціям їх працівниками» (зі змінами),

Outcome: approved