Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

25 березня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 01 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» ті відповідачем укладений кредитний договір № DO1DAN90940211, згідно умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 8 750,79 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 31 липня 2015 року. Згідно до умов договору, позичальник зобов`язаний щомісячно вносити обумовлену грошову суму, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами. Згідно цього ж договору, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, що нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 21 лютого 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 8 357,99 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 3 229,42 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 0,45 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 4721,57 доларів США, штрафи - 8,98 доларів США (фіксована частина), 397,57 доларів США, (відсоткова складова), яку позивач просив стягнути з відповідача. Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2015 року в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 28 березня 2014 року з відповідача було стягнуто заборгованість станом на 29.11.2013 року, яке на час розгляду справи відповідачем не виконано. Також судом не враховано, що діючим законодавством не передбачено припинення зобовязання сторін за договором після ухвалення судового рішення, спірний договір діє до повного виконання зобовязань сторонами, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в задоволені позову в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та пені. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13 серпня 2015 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 10 червня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 серпня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25 жовтня 2017 року до справи в якості відповідача залучено [PERSON] у якості правонаступника [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 01 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № DO1DAN90940211, згідно умов якого останній отримав від Банку грошові кошти у сумі 8 750,83 доларів США на придбання автомобіля з кінцевим строком повернення 31 липня 2015 року. Згідно до договору, за користування кредитом встановлена плата в розмірі 15 % річних та стягнення разових винагород за надання кредиту (п.17.1.1 - 17.1.8 договору). У відповідності до п. 17.1.9, 17.7 договору, позичальник повинен у період з 15 по 19 число кожного місяця, здійснювати щомісячний платіж у сумі 190,89 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом, винагородою та процентам за користування ним. Графік погашення кредиту з датою погашення 31 липня 2015 року визначений у додатку № 1 до договору. При порушенні позичальником зобов'язань, передбачених договором, позичальник повинен сплатити пеню та штрафи, відповідно до розділу договору «Відповідальність сторін та вирішення спорів». Станом на 21 лютого 2015 року заборгованість за кредитом складає 8 357,99 доларів США, із них: 3 229,42 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 0,45 доларів США заборгованість про процентам за користування кредитом; 4721,57 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; а також штраф -8,98 доларів США (фіксована частина) ; 397,57- штраф (процентна складова) (а.с. 9-17). Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 28 березня 2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DO1DAN90940211 від 01 серпня 2008 року станом на 29 листопада 2013 року, що становила 7 802,06 доларів США та складалась із: заборгованості за тілом кредиту 3 213,56 доларів США, заборгованості за відсотками 0,40 доларів США , пені за несвоєчасність виконання зобовязань 4186,77 доларів США, штрафу -31,29 доларів США (фіксована складова) та 370,04 доларів США (відсоткова складова). Судове рішення набрало чинності 08 квітня 2014 року (а.с. 35). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можливо з наступних підстав. Під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, встановлено, що відповідач по справі [PERSON] помер 18 листопада 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-НО № 962894 (а.с. 217). З копії спадкової справи № 45/2017 до майна померлого 18 листопада 2016 року [PERSON] вбачається, що 05.05.2017 року, дружина відповідача [PERSON], яка на момент смерті проживала разом з [PERSON] (відповідачем), звернулась до Олександрівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після його смерті (а.с. 216, 222). Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обовязків, зазначених у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.і 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. Саме таку правову позицію висловлено Верховним судом України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, яка є обовязковою для судів. Згідно ч.ч. 2,3,4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні апеляційного суду, яке відбулося 14.12.2016 року від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (довіреність № 6076-О) надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до залучення у справі правонаступників після смерті відповідача [PERSON], померлого 18 листопада 2016 року (а.с. 185, 188-189). Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався про відкриття спадщини після смерті [PERSON], - 14.12.2016 року. Проте, відповідно до наданого представником позивача листа-претензії № 80801DNН0S980 від 03.11.2017 року , ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до спадкоємця [PERSON], яка прийняли спадщину лише 03.11.2017 року. Тобто, позивач не пред'явив вимоги до спадкоємця [PERSON], що прийняла спадщину, у строки, встановлені ч.2 ст. 1281 ЦК України, тому відповідно до ч.4 цієї статті позбавляється права вимоги. Таким чином, підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Outcome: partial