Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

25.06.2013 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору № ZPG0SE00000663 від 07.11.2005 року відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 16.05.2013 року склала в сумі 36830,50 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 2509,64 грн., заборгованість про процентам за користування кредитом в сумі 12689,85 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 21319,01 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 36830,50 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 368,31 грн. 22.10.2013 року до суду звернувся представник позивача Суберляк Д.В. з заявою про розгляд справи у відсутність представника позивача. 04.12.2013 року до суду звернувся відповідач з запереченнями на позов, в яких посилався на те, що вважає, що не підлягає задоволенню вимоги про стягнення з нього заборгованості по кредиту, так як термін строку позовної давності про стягнення сплив 06.11.2009 року, прохав застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити. У судове засідання представник позивача Суберляк Д.В., належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що позивач пропустив строк позовної давності, строк позовної давності про стягнення сплив 06.11.2009 року, прохав застосувати строк позовної давності і в задоволенні позову відмовити. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: 07.11.2005 року між сторонами укладено кредитний договір ZPG0SE00000663, що підтверджується копією заяви відповідача (а.с.3-5). Відповідно до заяви позивач надав відповідачу кредит у сумі 3000 грн. на строк до 06.11.2006 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30 % на рік шляхом перерахування коштів на картрахунок, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. Відповідач отримав кредитну картку, що підтверджується його підписом (а.с.4). Відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком заборгованості та запереченнями відповідача. 17.04.2006 року відповідач сплатив останній платіж. Заборгованість станом на 16.05.2013 року склала в сумі 36830,50 грн., з яких заборгованість по кредиту в сумі 2509,64 грн., заборгованість про процентам за користування кредитом в сумі 12689,85 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 21319,01 грн. На момент розгляду справи судом відповідач заборгованість не погасив. Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходить з наступного: Між сторонами склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та параграфом 2 Кредит Цивільного кодексу України та умовами кредитного договору ZPG0SE00000663 від 07.11.2005 року, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання по поверненню отриманого кредиту та відсотків за його користування, останній платіж відповідача мав місце 17.04.2006 року, а строк дії договору закінчився 06.11.2006, а тому позивач дізнався про порушення свого права 07.11.2006 року, а звернувся до суду 25.06.2013 року, а саме після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості по кредиту та процентам за його користування закінчився 07.11.2009 року. Відповідно до ч.2 п.1 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Судом встановлено, що строк позовної давності по вимозі про стягнення пені закінчився 07.11.2007 року, тоді як позивач звернувся до суду 25.06.2013 року, а саме після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 абзацу 2 ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір між сторонами про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладався. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Судом встановлено, що до винесення рішення у справі відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, прохав відмовити в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. А тому суд відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, так як сплив строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності. А тому позов не підлягає задоволенню як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Outcome: dismissed