Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

24 травня 2021 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2218 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Маріуполсьької міської ради як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям. 03 січня 2020 року відповідачка звернулась до позивача та їй було призначено допомогу з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року в розмірі 2218 гривень. В подальшому відповідачці було продовжено строк виплати допомоги на дітей одиноким матерям з 1 липня 2020 року по 31 липня 2020 року в попередньо призначеному розмірі 2218 гривень. 06 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до позивача щодо перерахунку допомоги на дітей одиноким матерям, подовженої внаслідок карантину. Відповідно до наданої декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 06 серпня 2020 року, заявниця не працює та окрім доходів у вигляді допомоги на дітей одиноким матерям інших доходів не має. Рішенням від 18 серпня 2020 року у призначенні [PERSON] допомоги на дітей одиноким матерям було відмовлено в зв`язку з тим, що у складі сім`ї є працездатний, який не здійснює догляду, який не працював 3 місяці, що передують зверненню. Також рішенням департаменту від 18 серпня 2020 року визначено, що у відповідачки виникла переплата допомоги на дітей одиноким матерям за період з 1 липня 2020 р. по 31 липня 2020 р. у розмірі 2218 гривень. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачки на користь позивача надміру сплачену суму допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі 2218 гривень та судові витрати у сумі 2270 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10 червня 2021 року відкрите спрощене позовне провадження та призначене відкрите судове засідання з викликом сторін. Представник позивача Василів О.С. , діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, відзиву на пред`явлений позов, як і будь-яких інших заяв чи клопотань, що стосуються суті справи, суду не надала. За наведених обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 січня 2020 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям. Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради [PERSON] було призначено допомогу з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року у розмірі 2218 гривень. Розпорядженням на продовження строку виплати допомоги одиноким матерям (з урахуванням доходів) начальника Управління соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області від 01.07.2020 року [PERSON] встановлено розмір допомоги з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року в сумі 2218 гривень (а.с. 6 та зворот). 06.08.2020 року [PERSON] звернулась до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області з заявою про призначення допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 7). Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області від 18.08.2020 року визначено, що [PERSON] не має права на допомогу одиноким матерям з 01.07.2020 року у зв`язку з тим, що у складі сім`ї є працездатний, що не здійснює догляду, який не працював 3 місяці, що передують зверненню (а.с. 11). Згідно розрахунку переплата бюджетних коштів, які були виплачені [PERSON] за період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року у зв`язку з автоматичним подовженням допомоги на термін, на який відсутнє право на виплату допомоги, становить 2218 гривень (а.с. 12, 13). 22 вересня 2020 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про припинення соціальної допомоги та зобов`язання повернути переплачену суму в розмірі 2218 гривень до (а.с. 14). Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям. Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата. Згідно з пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок № 250), соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Відповідно до пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема,декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї). У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Згідно із пунктом 34 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (у редакції, що діяла на час звернення із заявою про призначення соціальної допомоги, далі - Порядок № 1751) допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні. Зазначена допомога призначається на кожну дитину. Перелік документів для призначення допомоги визначений пунктом 35 Порядку № 1751. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, допомога на дітей одиноким матерям та допомога малозабезпеченим сім`ям, є різновидами державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надаються з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки малозабезпечених сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. В матеріалах справи немає відомостей про те, що [PERSON] недобросовісно набула отримані кошти у розмірі 2218 гривень. Враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, наявність на утриманні дитини, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів допомоги на дітей одиноким матерям.

Outcome: dismissed