Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

26.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним довіреності від 20.03.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Обухівської міського нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторію, зареєстрований в реєстрі за №5163, а також понесені позивачем при подачі позову до суду судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що являвся власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування квартири від 27.03.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідченим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І. Так, 26.12.2016 року позивачу стало відомо з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про те, що на підставі договору купівлі-продажу №942 від 09.09.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. новим власником спірної квартири являється [PERSON] . З Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомо, що 19.06.2017 року власником спірної квартири став [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Так, позивачем було подано позовну заяву до Обухівського районного суду Київської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та повернення майна із чужого незаконного володіння. Крім того позивачу зі спадкової справи наданої на запит суду стало відомо про те, що [PERSON] стала власницею спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2015 року, з якого вбачається, що продавцем являвся [PERSON] , який був власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. від 07.11.2014 року за №5163. З витребуваного у приватного нотаріуса Головкіної Я.В. оригіналу спірного договору купівлі-продажу щодо спірної квартири, що належала позивачу, вбачається, що 07.11.2014 року від імені позивача за довіреністю виданої на ім`я [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, у зв`язку з цим позивач не знав та не міг знати про те, що його квартира незаконно вибула з його володіння в незаконний спосіб, на підставі вищевказаних правочинів. Позивач не вчиняв жодних дій щодо відчуження спірної квартири будь-яким третім особам, не підписував довіреність від 20.03.2014 року та не уповноважував [PERSON] на продаж належної йому квартири та було продано поза волею позивача, тому вважає, що є всі підстави для визнання довіреності від 20.03.2014 року посвідченої приватним нотаріусом обухівського міського нотаріального округу Головкіною Я.В. та договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2014 року посвідченої приватним нотаріусом обухівського міського нотаріального округу Головкіною Я.В., зареєстрованого в реєстрі за №5163 недійним. 12.07.2018 року суддею винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 12.09.2018 року суддею винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та призначення по справі підготовчого судового засідання. 01.11.2018 року суддею винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів. 16.11.2018 року суддею винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача, витребувано від приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни належним чином засвідчені копії договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за реєстровим № 5163, а також всіх документів, які стали підставою для посвідчення вказаного правочину. 21.12.2018 року суддею винесено ухвалу про закриття провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 15.02.2019 року суддею винесено ухвалу про задоволення клопотання, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу відносно довіреності, виданої 20 березня 2014 року від імені [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною за реєстровим № 987. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Володимирська,15). 24.05.2019 року суддею винесено ухвалу про поновлення провадження у цивільній справі. 21.06.2019 року суддею винесено ухвалу про задоволення клопотання, призначення по справі судової почеркознавчої експертизи відносно довіреності, виданої 20 березня 2014 року від імені [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною за реєстровим № 987. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (01601, м. Київ, вул. Володимирська,15). 10.10.2019 року суддею винесено ухвалу про поновлення провадження у цивільній справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що спірна квартира вибула з власності позивача поза його волею, довіреність видану на ім`я [PERSON] позивач не підписував, на той час паспорт позивача не був дійсним через те, що після досягнення 25 річного віку позивач не вклеїв нову фотокартку, а тому не мав цивільної правоздатності на вчинення нотаріальної дії, тому не міг підписати спірну довіреність. В квітні 2017 року під час судового розгляду позивач дізнався про існування договору купівлі-продажу спірної квартири від 07.11.2014 року укладеного між [PERSON] та за довіреністю на [PERSON] від імені начебто позивача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав пояснивши, що вітчим віддав документи на спірну квартиру йому наглядно знайомому [PERSON] , в той час як останній без дозволу та без уповноважень уклав спірний договір купівлі-продажу на підставі довіреності, яку він не підписував, вважає підпис на ній сумнівним. Окрім того, зазначив, що заяву про припинення довіреності він не підписував, про продаж квартири дізнався від батьків, через півтори-два роки, хто був покупцем спірної квартири йому теж не відомо. Паспорт громадянина України не втрачав та нікому не давав, довіреність на ім`я [PERSON] не підписував та того дня не був у нотаріуса, станом на 20.03.2014 року його паспорт не був дійсним, оскільки не була вклеєна фотокартка після досягнення 25 - річчя. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав вважав позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, підтримав відзив на позовну заяву вказав, що позивачем була подана заява про скасування довіреності, у заяві про корупцію позивач визнав про те, що був у приватного нотаріуса та визнав, що підписував довіреність. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем подана позовна заява 26.07.2018 року, тобто за межами строку, що обчислюється з 25.02.2015 року з часу звернення до приватного нотаріуса Головкіної Я.В. та підписав заяву про припинення довіреності від 20.03.2014 року, а також нотаріусом повідомлено про те, що спірна квартира відчужена на користь третіх осіб. На теперішній час власником квартири є [PERSON] . В судовому засіданні третя особа [PERSON] вказав, що є власником спірної квартири, що є добросовісним набувачем, придбав у [PERSON] недоліків обтяжень станом на дату укладення договору купівлі-продажу не було. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились про час та день розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, за згодою присутніх осіб, з урахуванням ч.1 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явились. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 березня 2012 року укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., зареєстрованого в реєстрі за №669, з якого вбачається, що [PERSON] передає у власність безоплатно та без ніяких умов (дарує) [PERSON] квартиру [ADDRESS] . З наданої позивачем копії спірної довіреності від 20 березня 2014 року посвідченої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрованого в реєстрі за №987 видно, що [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатись належною йому квартирою, за адресою [ADDRESS] ; укладати всі дозволені законом правочини: продавати за ціну та на умовах на його власний розсуд (здавати в оренду, обмінювати, передавати в іпотеку, здійснювати розрахунки по укладених договорах, укладати попередні договори, договори про розірвання, припинення та зміну умов договору і угод), оформити та зареєструвати право власності на вказану квартиру, з правом отримання технічної документації, отримання Свідоцтва про право власності на це майно та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; збирати всі документи, необхідні для укладення правочинів. 07 листопада 2014 року між [PERSON] від імені якого діє на підставі довіреності від 20.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрованого в реєстрі за №5163. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №77043857 [PERSON] є власником спірної квартири відповідно договору купівлі-продажу від 09.09.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №93876283 [PERSON] є власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.06.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. Станом на час розгляду справи [PERSON] являється власником спірної квартири, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна придбаної на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Бацай В.Ю. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Щодо визнання недійсними довіреності від 20.03.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Обухівської міського нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною та визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2014 року посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторію, зареєстрований в реєстрі за №5163 суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилом ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1, 2, 3 ч. 1ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом по справі було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту Київського науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Згідно Висновку судового експерта № 17-3/1172 від 03.10.2019 року дорученого старшому судовому експертові сектору почеркознавчих досліджень, відділу почеркознавчих досліджень, технічного дослідження документів та обліку лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського НДЕКЦ МВС Івашині О.О. вбачається що підписи від імені [PERSON] та рукописні записи « [PERSON] » в довіреностях, виданих 20 березня 2014 року посвідчених приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною за реєстровим №987, виконано [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] та рукописні записи « [PERSON] » в журналі реєстрації вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності, виданої 20 березня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною за реєстровим №987, виконано [PERSON] . Запитання: «Особою якої статі виконано вказані вище підписи і рукописний текст?», не вирішувалось у зв`язку з відсутністю науково - обґрунтованої методики установлення статі виконавця. Запитання: «До якої вікової групи належить виконавець вказаних вище підписів та рукописного тексту?», не вирішувалось, у зв`язку з відсутністю науково - обґрунтованої методики установлення віку виконавця. Підписи від імені [PERSON] та рукописні записи « [PERSON] » в довіреностях, виданих20 березня 2014 року за реєстровим №987 та в журналі реєстрації вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення довіреності, виданої 20 березня 2014 року за реєстровим №987, ймовірніше за все, виконані під впливом на процес письма «збиваючих» факторів, наприклад: природного (незручна поза при письмі, тощо), або штучного характеру (прагнення особи навмисно змінити свій почерк, тощо). Вказаний висновок експерта ґрунтується на інших матеріалах справи та ним відповідає, сумнівів у суду не викликає. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали про призначення експертизи. Суд приймає до уваги висновок експерта, який складено відповідно вимог чинного законодавства. Експерт попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за ст. 384, 385 КК України. При цьому позивач не скористався своїм передбаченим законом правом, не виконав вимоги законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, не представивши суду інший висновок експертизи чи інші докази, які б спростовували висновок призначеної судом експертизи, обмежившись лише висловленням недовіри до такого висновку. За таких обставин, твердження позивача про те, що він особисто не підписував довіреність на представництво інтересів при продажу власної квартири є непереконливими, нічим не підтвердженими, тому залишились недоведеними, оскільки спростовуються висновком проведеної в установленому законом порядку експертизи. Подібні доводи позивача суд вважає надуманими і неправдивими. Суд врахував, що відповідно до ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. І саме такий запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт може бути оскаржено до суду в загальному порядку, однак позивач у встановленому законом порядку дії нотаріуса не оскаржував, чим не використав відповідні способи захисту. Доводи позову про те, що нотаріальну дію було вчинено незаконно з огляду на нечинність паспорту позивача станом на час посвідчення довіреності суд вважає такими, що не можуть покладатись в основу судового рішення про задоволення позову, оскільки вони свідчать про порушення правил ведення нотаріального діловодства, можуть слугувати підставою для притягнення нотаріуса до відповідальності за допущені порушення, однак для вирішення саме цього судового спору не мають суттєвого правового значення, оскільки не вказують на наявність обставин, передбачених ст.203 ЦК України, зокрема не свідчать про відсутність волевиявлення позивача на досягнення мети укладення правочину. Враховуючи викладене, визначені в якості фактичних підстав для пред`явлення цього позову обставини щодо відсутності волевиявлення учасника правочину на його укладення не знайшли об`єктивного підтвердження, оскільки сукупністю досліджених доказів судом встановлено, що позивач особисто приймав участь у підписанні оспорюваної довіреності та особисто розписувався у реєстрах нотаріальних дій, тому його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Оспорюваний договір відчудження нерухомого майна вчинений від імені позивача як продавця на підставі чинної довіреності, за якою позивач надав своєму представникові достатній обсяг повноважень на представництво його інтересів, оспорювання правочину ґрунтується виключно на твердженнях про непідписання довіреності, які не знайшли підтвердження під час судового розгляду, є похідними від вже незадоволених судом первісних позовних вимог щодо оспорювання довіреності, тому суд вважає можливим у задоволенні і цих позовних вимог. Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Під час розгляду справи не встановлено обставин порушення прав чи законних інтересів позивача за первісним позовом, однак виявлено порушення прав та законних інтересів позивача за зустрічним позовом, які підлягають судовому захисту. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважав, позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed