Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

26.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому просили визначити частку померлого [INFO] року [PERSON] в розмірі 2/3 частин у праві власності на квартиру [ADDRESS] та 2/3 частин у праві власності на гаражний бокс [ADDRESS], та визнати право власності за кожним із позивачів - [PERSON] та [PERSON] - на 2/9 частини спірної квартири та 2/9 частини спірного гаражу в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON]. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, що вони та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця. За життя їх батько [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та гаражний бокс [ADDRESS]. Вказане майно було придбано у шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO] року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 визнано право власності за відповідачем [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] за кожним на 1/6 частину спірної квартири та 1/6 частину спірного гаражу. Таким чином частка спадкодавця [PERSON] в спірному майні складає 2/3 частини, оскільки ? частина йому належить як частина майна у праві спільної сумісної власності подружжя, а 1/3 частину цього майна він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON]. Позивачі зазначили, що вони у встановленому законом порядку і встановлені строки звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON]. Проте у нотаріальній конторі у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено у зв'язку з тим, що у них був відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру та спірний гараж. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали в повномі обсязі, просили задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник подали суду заперечення проти позову, в яких зазначили, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. При цьому, відповідач зазначив, що він будь - яких прав та інтересів позивачів не порушував. Він не заперечує право позивачів на спадкування частини спірної квартири та частини гаражу в частках про які просять позивачі. Правовстановлюючі документи знаходяться у нього і він згоден надати їх нотаріусу для оформлення права власності позивачів в порядку спадкування за законом. Разом з цим, його, як особу у якої знаходяться правовстановлюючі документи, не було повідомлено про те, що необхідно з`явитися до нотаріальної контори, надати правовстановлюючі документи для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач - Київська міська рада - в судове засідання не направив свого представника. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві направила суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника. За таких обставин, суд, з врахуванням думки всіх учасників процесу, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутності представників осіб, які не з`явилися. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Сторони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], як його діти. Позивачі [PERSON] та [PERSON] діти спадкодавця від першого шлюбу, а відповідач [PERSON] - син від другого шлюбу з [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк сторони - [PERSON], [PERSON], [PERSON] - звернулися до приватного нотаріуса [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. Судом встановлено, що за життя [PERSON] придбав у власність наступне майно. Згідно договору від 20.04.1993 року [PERSON] придбав у власність гаражний бокс [ADDRESS] (а.с. 20-21). Відповідно до долученої до справи довідки, виданої на запит приватного нотаріуса Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.10.2014 р. за № ГЖ-2014 № 6362, згідно з даними Бюро гаражний бокс [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору, посвідченого 1-ою Київською державною нотаріальною конторою 20.04.1993 року, № 7н-5865, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ та ОНМ» за реєстровим № 5030 в реєстровій книзі 13-8 (а.с. 13, 19). Як вбачається з договору купівлі продажу від 18.05.2004 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.17-18). Згідно реєстраційного посвідчення КМБТІ та РПВ на ОНМ вказана квартира зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності 25.05.2004 року (а.с.19). Згідно долученої до справи довідки, виданої на запит приватного нотаріуса Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.10.2014р. за № КВ-2014 № 78717, згідно з даними Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.05.2004 р., № 3763, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ та ОНМ» за реєстровим № 47-68 в реєстровій книзі д.839-21 (а.с. 14). Судом також встановлено, що вказане нерухоме майно було придбано [PERSON] у спільну сумісну власність з [PERSON], його дружиною, яка померла [INFO] року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року задоволено позов [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого визначено частку [PERSON], померлої [INFO] року, у спільному сумісному майні подружжя в розмірі ? частини квартири [ADDRESS] та ? частина гаражного боксу [ADDRESS], визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та 1/6 частину гаражного боксу [ADDRESS], визнано за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] та 1/6 частину гаражного боксу [ADDRESS]. Встановлено, що 22 жовтня 2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за заявою [PERSON] та [PERSON], винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що спадкоємці не надали правовстановлюючого документу на квартиру та гаражний бокс /а.с. 15/. Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Відповіідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Вище встановлено, що сторони є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та всі троє у визначений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини. Дані обставини сторонами не оскаржуються, як і не оскаржується відповідачем право кожного з позивачів на 2/9 частини спадкового майна. Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після спливу шестимісячного терміну, визначеного ст.1298 ЦК України. Постановою від 22.10.2014 приватний нотаріус КМНО [PERSON] відмовила у вчиненні нотаріальної дії за заявою позивачів в зв'язку з неможливістю видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого на спірну квартиру. Разом з цим приватним нотаріусом було роз'яснено право позивачів на оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії до суду. Після цього позивачі звернулися до суду з даним позовом. Разом з тим, визнання права власності на спадкое майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Як зазначив в судовому засіданні відповідач [PERSON] він не відмовлявся і не відмовляється надати приватному нотаріусу оригінали правовласновлюючих документів на спірну квартиру та гаражний бокс. Між тим, він не був повідомлений про те, що позивачі звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності в порядку спадкування, його про це ніхто не повідомив і він був позбавлений можливості надати таке свідоцтво нотаріусу. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до Порядку вчинення нотареальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження всіх цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Виконавши всі перелічені дії та визначивши розмір часток спадкоємців нотаріус видає свідоцтва. Разом з цим, приватний нотаріус [PERSON], не перевіривши наявність правовстановлюючих документів на сіпрне майно у інших спадкоємців, зокрема у відповідача, не повідомивши останнього про те, що позивачі звернулися з заявою про видачу свідоцтва про право на садщину, не з`ясувавши чи не заперечує відповідач проти видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам, відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи зазначені обставини, а також положення ст.ст. 4, 49, 50 Закону України «Про нотаріат» суд дійшов висновку, що визнання за позивачами права власності на спадкове майно є на даний час передчасним, а тому неналежним способом захисту їх прав та інтересів на даному етапі. Крім цього, відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. За змістом положень ст. 392 ЦК України позивачем у позові про визнання права власності повинна бути особа, яка є власником. Разом з тим, позивачі не є власниками майна, щодо якого заявили відповідні вимоги. Не втрачено й можливість отримати дублікати правовстановлюючих документів, в разі їх втрати. Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» остільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорення саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні та суспільні інтереси, (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. В порушення зазначених вимог, позивачі не зазначили в своїй позовній заяві в чому полягає вина відповідача щодо невидачі позивачам свідоцтва про право власності на спадкове майно з причин відсутності у позивачів правовстановлюючих документів на спірне майно. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що судом не встановлено втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, їх відсутність у позивачів не виключає можливість їх відновлення, в разі втрати таких документів, до того ж відповідач зазначив що він не відмовляється надати правовстановлюючі документи нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що нотаріус позбавлений можливості визначити частки спадкодавця у спірному майні, суд вважає, що позивачами передчасно заявлено даний позов. До того ж, факт лише відсутності правовстановлюючого документу, у відсутність інших обґрунтувань та доказів поважності причин їх відсутності чи втрати, правових підстав до застосування вимог ст.392 ЦК України, не дає. Сторони визнали ту обставину, що спірна квартира та спірний гараж належали спадкодавцю на праві власності. Відповідач визнає за кожним із позивачів право на спадкування 2/9 частин спірного майна і не заперечує надати приватному нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачі у визначений законом строк подали заяву про прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Виходячи з наведеного, питання отримання свідоцтва про право на спадкове майно має вирішуватися у встановленому законом порядку органом, до повноважень якого відноситься вирішення цього питання, а саме нотаріальної контори, і лише у випадку винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визнання такої відмови обґрунтованою, виникає цивільно- правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За встановлених обставин суд вважає, що вимоги позивачів про визначення частки померлого у праві спільної часткової власності та визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є передчасними і на даному етапі задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed