Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

24.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму отриманої вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 2815,54 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач з 28.11.2016 року отримав статус безробітного та йому було призначено допомогу по безробіттю в період до 30.06.2017 року. У липні 2017 року під час проведення звірки було встановлено, що відповідач надав неправдиві дані про те, що вона не працює, а саме було встановлено, що він працював в ТОВ «Уніпласт» на підставі цивільно-правового договору з 22.05.2017 року до 20.06.2017 року та отримував заробітну плату. При цьому [PERSON] отримував у вказаний період допомогу по безробіттю, що є порушенням діючого законодавства, а тому сума отриманої ним допомоги по безробіттю повинна бути стягнута в примусовому порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.25). Надав суду разом із наказом про своє призначення заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, згоди на заочний розгляд справи не надав (а.с.27-28). Відповідач у судові засідання 10.04.2018 року та 17.05.2018 року не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.22,26), причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. При вирішенні питання щодо подальшої долі справи суд виходить з наступного. 15.12.2017 року з початком роботи Верховного суду набрала чинності нова редакція цивільного процесуального кодексу України, на підставі п.1 розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В той же час згідно з п.11 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакції Цивільного процесуального кодексу України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, щодо процесуального порядку розгляду вказаної заяви (строки, порядок прийняття, норми ЦПК, тощо), суд застосовує норми нової редакції ЦПК України, а щодо форми та змісту заяви використовує норми редакції ЦПК України, яка діяла до 14.12.2017 року включно. Враховуючи відсутність усіх учасників справи фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, справа розглядається у загальному порядку у спрощеному позовному провадженні на підставі поданих позивачем доказів. Судом встановлено, що 28.11.2016 року відповідно до власноруч написаної заяви та рішення позивача відповідач отримав статус безробітного та йому було призначено допомогу по безробіттю (а.с.7-9). Згідно копії акту №31 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» від 24.07.2017 року, проведеного позивачем було встановлено, що відповідач за цивільно-правовим договором перебував у трудових відносинах з ТОВ «Уніпласт» (а.с.13), що також підтверджується копією цивільно-правового договору №01-22052017, укладеного між ТОВ «Уніпласт» та [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до наказу від 24.07.2017 року за №81 позивача «Про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю» було встановлено розмір незаконно отриманої відповідачем допомоги з боку держави та встановлена необхідність повернення вказаних коштів (а.с.14). 26.07.2017 року відповідачу було направлено лист-претензію від позивача разом з копією наказу про повернення коштів, що підтверджується копією поштового повідомлення на ім`я відповідача (а.с.15-16). Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 3 ст. 44 «Про зайнятість населення» передбачено, що відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 2 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики, Державної податкової адміністрації України №60/62 13.02.2009 року, постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 року за №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року № 232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, та є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріально забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнято під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітної. За результатами перевірки встановлено, що під час перебування на обліку у позивача як безробітний, відповідач був працевлаштований за цивільно-правовим договором та отримувала дохід, про що не повідомив позивача, хоча зобовязаний був це зробити. Отже, відповідач отримав державні кошти як безробітний у період 22.05.2017 року 20.06.2017 року, хоча не повинен був їх отримувати та в подальшому вказані кошти позивачу як уповноваженому субєкту не повернув. Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. На підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі - органи фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved