Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

25 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства та просив суд винести рішенням, яким з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис №281, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виключити актовий запис, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати по справі пов`язані зі сплатою судового збору на суму 840,8/0 грн. і витрати пов`язані з проведенням експертизи ДНК. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2018 року він познайомився з відповідачем по справі та з цього дня вони почали зустрічатися. З грудня 2018 року він почав підтримувати інтимні стосунки з відповідачем та неодноразово залишався ночувати за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Сумісно він з відповідачем не проживав та не вів спільного господарства. В лютому 2019 року відповідач повідомила його, що вона вагітна і вони вирішили зареєструвати шлюб. 05 квітня 2019 року вони зареєстрували шлюб у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис №137. Після реєстрації шлюбу вони почали проживати разом та він переїхав жити до відповідача по справі. Позивач вказує у позові, що він після укладення шлюбу працював не офіційно та навчався в КНУ, а відповідач не працювала, отримувала пенсію по інвалідності 2 групи та допомогу по втраті годувальника. Він не одноразово просив відповідача знайти роботу та працевлаштуватися, однак відповідач посилаючись на стан здоров`я та вагітність відмовлялась це зробити. У вересні 2019 року вони посварились та відповідач вигнала його з квартири [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що відповідач переїхала до свого вітчима за адресою: [ADDRESS] , він не одноразово намагався зв`язатися з відповідачем, однак вона не відповідала на його дзвінки. Про народження дитини відповідач повідомила позивача 20 листопада 2020 року та попросила зареєструвати дитину на себе, в свою чергу позивач попросив відповідача показати йому дитину, однак відповідач йому відмовила. Згодом позивачу стало відомо, що 22 листопада 2019 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідач зареєструвала дитину, актовий запис №281, та його було зазначено батьком дитини. 27 грудня 2019 року відповідач по справі [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку (доходу). 12 лютого 2020 року судом було винесено ухвалу про відкриття провадження по вказаній справі, після отримання вказаної позовної заяви, позивач звернувся до відповідача та просив суд побачитися з дитиною. 24 лютого 2020 року позивач побачився з дитиною, однак коли в кінці лютого 2020 року він знову приїхав щоб побачити дитини, відповідач відмовила йому у зустрічі у грубій формі та повідомила, що дитина на його та він не є батьком дитини. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 08.04.2020 року з позивача на утримання дитини стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] . Позивач у позові стверджу, що після того, як відповідач повідомила йому, що він не є батьком дитини він згадав, що колись у лютому 2020 року він прийшов до [PERSON] без дзвінка за адресою: [ADDRESS] та побачив там раніше не знайомого йому чоловіка, який спав у квартирі, відповідач повідомила його, що це її друг , який прийшов у нетверезому стані і вона поклала спати його у себе. Окрім того, після того як відповідач його повідомила, що вона завагітніла, він запропонував зробити їй аборт, тому що вона хворіє на епілепсію, проте, відповідач відмовилась та зазначила, що вона давно мріяла народити дитину, будь від кого і могла заплатити будь-якому чоловіку за те, що вона завагітніє. У зв`язку з чим , позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 21 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів в якій просив суд призначити по справі молекулярно-генетичну експертизу ДНК на предмет чи не виключено батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Проведення вказаної експертизи просив суд доручити Дніпровському інституту судово-медичних експертиз. (а.с.17-18) Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с.30) Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів та призначено по вказаній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи не виключено батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експерту Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження по вказаній справі на час проведення експертизи судом було зупинено. (а.с. 48-49) 16 березня 2021 року на адресу суду надійшов Лист вих.№ 224/09-10/09/21 від 01 березня 2021 року за підписом директора Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко О., в якому повідомлено, що у Дніпропетровському НДІСЕ судово-генетичні експертизи не проводяться, у зв`язку з відсутністю в інституті фахівців відповідної галузі знань, тому ухвалу суду від 02 лютого 2021 року повернуто без виконання. (а.с.50) Ухвалою суду від 17 березня 2021 року відновлено провадження по вказаній справі. (а.с.55) 29 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій просив призначити по справі молекулярно-генетичну експертизу ДНК проведення якої просив доручити судовим експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради. (а.с.56) Відповідач [PERSON] також подала до суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти доручення проведення по вказаній справі молекулярно-генетичну експертизу ДНК судовим експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради. (а.с.57) Ухвалою суду від 29 березня 2021 року заяву [PERSON] було судом задоволено та призначено по вказаній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи не виключено батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради. Провадження по вказаній справі на час проведення експертизи судом було зупинено. (а.с. 59-60) 17 червня 2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради Івашина О.Х. №391 від 08.06.2021 року. (а.с. 61-66) Ухвалою суду від 18 червня 2021 року відновлено провадження по вказаній справі. (а.с.67) 05 серпня 2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача по справі [PERSON] про призначення повторної експертизи. Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року заяву [PERSON] про призначення повторної експертизи залишено без задоволення. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання призначене судом на 23 вересня 2021 року позивач по справі [PERSON] присутній не був, однак, поза межами судового засідання 23 вересня 2021 року звернувся до суду з заявою в якій просив проводити розгляд вказаної справи без його участі та без застосування засобів технічної фіксації. Також, у вказаній заяві позивач зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутня не була, однак, 23 вересня 2021 року, поза межами судового засідання від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява, в якій представник відповідача просив суд проводити розгляд вказаної справи без участі відповідача та її представника, відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Крім того, представник відповідача звернувся до суду з заявою про відшкодування процесуальних витрат та просив суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені [PERSON] витрати на проїзд до місця проведення експертизи, в розмірі 500 грн. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. З наявних матеріалів справи встановлено, що 05 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, складено відповідний актовий запис №137. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.04.2019 року. (а.с. 6) [INFO] народився [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 листопада 2019 року складено відповідний актовий запис №281. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.11.2019 року. (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття. Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України записаний батьком [PERSON] , [INFO] , однак вказує, що він не є батьком даної дитини, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Отже підставою для внесення до актових записів цивільного стану, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про батьківство мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі. За клопотанням позивача було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради. З експертного висновку №391 від 08.06.2021 судового експерта Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» Дніпропетровської обласної ради Івашина О.Х., слідує, що згідно п. 2 вказаної експертизи встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%.(а.с.62-64) Таким чином вказане свідчить про те, що біологічне батьківство [PERSON] , відносно [PERSON] , [INFO] практично підтверджено. При цьому Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, доводи позивача спростовано висновком експерта, інших обставин на підтвердження позовних вимог позивачем не наведено. Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою задоволення вказаних позовних вимог, є відсутність підтвердження походження дитини від батька, тобто відсутність між ними кровного споріднення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів сторін та останнє відповідатиме загальноприйнятим нормам та духу сімейно правових відносин. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним. Щодо заявлених вимог представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на проїзд в розмірі 500 грн., суд зазначає, що заява задоволенню не підлягає, оскільки. Відповідно до положень ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи те, що кошти витрачені відповідачем на пальне для поїздки до м. Дніпро з метою участі в проведенні призначеної судом експертизи за заявою позивача, не відноситься до судових витрат, в розумінні ст.133 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити в частині стягнення з позивача на користь відповідача вказаних витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed