Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

24 вересня 2015 року до Карлівського районного суду надійшло подання державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області Рець М.В. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] до виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області №2-3760/2010 від 30.06.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. З 2012 року рішення не виконується, боржник ухиляється від виконання вказаних вимог. Державним виконавцем вчинено ряд дій на виконання рішення в примусовому порядку, зокрема: направлено вимогу про явку до ВДВС; направлено запити до реєструючи органів; здійснено вихід за місцем реєстрації боржника; направлено боржнику довідку-розрахунок по сплаті аліментів. В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримав подання та просив його задовольнити. Вислухавши державного виконавця, дослідивши додані до подання матеріали, суд встановив, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.06.2010 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. До теперішнього часу рішення суду в добровільному порядку не виконується. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Згідно ст. 3771 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону. За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено того, що боржник відмовляється виконувати розпорядження державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та ухиляється від виконання зобовязань за рішенням суду. Так, до подання додано копії: постанов про відкриття виконавчого провадження від 14.11.2012 року; виконавчого листа №2-3760/2010 виданого 07.09.2010 року Артемівським міськрайонним судом; довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 21.09.2015 року; викликів боржника до ВДВС Карлівського РУЮ; запитів до реєструючи органів та відповідей на них; акту державного виконавця від 22.09.2015 року, згідно якого за адресою: вул. Радевича, б. 1, кв. 15, м. Карлівка, двері ніхто не відчинив, зі слів мешканців підїзду, [PERSON] перебуває на заробітках в Російській Федерації. Підтвердження про отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржником в доданих до подання матеріалах немає, як немає і підтвердження про отримання боржником виклику до ВДВС. Відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не може слугувати ознакою ухилення від виконання зобовязань за рішенням суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В звязку з викладеним, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed