Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

25 жовтня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 14 березня 2011 року з [PERSON] було укладено договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 6000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Акціонерне Товариство [PERSON] «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк « ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 договору. Овердрафт (п.1.1.1.63 Договору) короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, за яким договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона позбавлена можливості запропонувати свої умови договору. Позивач зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Всупереч договірним зобовязанням, відповідач неналежно виконував умови договору. Станом на 25 вересня 2018 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором у розмірі 12823,54 гривень. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] зазначену вище заборгованість на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги визнає частково, просив відмовити банку в частині стягнення штрафів, а саме: фіксована частина та процентної складової, так як позивач вже стягує пеню, а це у свою чергу є подвійною відповідальністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: \~ \~ \~ \~ На підтвердження домовленості між сторонами мається підписана відповідачем заява від 14 березня 2011 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ, порушення істотних умов яких, зі сторони [PERSON] у судовому засіданні достовірно встановлено. 14 березня 2011 року з [PERSON] було укладено договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 6000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За розрахунком заборгованості за договором б/н від 14 березня 2011 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], вбачається, що останній станом на 25 вересня 2018 року має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 12823,54 гривень. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідність\~ст.509 ЦК України\~- в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідність\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідач порушив зобов'язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, при цьому, щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), а саме: 500.00 гривень штраф (фіксована частина) та 586,84 гривень штраф (процентна складова), суд керується наступним. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штрафи, що визначені п. 2.1.1.7.6. Правил, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом із пенею за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Питання щодо недопустимості подвійного стягнення неустойки за порушення виконання грошового зобов'язання узгоджується із правовими позиціями ВС України, які викладені в постанові суду у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 р. Враховуючи наведені норми та роз'яснення, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є таким, що підлягає частковому задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 11736,70 гривень. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial