Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

25 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 17 листопада 1990 року Бармашовською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 21. В обґрунтування позову вказав, що сімейне життя між сторонами не склалося, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він вважає неможливим. В добровільному порядку шлюб розірвати не може. Вказав, що шлюбні відносини сторони не підтримують з січня 2016 року. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомила телефонограмою, що позовні вимоги визнає в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 17 листопада 1990 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Бармашовською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, актовий запис № 21 (а.с.5). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачем зазначено про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням приписів статті 113 СК України відповідачу необхідно залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. При ухваленні рішення судом враховано повне визнання позову відповідачем, яке прийнято судом, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved