Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

25.02.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення і просить в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 05.07.2007 р. № DNJPGА00001932, укладеного між Банком і [PERSON], у сумі 6000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 р., звернути стягнення на будинок [ADDRESS], належний на праві власності іпотекодавцю [PERSON], шляхом продажу цього предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в будинку з цього будинку, стягнути понесені судові витрати, обгрунтовуючи позов тим, що 05.07.2007 р. [PERSON] уклала з Банком кредитний договір і отримала кредит у сумі 6000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 р., однак станом на 11.11.2013 р. порушила умови договору і заборгованість не погашає, тому вважає необхідним звернути стягнення на будинок. Представник позивача Устименко В.В. у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] позов визнала і пояснила, що вона є боржником за кредитним договором. Протягом дії договору, термін дії якого закінчується у 2017 р., вона частково сплачувала заборгованість, але з травня 2011 р. платежі не вносила з тієї причини, що у січні 2011 р. за її участі сталася автотранспортна пригода, в якій вона і транспортний засіб постраждали, пізніше хворів і помер чоловік. З розрахованою заборгованість по тілу кредиту погоджується, однак вважає, що нарахована комісія є завищеною. Висловила намір сплачувати щомісячно 1500 грн. заборгованості, іншого майна не має. У будинку зареєстрований її син, який фактично з нею не проживає, а мешкає з сім'єю в м. Дніпродзержинську і право власності на будинок за ним не зареєстровано. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направила і не надала жодних пояснень. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 05.07.2007 р. між сторонами укладено кредитний договір № DNJPGА00001932 у розмірі 6000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2017 р. (а.с. 16-18). Відповідно до розрахунку заборгованості по кредиту (а.с. 8-11) станом на 11.11.20134 р. [PERSON] заборгувала Банку 9231,40 доларів США, що в національній валюті становить 73758,88 грн., у тому числі: 4751,39 доларів США, що становить 37963,60 грн. - заборгованість за кредитом, 1977,58 доларів США, що становить 15800,86 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 360,00 доларів США, що становить 2876,40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1673,04 доларів США, що становить 13367,59 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штрафи: 31,29 доларів США, що становить 250,00 грн. (фіксована частина) і 438,10 доларів США, що становить 3500,42 грн. (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між Банком і [PERSON] 05.07.2007 р. укладено та нотаріально посвідчено і зареєстровано в реєстрі за № 778 Договір іпотеки будинку (а.с. 21-24), згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 87,9 м2, житлова площа - 68,1 м2, належний на праві приватної власності на підставі свідоцтва право на спадщину за заповітом від 22.06.2007 р. [PERSON]. Майно передано в іпотеку з невід'ємними при належностями, що знаходяться в ньому. За умовами договору ціна іпотеки дорівнює 8600 доларів США (п.35.5 Договору іпотеки). Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог частини 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом , не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідністю зі ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням розміру процентів, встановленого договором, від простроченої суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1054, 1050 цього ж Кодексу за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 33 ч. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 6 Закону іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу, зазначеного у договорі іпотеки. Відповідно до вимог п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої ст. 215 ЦПК України . Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Вирішуючи спір суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки і вважає доцільним звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 05.07.2007 р., яка складає 73758,88 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю в особі ПАТ КБ «ПриватБанк» на продаж будинку. Початкову ціну предмету іпотеки слід встановити на рівні, не нижчому за звичайні ринкові ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В позовній заяві позивач просить виселити із спірного будинку відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають у ньому (предмет іпотеки). Відповідно до вимог п. 43 вказаної постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку, чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Зважаючи на те, що в справі відсутні дані про те, що відповідач добровільно не звільнила спірне житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, суд вважає за необхідне в частині виселення з будинку відповідача відмовити. Крім того, у відповідності до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати відповідно до ставок судового збору, передбачених ст. 2 Закону України «Про судовий збір». При цьому, суд керується ч. 1 зазначеної норми і зазначає, що оскільки позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в межах 737,59 грн. (а.с. 1-4). На підставі ст.ст. 526, 527, 611, 625, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст.. 33 ч. 1 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial