Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

25.11.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] з позовом до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман Донецької області, про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування (а.с.3-4). В судове засідання [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справі, не з*явилась з поважної причини, просить розглядати справу без її участі, позов задовольнити (а.с. 24). Представник відповідача - Об*єднаної територіальної громади м. Лиман, судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але для участі в судовому засіданні не прибув, заперечень проти задоволення позову висловлено не було, до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності відповідача (а.с. 31-32). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: 11/20часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель і споруд та частка земельної ділянки, яке знаходиться за адресою: в [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України є син спадкодавця - [PERSON] (а.с. 28,29), який, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, прийняв спадщину, т.я. подав державному нотаріусу Лиманської державної нотаріальної контори заяву про її прийняття. Інші спадкоємці за законом, які б прийняли спадщину відсутні. Статтею 1217 ЦК України передбачені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець [PERSON] розпорядження на випадок свої смерті - заповіт, не здійснював. Державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори 19.11.2016року по реєстру № 3607 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], його сину [PERSON], на спадщину, яка складається з: 11/20часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.12-14). Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальтної контори від 10.11.2016року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки жилий будинок, що знаходиться за вищезгаданою адресою належить спадкодавцю в одинадцяти двадцятих частках, а у державному акті про право на земельну ділянку серії ЯГ № [NUMBER], виданому Краснолиманською міською радою 11.05.2007року і зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010715500199, земельна ділянка перебуває у спільній власності з [PERSON] без визначення часток (а.с.23). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, право власності на земельну ділянку, площею 0.752га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № [NUMBER], виданого Краснолиманською міською радою 11.05.2007року, - належить [PERSON]. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки у державному акті зазначений [PERSON], без визначення частки земельної ділянки (а.с.15). Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтею 1225 ч.1 ЦК визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Тобто, враховуючи той факт, що на теперішній час [PERSON] на праві власності належить 11/20 часток житлового будинку відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, то і право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Конституцією України в статті 41 гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Відповідно до статей 2, 6 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved