Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

24 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 115307, 23 грн., з яких: 101388, 92 грн. інфляційних втрат та 13918, 31 грн. 3% річних.Вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.10.2014 року він отримав виконавчий лист про стягнення з відповідача на його користь 88060 грн., який пред`явив до виконання. 25.01.2017 року виконавчий лист повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Відповідач визначеної рішенням суду суми коштів не повернув, чим завдав йому збитків, у зв`язку з знеціненням коштів. Нарахування інфляційних та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві), а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. 08.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. 17.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, його представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставінаявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.10.2014 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 88060 грн. На підставі вказаного рішення 15.12.2014 року позивачу видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.01.2017 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Вирішуючи спір судом ураховано наступне. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Задоволення позову про відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди зводиться до сплати грошей, тому є грошовим зобов`язанням, його невиконання зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом зазначеної правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність захисту майнового права позивача шляхом стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних. Розрахунок 3% річних слід здійснювати за формулою: С: 365 :100% х 3 х Д, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення. Розмір 3% річних від простроченої суми, яка складає 88060 грн. за період з 15.12.2014 року по 20.03.2020 року становить 13918, 31 грн. (88060/365/100% х 3% х 1923 дні). Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється у національній валюті спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується у періодичних офіційних виданнях. Цей показник характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Розмір інфляційних витрат за період з 15.12.2014 року по 20.03.2020 року становить 101388, 92 грн., (88060х2.1513618(індекс інфляції за цей період, розрахований шляхом множення всіх показників інфляції за даний період)/100% - 88060 грн. За наведених обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за період з 15.12.2014 року по 20.03.2020 року в розмірі 101388, 92 грн. та трьох процентів річних за цей період у розмірі 13918, 31 грн. Ураховуючи задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1153, 07 грн. судового збору.

Outcome: approved