Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

26 квітня 2021 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася [PERSON] . На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2021 року вона є власницею будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований [PERSON] , який є членом сім`ї попереднього власника [PERSON] . Меж нею та відповідачем будь-яких усних чи письмових домовленостей стосовно його проживання у будинку не має. Наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, як власника, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 25.05.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник, адвокат Педорич В.І., що діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ( а.с. 25), представник надав до суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримав ( а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явився, без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до п.4 ч.8 та ч. 11 ст.128 ЦПК України, відзиву чи будь яких заперечень а також заяв про розгляд справи за його присутності не подав (а.с. 21,22). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Її право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 квітня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 463 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-8). За даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями довідок Виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 08.04.2021 де також вказано, що вулицю Леніна перейменовано на вулицю Миру, згідно рішення 3 сесії 7 скликання Савинцівської сільської ради від 29.01.2016 року (а.с. 12,13). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як член сім`ї попереднього власника - втратив право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права. За місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, в силу того, що власник будинку змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що позивач підтвердив належними доказами обставини, викладені у позові. Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved