Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

25.01.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно у твердій грошовій сумі по 3500 гривень з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з відповідачем по справі спільно не проживають, дитина постійно проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від надання допомоги в утриманні дитини в добровільному порядку, тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. У судовому засіданні позивачка просила суд задовольнити позов у повному обсязі, додатково вказавши на те, що відповідач має у власності нерухоме майно, від якого має доходи, припинив допомагати їй та дитині повністю і вона вимушена була, у період перебування у відпустці по догляду за дитиною, працювати. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні вимоги визнали частково, у розмірі, передбаченому законом, а саме тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суду повідомили, що є субєктом підприємницької діяльності, зареєстрованим у Суворовському районі міста Одеси, та отримує мінливі і незначні доходи, тому у заявленому розмірі оплачувати не зможе. Також відповідач просив врахувати, що на його утриманні знаходиться ще одна неповнолітня динита. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, та наданих сторонами доказів, позов підлягає частковому задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами 27.11.2013 року було зареєстровано шлюб, актовий запис про реєстрація шлюбу №2359 по відділу реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони сумісно не проживають, їх дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, являється працездатною особою та зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності (СПД) у Суворовському районі м.Одеси, від попереднього шлюбу має неповнолітню дитину. Зазначені обставини сторонами не заперечувалисть та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень задоволенню не підлягають, з наступних підстав. Позивачкою не наданого жодного належного і допустимого доказу отримання відповідачем доходів, які б перевищували 7000 гривень, оскільки діючим законодавством не передбачена можливість стягнення суми, яка б перевищувала ? частки доходів фізичної особи, її посилання на обізнаність про отримання доходів у достатньому розмірі суд до уваги не приймає, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, однак факт не проживання позивача з сімєю до розірвання шлюбу спростовується наданими ним доказами, зокрема письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON], протоколом засідання органу опіки та піклування, тому суд вважає за необхідне стягувати аліменти з моменту набрання чинності рішення про розірвання шлюбу. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов'язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.ст.182, 184 СК України та ту обставину, що на стадії розгляду справи по суті і до набрання рішенням законної сили й отримання виконавчого листа процесуальний статус сторін визначений ЦПК і вони не являються стягувачем чи платником (боржником), суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, наявності у відповідача на утриманні іншої неповнолітньої дитини, підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача аліментів у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, проте не менше 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей цього віку, з моменту звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640 гривеь 00 копійок. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial