Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

25 серпня 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Яценко Є.О. звернувся в суд позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позов мотивує тим, що згідно кредитного договору №244-08ф від 30 квітня 2008 року [PERSON] було надано кредит на придбання автотранспортного засобу у сумі 38 180 доларів США, зі сплатою 13 % річних. Згідно п. 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на купівлю автомобіля марки Toyota Camry. Крім того, в якості забезпечення зобов'язань [PERSON] перед банком за договором кредиту, між [PERSON] та банком був укладений договір поруки №244/3-08ф від 03 березня 2009 року. Відповідно до умов пункту 1.1. договору поруки, поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, визначених договором кредиту №244-08ф від 30 квітня 2008 року. З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не подавали, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Судом встановлено, що 05 серпня 2005 року ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №244-08ф. було надано кредит на придбання автотранспортного засобу у сумі 38 180 доларів США, зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 10 квітня 2015 року (а.с. 49-55). Згідно п. 1.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на купівлю автомобіля марки Toyota Camry. Крім того, в якості забезпеченнязобов'язань [PERSON] перед банком за договором кредиту, між [PERSON] та банком був укладений договір поруки №244/3-08ф від 03 березня 2009 року (а.с. 18-20) Відповідно до умов пункту 1.1. договору поруки, поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, визначених договором кредиту №244-08ф від 30 квітня 2008 року. Вищезазначеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. За приписами ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначається у п. 1 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-8/870 від 26 липня 2002 року, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач виконав усі взяті на себе зобов'язання, надавши відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 38 180 доларів США, зі сплатою 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 10 квітня 2015 року. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору у разі прострочення позичальником термінів сплати Ануїтетних платежів, визначених п. 1.1.1. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно поверненої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.16. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. Згідно п. 4.3. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.3. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 07 червня 2016 року за вищезазначеним договором утворилась заборгованість перед банком в сумі 90 944 доларів США 41 центів, що еквівалентно 2 272 306,04 гривень, з яких: 829 959,10 гривень - сума заборгованості за кредитом; 787 115,00 гривень - сума заборгованості за відсотками; 402 484,05 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 252 746,90 гривень - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, а тому, відповідно до положень ст. 554 ЦК України, останні відповідають за зобов'язаннями як солідарні боржники. З огляду на те, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором щодо вчасного погашення кредиту належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, відтак суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в користь позивача солідарно з відповідачів [PERSON], як позичальника, та [PERSON], як поручителя. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року N 189-VIII, від 02 березня 2015 року N 222-VIII), на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі проживають в м. Покровську та Добропільскому районі, які відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки відповідачі проживають та зареєстровані на території, на якій здійснюється антитерористична операція, Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не має, то з відповідачів, відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягають стягнення заборгованість з пені та штрафу. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням, того що відповідачі не скористалися своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору, договору поруки і наявність заборгованості перед банком з боку відповідачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, стягнення з відповідачів на користь позивача 33217,42 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 851 362, 47 гривень - сума заборгованості за кредитом; 31 502,71 доларів США, що еквівалентно 807 414, 45 гривень - сума заборгованості за відсотками. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачів пені слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відтак, з відповідачам слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимогу сумі 24881,65 грн.

Outcome: partial