Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

26.08.2015 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №96, розташованою в м. Карлівка Полтавської області по вул. 60-років Жовтня, 12. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.10.2014 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останні придбали по ? частці квартири №96, розташованої в м. Карлівка Полтавської області по вул. 60-років Жовтня, 12. Пунктом 10 договору передбачено обовязок зареєстрованих в квартирі осіб знатися з реєстрації до 04.11.2014 року. По спливу 9 місяців з дня укладення договору, не дивлячись на те, що відповідачі виїхали і вивезли свої речі, вони залишаються зареєстрованими в квартирі. Реєстрація відповідачів в належній позивачу квартирі порушує право власників, тому вони звернулися до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі і зазначає, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи кожен з відповідачів був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Причина неявки відповідачів суду не відома, заяви про розгляд справи без їх участі від жодного з відповідачів не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа в судове засідання не зявилася. В матеріалах справи міститься заява від останнього, в якій він просить суд розглядати справу без його участі і зазначає, що підтримує позовні вимоги, проти їх задоволення не заперечує. З урахуванням заяви позивача, суд вважає за можливе винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Адресні довідки від 27.08.2015 року свідчать, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в м. Карлівка по вул. 60-річчя Жовтня, 12, кв. 96. (а.с. 20-21) Власниками такої квартири є позивач та третя особа про що свідчить договір купівлі-продажу від 28.10.2014 року. Продавцем квартири є [PERSON] Договір містить п.10, відповідно до якого особи, що зареєстровані за даною адресою, мають знятися з реєстрації до 04.11.2014 року. (а.с. 5-6) Право власності [PERSON] та [PERSON] зареєстроване в реєстрі. (а.с. 7) До матеріалів справи долучено технічний паспорт на квартиру, власниками в якому зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 9-10) В матеріалах справи міститься акт житлово-побутових умов, складений депутатом Карлівської міської ради. Згідно акту, зареєстровані в квартирі [PERSON] та [PERSON] фактично в такій не проживають. (а.с. 11) Таким чином, в належній позивачу квартирі, зареєстровані колишній власник квартири [PERSON] та його син [PERSON], хоча договір купівлі-продажу було укладено іще 28.10.2014 року і останні були зобовязані знятися з реєстрації до 04.11.2014 року. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється у разі: припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Пунктом 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року розяснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вимога [PERSON] про зняття з реєстрації в квартирі №96 по вул. 60-річчя Жовтня в м. Карлівка [PERSON] є обґрунтованою. Право користування житлом [PERSON] було прямо повязане із його право власності на таку квартиру. Тому суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Згідно з частинами 1, 4 ст. 156 ЖК - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Отже право членів сімї власника квартири на користування такою безпосередньо повязане з власником та його правом. Таким чином, у звязку з відчуженням права власності на квартиру №96 [PERSON], його син, що був зареєстрований в такій квартирі, також втратив право користування квартирою, як член сімї власника. На підставі зазначеного, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №96 по вул. 60-річчя Жовтня в м. Карлівка.

Outcome: approved