Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

24 березня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив ухвалити у його відсутність додаткове рішення, яким стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу згідно угоди №14 від 07.10.2020 року (5000 грн.) та згідно договору від 04.12.2018 року (28050 грн.), а також витрати на паливно-мастильні матеріали (6332,86 грн.) - всього в загальній сумі 39382,86 грн. Представником відповідача подано відзив на клопотання позивача про розподіл судових витрат, в якому представник відповідача просив відмовити позивачу у стягненні вищевказаних судових витрат та зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивача до 0,00 грн., посилаючись на відсутність у позивача поважних причин надання частини доказів понесення вказаних судових витрат після ухвалення рішення, так як угода про надання правової допомоги від 07.10.2020 року, додаткова угода до угоди про надання правової допомоги від 07.10.2020 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Бикової О.В. ; квитанція про витрати на дизпаливо для прибуття адвоката в судове засідання 19.03.2021 року; розрахунок вартості послуг адвоката; договір від 04.12.2018 року; додаткова угода до договору від 04.12.2018 року; акт виконаних робіт від 01.06.2019 року з огляду на дату їх складання були в наявності у позивача до ухвалення рішення по справі та могли бути подані до закінчення судових дебатів у справі. Крім того, відсутні докази надсилання вказаних доказів відповідачу, оскільки конверт, який надійшов відповідачу від позивача, таких доказів не містив, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, вказані докази не мають братися судом до уваги. Крім того, всі копії доказів понесення судових витрат, які були надані позивачем до суду, не були ним належним чином посвідчені. Щодо витрат на правову допомогу, яка надавалась позивачу адвокатом Ляліним В.Ю. (за договором від 04.12.2018 року), то, на думку представника відповідача, вказані витрати не відповідають критеріям визначення та розподілу судових витрат, а саме: їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Як вбачається з акту прийому-передачі наданих послуг від 01.06.2019 року, в пункті першому зазначено, що адвокат здійснив аналіз документації та судової практики з приводу оскарження дій ТОВ «Ягорлик» щодо самовільного використання земельного паю, який належить замовнику та повторно здійснив аналіз документів, наданих замовником для складання тактики захисту та пропозицій щодо порядку захисту порушеного права, а також надав усні консультації щодо можливості захисту порушеного права шляхом звернення до суду та до правоохоронних органів. Тобто адвокат двічі надав одну і ту саму послугу «аналіз документів», а усні консультації щодо можливості захисту порушеного права шляхом звернення до правоохоронних органів не стосуються предмету спору та відсутні докази такого звернення. При цьому, адвокатом було обрано невірний спосіб захисту, що підтверджується заявою про зміну предмету позову, яка пізніше була подана самим позивачем. В п.2 акту прийому-передачі зазначено про підготовку адвокатом процесуальних документів, тоді як всі процесуальні документи підписані та подані до суду самим позивачем, а жодного документу за підписом адвоката в матеріалах справи немає. В п.3 акту прийому-передачі адвокат вказує на те, що ним начебто було взято участь в трьох судових засіданнях, загальною тривалістю 24 години на суму 20400 грн. Таких показників адвокат досяг шляхом включення до фактичного часу тривалості судового засідання його проїзду з м.Одеси до смт.Окни та в зворотному напрямку. На думку представника відповідача, час перебування адвоката в дорозі не може бути врахований як участь в судовому засіданні, оскільки проїзд не є правовою допомогою. Крім того, не зрозуміло , чому позивач доставляв адвоката з м.Одеси та відвозив назад, тоді як в цьому напрямку курсує рейсовий автобус і адвокат міг скористатися його послугами. Крім того, є можливість участі адвоката в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, з копії Фіскального чеку №76837 від 12.03.2019 р. на суму 600 грн. та Фіскального чеку №80559 від 05.03.2020 року на суму 903,60 грн. не видно, коли саме вони були видані. Також незрозуміло, чому 11.04.2019 року двічі здійснено покупку на суму 999,81 грн по фіскальному чеку №47370 та №47411. Крім того, фіскальні чеки №89321 на суму 1000,06 грн. та №6913 на суму 849,78 грн. датовані 10.03.2019 року та 25.06.2019 року відповідно, хоча в цей день судових засідань в даній справі не проводилось. Крім того, позивачем не було надано суду документи, що свідчать про оплату гонорару. Щодо витрат на правову допомогу, яка надавалась адвокатом Биковою О.В., то представник відповідача зазначив, що Угодою про надання правової допомоги №14 від 07.10.2020 року визначено безліч повноважень адвоката Бикової О.В., за виконання яких встановлено винагороду в розмірі 5000 грн., однак, як вбачається з акту виконаних робіт, фактично адвокатом позивачу надано значно менший об`єм правової допомоги, ніж встановлено угодою. Розрахунок вартості послуг адвоката, наданий згідно угоди, на думку представника відповідача, не може братись судом до уваги в якості належного доказу, оскільки він складений на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який втратив чинність на підставі Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року. При цьому, вказаним законом, який втратив чинність, було обмежено розмір такої компенсації 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи адвоката, тоді як адвокатом Биковою О.В. перевищено вказане обмеження, оскільки нею вартість години роботи розраховано, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, а не з прожиткового мінімуму. При цьому, правова інформація та консультації з правових питань позивачу вже були надані адвокатом Ляліним В.Ю. і не зрозуміло, яку саме правову допомогу надавала саме адвокат Бикова О.В. Також вказано, що адвокат брала участь в судових засіданнях протягом 1,5 год., загальною вартістю 3000 грн., тоді як вказаний час не є дійсним, а вартість завищена. Також незрозуміло, яке саме рішення аналізував адвокат, тоді як рішення в даній справі в повному тексті було виготовлено 29.03.2021 року, тобто значно пізніше дати складання акту та розрахунку. При цьому, акт виконаних робіт від 20.03.2021 року не містить обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, їх якісні та кількісні показники та деталізовано їх зміст, а тому, на думку представника відповідача, не може братись до уваги суду в якості доказу понесених витрат на правову допомогу. Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, щодо належної кваліфікації адвоката Бикової О.В. , враховуючи, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю їй видано лише 21.02.2018 року, тобто на момент прийняття доручення позивача на ведення справи вона мала лише 2 роки роботи адвокатом. Тому представник відповідача вважає, що заявлені до відшкодування позивачем судові витрати не є співмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а також не відповідають критеріям визначення та розподілу судових витрат: дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, однак у вищевказаному клопотанні просив ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат у його відсутність. Тому додаткове рішення ухвалено у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Господарським судом Одеської області, заперечував проти задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат з підстав, зазначених у відзиві на вказану заяву. Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, відповідно до ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У такому випадку суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення увалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 19 березня 2021 року задоволено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ягорлик» про повернення земельної ділянки та зобов`язання не чинити перешкод у її використанні, а також стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. та судові витрати по оплаті вартості проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 5652 грн. В ході судового розгляду позивачем долучено розрахунок понесених ним судових витрат (судового збору, витрат на правову допомогу, витрат, пов`язаних з переїздом представника позивача до іншого населеного пункту). При цьому, в судовому засіданні 19 березня 2021 року представник позивача просила при ухваленні рішення здійснити лише розподіл судових витрат в частині судового збору та витрат за проведення експертизи, а розподіл інших судових витрат (в тому числі витрат на правову допомогу), щодо стягнення яких позивачем до матеріалів справи долучалися клопотання, просила здійснити після ухвалення рішення, оскільки на час ухвалення рішення неможливо надати суду всі необхідні докази, що підтверджують їх понесення. Заява позивача про ухвалення додаткового рішення з додатками надійшла до суду 24 березня 2021 року, тобто в межах строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за договором від 04.12.2018 року, то суд прийшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи із наступного. Так, між адвокатом Ляліним В.Ю. та позивачем [PERSON] було укладено договір про надання послуг адвоката від 04.12.2018 року, п.1.1 якого встановлено, що адвокат бере на себе зобов`язання щодо захисту прав, свобод і законних інтересів позивача у спірних правовідносинах у цивільній справі до ТОВ «Ягорлик» щодо самовільного використання належної позивачу земельної ділянки, а позивач зобов`язаний оплатити замовлення. П.3.1 договору встановлено, що за правову допомогу [PERSON] сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному Додатком №1 до цього договору, яким також визначається порядок оплати. Як вбачається з п.3.1 Додатку №1 до вказаного договору, а саме Додаткової угоди, вартість 1 години надання послуг правової допомоги складає 850 грн., а вартість всієї наданої позивачу адвокатом Ляліним В.Ю. правової допомоги складає 28050 грн. Оплата наданих послуг з правової допомоги Замовником Виконавцю здійснюється згідно підписаного акту прийому-передачі наданих послуг після винесення рішення судом першої інстанції, а в разі розгляду справи в апеляційній інстанції - після винесення рішення апеляційною інстанцією. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 01.06.2019 року, вартість наданої правової допомоги складає 28050 грн., а саме 33 години по 850 грн. за 1 годину, з них: - аналіз документації та судової практики з приводу оскарження дій ТОВ «Ягорлик» щодо самовільного використання земельного паю, який належить Замовнику. Аналіз документів, наданих замовником для складання тактики захисту та пропозицій щодо порядку захисту порушеного права. Надання усних консультацій щодо можливості захисту порушеного права шляхом звернення до суду та до правоохоронних органів (2 години) - 1700 грн.; - підготовка процесуальних документів по справі (позовної заяви, клопотання про проведення експертизи, інших процесуальних документів), підготовка та подача листів, збирання інформації (7 годин) - 5950 грн.; - участь у судових засіданнях (з урахуванням часу на проїзд м.Одеса - смт.Окни - м.Одеса (відстань 200 км в одну сторону) з розрахунку оплати 8 годин за участь в одному засіданні: 11.03.2019 року, 02.04.2019 року та 11.04.2019 р. (24 години) - 20400 грн. Згідно з додатком №1 до Договору, вартість 1 години надання послуг з правової допомоги складає 850 грн. В п.3 акту прийому-передачі наданих послуг зазначено послуги щодо участі в трьох судових засіданнях, на що адвокатом витрачено 24 години (по 8 годин на одне засідання). Як вбачається з протоколів судових засідань, адвокат Лялін В.Ю. дійсно брав участь в трьох судових засіданнях по даній справі, а саме: 27.02.2019 року, 11.03.2019 року та 11.04.2019 року, хоча в акті прийому-передачі помилився в даті, зазначивши замість вірної дати засідання, в якому він брав участь, 27.02.2019 року - помилкову дату засідання 02.04.2019 року, в якому позивач був без представника. Разом з тим, згідно протоколу судового засідання від 27.02.2019 року, вказане засідання тривало з 15:48 год до 16:11 год., тобто 23 хвилини, а тому розмір гонорару за вказане засідання слід зменшити з 6800 грн. до 325,83 грн. (850 грн. : 60хв х 23хв). Аналогічною є ситуація і з участю адвоката Ляліна В.Ю. в судових засіданнях 11.03.2019 року та 11.04.2019 року, які згідно протоколів судових засідань тривали 1 годину 7 хвилин та 1 годину 37 хвилин відповідно, а не по 8 годин кожне, як зазначено в акті, а тому гонорар адвоката за ці засідання також підлягає зменшенню з 6800 грн. за кожне засідання до 949,17 грн. та 1374,17 грн. відповідно. Що стосується витраченого адвокатом часу на проїзд до суду, який адвокатом також враховано до загального часу, який адвокатом витрачено в дні судових засідань (8 годин в день кожного судового засідання), то суд погоджується з думкою представника відповідача щодо того, що час, витрачений адвокатом на дорогу до суду, не є правовою допомогою, а тому 1 година вартості витраченого адвокатом робочого часу не може розраховуватись, виходячи з вартості 1 години надання послуг з правової допомоги, визначеної договором (850 грн.). Поряд із цим, до витрат сторін та їх представників, що пов`язані з явкою до суду, законом також віднесено компенсацію за відрив від звичайних занять, а саме: згідно з ч.2 ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Відомостей щодо середньомісячного заробітку адвоката Ляліна В.Ю. суду надано не було, у зв`язку з чим компенсація за втрачений заробіток судом визначена бути не може. Разом з тим, вартість іншого часу з 8-годинного робочого дня адвоката в дні судових засідань, поза часом судових засідань, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості витрат позивача на оплату компенсації адвокату за відрив від звичайних занять. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі з 1 січня 2019 року встановлена в сумі 25,13 грн. за 1 год. Таким чином, розмір компенсації за відрив адвоката Ляліна В.Ю. від звичайних занять складає 524,79 грн, а саме: - за 27.02.2019 року - 191,40 грн. (/8 год. робочого часу - 23 хв. судового засідання/ х 25,13 грн); - за 11.03.2019 року - 172,98 грн. (/8 год. робочого часу - 1 год.7 хв. судового засідання/ х 25,13 грн.); - за 11.04.2019 року - 160,41 грн. (/8 год. робочого часу - 1 год. 37 хв судового засідання/ х 25,13 грн.). Інші витрати на правову допомогу, вказані в акті прийому-передачі від 01.06.2019 року, суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому заява позивача в частині їх розподілу між сторонами та стягнення з відповідача підлягає задоволенню. Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу за Договором про надання послуг адвоката від 04.12.2018 року, які підлягають стягненню з відповідача складають 10299 грн. (1700 грн. + 5950 грн. +325,83 грн. + 949,17 грн. + 1374,17 грн.). Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за угодою №14 від 07.10.2020 року, то суд прийшов до наступного. Між адвокатом Биковою О.В. та позивачем [PERSON] було укладено Угоду №14 про надання правової допомоги від 07 жовтня 2020 року, п.1.1 якої встановлено, що адвокат бере на себе зобов`язання щодо захисту прав, свобод і законних інтересів позивача у спірних правовідносинах у цивільній справі №506/17/19, а позивач (Замовник) зобов`язаний оплатити замовлення. П.3.1 угоди встановлено, що за правову допомогу [PERSON] сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному Додатком №1 до цієї угоди. Винагорода сплачується на банківський рахунок адвоката. Як вбачається з п.3.1 Додатку №1 до вказаної угоди, а саме Додаткової угоди про надання правової допомоги, за правову допомогу, передбачену п.п.1.1 Угоди Замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 5000 грн. Згідно з розрахунком вартості послуг адвоката, наданих згідно Угоди про надання правової допомоги №14 від 07.10.2010 року, вартість 1 год. роботи адвоката Бикової О.В. складає 2000 грн. та до наданої адвокатом правової допомоги входить: - надання правової інформації, консультацій з правових питань (15 хв.) - 500 грн.; - вивчення нормативно-правової бази, складання заяв з процесуальних питань (30 хв) - 1000 грн.; - участь у судових засіданнях (1 год. 30 хв.) - 3000 грн.; - ознайомлення з матеріалами справи, аналіз прийнятого рішення (15 хв.) - 500 грн. Всього 2 год.30 хв., розмір гонорару 5000 грн. Вказаний розмір гонорару позивачем сплачений на рахунок адвоката Бикової О.В. 13.10.2020 року., що підтверджується наданою позивачем квитанцією. Згідно з актом виконаних робіт від 20.03.2021 року, адвокатом Биковою О.В. було надано позивачу правову допомогу, визначену Угодою про надання правової допомоги №14 від 07.10.2020 року. Вказані витрати позивача суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому заява представника позивача в частині їх розподілу між сторонами та стягнення з відповідача підлягає задоволенню. Таким чином, загальний розмір судових витрат на професійну (правничу) допомогу за Договором про надання послуг адвоката від 04.12.2018 року та Угодою про надання правової допомоги від 07 жовтня 2020 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 15299,17 грн. Щодо витрат на паливно-мастильні матеріали, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони. Вказана стаття належить до Глави 8 ЦПК України «Судові витрати», а тому витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту, відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Як вбачається з наявного в матеріалах справи уточненого станом на 30.06.2020 року розрахунку судових витрат /т.2 а.с.98/, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на паливно-мастильні матеріали для доставки адвоката в судові засідання за маршрутом Окни - Одеса та у зворотному напрямку в сумі 5353,06 грн, а саме: - 10.03.2019 р. - 1000,06 грн. (фіскальний чек 89321 від 10.03.2019 р.); - 12.03.2019 р. - 600 грн. (фіскальний чек 76837 від 12.03.2019 р.); - 11.04.2019 р. - 999,81 грн. (фіскальний чек 47370 від 11.04.2019 р.); - 11.04.2019 р. - 999,81 грн. (фіскальний чек 47411 від 11.04.2019 р.); - 25.06.2019 р. - 849,78 грн. (фіскальний чек 6913 від 25.06.2019 р.); - 05.03.2020 р. - 903,60 грн. (фіскальний чек 80559 від 05.03.2020 р.). Крім того, 24 березня 2021 року вказані витрати на паливно-мастильні матеріали доповнені також фіскальним чеком на оплату пального №174628 від 18.03.2021 року на суму 979,80 грн. Так, у період з 10.03.2019 року по 05.03.2020 року в Красноокнянському районному суді Одеської області адвокат Лялін В.Ю. перебував у трьох судових засіданнях: 27.02.2019 року, 11.03.2019 року та 11.04.2019 року. Адвокат Бикова О.В. прибувала безпосередньо до Красноокнянського районного суду Одеської області в судове засідання 19.03.2021 року. Оплату пального на суму 1000,06 грн. за чеком від 10.03.2019 року (для прибуття адвоката Ляліна В.Ю. в судове засідання на 11.03.2019 року), оплату пального на суму 999,81 грн. за чеком від 11.04.2019 року №47370 (для прибуття адвоката Ляліна В.Ю. в судове засідання на 11.04.2019 року), а також оплату пального на суму 979,80 грн. за чеком №174628 від 18.03.2021 року (для прибуття адвоката Бикової О.В. в судове засідання на 19.03.2021 року), а всього на загальну суму 2979,67 грн. суд вважає належними та доцільними витратами позивача, пов`язаними з переїздом його представників до іншого населеного пункту, які підлягають відшкодуванню відповідачем. Що стосується інших чеків, наданих позивачем в якості підтвердження витрат на оплату пального, то доцільність вказаних витрат позивачем не доведена, оскільки 25.06.2019 року та 05.03.2020 року в Красноокнянському районному суді Одеської області у даній справі не було судових засідань, а необхідність оплати пального за чеками від 12.03.2019 року (на наступний день після судового засідання від 11.03.2019 року) та від 11.04.2019 року (20.48 год.) №47411 (тоді як судове засідання 11.04.2019 року закінчилось о 10.42 год.) позивачем не обґрунтована, у зв`язку з чим підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача немає, тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Крім того, рішенням суду від 19.03.2021 року не вирішено питання щодо судових витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги. Так, за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи від 10.01.2020 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.03.2020 року вказана апеляційна скарга задоволена, однак розподіл судових витрат по сплаті судового збору не здійснено. Тому, враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги на ухвалу по даній справі, однак розподіл вказаних судових витрат апеляційним судом не здійснено, беручи до уваги, що на момент оскарження вказаної ухвали справа по суті розглянута не була та перебувала на розгляді в Красноокнянському районному суді Одеської області, а оскаржувана ухвала була постановлена в даній справі, то суд вважає за можливе здійснити розподіл також і вказаного судового збору в сумі 420,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 19224,03 грн. (з них: судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги - 420,40 грн; судові витрати на професійну правничу допомогу - 15299,17 грн.; судові витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту представників позивача (на паливно-мастильні матеріали) - 2979,67 грн.; витрати на компенсацію за відрив адвоката від звичайних занять - 524,79 грн.). В іншій частині вимог позивачу слід відмовити. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів оплати наданої правової допомоги, оскільки на підтвердження оплати правової допомоги, наданої адвокатом Биковою О.В., позивачем надано оригінал відповідної квитанції. Що стосується адвоката Ляліна В.Ю., то договором про надання послуг адвоката передбачено обов`язок проведення вказаної оплати після ухвалення рішення по справі, а в разі розгляду справи в апеляційному суді - після ухвалення судового рішення апеляційною інстанцією, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України. Також судом відхиляються посилання представника відповідача на те, що надані позивачем докази надання правової допомоги судом не можуть братися до уваги, у зв`язку з тим, що позивач їх не направляв відповідачу, оскільки всі докази надання правової допомоги, згідно з переліком в заяві позивача від 24.03.2021 року, позивачем були направлені на адресу відповідача 25.03.2021 року, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти. Разом з тим, представником відповідача у відзиві здійснено аналіз вказаних чеків, що свідчить про те, що він був ознайомлений як із зазначеними документами, так і з матеріалами справи взагалі. Посилання представника відповідача на несвоєчасне, а саме 25.03.2021 року, направлення на адресу відповідача супровідних листів (заяви позивача від 24.03.2021 року про ухвалення додаткового рішення), що, на думку представника відповідача, є порушенням ч.8 ст.141 ЦПК України, також є безпідставними, оскільки ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено строк для подання саме суду доказів судових витрат, які сторона сплатила, або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, а не учасникам справи. Посилання представника відповідача на порушення позивачем вимог ч.1 ст.246 ЦПК України, у зв`язку з необгрунтуванням позивачем поважності причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд вважає надмірно формальними, враховуючи, що деякі докази (розрахунок вартості послуг адвоката Бикової О.В., до якого входять витрати за участь в останньому судовому засіданні по суті справи - 19.03.2021 року; акт виконаних робіт від 20.03.2021 року) апріорі не могли бути надані до закінчення судових дебатів у справі. До того ж, ч.8 ст.141 ЦПК України, передбачено право позивача подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, що і було виконано позивачем. Щодо посилань представника відповідача на непосвідчення копій доказів на правову допомогу та паливно-мастильні матеріали, то позивачем було виконано клопотання представника відповідача про витребування оригіналів письмових доказів та надано оригінали договорів про надання правової допомоги з додатками до них, оригінал чеку на оплату пального від 18.03.2021 року та завірені копії інших чеків на оплату пального. Суд також відхиляє посилання представника відповідача на недоцільність витрат позивача на виїзд представників позивача в судові засідання безпосередньо до Красноокнянського районного суду Одеської області через недоведення позивачем такої необхідності, враховуючи можливість участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, так як обґрунтування такої необхідності законом не передбачено. Окрім того, п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України визначено право сторін брати участь в судових засіданнях, а яким саме чином - в режимі відеоконференції чи шляхом прибуття безпосередньо до суду, сторони обирають на власний розсуд. Посилання представника відповідача на неналежну якість надання правової допомоги адвокатом Ляліним В.Ю., оскільки при підготовці позовної заяви ним було обрано невірний спосіб захисту, у зв`язку з чим позивач звертався до суду з заявою про зміну предмету позову, також не заслуговують на увагу, так як після відкриття провадження по справі змінилась правова позиція Верховного Суду щодо належного способу захисту в аналогічних справах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц) і саме ці обставини змусили позивача змінювати предмет позову в ході розгляду справи. Також судом не може бути прийнята до уваги думка представника відповідача щодо завищення вартості години роботи адвоката Бикової О.В., оскільки розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у п.28 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Щодо посилання представника відповідача щодо недостатності професійного досвіду адвоката Бикової О.В. через її незначний стаж роботи, то рівень фахової підготовленості вирішується кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, при цьому суд звертає увагу представника відповідача на необхідність дотримання правил адвокатської етики щодо заборони не вчинення дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності, визначених ст.12 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 р. Звітно-виборним з`їздом адвокатів України.

Outcome: partial