Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

24 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, виражене у формі підпункту 3.7 пункту 3 рішення від 17 травня 2018 року за № 214 «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» щодо відмови у зміні статусу службової трикімнатної квартири [ADDRESS] та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю [PERSON] . Також, позивач просить зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняти рішення щодо виключення із числа службових житлових приміщень квартири [ADDRESS] , з наданням її для постійного проживання [PERSON] та членам його сім`ї. Обґрунтував позивач свій позов тим, що оскаржуваним рішенням порушено його право на забезпечення постійним житлом, що гарантоване Конституцією та законами України. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що Виконавчий комітет Чернігівської міської ради не вбачає за доцільне зміну статусу службового житла громадянам, які прожили у займаному житловому приміщенні менше 10 років. Також, порушено черговість виділення житла. Крім того, у цій справі належним позивачем має бути КЕВ в м. Чернігів, а не позивач, оскільки саме КЕВ в м. Чернігів було відмовлено рішенням № 214 від 17.05.2018. Третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів подав пояснення на позов, в якому позов підтримує та просить суд його задовольнити. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник третьої особи - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Представник третьої особи - Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що Міністерство оборони України підтримує позовні вимоги, заявлені [PERSON] та наполягає на задоволенні їх у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є полковником Збройних Сил України; бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 14-16, 17). Позивач станом на 18 лютого 2020 року має 24 роки 05 місяців 20 днів календарної вислуги, що підтверджується довідкою [INFO] від 18 лютого 2020 року № 04/417 (а.с. 20). 24 березня 2017 року Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради [PERSON] з сім`єю на 4 осіб видано ордер на право зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , що має статус службового житла (а.с 19). У вказаній квартирі позивач зі своєю сім`єю проживає і по цей час. Квартира, яку займає сім`я позивача, придбана за рахунок коштів Міністерства оборони України і передана на баланс територіальної громади міста Чернігова. 04 січня 2018 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів звернувся до голови Чернігівської міської ради з проханням винести рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення квартир, зокрема, і квартири, в якій мешкає позивач зі своєю сім`єю, із числа службових та надати їм статус квартири для постійного проживання (а.с 21-22). Також, 26 січня 2018 року начальник Чернігівського гарнізону та начальник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів направили на адресу голови Чернігівської міської ради аналогічного листа (а.с. 23-25). Однак, листом від 16.02.2018 № 1-27/20-839 Чернігівська міська рада відмовила у задоволенні вказаного клопотання, пославшись на те, що у ньому не достатньо мотивовано підстави виключення кватир із службового житла, а саме не надано доказів відсутності у Міністерства Оборони України потреби у подальшому використанні житла. Щодо зміни статусу службового житла з листом від 21.01.2019 звернувся до міського голови і позивач (а.с. 31-32). На звернення позивача Виконавчий комітет Чернігівської міської ради повідомив, що на засіданні громадської комісії при виконавчому комітеті міської ради 11 березня 2020 року розглянуто питання щодо зміни статусу службової квартири [ADDRESS] та закріпленні її за сім`єю позивача (а.с. 33). Так, рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 214 від 17 травня 2018 року «Про затвердження списків громадян, поставлених на квартирний облік, виділення житла громадянам міста, видачу ордерів» відмовлено Квартирно-експлуатаційному відділу м. Чернігів у зміні статусу службової трикімнатної квартири [ADDRESS] та закріпленні її за зареєстрованою і проживаючою у ній сім`єю [PERSON] (підпункт 3.7 пункт 3 рішення). При цьому, оскаржуваний пункт рішення не містить посилань на підставу для відмови у зміні статусу житла. Судом також встановлено, що відповідно до інформації Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів від 12 травня 2020 року № 1061, полковник [PERSON] на квартирному обліку в Чернігівському гарнізоні (м. Чернігів) не перебуває. На підставі наказу військового комісара [INFO] № 25 від 31.01.2020 у зв`язку з переміщенням до нового місця служби полковника [PERSON] було знято з квартирного обліку при Чернігівському ОТЦК та СП складом сім`ї чотири особи (протокол житлової комісії Чернігівського ОТЦК та СП від 28.02.2020 № 4) (а.с. 98 том ІІ). Згідно зі статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод,\~кожен має\~право на\~справедливий і\~публічний розгляд\~його справи\~упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 47\~Конституції України\~гарантує,\~що кожен\~має право\~на житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Громадянам,\~які потребують\~соціального захисту,\~житло надається\~державою та\~органами місцевого\~самоврядування безоплатно\~або за\~доступну для\~них плату\~відповідно до\~закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із положеннями частини 1 та 2 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР,\~іншими законами,\~в порядку,\~визначеному Кабінетом\~Міністрів України. Військовослужбовці\~(крім\~військовослужбовців строкової\~військової служби)\~та члени\~їх сімей,\~які проживають\~разом з\~ними,\~забезпечуються службовими\~жилими приміщеннями,\~що повинні\~відповідати вимогам\~житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної вмісті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Пунктом 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, встановлено, що житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом. При цьому житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (пункт 11 зазначеного порядку). Таким чином, позивач як особа, яка має понад 20 років вислуги на військовій службі, набув право на жиле приміщення для постійного проживання, що повинне відповідати вимогам житлового законодавства. Пунктом 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщенням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, в редакції станом на 04.01.2018, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень; виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Безпосередньо порядок забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби, призваних на військову службу у зв`язку з мобілізацією, і резервістів) станом на 04.01.2018 був врегульований наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (далі Інструкція). Пунктом 3.5 Інструкції на той час було встановлено, що для виключення квартир із числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті рад про виключення квартири із числа службових; до листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України. Таким чином, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова, під час звернення до відповідача з листом про виключення Квартири з числа службових, повністю виконано вимоги Інструкції та надано усі необхідні для вирішення порушеного у листі питання. Суд констатує, що чинне на час звернення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова з листом до відповідача законодавство України не передбачало обов`язок видавати наказ начальника гарнізону про зміну статусу службової квартири, як безпідставно стверджує відповідач; посилання відповідача на пункт 5.2 Положення про виключення з числа службових жилих приміщень в м. Чернігові, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 26.04.2018 № 30/VII-7, яким передбачена необхідність проживання в службовому житлі не менше 10 років, не поширюється на позивача, оскільки звернення до відповідача відбулося задовго до ухвалення цього Положення, яке погіршує правове становище позивача, а тому не має зворотної дії в часі; оскаржуване рішення відповідача напряму зачіпає права та інтереси позивача, оскільки позбавляє його права на отримання житла для постійного проживання, в зв`язку з цим він вважається належним позивачем у цій справі; зміна статусу Квартири не порушує права інших військовослужбовців, оскільки відповідачем не доведено наявність у позивача наміру добровільно звільняти вказане жиле приміщення, що унеможливлює передачу його іншим особам. \~ \~ \~ \~Виходячи з мотивів, викладених вище, суд доходить висновку, що пред`явлений позов повністю ґрунтується на вимогах законодавства України, а вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, що є підставою для його задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий\~ збір покладається на сторони пропорційно розміру\~ задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved