Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

26.11.2018 уповноважений представник позивача звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з рішенням Згурівського районного суду Київської області від 26.06.2014 позивачу на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2057 га, кадастровий номер якої [NUMBER] , що розташована на території Новооржицької сільської ради Згурівського району Київської області. Право власності позивача на цю земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 532769732219. Відповідно до Договору оренди землі від 01.10.2015 № 2, зареєстрованого Реєстраційною службою Згурівського районного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер 11559177 (далі - Договір від 01.10.2015 № 2), він передав [PERSON] в оренду цю земельну ділянку строком на 15 років. Відповідач на підставі п. 9 та п. 11 Договору від 01.10.2015 № 2 зобов`язалась протягом строку дії цього Договору сплачувати за кожен рік користування земельною ділянкою не менше 4,6% від нормативної грошової її оцінки, не пізніше як у термін від 20 грудня до 30 грудня кожного року. У 2016-2017 роках нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнта індексації 4,796 та коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки ріллі згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 № 1185 - 1,756, становила 136432,88 грн. Отже розмір орендної плати за ці роки склав 6275,91 грн (136432,88 грн х 4,6%). Проте відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплатила позивачу жодних грошових коштів за 2016-2017 роки. Також погрожує невиплатою орендної плати за 2018 рік. Відтак заборгованість з орендної плати станом на 23.11.2018 складає 24241,16 грн. Відповідно до п. 14 Договору від 01.10.2015 № 2 за несвоєчасне внесення орендної плати відповідач зобов`язана сплатити пеню у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожен день прострочення, що складає 12551,82 грн. Крім того, відповідач зобов`язана сплатити 3% річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 706,07 грн, тому просить розірвати Договір від 01.10.2015 № 2, стягнути із відповідача на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 24241,16 грн, в тому числі пеню в розмірі 10621,67 грн, 3% річних - 706,07 грн та судові витрати. До закінчення підготовчого засідання позивач зменшив розмір позовних вимог та просить розірвати Договір від 01.10.2015 № 2, стягнути із відповідача на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 13982,03, грн, в тому числі пеню в розмірі 1022,97 грн та 3% річних - 407,24 грн та понесені судові витрати. 11 лютого 2019 року [PERSON] як зустрічний позивач звернулася до суду із зазначеним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що первісний позивач [PERSON] зазначає, що згідно з Договором від 01.10.2015 № 2 він передав їй земельну ділянку в оренду строком на 15 років та неодноразово звертався до неї щодо виплати йому заборгованості по орендній платі. Насправді ж [PERSON] жодного разу не звертався щодо такої виплати за 2016 рік, так як фактично отримав її авансом 24.12.2014 у розмірі 6000,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою. [PERSON] у 2015-2016 роках грубо порушив умови спірного Договору від 01.10.2015 № 2, особисто використовував спірну земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] шляхом її обміну на іншу земельну ділянку, що позбавило її можливості користування землею у 2016 році. Такими діями створив умови для відсутності підстав виплати йому орендної плати. Цю земельну ділянку передав їй 07.09.2016 на підставі розписки від 07.09.2016 після закінчення посівного сезону в 2016 році, так як фактично її використовувало СП ТОВ «Нива Переяславщини», що підтверджується листом, підготовленим адвокатом Костенком О.М., на адресу цього товариства, яке чинило їй перешкоди у обробітку зазначеної земельної ділянки. Крім того, [PERSON] порушив п.п. «б» п. 30 Договору від 01.10.2015 № 2, відповідно до якого орендар має право після набуття чинності цим Договором протягом трьох днів приступити до використання земельної ділянки. Не передавши їй цю земельну ділянку, [PERSON] має намір повторно отримати кошти за оренду земельної ділянки, яку фактично у 2016 році не передав у оренду. Відповідно до п. 9 Договору від 01.10.2015 № 2 розмір орендної плати за 2016 рік складав 5230,36 грн відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. При визначенні цього розміру уже було враховано коефіцієнт індексації 3,997. Отже [PERSON] отримав 24.12.2014 6000,00 грн, з яких, в рахунок орендної плати за 2016 рік - 5230,36 грн та 796,64 грн по Договору від 01.10.2015 № 1. Таким чином збитки, завдані їй [PERSON] у зв`язку із затримкою передачі земельної ділянки, складають 7960,29 грн, в тому числі незаконно отриманий розмір орендної плати - 5230,36 грн, 3 % річних, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - 526,00 грн, та компенсація матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів - 2203,93 грн, які просить стягнути із зустрічного відповідача на її користь, як і понесені нею судові витрати. У відзиві на позов відповідач повністю заперечує проти його задоволення. Вона не заперечує факту належності на праві власності позивачу спірної земельної ділянки. Цю земельну ділянку позивач передав їй в оренду 07.09.2016, що підтверджується відповідною розпискою від 07.09.2016, тобто після закінчення посівного сезону у 2016 році. Фактично зазначену земельну ділянку використовувало СП ТОВ «Нива Переяславщини» без відповідних правових підстав як до укладення Договору від 01.10.2015 № 2, так і після, а саме, до 2017 року. Зазначений факт підтверджується її листом на адресу цього підприємства від 16.12.2015, зверненням від 02.02.2016 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, від 11.02.2016 - до інших державних органів з тих підстав, що підприємство чинило їй перешкоди в обробітку спірної земельної ділянки. Така ситуація тривала впродовж 2016 року та вона неодноразово зверталася до відповідних установ за захистом своїх порушених прав. Під час винесення нею меж спірної земельної ділянки в натурі виконавчий директор СП ТОВ «Нива Переяславщини» [PERSON] повідомив, що він у 2016 році надав [PERSON] для обробітку взамін спірної ділянки іншу земельну ділянку, яку позивачу допомагав обробляти [PERSON] , що підтвердив й позивач при розгляді справи № 365/787/17. Проте у 2014-2016 роках їй були невідомі ці обставини, тому вона компенсувала [PERSON] розмір орендної плати, який підлягав виплаті за оренду у 2016 році. Вона не використовувала цю земельну ділянку та не отримала прибутків від неї. На підставі п. 9 Договору від 01.10.2015 № 2 розмір орендної плати протягом 2016 року складав 5230,36 грн відповідно до Витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку цієї ділянки. При цьому було враховано коефіцієнт індексації 3,997. 24.12.2014 [PERSON] отримав від неї 6000,00 грн в рахунок сплати за оренду цієї ділянки, що підтверджується його розпискою від 24.12.2014. Тобто 5230,36 грн за цим Договором та 796,64 грн за Договором від 01.10.2015 № 1 за оренду іншої земельної ділянки, хоча фактично вона не користувалася цими ділянками у 2016 році через порушення умов договорів позивачем. Також вона в повному обсязі сплатила всі податки. У письмових поясненнях від 19.07.2019 відповідач зазначила, що 24.12.2014 [PERSON] отримав 6000,00 грн відповідно до розписки у рахунок оплати орендної плати за користування земельною ділянкою, кадастровий номер якої [NUMBER] , на майбутнє. У цій розписці зазначено дві земельні ділянки, які вона мала намір орендувати у позивача, тобто зазначена ділянка та із кадастровим номером [NUMBER] . За оренду останньої вона жодного разу не платила позивачу орендної плати та із отриманих коштів відповідно до розписки від 24.12.2014 в рахунок майбутньої оплати вона не зараховувала в оплату за земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] . Цю ділянку протягом 2015-2019 років обробляло та фактично використовувало СУВ ТОВ «Нива-Переяславщини», що підтверджується відповідними листами цього товариства, у яких воно обіцяє розрахуватися з нею у 2019 році за використання цієї земельної ділянки. Після таких розрахунків з нею вона розрахується із [PERSON] за відповідні роки. Зазначення у розписці від 24.12.2014 двох земельних ділянок пояснює тим, що вони входили до одного паю. Пізніше вона зрозуміла, що кожна земельна ділянка є окремим об`єктом, щодо якого укладається окремий договір. Тому просить не зважати на зазначення у розписці від 24.12.2014 інформації про земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] . Також у 2016 році вона не використовувала земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] . Однак зарахувала [PERSON] в рахунок орендної плати за 2016 рік грошові кошти в розмірі 5230,36 грн, оскільки на той час їй було невідомо, що він сам обробляв цю земельну ділянку, обмінявшись земельними ділянками із СУВ ТОВ «Нива-Переяславщини». А вона вважала, що тільки товариство перешкоджає їй в обробітку цієї землі, тому лише із добросусідських відносин зарахувала позивачу 5230,36 грн в рахунок орендної плати за 2016 рік. В подальшому вона планувала стягнути ці гроші із товариства, доки не дізналася, що [PERSON] ввів її в оману. Вона визнає, що нарахована нею сума є неповною, оскільки орендна плата за 2016 рік становить 6276,00 грн відповідно до листа Держгеокадастру від 11.01.2018 щодо визначення коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки у 2016 році. Зважаючи на те, що позивач у 2016 році сам обробляв спірну земельну ділянку, то вважає, що вести мову про недоплату взагалі недоречно, а отримані ним незаконно в рахунок орендної плати 5230,36 грн підлягають поверненню із відповідними нарахуваннями втрати від інфляції та 3% річних. Позивач передав їй спірну земельну ділянку фактично 07.09.2016, тобто після закінчення сільськогосподарського сезону. Фактично вона почала її обробляти лише у 2017 році, посіявши яру пшеницю після збору товариством кукурудзи навесні 2017 року. У судовому засіданні вона виклала ці обставини дещо по-іншому, сплутавши 2016 та 2017 роки. На теперішній час вона знайшла паперові записи, тому письмово уточнює ці моменти. Орендна плата за 2017 рік за спірну земельну ділянку також повинна була становити 6276,00 грн, тому вона зарахувала позивачу в рахунок оплати за 2017 рік грошові кошти в розмірі 796,64 грн, які залишилися від отриманої ним авансом суми 6000,00 грн згідно з розпискою від 24.12.2014, та доплатила 6000,00 грн, що підтверджується актом виплати орендної плати від 11.08.2017. Таким чином сума виплаченої нею орендної плати за оренду земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] склала 6796,64 грн, тобто на 520,64 грн більше від необхідної. Отже 520,64 грн перейшли як авансовий платіж за користування землею у 2018 році. Тому зустрічний позов підлягає до задоволення. Натомість у позові необхідно відмовити. У відзиві на зустрічний позов представник зустрічного відповідача не визнає цей позов повністю. Спірну земельну ділянку зустрічний відповідач передав в оренду зустрічному позивачу строком на 15 років. Не визнає факт виплати орендної плати у 2014 році у розмірі 6000,00 грн за 2016 рік [PERSON] . За наявності перешкод з боку товариства у користуванні спірною земельною ділянкою зустрічному позивачу необхідно було пред`являти претензії до останнього. У 2016 році, коли зустрічний позивач не використовувала взяті нею в оренду землі, товариство дійсно надало [PERSON] іншу земельну ділянку, яку він самостійно обробляв. Проте [PERSON] вигадала, що ця земельна ділянка надана взамін спірної. Крім того, остання невірно зазначила нормативно-грошову оцінку за 2016 рік, яка складає 6275,91 грн. У письмових поясненнях на позов представник третьої особи у вирішенні спору покладається на розсуд суду, враховуючи, що предметом спору є договірні відносини між орендодавцем та орендарем. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 18.02.2019 зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою від 21.03.2019 - продовжено проведення підготовчого засідання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, зустрічниий позов не визнала повністю, представник відповідача позов не визнав повністю, зустрічниий позов підтримав повністю. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Також пояснила, що відповідач орендує чотири земельні ділянки у позивача. Останній усно звертався до відповідача за виплатою орендної плати, яку та не виплатила за 2016-2017 роки. Їй невідомо, хто обробляв спірну земельну ділянку у 2016 році, так як ця ділянка стояла забур`янена та відповідач її не використовувала. Якусь одну ділянку, із належних позивачу чотирьох, останній обробляв у 2016 році особисто, проте вона не впевнена, що це була саме спірна земельна ділянка. Відповідач ще до укладення Договору від 01.10.2015 № 2 почала фактично обробляти спірну землю. Відтак у 2014 році позивач отримав орендну плату за 2014 рік. У 2015 році йшов спір між [PERSON] та СП ТОВ «Нива Переяславщини» за спірну земельну ділянку, яка до цього перебувала в оренді у товариства. Тому Договір від 01.10.2015 № 2 був укладений у кінці року. У 2018 році відповідач виплатила позивачу орендну плату, проте провела якісь відрахування. Доказів оплати за 2016 та 2017 роки відповідач не надала. Кожну із розписок відповідач трактує на власний розсуд, оскільки вони не містять зазначення періоду, за який проведена виплата орендної плати. Просить також стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на переїзд до суду у розмірі 400,00 грн за чотири поїздки. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст відзиву на позов та зустрічного позову. Крім того, зазначив, що у 2017 році спірну земельну ділянку відповідач обробляла, розмір орендної плати за цей рік становить 6276,00 грн, який вона виплатила позивачу в розмірі 6000,00 грн відповідно до розписки від 11.08.2017 та зарахувала в рахунок оплати за 2017 рік 796,64 грн, які залишилися від отриманої ним авансом суми 6000,00 грн згідно з розпискою від 24.12.2014, тобто на 520,64 грн більше від необхідної. Отже 520,64 грн перейшли як авансовий платіж за користування землею у 2018 році. Вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають до відшкодування як такі, що не заявлені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] була допитана за її згодою як свідок та показала, що у 2014 році сторони усно домовились про укладення договорів оренди землі. На прохання позивача вона виплатила йому у 2014 році авансом орендну плату у розмірі 6000,00 грн. На теперішній час вона рахує, що це плата за 2016 рік. 01.10.2015 вони уклали Договір № 2, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер якої [NUMBER] . У 2016 році вона її не обробляла, оскільки [PERSON] обміняв цю ділянку із СП ТОВ «Нива Переяславщини» на іншу, яку передав для обробітку [PERSON] . Після передачі їй у 2016 році земельної ділянки у кінці року вона відразу її засіяла. У 2017 році вона обробляла цю земельну ділянку та відповідно до акта від 11.08.2017 виплатила позивачу орендну плату у розмірі 6000,00 грн за 2017 рік завчасно, на прохання останнього. У акті не зазначено, за який рік проведена оплата. Однак це за 2017 рік, що вбачається зі змісту цього документа, датованого цим роком. Розмір орендної плати вона визначала від середнього по даному населеному пункту, який складає 5230,36 грн. У 2017 році до оплати вона нарахувала 12000,00 грн, з яких вирахувала авансовий платіж за 2016 рік у розмірі 6000,00 грн, виплачений у 2014 році. Відтак фактично за 2017 рік позивач отримав 6796,64 грн. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був присутній у судовому засіданні під час розгляду іншої справи по спору між цими ж сторонами. При цьому [PERSON] зазначала, що вона сплатила позивачу всю орендну плату, хоча землю обробляв [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач має чотири земельні ділянки, які здав в оренду відповідачу. У 2016 році [PERSON] самостійно обробляв дві земельні ділянки, у чому він допомогав йому, дві інші ділянки обробляла відповідач. Мав місце обмін земельними ділянками між позивачем та товариством з метою зручності обробітку єдиним масивом. Йому невідомо, чи попереджав позивач відповідача про те, що буде сам обробляти землю. Позивач не визнавав факт підписання ним Договору від 01.10.2015 № 2, проте експертиза підтвердила належність [PERSON] підпису у цьому Договорі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює на посаді виконавчого директора по рослинництву у СП ТОВ «Нива Переяславщини». Між товариством та [PERSON] не існують відповідні відносини щодо оренди землі, будь-які спори між ними відсутні. Натомість йому відомо про такі спори між [PERSON] та [PERSON] . У 2016 році товариство надало позивачу в обмін на його земельну ділянку, яку він отримав у спадок, іншу. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Згурівського районного суду Київської області від 26.06.14 [PERSON] є власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2057 га, кадастровий номер якої [NUMBER] , та площею 0,8118 га, кадастровий номер якої [NUMBER] , розташованих на території Новооржицької сільської ради Згурівського району Київської області (а.с.94-95 - копія рішення суду). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі № 2 (а.с.92-93 - копія Договору від 01.10.2015 № 2). [PERSON] була зареєстрована як фізична особа підприємець з 01.02.2016 по 08.06.2018 та з 07.02.2019 по теперішній час (а.с.96-104 - Витяг з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця). За умовами Договору від 01.10.2015 № 2 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 1). Її нормативна грошова оцінка становить 113703,55 грн (п. 5). Строк дії договору становить п`ятнадцять років (п. 8). Пункти 9, 10 Договору від 01.10.2015 № 2 передбачають внесення орендарем орендної плати у грошовій формі - не менше 4,6 % від нормативної грошової оцінки землі, що становить 5230,36 грн. Обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки: не пізніш як у термін від 20 грудня до 30 грудня кожного року (п. 11). Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі, 0,1 облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня (п. 14). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-ти денний строк після державної реєстрації цього Договору за актом її приймання-передачі (п. 20). Відповідно до змісту п. 31 Договору від 01.10.2015 № 2 встановлено, що Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати Орендодавцю орендну плату в порядку, у строки та у формі, які передбачені цим Договором. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (п. 32). За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та до цього договору (п. 39). Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 37). Договір зареєстрований 05.10.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Згурівського районного управління юстиції Київської області, за номером 11559177 (а.с.10 - копія Витягу з Державного реєстру речових прав). Після державної реєстрації договір набрав чинності. Він не припинений та не розірваний, що визнається та не оспорюється представниками сторін. Позивач фактично передав відповідачу 07.09.2016 дві земельні ділянки, у тому числі із кадастровим номером [NUMBER] , на підставі розписки (а.с.65 - копія розписки). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] за 2016 та 2017 роки становить по 136432,88 грн, за 2015 рік - 113703,55 грн (а.с.12, 75, 186, 187 - довідки). Відповідно до п. 9 Договору від 01.10.2015 № 2 щорічна орендна плата у розмірі 4,6% від нормативної грошової оцінки за 2016 та 2017 роки становить 6275,91 тгрн. [PERSON] після укладення Договору від 01.10.2015 № 2, починаючи із 2015 року та впродовж 2016 року зверталася до СП ТОВ «Нива Переяславщини» та державних органів та їхніх посадових осіб щодо самовільного зайняття товариством орендованих нею у позивача земельних ділянок, у тому числі спірної земельної ділянки (а.с.50-63 - копії звернень). Товариство визнало, що обробляло земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] та зазначило, що земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER] не перебуває у його користуванні (а.с.184, 185 - копії повідомлень). Відтак вбачається, що у 2016 році впродовж сільськогосподарського виробничого циклу позивач сам обробляв земельну ділянку, яку обміняв у СП ТОВ «Нива Переяславщини» на спірну ділянку. Ця обставина підтверджується сукупністю доказів, зокрема показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також представник позивача підтвердила у судовому засіданні, що одну ділянку, із належних позивачу чотирьох, останній обробляв у 2016 році особисто. Відповідно до виробничого циклу сільськогосподарських робіт він носить сезонний характер 6-8 місяців, які припадають на березень-жовтень місяці та включають підготовку до посівної, посівну, вирощування, збирання врожаю та продаж продукції. Враховуючи зазначене, вбачається, що [PERSON] передав [PERSON] спірну земельну ділянку після закінчення сільськогосподарського сезону, а відповідач почала її фактично обробляти у 2017 році. [PERSON] відповідно до розписки від 24.12.2014 отримав від [PERSON] гроші у розмірі 6000,00 грн у рахунок оплати за оренду двох земельних ділянок із кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] (період оплати не зазначено) (а.с.64 - копія розписки). Із копії розписок [PERSON] вбачається, що він 23.08.2016, 07.09.2016, 06.10.2016, 20.10.2016 та 28.10.2016 отримав від [PERSON] грошові кошти в рахунок оплати за оренду двох інших земельних ділянок, які не є предметом спору, на підставі договорів оренди від 08.05.2014 № 1 та № 2 (а.с.66-70, 71-74 - копії розписок та договорів). Із акта виплати орендної плати від 11.08.2017 вбачається, що розмір орендної плати [PERSON] як власнику земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] за Договором від 01.10.2015 № 2 становить 12000,00 грн. Із них відраховано борг (не зазначено ким) у сумі 6000,00 грн за розпискою від 24.12.2014. Податок за оренду землі з фізичних осіб у розмірі 293,82 грн не відраховано. Виплачено та отримано 6000,00 грн (період оплати не зазначено), що засвідчено підписами [PERSON] та [PERSON] (а.с.97 - копія акта). Цей акт не містить зазначення особи, яка провела виплату. Проте його оригінал знаходиться у відповідача. Під час огляду матеріалів кримінального провадження № 12016110170000162 встановлено, що за заявою [PERSON] від 12.05.2016 були внесені відомості до ЄРДР щодо самовільного зайняття СП ТОВ «Нива Переяславщини» двох земельних ділянок, у тому числі спірної. Із постанови про закриття кримінального провадження від 27.07.2017 вбачається, що свідок [PERSON] показав, що [PERSON] звернувся до нього та повідомив про свій намір самостійно обробляти свої земельні ділянки у 2015 році. Усно між ними було погоджено про надання товариством [PERSON] земельних ділянок одним масивом. Станом на 16.12.2016 товариство не обробляє спірної земельної ділянки. Із матеріалів цивільної справи № 365/787/17, оглянутих у судовому засіданні, встановлено, що відповідно до висновку експерта від 27.08.2018 № 5840?5842/18-32 підписи у графі орендодавець у Договорі від 01.10.2015 № 2 та у розписці від 07.09.2016 про передачу земельної ділянки [PERSON] виконані [PERSON] . Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі по 704,80 грн за вимоги майнового та немайнового характеру (а.с.1, 24 - квитанції). Зустрічний позивач при пред`явленні позову сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.116 - квитанція). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-ХІV (далі - Закон № 161-ХІV), ст.ст. 96, 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним і землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон № 161-ХІV. За змістом ст. 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 146цс12 від 12.12.2012 згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. До такого ж висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 478/2375/16-ц від 31.10.2018, зазначивши, що аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що зазначені вище положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону № 161-ХІV. Отже законодавство конкретизує, що лише систематична несплата орендної плати (така несплата є порушенням ст. 24 Закону № 161-ХІV) є підставою для розірвання договору. Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 8 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] у частині підтвердження періоду, за який вона виплатила орендну плату позивачу відповідно до його письмової розписки від 24.12.2014 та акта від 11.08.2017, оскільки вони ґрунтуються на її припущенях та не є належними доказами на підтвердження факту виплати нею орендної плати позивачу за 2016 та 2017 роки. Надані відповідачем письмову розписку від 24.12.2014 та акт від 11.08.2017 суд оцінює як неналежні докази на підтвердження зазначених обставин. Суд не бере до уваги також письмові пояснення відповідача [PERSON] щодо цих обставин, у яких вона намагається спростувати надані у судовому засідання показання, які надала за своєю згодою як свідок, які також ґрунтує на припущеннях та які не є належним доказом на спростовування показань свідка. Видана нею довідка від 11.02.2019 про розрахунок та виплату орендної плати у 2016-2017 роках [PERSON] за спірну земельну ділянку також є неналежним доказом на підтвердження виплати орендної плати. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, оглянувши матеріали цивільної справи № 365/787/17 у двох томах та кримінального провадження № 12016110170000162, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що між сторонами був укладений Договір від 01.10.2015 № 2, на підставі якого позивач передав відповідачу спірну земельну ділянку лише 07.09.2016. У 2016 році позивач самостійно обробляв свою земельну ділянку в результаті її обміну. Відтак вбачається, що підстави для виплати позивачу орендної плати за 2016 рік відсутні. Відповідач як орендар не надала належних доказів щодо виплати орендної плати позивачу за 2017 рік відповідно до умов Договору від 01.10.2015 № 2, а позивач не визнає зазначені обставини. Отже законні права позивача як орендодавця були порушені відповідачем. Виплата орендарем орендної плати за договором є його основним обов`язком, невиконання якого є порушенням умов договору, так як орендна плата для орендодавця є його стабільним джерелом доходу і при передачі землі в оренду орендодавець розраховує лише на її виплату. Із наданих відповідачем доказів вбачається, що вона виплатила позивачу певні грошові кошти в рахунок орендної плати, проте належним чином не оформила їх видачу. Відтак її аргументи на підтвердження періоду, за який проведені ці виплати, ґрунтуються на її припущенях та не можуть бути прийняті судом як належні докази. Оскільки немає окремої форми первинного документа для нарахування орендної плати, з метою відображення нарахування орендної плати в обліку Мінагрополітики у листі від 04.12.2003 № 37-27-12/14024 запропонувало суб`єктам господарювання складати бухгалтерську довідку або ж скористатися примірною формою Відомості. Відповідач таких рекомендацій не дотрималась. Надані відповідачем докази та наведені нею аргументи на необґрунтованість позовних вимог є неспроможними та не спростовують доказів та аргументів позивача щодо неналежного виконання відповідачем умов спірного Договору у 2017 році. Необхідно зазначити, що у момент видачі розписки [PERSON] від 24.12.2014 будь-які угоди про здачу в оренду земельної ділянки, що є предметом Договору від 01.10.2015 № 2, не укладались, а сам договір, підписаний через 10 місяців після видачі розписки, не передбачає внесення орендної плати наперед. Зазначена обставина нічим не спростована. При цьому одноразова несплата орендної плати не містить ознак системності та не є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі. В даному випадку належним способом захисту права орендодавця є вимога про сплату орендної плати та відповідних санкцій за несвоєчасне виконання цього обов`язку. Тому до стягнення підлягає заборгованість по орендній платі за 2017 рік у розмірі 6465,01 грн, з яких, орендна плата за 2017 рік - 6275,91 грн, пеня у розмірі 0,1 облікової ставки НБУ за 2017 рік - 0,82 грн (6275,91 грн х розмір облікової ставки НБУ за 2017 рік (14%, 13%, 12,5%, 13,5% та 14,5% річних) х 0,1 : 365 х кількість днів у відповідному періоді) та 3% річних - 188,28 грн. Із відповідача на користь позивача необхідно частково стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити. Зокрема щодо розірвання спірного Договору з підстав відсутності систематичної невиплати орендної плати відповідачем. Щодо виплати орендної плати за 2016 рік - у зв`язку з тим, що позивач не передав земельну ділянку відповідачу у строкове платне користування відповідно до умов п. 20 Договору від 01.10.2015 № 20, тобто у 10-ти денний строк після його державної реєстрації (після 05.10.2015). Інших підстав для розірвання договору оренди позивач не зазначив. На підставі ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, несуть сторони. Відтак не підлягають до відшкодування понесені позивачем витрати на переїзд до суду. В зустрічному позові також необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведено, щозустрічний позивач виплатила зустрічному відповідачу орендну плату відповідно до умов Договору від 01.10.2015 № 2 за 2016 рік на підставі розписки від 24.12.2014 у розмірі 5230,36 грн, у якій не зазначено на підставі якого договору та за який рік отримані гроші. Всі доводи зустрічного позивача ґрунтуються на припущеннях. Крім того, [PERSON] у свідоцьких показаннях зазначила, що у 2017 році відрахувала від визначеного розміру орендної плати позивачу 6000,00 грн, виплачених йому у 2014 році за 2016 рік. На підставі викладеного,

Outcome: partial