Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

25.10.2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 9749,86 грн., 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 19635 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач з 02.08.2010 року працював в Одеській філії ДП «Укрдіпродоро-Одесадіпродор» на посаді інженера ІІІ категорії дорожнього відділу. У зв'язку з тим що виплата заробітної плати проводилася нерегулярно та те, що працівників було переведено на роботу з неповним робочим часом, а саме: три дні на тиждень, на вказану дату існувала заборгованість з виплати заробітної плати з вересня 2012 року, позивач вимушений був перевестися на роботу з неповним графіком, а саме: 1 день на тиждень, щоб знайти додатковий заробіток. 22.07.2013 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням. Відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за період з 01.09.2012 року по 23.08.2013 року, що у загальній сумі після утримання податків і зборів, складає 9\~749,66 грн. Оскільки відповідачем у день звільнення не виплачено позивачу всіх сум, що належать йому від підприємства, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з дати звільнення до дня фактичного розрахунку у розмірі 19 635 грн. та моральну шкоду, завдану затримкою розрахунку. При цьому позивач виходив з того, що середньомісячна заробітна плата повинна обчислюватися виходячи з виплат за березень та квітень 2013 року, оскільки в цих місяцях позивачем було відпрацьовано всі робочі дні. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зокрема, стягнуто з Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Одеської філії «Одесадіпродор» на користь позивача заборгованість з заробітної плати в розмірі 9\~749, 86 грн.; моральну шкоду у розмірі 500 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 19635 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 року зазначені рішення Малиновського районного суду м. Одеси та ухвала апеляційного суду Одеської області скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року залишено без змін. Таким чином, предметом судового розгляду є частина позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, подав письмові заперечення проти позову. В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказах. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на те, що у день звільнення позивач на роботі був відсутній, після звільнення він не звертався з вимогою до відповідача здійснити з ним остаточні розрахунки. 27.06.2014 відповідач виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 9749,66 грн. Тому відлік строку з невиплати заробітної плати повинен починатися з дати винесення судом першої інстанції ухвали про призначення справи до розгляду у судовому провадженні ухвала сулу від 29.10.2013 року по дату ухвалення рішення у справі 27.02.2014 року. Оскільки позивач не працював жодного дня у червні та липні 2013 року, то при розрахунку середньої заробітної плати слід брати до уваги два попередні місяці квітень і травень. На підставі здійсненого розрахунку представник позивача просив суд задовольнити вимоги позивача про стягнення середнього заробітку частково, а саме у розмірі 1404,77 грн. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Судами встановлено, що з 02.08.2010 року по 22.07.2013 року позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та працював на посаді інженера ІІІ категорії дорожнього відділу Одеської філії «Одесадіпродор» Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор». Наказом від 22.07.2013 року № 21-К позивача звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивачу не була виплачена в повному розмірі заборгованість з заробітної плати за період з вересня 2012 року по липень 2013 року, яка, після утримання податків і зборів, на час ухвалення рішення становила 9749,66 грн. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача від 09 грудня 2013 року № 03/14 та сторонами не оспорювався. 27.06.2014 року відповідач виплатив позивачу заборгованість з заробітної плати\~в розмірі 9749,66 грн., що підтверджується копією платіжного доручення в матеріалах справи.\~ Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач в порушення зазначених вимог чинного законодавства свої зобов'язання по виплаті заробітної плати вчасно не виконав, розмір сум, належних позивачу при звільненні, не оспорював, суд дійшов висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними і обґрунтованими. При цьому весь час затримки виплати позивачу належних сум дорівнює періоду починаючи з наступного дня після предявлення позову до суду (26.10.2013 року), оскільки у день звільнення позивач не працював та суду не надано докази щодо його звернення до підприємства з вимогою про розрахунок до предявлення позову, та по день виплати відповідачем присуджених коштів за рішенням суду (27.06.2014 року). Відповідно до ч. ч. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана\~відповідна\~виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат в усіх випадках збереження середнього заробітку проводиться, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Представник позивача не надала суду відомостей про те, що позивач працював у червні 2013 року. Водночас представник відповідача заперечував цей факт, зазначаючи, що згідно з розрахунковими листами останнім місяцем, в якому працював позивач був травень 2013 року. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження цього, тому суд обчислює середньомісячну заробітну плату за квітень та травень 2013 року. Згідно з копіями розрахункових листів за зазначені місяці (а.с. 11) та довідкою про середню заробітну плату № 03/15 від 09.12.2013 року (а.с. 37) заробітна плата позивача за квітень та травень 2013 року становила відповідно 1506,82 грн. та 722,22 грн. з урахуванням доплати за суміщення згідно з наказом від 04.02.2013 року № 04-ОД. Суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Таким чином, посилання представника відповідача на необхідність виключення з розміру заробітної плати при обчисленні середньоденної заробітної плати сум вищезазначених доплат не приймаються до уваги, оскільки зазначені грошові кошти є доплатою за суміщення посад, а не заробітною платою на роботі за сумісництвом, як зазначає представник позивача. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням кількості відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді становить 123,84 грн. = (1506,82 грн. + 722,22 грн.) : 18 днів. При обчисленні середнього заробітку суд виходить з того, що наказом № 17/1-ОД від 31.05.2012 року попереджено працівників Одеської філії ДП «Укрдіпродор» про встановлення з 01.08.2012 року скороченого робочого тижня (три дні на тиждень) згідно затвердженого графіку. Разом із тим, наказом № 17-К від 13.05.2013 року [PERSON] у звязку з надходженням його заяви встановлено індивідуальний графік роботи з неповним робочим тижнем, а саме 1 робочий день на тиждень (середа). Даний графік встановлено з 20.05.2013 року. Оплату праці наказано здійснювати пропорційно до відпрацьованого часу. Отже, визначаючи число робочих днів за час затримки розрахунку, суд виходить з того, що позивач працював 1 робочий день на тиждень (середа), а також враховує наявність святкових днів протягом зазначеного періоду. Таким чином, загальна кількість робочих днів у період з 26.10.2013 року по 27.06.2014 року становить 34 дня. Середній заробіток за період затримки розрахунку позивачу за період з 26.10.2013 року по 27.06.2014 року розраховується наступним чином: 34 робочих дня, які підлягають оплаті х 123,84 грн. = 4210,56 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку належить задовольнити частково у визначеному судом розмірі.

Outcome: partial