Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

26.03.2014 року [PERSON] звернувся із позовом до ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» про витребування належного йому повітряного судна ЯК-40. Справа розглядається судами неодноразово. В процесі її розгляду [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, визначивши співвідповідачем у справі також КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» та просив: -усунути перешкоду в користуванні власністю шляхом зобовязання КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» надати йому необхідні перепустки до належного йому металевого корпусу судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW), що знаходиться на території твердого покриття площадки перед АТБ, що є власністю ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]», для подальшого демонтажу та вивезення його з території аеропорту; -витребувати на його користь у ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» металевий корпус судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW), зобовязавши повернути його власнику, шляхом підписання акту приймання передачі. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що є власником повітряного судна ЯК-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW. Між ним та директором КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» відбулась усна домовленість про можливість перебування літаку на території аеропорту. З травня по вересень 2013 року позивач мав вільний доступ до літака, проводив його розбірку на металобрухт, в наслідок чого, від літаку залишився металевий корпус. У серпні 2013 року працівниками КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» була вилучена тимчасова перепустка [PERSON] на територію аеропорту № 1045. В подальшому директор ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» запропонував позивачеві сплатити заборгованість за знаходження літаку на території твердого покриття площадки перед АТБ. Позивач стверджував, що із вказаного часу позбавлений як власник одночасно права володіння, користування і розпорядження своїм майном, ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» продовжує незаконно фактично володіти спірним майном без відповідної правової підстави. Посилаючись на ст. 387 ЦК України, [PERSON] просив вимоги про витребування у ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» на його користь металевого корпусу судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW) задовольнити, зобовязавши повернути йому зазначений корпус, шляхом підписання акту приймання передачі. Оскільки працівниками КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» була незаконно відібрана перепустка № 1045, дійсна в період з 17.09.2013 року по 17.11.2013 року, [PERSON] просив усунити йому перешкоду у користуванні власністю, а саме: металевим корпусом судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW) шляхом зобовязання КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» надати йому необхідні перепусткидо належного майна. Представник позивача за довіреністю позов підтримала. Представник відповідача ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» позов не визнав. Представник відповідача КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» позов не визнав. Зясувавши обставини справи, дослідивши доводи та докази сторін, на які вони послались в обгрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Зазначене узгоджується із ст. 321 ЦК України, за ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтями 387, 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Судом встановлено, що [PERSON] є власником металевого корпусу повітряного судна ЯК-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW. Право власності набуто позивачем на підставі договору № 2805-2013 від 28.05.2013 року з ООО «Авіакомпанія Украеро», за яким [PERSON] придбав для особистих потреб повітряне судно ЯК-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW. Згідно квитанції від 28.05.2013 року № 950696 позивачем було сплачено за договором 80.000 грн. В порядку п. 6.2 вищезазначеного договору позивач отримав повітряне судно в аеропорту м.Одеси від колишнього власника, де воно продовжувало знаходитись. Зазначені обставини були предметом дослідження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала 20.05.2015 року), який зазначив, що статтею 328 ЦК України закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність не випливатиме з закону. Відповідно до ст. 61 ЦПК України \~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На час розгляду справи від повітряного судна залишився тільки його металевий корпус. Право власності [PERSON] на металевий корпус повітряного судна ЯК-40, заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW ніким не оспорюється. При таких обставинах суд не погоджується із запереченнями представника відповідача ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]», про те, що [PERSON] не надано право віндикаційного позову. Так, до речових позовів відносяться вимоги не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов). На час розгляду справи металевий корпус спірного повітряного судна знаходиться на території ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]». Вказані обставини, визнані представниками відповідачів, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. [PERSON] доступу до належного йому майна, яке знаходиться на території ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» не надається, що так само встановлено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 20.05.2015 року), рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.04.2015 року, яким у задоволенні позову ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» до [PERSON] про зобовязання укласти договір оренди майна відмовлено, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], не заперечувалось представниками відповідачів. Так, позивач не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє. Оскільки ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» згідно із довідкою від 17.04.2014 року № 02-579 на балансі з моменту свого створення такого майна не має, а спірне майно фактично знаходиться на його території без відповідної правової підстави, ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» є незаконним володільцем спірного майна в сенсі ст. 387 ЦК України. Враховуючи, що віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, а позивач позбавлений можливості користування і розпорядження належним йому на праві власності металевим корпусом повітряного судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW), та спірне майно є індивідуально-визначеним та таким, що зберіглося в натурі, але вибуло з володіння [PERSON] як власника, його позовні вимоги до ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» про витребування спірного майна є обґрунтованими. Поряд із тим, вимоги [PERSON] витребувати у ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» на його користь металевий корпус судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW), зобовязавши повернути його, шляхом підписання акту приймання передавання,за своїм характером повязанні із виконанням судового рішення та можуть бути вирішені в порядку ст. 217 ЦПК України, за якою суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому суд враховує, що згідно із п. 4.4.4. Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.06.2007 року за № 509 «Про затвердження Правил з організації системи контролю доступу в авіаційних суб'єктах цивільної авіації» для забезпечення санкціонованого допуску в контрольовані зони і зони обмеженого доступу авіаційних суб'єктів та об'єктів, що охороняються, керівникам Державіаслужби України, керівникам та службовцям її структурних підрозділів з метою виконання ними службових обов'язків видаються посвідчення працівника Державної авіаційної служби України. Відповідно до п. 5.4.4.5. Наказу перепустка працівника Державіаслужби України та посвідчення працівника іншої організації авіаційної галузі є підставою для допуску в контрольовану, стерильну зону або зону обмеженого доступу, що охороняються, крім зон прикордонного та митного контролю, доступ до яких здійснюється за погодженням з органом охорони державного кордону та митним органом і в супроводі посадових осіб цих органів. Водночас, пунктом 5.4.4.7. Наказу допускається і вхід відвідувача в контрольовану зону і зони обмеженого доступу аеропорту, який, здійснюються у супроводі вповноваженого працівника авіаційного суб'єкта (аналогічний порядок встановлений і для виходу). Обізнаність у цьому порядку підтверджується і листом КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» позивачу у справі від 14.08.2014 року № 34-627. Окрім того, вищезазначеним Наказом передбачена видача одноразових перепусток для відвідувачів. При таких обставинах та враховуючи, що спірний металевий корпус повітряного судна є непридатним для його експлуатації, суд, встановлюючи порядок виконання судового рішення не погоджується із доводами відповідачів щодо необхідності проходження [PERSON] відповідної підготовки з авіаційної безпеки у сертифікованому навчальному закладі для необхідності отримати доступ до належного йому майна. Тому, встановивши порушене право позивача та, задовольняючи його вимоги до ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» в частині витребування майна, суд, виходячи із обовязковості та фактичної можливості виконання судового рішення в порядку ст.217 ЦПК України вважає можливим встановити порядок виконання рішення, за яким воно є підставою для забезпечення ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]» доступу [PERSON] до металевого корпусу повітряного судна ЯК-40 в супроводі встановленого вповноваженого працівника авіаційного субєкта для його повернення шляхом підписання акту приймання передачі, який підтверджує факт отримання матеріальних цінностей відповідно до загальних понять документообігу в Україні. При цьому суд не погоджується із вимогами [PERSON] до КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» про усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом зобовязання вказаного відповідача надати позивачеві необхідні перепустки до належного йому металевого корпусу повітряного судна ЯК-40 (заводський номер 941734, реєстраційний номер UR-ABW), що знаходиться на території твердого покриття площадки перед АТБ, яка є власністю ТОВ «Міжнародний аеропорт [PERSON]», для подальшого демонтажу та вивезення його з території аеропорту з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] в період з травня по вересень 2013 року року, мав тимчасову перепустку № 1045 для проїзду у адміністративно-виробничу зону аеропорту, що не заперчуєвалось представником КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]». Водночас, належних доказів перешкоди позивачеві в користуванні власністю шляхом відібрання у нього спірної перепустки працівниками КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» [PERSON] в порядку ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано. КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» вказані обставини не визнало. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до КП «Міжнародний аеропорт [PERSON]» є безпідставними.

Outcome: partial