Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

24.12.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину спільного майна, визнання права на спадкування, зміну черговості у спадкуванні та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, у якому просить: - встановити факт проживання як дружини та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки із [PERSON] , який помер [INFO] , у період з 04.04.1992 року по день смерті [PERSON] ; - визнати кв. [ADDRESS] спільною сумісною власністю позивачки та померлого [PERSON] ; - визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину кв. [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю позивачки та померлого [PERSON] ; - змінити черговість у спадкуванні прав та обов`язків після смерті [PERSON] шляхом визнання за позивачем права на спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємиці першої черги; - визнати за позивачем право власності на ј частину кв. [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємиці першої черги. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що на початку 1992 року позивачка познайомилась з [PERSON] . На той час позивачка проживала в смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області. У березні 1992 року позивачка по власних справах знаходилась в м. Києві та зупинила таксі водієм якого виявився [PERSON] - її майбутній чоловік. [PERSON] довіз позивачку до автобусної зупинки ВДНХ в м. Києві, а по дорозі вони між собою розговорились та обмінялись номерами телефонів. Через 5 днів після цього [PERSON] зателефонував позивачці та запропонував зустрітись, на що вона погодилась. Після цього позивачка та [PERSON] почали зустрічатись, у них зав`язались відносини і на початку 1992 року позивачка та [PERSON] почали проживати разом. З 04.04.1992 року позивачка та [PERSON] почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в кв. [ADDRESS] . Позивачка та [PERSON] почали вести спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю як чоловік і жінки без реєстрації шлюбу. На момент знайомства позивачки з [PERSON] , позивачка була вдовою, а [PERSON] вже був розлучений, тому реєструвати шлюб не поспішили, оскільки в цьому не було потреби. Мати [PERSON] - [PERSON] була не проти сумісного проживання позивачки та [PERSON] як чоловіка та дружини і періодично чим могла їм допомагала. На початку спільного проживання [PERSON] не мав постійної роботи, але позивачка не зважаючи на це переїхала проживати до нього і для можливості нормального життя і побудови міцних сімейних стосунків позивачка переїхавши до м. Києва була змушена змінити роботу та пішла працювати на ринок біля мікрорайону «Березняки», де працює і до теперішнього часу. Після переїзду до м. Києва позивачка почала вести домашнє господарство в оселі [PERSON] , доглядала за своїм чоловіком та за квартирою у якій вони проживали разом. Позивачка стверджує, що у неї та [PERSON] був спільний бюджет, спільний побут та дозвілля, тобто вони проживали фактично як одна сім`я. Під час сумісного проживання вони разом ходили в крамниці, на ринок, відвідували знайомих, купляли необхідні для сім`ї речі, проживали як єдина родина, піклувались один про одного та опікувались один одним. До початку спільного проживання з позивачкою [PERSON] був одружений, але 29.08.1991 року шлюб було розірвано. В офіційному шлюбі у [PERSON] народилась донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька [PERSON] лишилась проживати зі своєю матір`ю, а у 2000 році в неї народилась дитина - [PERSON] . У 2001 році [PERSON] залишили свою дитину на матір та виїхала до Німеччини, вийшла заміж і змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] переїхавши до Німеччини почала влаштовувати своє особисте життя і своїм батьком не цікавилась взагалі. Після початку спільного проживання позивачки та [PERSON] , мати [PERSON] спочатку негативно до цього ставилась, але з часом зрозуміла, що її колишній чоловік має право на особисте життя, на спілкування з донькою, а тому кожного року влітку на частину літа віддавала [PERSON] її батьку [PERSON] . Так продовжувалось на протязі 5-6 років. Позивачка, її чоловік [PERSON] та його донька від першого шлюбу [PERSON] постійно їздили разом на батьківщину позивачки до смт. Глеваха, де в батьків позивачки є будинок та земельна ділянка. В селищі Глеваха позивачка разом зі своїм чоловіком обробляли город, збирали врожай, готували консервацію, чоловік ходив на рибалку, разом ходили по гриби та на різні свята, як то дні народження, весілля, а донька [PERSON] відпочивала разом з ними, їла домашні продукти, засмагала з батьком на р. Дніпро та набиралась сил до наступного навчального року. Так продовжувалось до того моменту поки [PERSON] не виповнилось 14 років після чого вона перестала їздити разом з позивачкою та своїм батьком. Час минав і позивачка з [PERSON] проживали разом однією сім`єю більше 10 років, позивачка та [PERSON] працювали, сумісних дітей не мали, а тому їм вдалося заощадити певну суму коштів. Ці кошти вирішили витратити на придбання нерухомості. 10.01.2003 року за спільною згодою та за спільні кошти була придбана і оформлена на ім`я чоловіка - [PERSON] , кв. [ADDRESS] . Під час придбання квартири позивачка разом з [PERSON] знаходилась у приватного нотаріуса Оніщенко В.С. Після проведення спільними зусиллями та за спільні кошти необхідного ремонту у придбаній квартирі (позивачка пофарбувала стелі, разом з чоловіком переклеїли шпалери у всій квартирі, придбали за сумісні кошти меблі) в травні 2003 року позивачка разом з [PERSON] переїхали жити в цю оселю і проживали там разом до дня смерті [PERSON] . 20.02.2003 року [PERSON] зареєструвався у кв. [ADDRESS] , натомість позивачка залишалась зареєстрованою у смт. Глеваха, потреби змінювати реєстрацію не мала і лише 17.10.2018 року була здійснена реєстрація місця проживання позивачки за адресою: кв. [ADDRESS] . Факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки більше 27 років до часу відкриття спадщини можуть підтвердити числення свідки. Крім цього, на підтвердження своїх вимог позивачка надає суду фоти із зображенням спільного дозвілля з друзями та рідними. З моменту придбання квартири та оформлення її на [PERSON] , позивачка регулярно здійснювала оплату комунальних послуг з 2005 року і до теперішнього часу. У 2006 році тяжко захворіла сестра позивачки і вона разом з [PERSON] постійно їй допомагали, позивачка купляла їй продукти та ліки, [PERSON] возив її до лікарні, як то до інституту раку та в інші медичні заклади для проведення хіміотерапії і все це робилось до смерті сестри. Сам [PERSON] помер у віці 62 роки - [INFO] у зв`язку з гострим повторним інфарктом міокарда. Після смерті [PERSON] позивачка продовжує жити у кв. [ADDRESS] , стосовно якої відкрилась спадщина. У визначений законом строк позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім позивачки із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась його донька [PERSON] , як спадкоємиця першої черги. Позивачка вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом із ним у громадянському шлюбі як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу більше 27 років і набула всіх прав та обов`язків як його дружина. Проте, нотаріус повідомив позивачці, що для оформлення спадщини необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, оскільки офіційний документ як то свідоцтво про реєстрацію шлюбу для підтвердження такого факту відсутній. Позивачка також вказує, що саме вона, як дружина померлого, отримувала дозвіл на його поховання, після чого здійснила поховання і розпорядилась речами померлого як його дружина. Ухвалою суду від 28.12.2019 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 08.05.2020 року задоволені клопотання сторін про виклик свідків. Ухвалою суду від 08.05.2020 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.06.2021 року постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання обов`язкової явки відповідача в судове засідання. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що вона познайомилась з [PERSON] у 1992 році, коли їхала додому зупинила автомобіль, його водієм був [PERSON] , який її підвіз, обмінялись номерами телефонів, почали зустрічатись, а потім почали разом жити. З квітня 1992 року по час смерті [PERSON] проживали разом. [PERSON] познайомив позивачку зі своєю мамою, жили, працювали, вели спільне господарство, [PERSON] підробляв в таксі, а позивачка працювала на ринку. У 1992 році із відповідачкою познайомилась, вона все літо жила з [PERSON] та позивачкою, десь до 15 років. Позивачка зазначає, що вона була зареєстрована в смт. Глеваха і разом з [PERSON] та відповідачкою систематично їздили туди. [PERSON] та позивачка часто бували у селі, займались городом, він рибалив, гриби збирали. Коли захворіла сестра позивачки, остання разом з [PERSON] по 2 рази на тиждень їздили до неї, а [PERSON] також возив сестру позивачки в інститут раку. Все робили у двох, ходили в гості і до них в гості приходили сусіди, разом святкували, бували на шашликах. Спочатку жили в кв. [ADDRESS] , позивачка працювала на ринку, а [PERSON] в охороні, підсобирали коштів і купили квартиру на [ADDRESS] , але оформили її на [PERSON] , оскільки боялись, що позивачка матеріально відповідальна особа. Про реєстрацію шлюбу якось не думали, але три роки тому подали заяву на реєстрацію шлюбу, однак в день розпису [PERSON] випив з друзями і у такому вигляді йти до РАГСу вже не можна було. Через рік після цього [PERSON] зареєстрував позивачку у квартирі, а на її 60 років хотів розписатись та подарувати позивачці квартиру, але так не сталось бо [PERSON] помер. Коли разом проживали на [PERSON] позивачка постійно няньчила відповідачку, але її ловила міліція, дзвонили чоловіку, тож надалі вже з відповідачкою не були. Потім відповідачка поїхала в Німеччину, спочатку дзвонила позивачці, потім рідше, а потім навіть батькові на день народження не дзвонила. Коли [PERSON] помер позивачка зателефонувала відповідачці, однак вона навіть на похорон не приїхала і позивачка сама ховала [PERSON] . Позивачка стверджує, що проживала з [PERSON] однією родиною, були спільні кошти, по першій квартирі то позивачка, то [PERSON] оплачували, а у квартирі на [ADDRESS] оплати здійснювала позивачка, [PERSON] оплачував десь 2-3 рази. У 2003 році за спільні кошти у сумі 11400,00 доларів США придбали квартиру, робили у ній ремонт пофарбували, поклеїли шпалери, відремонтували балкон. Сам [PERSON] ремонту не робив, оскільки не вмів, а за спільні кошти ремонтували робітники. Позивачка та [PERSON] разом були на дні народження його матері, один про одного піклувались та лікували. Жили добре, конфлікти були лише тоді коли [PERSON] випивав. Коли почали спільно проживати позивачка вже була вдовою, а [PERSON] був розведений. Кожної ночі [PERSON] ночував вдома, нікого крім позивачки в нього не було, ніякої іншої жінки не було. Позивачка вказує, що вона та [PERSON] все завжди робили вдвох, у позивачки були жіночі обов`язки, а що робити [PERSON] казала сама позивачка. У [PERSON] боліло серце і позивачка з ним звернулись до лікарні та там знайшли, що у нього збільшене серце, сказали, що це не страшно, а вийшло що стався інфаркт і після другого гострого інфаркту він помер. На Дніпровській набережній жили разом десь до 97-98 року, потім переїхали на [ADDRESS] , а потім у нову квартиру переїхали. Десь 5-6 років разом збирали кошти на квартиру. Квартиру, яка була на [ADDRESS] а [PERSON] продав щоб розрахуватись по боргах за ДТП. Позивачка зазначає, що жила з [PERSON] багато років, а відповідачка батьком не цікавилась, на поховання не приїхала, на його прохання по гроші не реагувала, казала, що коштів немає, а сама на відпочинок їздила, єдиний раз передала кошти в розмірі 90 доларів США. Позивачка вказує, що доглядала [PERSON] , безпорадного стану в нього не було, але позивачка водила його в лікарню. До самої своєї смерті [PERSON] працював. До першої квартири [PERSON] позивачка відношення не має, але потім та квартира була продана, позивачка заробляла більше на ринку, не офіційно, тож квартира є спільним майном. Разом з [PERSON] подавали заяву на реєстрацію шлюбу, але у цей день [PERSON] прийшов випивши, тож до РАГСу не пішли, він почував себе винним, тому щоб згладити провину зареєстрував позивачку у квартирі. Саме позивачка поховала [PERSON] , а відповідачці дзвонила, вона казала, що приїде, але не приїхала, лише трохи коштів передали. Відповідачка просила з похороном почекати до вівторка, а приїхала лише осінню. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити і додатково пояснив суду, що в матеріалах справи наявні докази спільного проживання, придбання спільного майна. Позивачка детально описала суду всі обставини, її відносини з [PERSON] та його відносини з донькою. Саме позивачка поховала [PERSON] та вони були разом зареєстровані у одній квартирі. Відповідні факти підтверджуються і показами свідків. Оскільки він помер від інфаркту, у нього була ішемічна хвороба серця і саме позивачка піклувалась про нього та доглядала. Після першого інфаркту необхідно встановлювати групу інвалідності, але через місяць він від другого інфаркту помер, тож групу інвалідності оформити не встигли, однак цю хворобу можна прирівняти до безпорадного стану. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позивачка та [PERSON] проживали разом однією сім`єю з 1992 року. Вони два рази продавали квартири, перша квартира дійсно була власністю [PERSON] , але після продажу квартири наступну квартиру позивачка та [PERSON] набули спільно. При цьому, позивачка більше заробляла коштів і відповідно більше коштів вклала у її придбання та вкладала кошти у спільне майно. Відповідач говорить неправду, що тільки останні два роки знає позивачку. Квартира є спільно набутим майном, вони разом цю квартиру купили, тож позивачка має на неї право. Також [PERSON] та позивачка купляли автомобіль, разом робили ремонт у квартирі. Свідки підтвердили факт спільного проживання, а також цей факт підтверджується письмовими доказами, наявні фотокартки. [PERSON] постійно приїжджав до онуків позивачки та зареєстрував позивачку у квартирі. На думку представника, свідки сторони відповідача належних пояснень не дали. Позивачка та [PERSON] жили однією сім`єю 28 років, позивачка вкладала кошти у набуття квартири, вкладала своє життя та здоров`я. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на початку 90-х років батьки відповідачки розлучились і відповідачка проживала зі своєю мамою, а з батьком час від часу спілкувалась. При цьому, батько відповідачки полюбляв жінок. За 2-3 роки до смерті відповідачка побачила позивачку на святі у батька, який часто випивав. Квартиру на Дніпровський набережній [PERSON] продав та купив квартиру на [ADDRESS] , потім і її продав і купив вже цю спірну квартиру, він просто скотився зі своїм способом життя. Представник вказує, що батьки відповідачки підтримували теплі стосунки, пересилали один одному кошти за потреби. Представник стверджує, що лише на новий рік у 2018 році батько відповідачки сказав, що прописав позивачку у себе і вони спробують жити разом, але до цього вона з ним постійно не жила. Відповідачка прохала позивачку відтермінувати поховання батька щоб відповідачка встигла приїхати, однак позивачка їй відмовила. При цьому, мати відповідачки на похованні була. [PERSON] працював до самої смерті, тож не можна говорити про наявність у нього безпорадного стану. Представник вважає, що належних доказів для встановлення факту проживання стороною позивача не надано, у квартирі позивачка зареєстрована лише з 2018 році, та й сама по собі реєстрація не є достатнім доказом для встановлення такого факту. Відсутні докази дійсного вкладання позивачкою коштів для придбання квартири. Фото з застілля не можуть бути доказом спільного проживання. Інші вимоги позивача щодо зміни черговості спадкування взагалі нічим не підтверджені. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявні клопотання третьої особи про розгляд справи за їх відсутності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є двоюрідним братом померлого. Коли брат одружився свідок товаришував з ним та його дружиною, у 1979 році цілий рік у них жив, оскільки не мав власного житла. Після одруження [PERSON] та його дружина довго жили разом, народили доньку. В подальшому контактів з [PERSON] було вже мало, спілкувались телефоном. Ховати брата допомагав сам свідок. З пліток свідок знає, що у [PERSON] після розлучення було багато жінок. Позивачку свідок особливо не знає, оскільки десь три роки стосунків з братом взагалі не підтримував. Позивачку бачив на похованні і колись бачив на стоянці де брат працював охоронцем, а вона поряд на ринку торгувала рибою. Саме там один раз зустрілись і брат познайомив свідка з позивачкою. Коли це точно було свідок не пам`ятає, приблизно років 5 тому. Брат сказав щось таке: чи живе з нею, чи дружить. Дружиною позивачку не називав. Квартиру на Дніпровський набережній [PERSON] продав, придбав іншу, по чутках він любив випити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачку він не знає, лише раз бачив її на похороні [PERSON] . Відповідачка є двоюрідною племінницею свідка, а померлий [PERSON] був його двоюрідним братом. Десь років 3 тому свідок був у квартирі брата, вони там були удвох, більше нікого у квартирі не було. У квартирі повний безлад, тож свідок не вважає, що там жила жінка, чи були в квартирі жіночі речі свідок не звернув уваги. Свідок часто приїздив на стоянку до брата і той часто знайомив свідка з різними жінками, але не з позивачкою. Позивачку свідок побачив тільки на похованні брата. Брат часто пив, любив жінок, міняв їх і всіх представляв «моя женщина». На Дніпровській набережній у брата була 2-на квартира, він її продав і купив на [ADDRESS] 1-ну квартиру та автомобіль, потім і цю квартиру продав та купив третю 1-ну квартиру, яка була сама хужа з-поміж трьох. Після розлучення [PERSON] весь час спілкувався зі своєю колишньою дружиною, вона йому допомагала, а також донька кошти йому висилала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачку вона бачила рідко, останній раз на похороні. Відповідачка є донькою свідка, а померлий був її колишнім чоловіком. Свідок вказує, що вона є першою і єдиною дружиною померлого. Десь за 1,5 роки до своєї смерті [PERSON] сказав свідку, що хоче прописати в своїй квартирі позивачку. [PERSON] одну за одною продавав квартири і переїжджав у все більш і більш погані умови. Свідок стверджує, що [PERSON] завжди хотів залишити квартиру дочці. За твердженням свідка [PERSON] хотів оформити субсидію і для цього хотів прописати позивачку в квартирі. Десь у 2016 році померлий познайомив свою доньку з позивачкою та сказав, що її звуть [PERSON] і вона іноді в нього живе. Позивачка в нього ночувала, їм так зручно було, але в нього багато було жінок і вони теж в нього жили по декілька днів. Особисто свідку відомі жінки, які також проживали з [PERSON] . Свідок бувала у квартирі [PERSON] , у свідка з ним були близькі стосунки, до останнього дружили, і в квартирі ознак жінки свідок не бачила. В квартирі свідок бувала десь 1 раз на пів року. Про наявність позивачки свідок дізналась зі слів доньки десь у 2016 році, а побачила її тільки на похороні. Донька була за кордоном, тому на похороні не була, але вона прохала позивачку зачекати її, однак вона цього не зробила та сказала, що вона його дружина. [PERSON] пив не перестаючи не дивлячись на болі в серці. [PERSON] продав квартиру на [ADDRESS] , купив іншу та автомобіль, потім і цю квартиру продав та у 2003 році переїхав в гостинку і на той час ніякої позивачки в нього не було, постійної жінки не було, адже свідок проводила з ним деякий вільний час. З донькою у [PERSON] були дружні, теплі стосунки, по попередній квартирі він навіть заповіт на доньку склав. Свідок зазначає, що завжди з [PERSON] один одному кошти позичали. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідачку вона не знає, а позивача знає давно, бо вони сусіди і товаришують. Позивачка та [PERSON] жили разом цивільним шлюбом, свідок багато раз їх разом бачила, вони разом приїздили до дочки позивачки в смт. Глеваха. Який період позивачка та померлий проживали разом свідок вказати не може, але вони були разом дано, десь років 10. Де вони жили в Києві свідку не відомо. Відповідачка в смт. Глеваха не приїжджала, а позивачка разом з [PERSON] майже кожен місяць їздили, він допомагав по господарству. З самим [PERSON] свідок особливо не знайома: «Привіт - Привіт». Чи зловживав померлий спиртними напоями свідок не бачила і позивачку у стані алкогольного сп`яніння теж не бачила. Свідку відомо, що позивачка та [PERSON] жили на [PERSON] , але у них в квартирі свідок не була. Донька позивачки казала свідку, що позивачка та [PERSON] подали заяву для реєстрації шлюбу, коли це було свідок не знає. Зі слів доньки позивачки, саме позивачка поховала [PERSON] . Свідок постійно разом бачила позивачку і [PERSON] та вважає, що це була родина. Десь 5 років тому [PERSON] у селі допомагав робити гараж та якийсь ремонт. Свідок стверджує, що позивачка постійно працювала, заробляла кошти, але ким та де вона не знає. Три роки тому [PERSON] допомагав робити кухню, у нього були добрі стосунки із донькою позивачки та її зятем. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачку вона не знає, а відповідачка донька її подруги, із якою вони товаришують з 5 класу. [PERSON] свідок знала з його весілля на її подрузі. [PERSON] жив на Дніпровській набережній спочатку, випивав, змінював квартири та автомобілі. Після розірвання шлюбу з мамою відповідачки свідку не відомо з ким жив [PERSON] . Спочатку [PERSON] жив на [ADDRESS] , потім продав квартиру та купив на [ADDRESS] і цю квартиру також продав, купив авто. На пр. Тичини квартира була однокімнатна, а на [ADDRESS] кімнати було. Навіть після розлучення [PERSON] та його колишня дружина зустрічались, разом святкували день народження відповідачки десь 2000-2003 роках. Коли [PERSON] третю квартиру поміняв, то це вже була гостинка, у цій квартирі свідок також була і ніякого жінки там не бачила. В цій останній квартирі свідок була десь 1-2 рази приблизно у 2017 році. [PERSON] підтримував теплі стосунки з донькою та колишньою дружиною. [PERSON] любив випити, останніми роками працював в Біокон. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що позивачку вона не знає, а відповідачка донька її подруги. З [PERSON] свідок познайомилась десь у 75-76 роках, оскільки він дружив із братом свідка. Свідок була свідком на весіллі [PERSON] та матері відповідачки, усю молодість дружила з ними. У [PERSON] була двокімнатна квартира, потім він її продав та купив меншу квартиру і автомобіль, потім знов продав квартиру і купив гостинку. Свідок стверджує, що [PERSON] працював. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя часто та близько спілкувались. У них були дружні відносини. [PERSON] любив випити і це скоріш за все стало причиною розірвання шлюбу. [PERSON] любив жінок, але постійної жінки в нього не було. Після розлучення свідок зустрічалась з [PERSON] 1-2 рази на рік. У гостинці свідок була десь 2 рази, це конура, холостяцьке житло, ніякої жінки там не було і жіночих речей також не було. На свята до свідка [PERSON] приходив або сам, або з колишньою дружиною. [PERSON] допомагав коштами колишній дружині і вона йому теж. Про якусь іншу жінку [PERSON] ніколи не казав, постійної жінки в нього не було. На Дніпровській набережній в нього була 2-на квартира, він її продав і десь у 92-93 році купив 1 кімнатну квартиру на [ADDRESS] та автомобіль. Потім продав і цю квартиру десь у 2003 році і купив гостинку теж на [ADDRESS] . [PERSON] працював охоронцем на стоянці у якійсь фірмі. У гостинці свідок була приблизно 3-4 рази. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що з [PERSON] він рибалив разом все життя, десь 30 років. Відповідачку свідок не знає, а позивачку знає років 25. [PERSON] та позивачка багато років жили разом і свідок їх багато років знає. У 2000 році свідок перестав пити і в цьому ж році [PERSON] запропонував йому влаштуватись на фірму Біокон. Позивачка піклувалась про [PERSON] і він добре про неї відзивався. Свідок якось бачив [PERSON] в автомобілі, він та пив та боявся йти додому щоб дружина не сварила. Вперше свідок потрапив до оселі [PERSON] та позивачки коли вони жили ще у двокімнатній квартирі, потім вони квартиру продали та купили меншу. [PERSON] та позивачка жили як дружина та чоловік, завжди були разом, вона йому готувала їжу, і сварились і мирились, різне бувало. На рибалці [PERSON] казав: «Ось дружина мені бутерброди дала». Потім свідок потрапив і до квартири на [ADDRESS] , але скільки там було кімнат він не пам`ятає. Коли свідок познайомився з [PERSON] у нього вже був автомобіль [PERSON] . Колишню дружину [PERSON] свідок не знає і його доньку теж не бачив. В розмові [PERSON] розповідав про свою доньку, казав, що вона живе за кордоном, а допомоги на придбання автомобіля не надала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що позивачку він знає давно, відповідачку менше бо вона не часто з`являлась. [PERSON] та позивачку свідок знає як сім`ю більше 20 років, вони жили разом. Разом з [PERSON] свідок працював 15 років і 20 років дружили та весь цей час свідок бачив їх разом. [PERSON] та позивачки жили недалеко від свідка на [ADDRESS] по двох адресах. Свідок вказує, що [PERSON] та позивач були чоловіком та жінкою, свідок не раз бував у них в гостях. Позивачка готувала, прала, у всьому допомагала [PERSON] . Він казав свідку, що якби не [PERSON] він би вже опустився. На [ADDRESS] квартирі свідок був давно, десь 18 років тому. Потім [PERSON] цю квартиру продав і купив гостинку. [PERSON] та позивачка робили у гостинці ремонт, особисто свідок допомагав ремонтувати балкон. В квартирі свідок бував 1 раз десь 1-6 місяців. Колишню дружину [PERSON] свідок бачив пару разів, до неї разом з [PERSON] свідок їздив на побачення з дитиною. У [PERSON] були товариські стосунки з колишньою дружиною, але один одному вони не допомагали, розірвали шлюб і все. З донькою у [PERSON] були теплі відносини. [PERSON] дещо випивав. Разом ходили на рибалку, бувало разом свята проводили, на природі були, але без [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є донькою позивачки, а відповідачку кілька разів бачила. Позивачка з [PERSON] 30 років разом жили, мали спільний побут. Відповідачці не було ніякого діла до свого батька. Відповідачку десь років 28-30 тому вперше побачила, мала була, років 10. Свідок познайомилась з відповідачкою у квартирі на Дніпровській набережній. Останній раз свідок бачила відповідачку десь 5 років тому, вона в гості приходила. Свідку було десь 13-14 років як вона познайомилась з відповідачкою. Останній час позивачка та [PERSON] жили в гостинці, а до цього 1-кімнатна квартира була теж на [ADDRESS] . Свідок бувала в усіх трьох квартирах. Як купляли гостинку свідку не відомо, але квартири були у власності [PERSON] , а також був автомобіль. Позивачка працювала на ринку, а [PERSON] в [PERSON] охоронцем. Чи пив померлий свідок не бачила. Свідок стверджує, що разом проводили свята, [PERSON] няньчив її дитину, свідок та її родина вітали [PERSON] з днем народження, приїжджали до них на свята та просто так приїжджали. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Т. 1, а.с. 18). Згідно довідки про причину смерті, причиною смерті [PERSON] став гострий повторний інфаркт міокарда (Т. 1, а.с. 19). Відповідно до копії паспорту [PERSON] , він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20.02.2003 року (Т. 1, а.с. 16). За змістом копії паспорту позивачки, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2018 року (Т. 1, а.с. 24). Зі змісту наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 10.01.2003 року, який зареєстрований у Бюро технічної інвентаризації 05.02.2003 року, вбачається, що [PERSON] був власником кв. [ADDRESS] , відповідне також підтверджується інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2019 року (Т. 1, а.с 30, 85). 18.09.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] звернулась [PERSON] (Т. 1, а.с. 61). 24.12.2019 року позивачка звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого цивільного чоловіка - [PERSON] (Т. 1, а.с. 96). Своїм листом від 24.12.2019 року державний нотаріус повідомив позивачку, що оскільки нею не доведено родинні стосунки з померлим, заповіту померлий не залишив, то згідно ст. 1217 ЦК України немає підстав для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину (Т. 1, а.с 39, 99). На підтвердження факту проживання однією сім`єю стороною позивача додано до позовної заяви три світлини зі спільного перебування, а в подальшому надано дві світлини місця поховання [PERSON] (Т. 1, а.с. 37, 131). Згідно договору-замовлення №1.113796К від 14.06.2019 року на організацію та проведення поховання [PERSON] , цей договір був укладений з позивачкою, як замовником відповідних послуг (Т. 1, а.с. 22) та позивачка сплатила послуги з кремації [PERSON] (Т. 1, з.б.а.с. 22). Сторона відповідача на підтвердження наявності у [PERSON] власного доходу та періоду його роботи (з 10.11.2009 року по 13.06.2019 року) надала суду довідку ТОВ «Аптека Біокон» про те, що [PERSON] працював на посаді диспетчера та за вказаний період отримав дохід у розмірі 196742,26 грн. (Т. 1, а.с. 134-135). Також надано роздруківки руху коштів і банківські квитанції, які свідчать про деякі перерахування коштів від [PERSON] на адресу його колишньої дружини та навпаки, а також від колишньої дружини [PERSON] на ім`я позивачки у день смерті [PERSON] (Т. 1, а.с. 136-141). Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. За змістом положень статті 74 СК України у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У частині першій статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №645/1601/16-ц, від 15.08.2019 року у справі №588/350/15. При цьому, інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 1 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу взагалі може бути встановлений лише з 1 січня 2004 року. Отже, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можна встановити лише після 1 січня 2004 року (після набуття чинності СК України), а крім того, одного лише встановлення такого факту недостатньо для того, щоб визнати майно таким, що є спільною сумісною власністю та має ділитися порівну. Наведені висновки відповідають сталій практиці Верховного Суду викладеній у численних постановах суду касаційної інстанції, зокрема, відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц. Поряд із цим, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю починаючи з 04 квітня 1992 року, що відповідно протирічить законодавству України. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира набута у власність [PERSON] у 2003 році, тобто момент набуття права власності на спірну квартиру перебуває поза межами законодавчо визначеної дати (01.01.2004 року), із якої можливим є встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а відтак навіть встановлення відповідного факту з 01.01.2004 року по час смерті [PERSON] не призведе до набуття квартирою статусу спільної сумісної власності, як майна, що набуте за час спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, як спільного майна. Також суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, які б в сукупності давали підстави для безспірного висновку про дійсне проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Фактично на підтвердження наявності такого факту суду надано кілька фото з місця поховання [PERSON] та з місць спільного перебування із ним, копію договору-замовлення на організацію поховання, наявні дані про реєстрацію позивачка у квартирі померлого з 2018 року та покази свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім власне факту спільного проживання, обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, є несення спільних витрат, ведення спільного бюджету, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин та наявність прав і обов`язків притаманних подружжю. На переконання суду, лише покази свідків не можуть бути достатніми доказами для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки наявність такого факту та його період мають підтверджуватись і іншими засобами доказування, адже покази кожного свідка є суб`єктивним сприйняттям кожною особою власного розуміння сім`ї та подружжя, до того ж в даному випадку свідки сторони відповідача дали суду покази протилежні показам свідків сторони позивача. Крім того, не доведено і участі позивачки у придбанні спірної квартири, ураховуючи відсутність будь-яких офіційних даних про її доходи, а також з огляду на те, що [PERSON] двічі продавав належні саме йому квартири та придбавались інші, у тому числі і спірна квартира. Стосовно вимог позивача про зміну черговості права на спадкування та визнання за нею ј частини спадкової квартири суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 1215 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Із матеріалів справи та встановлених судом обставин не вбачається жодних даних та доказів на підтвердження наявності будь-яких обставин передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України для зміни черговості спадкування, а саме, що позивачка протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Встановлені судом обставини навпаки свідчать про те, що померлий у безпорадному стані не перебував, до дня смерті працював та отримував власний дохід. Оскільки відсутні будь-які підстави для зміни черговості спадкування, відсутні і підстави для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, адже такий факт надає право на спадкування в четверту чергу, при цьому спадщина після смерті [PERSON] прийнята спадкоємцем першої черги - його донькою. Незалежно від того, в якому порядку розглядається справа про встановлення факту, що має юридичне значення, у заяві чи позовній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити, з якою метою і причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Саме мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. За умови відсутності підстав для зміни черговості спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю не досягає юридичної мети його встановлення, тобто такий факт не є юридичним і не тягне відповідних правових наслідків, поскільки спадщина прийнята спадкоємцем першої черги, що виключає можливість спадкування спадкоємцем четвертої черги. Крім того, на підставі вище наведеного обґрунтування стосовно відсутності належного підтвердження факту проживання однією сім`єю, суд не вбачає і дійсного належного підтвердження факту проживання позивачки зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. Здійснюючи у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат відповідачки понесених у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги, що заявлені до стягнення у загальному розмірі 26000,00 грн., суд вбачає, що не всі заявлені судові витрати пов`язані з розглядом справи. За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Суд вважає, що витрати на участь в судовому засіданні 03.04.2020 року в сумі 2500,00 грн. не пов`язані з розглядом справи, оскільки у цей день судове засідання не відбулось, крім того, саме представником відповідача 30.03.2020 року до суду було подане клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 03.04.2020 року. Також не можна віднести до розгляду справи витрати на усну консультацію у сумі 500,00 грн. після судових дебатів, адже таким чином розгляд справи завершено і наступні витрати на правову допомогу можуть бути віднесені лише до витрат понесених на стадії перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Отже, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати понесені у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги в сумі 23000,00 грн. (26000 - 2500 - 500). На підставі викладеного,

Outcome: approved