Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

25.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 39750,00 грн.на кожну дитину, щомісячно з урахуванням індексації. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, проживають окремо та спільного господарства не ведуть на момент звернення до суду. Від шлюбу у подружжя 11.09.2008 року народився син [PERSON], та 07.07.2010 року народилася донька [PERSON]. Однак примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду із позовом. 07.09.2018 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов. Ухвалою суду від 07.09.2018 року позовні вимоги роз'єднані в різні самостійні судові провадження. 02.10.2018 року позивачем [PERSON] до суду надано відповідь на відзив. 27.11.2018 року представником позивача до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 19440,00 грн. щомісячно, починаючи від дати подачі позовної заяви до суду на до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 19440,00 грн. щомісячно, починаючи від дати подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в заяві про зменшення розміру позовних вимог підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в заявленому обсязі не визнав та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON], 11.09.2008 року, та малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дітей відповідного віку на кожну дитину. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2008 року, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2018 року розірвано. Від шлюбу у сторін є спільні діти: [PERSON], [INFO], актовий запис №1584 від 23.09.2008 року, що вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-ЖД №154446, виданого 23.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі /а.с.11/. - [PERSON], [INFO], актовий запис №1174 від 20.07.2010 року, що вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-ЖД №226361, виданого 20.07.2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції /а.с.12/. З довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрацію) №1403 від 04.09.2018 року, виданої начальником Дільниці №1 КП «ЖКС «Черьомушки», вбачається, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [INFO], разом з матірю [PERSON], бабусею [PERSON] та іншими родичами /а.с.43/. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилається на те, що він сплачував та продовжує сплачувати добровільно аліменти, однак на даний час не працює, оскільки він не може піти в рейс, так як в березні у нього викрали сумку з документами, на підтвердження чого суду надано копію оголошення з газети. При цьому відповідач зазначає, що живе на даний момент за рахунок власних заощаджень. Стороною відповідача суду надано копії чеків та квитанцій, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] сплачує добровільно аліменти, зокрема за вересень-листопад, по 4000 грн. щомісячно, та, окрім того, несе витрати на розваги дітей та на придбання іграшок, одягу та взуття. При цьому більшість чеків та квитанцій датовані періодом з вересня по листопад 2018 року. Таким чином, судом встановлено, що навіть не маючи офіційного працевлаштування на даний час відповідач [PERSON] має можливість матеріально утримувати своїх спільних з позивачем [PERSON] малолітніх дітей. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому згідно з ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов'язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27.11.2018 року та доданих до неї письмових доказів вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] займаються додатковими заняттями в гуртках ушу та станції юних техніків «Аматор», тощо. Також до заяви додані квитанції щодо купівлі продуктів харчування та різних побутових товарів, а також документи на підтвердження витрат на паливо та паркінг автомобіля, на якому відповідно до тексту заяви позивач [PERSON] возить дітей до школи та на позашкільні заходи. З цього приводу суд зазначає, що витрати позивача щодо відвідування дітьми додаткових позашкільних занять мають характер додаткових витрат в сенсі ст. 185 СК України, вимоги щодо стягнення яких позивачем не заявлені. Крім того посилання позивача на вартість спортивних занять та груп продовженого дня документально не підтверджені. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля CHEVROLET AVEO, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК 605960 є [PERSON], а не позивач [PERSON], в звязку з чим витрати на утримання транспортного засобу та паливо не можуть бути враховані судом при визначенні сумі аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи при визначенні розміру аліментів обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, оскільки заявлена позивачем сума аліментів, що підлягає стягненню необґрунтовано завищена. При цьому, суд вважає, що позивачева сторона в ході розгляду справи акцентувала увагу суду лише на витратах матері, та не довела належними доказами, що батько дітей має можливість на цей час виплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Твердження відповідачевої сторони, що відповідач не має можливості сплачувуати аліменти більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дітей відповідного віку на кожну дитину, відхиляються судом, адже перераховані відповідачем кошти в добровільному порядку, їх розмір, а також інші витрати, пов'язані з утриманням дітей, спростовують вказані твердження сторони відповідача.

Outcome: partial