Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

25 червня 2018 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору б/н від 01.10.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобовязання за даним договором, у звязку з чим станом на 31.05.2018р. має заборгованість 102601,86 грн., що складається з 1796,77 грн. заборгованість за кредитом, 95615,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5190,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, за вирахуванням суми у розмірі 22976,86 грн., що була задоволена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року, різниця чого становить 79625 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 3981,25 грн. (процентна складова). Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 84106,25 грн. за кредитним договором № б/н від 01.10.2012 року та судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. 09 липня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 47). Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. \~ \~ \~ \~Від відповідача відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову на адресу суду не надходило, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 8-9). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором б/н від 01.10.2012 року задоволено, та стягнено з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 22976,86 грн., що складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу. Рішення суду набрало законної сили (а.с.5). З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.10.2012 року між позивачем та відповідачем вбачається, що станом на 31.05.2018р. має заборгованість 102601,86 грн., що складається з: 1796,77 грн. заборгованість за кредитом, 95615,09 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5190,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, за вирахуванням суми у розмірі 22976,86 грн., що була задоволена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року, різниця чого становить 79625 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 3981,25 грн. (процентна складова). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12. Враховуючи той факт, що позивач скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України щодо дострокового повернення частини позики та сплати процентів, він безпідставно продовжив нараховувати боржникові проценти за кредитом. Враховуючи вищевикладене суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог та приходить до висновку про необхідність відмови у позові

Outcome: dismissed