Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

26 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що до 30.11.1994 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом першої А групи і потребує постійного догляду та лікування. Позивачка вказує, що вона не працює, оскільки проживає разом зі своїм повнолітнім непрацездатним сином та здійснює постійний догляд за ним. З огляду на вказане, позивачка просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного [PERSON] в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, з дати звернення до суду, а також, стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1\\6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з наведених підстав. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, вказавши, що за своїм матеріальним станом, сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі її довіритель не має можливості. Повідомила, що на цей час відповідач перебуває в іншому шлюбі та несе витрати по утриманню нової сім`ї, його дохід на складається з пенсійних виплат та заробітної плати в загальному розмірі близько 10 000 грн. Крім того, зазначає, що відповідач має незадовільний стан здоров`я. Просить суд додатково врахувати одержання позивачкою, крім пенсії за віком, соціальних виплат у зв`язку з інвалідністю сина та стягувати з відповідача аліменти на утримання непрацездатного сина в розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходу). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивачки просила відмовити. Заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, якій був розірваний 30.11.1994 року (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане 06.07.1995 року Володимир-Волинським відділом РАГС Волинської області, актовий запис № 178). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 11.01.1980 року Володимир-Волинським міським відділом РАГС Волинської області, актовий запис № 12). [PERSON] , [INFO] , є інвалідом першої А групи з дитинства, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду і допомоги, інвалідність встановлено довічно (довідка до акта огляду МСЕК ВЛН № 0093296, видана 05.12.2011 року). Як вбачається з довідки про склад сім`ї та проживання, виданої 20.03.2019 року Зарічанською сільською радою Володимир-Волинського району, Волинської області, [PERSON] проживає разом із своїм сином, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України здійснюється за позовною заявою у судовому порядку. При вирішенні спору суд, відповідно до вимог ст.182 СК України, враховує, що повнолітній [PERSON] є інвалідом І групи, потребує постійного стороннього догляду і допомоги, проживає разом з матір`ю, яка не працює, здійснюючи догляд за ним. Суд враховує матеріальне становище відповідача, щомісячний дохід якого складає близько 10 000 грн, При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Суд приймає до уваги, що [PERSON] , згідно довідки про доходи № 1388, щомісячно отримує пенсію за віком в розмірі 1647,74 грн, а також отримує державну соціальну допомогу, яка надається особам з інвалідністю з дитинства І групи в розмірі 3074,90 грн., щомісячно, та допомогу на догляд за інвалідом І або ІІ групи в розмірі 1853,00 грн, щомісячно, що підтверджується довідками Володимир -Волинського УСЗН відповідно №№ 1741 та 1742 від 05.06.2019 року. Також, суд враховує, що непрацездатний повнолітній син сторін - [PERSON] , має численні захворювання, потребує значних витрат на придбання медикаментів, одягу, продуктів харчування, що підтверджено матеріалами справи, а відтак потребує також матеріальної допомоги від батька. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання його повнолітнього непрацездатного сина в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності. В судовому засіданні було встановлено, що інвалідність [PERSON] встановлено довічно. В частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю, суд зазначає наступне. Так, згідно з ч.1 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Разом з тим, відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , тобто, є повнолітнім, у зв`язку з чим, в розумінні наведених вимог закону, на цей час не може мати статусу дитини з інвалідністю. За встановлених обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача, у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання.

Outcome: partial