Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

24.11.2020р. [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 73 890,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1631, 66 грн., три відсотки річних від прострочення суми в розмірі 406,90 грн., інфляційні збитки в розмірі 1115, 74 грн., а всього 77044, 30 грн. та стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.05.2020р.. позивач передала грошові кошти у борг відповідачу у сумі 73 890,00 грн. строком на 3-4 місяці від дати написання розписки, що підтверджується розпискою, підписаною відповідачем. Станом на встановлений строк, що зазначений в розписці, відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, тому [PERSON] звернулась до суду з позовом по стягненню з відповідача боргу. ' Ухвалою від 30.11.2020р. відкрито провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою від 11.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2020р. позивач передала грошові кошти відповідачу у сумі 73 890,00 грн. строком на 3-4 місяці від дати написання розписки, що підтверджується розпискою складеною та підписаною відповідачем. Відповідно до ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як убачається зі змісту розписки від 12.05.2020р.. позивач передала грошові кошти відповідачу строком на 3-4 місяці від дати написання розписки. З огляду на встановлені обставини, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача стягнувши з відповідача грошові кошти в сумі 73 890,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1631, 66 грн., три відсотки річних від прострочення суми в розмірі 406,90 грн., інфляційні збитки в розмірі 1115, 74 грн., а всього 77044, 30 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved