Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

25.10.2013 року представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього на користь позивача [PERSON] борг за договором позики у розмірі 20700 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 1285 грн., та понесені судові витрати. Зазначав, що 26.10.2010 року [PERSON] позичив [PERSON] 20700 грн., про що останній написав розписку та зобов’язався повернути зазначені кошти до 01.01.2011 року. Однак, відповідач позичені гроші не повернув, ухиляється від виконання взятих на себе зобов’язань. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся за адресою його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 22). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши наявні докази по справі, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 2 цієї ж статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розпискою між сторонами 26 жовтня 2010 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав 20700 грн., зобов’язавшись повернути борг до 01.01.2011 року (а.с. 4). Однак в зазначений термін борг не повернув. Крім того, факт укладення договору позики на суму 20700 грн. та її неповернення свідчить оригінал вище вказаної розписки, яка знаходиться у позикодавця [PERSON]. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних з 01.01.2011 року по 25.10.2013 року (2011 рік – 621 грн., 2012 рік – 621 грн., та 298 днів 2013 року – 507 грн.) за розрахунком суду становитиме 1749 грн.. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення суми неповернутих коштів за договором позики – 20700 грн., та лише 1285 грн. трьох процентів річних, як передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов’язання. Позивачем сплачено 232 грн. судового збору, але з врахуванням суми, яка стягується, і у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 229 грн. 40 коп., що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Outcome: approved