Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

25 травня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останньої заборгованість у розмірі 34297,68 грн. за кредитним договором №б/н від 27.12.2005 року, який складається з наступного: - 9094,68 грн. - заборгованість за кредитом; - 23093,59 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1609,41 грн. штраф (процентна складова); Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображені у розрахунку заборгованості за договором та продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, чим порушує права ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи. За доводами заявника, з розрахунку заборгованості вбачається, що остання сплата по кредиту відбулася 12.08.2014 року, позовну заяву подано банком 25.05.2017 року, тобто в межах строку позовної давності. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2017 року залишити в силі, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» без задоволення. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам не відповідає рішення суду першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений для стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 27.12.2005 року. Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може апеляційний суд. Судом по справі встановлено, що 27 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами заяви, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3250 грн.зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів у році. Зазначено, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.7) Згідно із вказаною заявою [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ознайомленА і згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Своїм підписом [PERSON] підтвердила, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір надання банківських послуг. [PERSON] отримала 27.12.2005 року кредитну картку №4149 6053 1543 5149 строком дії до серпня 2012 року, 18.12.2008 року отримала кредитну картку №5457 0829 3121 9971 строком дії до грудня 2012 року, що підтверджується особистою заявою [PERSON] (а.с.198), а 27.04.2012 року отримала кредитну картку №4149 4377 1451 1183 строком дії до серпня 2015 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотами (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з фотографією [PERSON] з отриманою картою 27.04.2012 року (а.с.201). Таким чином, позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання щодо їх своєчасного повернення не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2017 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача (а.с.4-6) становить 34297,68 грн., з яких 9094,68 грн. - заборгованість за кредитом; 23093,59 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1609,41 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до його виконання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно ст.625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Згідно до п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених дійсним договором більше ніж на 1200 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 07.07.2017 року [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.32-33). Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, висловленої ВС України у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014, №6-134цс14 від 01.10.2014, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. З матеріалів справи встановлено, що строк дії перевипущеної кредитної картки №4149 4377 1451 1183, отриманої [PERSON], встановлений до серпня 2015 року, а з позовом банк звернувся 25 травня 2017 року. Відповідно до виписки по картрахунку №4149 4377 1451 1183, наданого позивачем, останній платіж [PERSON] було здійснено 12.08.2014 року (а.с.39-52). Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом 25 травня 2017 року, трирічний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 9094,68 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 23093,59 грн. позивачем не пропущений. Крім того, відповідно до п.8 Умов та Правил надання банківських послуг підлягають стягненню штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 1609,41 грн. (процентна складова). Отже, заявлені банком вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.12.2005 року підлягають задоволенню. Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.12.2005 року в сумі 34297 грн. 68 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9094 грн. 68 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 23093 грн.59 коп., штрафи 500 грн. фіксована частина та 1609 грн. 41 коп. процентна складова. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 3360 грн. у відшкодування судових витрат (1600 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції + 1760 грн. за апеляційний розгляд справи) (а.с.1,176).

Outcome: approved