Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

25 червня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.10.2015 року: стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 13 313,85 грн., втрати від інфляції в сумі 8 973,36 грн. та 3% річних в сумі 2 765,91 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальним послугами. У зв'язку з несплатою відповідачем за житлово-комунальні послуги за період 01.04.2004 року по 01.07.2014 року заборгованість складає: сума основного боргу за житлово-комунальні послуги становить - 13 313,85 грн., втрати від інфляції в сумі 8 973,36 грн. та 3% річних в сумі 2 765,91 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачем із позивачем, останній в свою чергу має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 23.10.2015 року заявлені вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 21.12.2015 року не з'явилась, звернулась до суду з клопотанням про слухання справи в її відсутність, в заяві зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 23.10.2015 року заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що між сторонами не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, з розрахунку заборгованості не можливо зрозуміти за які житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість. Крім того представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності. В судове засідання, яке відбулось 21.12.2015 року відповідач не з'явився, направив до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так як сторони по справі належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, суд на місці ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність сторін на підставі ст.169 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки від 16.06.2015 року №876, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідач - [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що підтверджується відповіддю з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві. Крім нього в квартирі зареєстровані: [PERSON], брат з 20.04.2006 року, [PERSON] з 16.11.2013 року та [PERSON] з 14.11.2013 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.05.1992 року. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі -Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2004 року по 01.07.2014 року включно становить 13 313,85 грн. Під час слухання справи судом, відповідач у вересні 2015 року сплатив заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 19 428,08 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на спростування зазначеної заборгованості суду не надав. Стаття 267 ЦК України встановлює, що загальний строк позовної давності становить три роки. Враховуючи те, що сторона позивача у вимогах просить стягнути заборгованість, починаючи з 01.04.2004 року, тобто з перевищенням трирічного строку на звернення до суду, проте відповідач сплачував заборгованість за житлово-комунальні послуги за цей період, тобто вчиняв дії, які спрямовані на визнання заборгованості, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності та стягнення заборгованості за весь період. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 8 973,36 грн. та три проценти річних - 2 765,91 грн., а загальна сума, яка підлягає до стягнення становить 25 053,12 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved