Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

26 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, згідно якого позивач просить: - визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді ј частин житлового будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 52,0 кв.м., сараю літ. «Д», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», погребу літ. «Г», споруд №1-6, І, розташованих на земельній ділянці площею 599 кв.м., укладений 10 березня 2020 року між [PERSON] і [PERSON] , в інтересах якої діяв [PERSON] щодо продажу ј частин житлового будинку [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 52,0 кв.м., сараю літ. «Д», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», погребу літ. «Г», споруд №1-6, І, розташованих на земельній ділянці площею 599 кв.м. У судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явилась, надала заяву відповідно до якої просить справу розглядати без її участи, позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.128 ЦПК України\~судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5\~ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Згідно ч.11\~ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно\~ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265 ЦПК України, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до\~ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Станом на 31.12.2012 року власниками житлового будинку [ADDRESS] були: ј частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1975 року; ј частки [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1975 року; Ѕ частки [PERSON] на підставі договору дарування від 07.05.1973 року та договору дарування від 23.11.1994 року, що підтверджується відповіддю КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» №95 від 23.01.2020 року. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину у вигляді ј частини житлового будинку [ADDRESS] після померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.06.2001 року, однак державна реєстрація права власності за [PERSON] КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2019 року справа №495/9559/19 договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, укладений 05.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] в інтересах якої діяв [PERSON] ј частин житлового будинку [ADDRESS] був визнаний дійсним та за [PERSON] визнано право власності на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 52,0 кв.м., сараю літ. «Д», літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «В», погребу літ. «Г», споруд №1-6, І, розташованих на земельній ділянці площею 599 кв.м. Таким чином, станом на час подачі позову [PERSON] є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №198619990 від 01.02.2020 року. Під час наведення порядку в особистих речах та документах, позивачем було знайдено розписку [PERSON] від 04 вересня 1976 року та нотаріально посвідчену генеральну довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] , згідно з якими він продав належну йому частку будинку за дві тисячі рублів [PERSON] . Таким чином, за життя [PERSON] стала власником ј частки будинку, які були оформлені у відповідності із законодавством, а також власником інших ј частки, які не були належно оформлені. Згідно нотаріально посвідченому заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] все майно, яке на день смерті буде їй належати. За вказаних обставин, [PERSON] успадкувала Ѕ частину спадкового будинку, з яких ј частки продала позивачу [PERSON] за договором купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, що підтверджується рішенням суду від 07 листопада 2019 року, а інші ј частки продала нещодавно за 80000 гривень за іншим договором від 10 березня 2020 року, який був укладений за наступних обставин. З метою здійснення купівлі-продажу ј частки житлового будинку [ADDRESS] 10 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача та домовившись з нею про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатив гроші в сумі 80000 гривень, про що отримав розписку від представника відповідача. Усно відповідач пообіцяла позивачу нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу після того, як приїде з міста Калінінград Російської Федерації до України, на підтвердження укладеного договору відповідач передала позивачу ключі від будинку та підсобних приміщень. Проте, відповідач після укладення договору ухиляється від нотаріального посвідчення договору, в Україну не приїжджає, посилаючись на коронавірусні обмеження, його представник також постійно посилається на зайнятість та коронавірусні обмеження, зібрати їх разом та відвідати нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, позивачу не вдається. Відповідно до ст.224 ЦК України\~(в редакції 1960 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.128 ЦК України\~(в редакції 1960 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~ст.153 ЦК України\~(в редакції 1960 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~\~ Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона\~продавець передає майно (товар) у власність іншій стороні покупцю, а покупець приймає і сплачує за нього визначену грошову суму. Згідно з ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також що майно було правомірно придбано позивачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved