Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

26 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що відповідач проживала однією сім'єю з родиною позивача, але після розлучення відповідач виїхала до м. Чернігів, де вже протягом 5 років проживає та працює. Позивач не може оформити належні пільги, оскільки відповідач залишається зареєстрованою за даною адресою. Тому позивач звернулася до суду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні та показала, що відповідач не підтримує з родиною жодних відносин і протягом п'яти років не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні розповів, що позивач є його дружиною. Відповідач в будинку не проживає більше п'яти років, жодних її речей за даною адресою немає. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідка, дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач протягом п'яти років не проживає за адресою: [ADDRESS]. Стаття 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач заявила правомірну вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідач в судовому засіданні підтвердила, що вже п'ять років не проживає за даною адресою, тому суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги позивача за виключенням зобов'язання органу місцевого самоврядування зняти з реєстраційного обліку відповідача. Органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до п. 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077 передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення у день подання особою документів. На підставі викладеного,

Outcome: partial