Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

26.09.2018 року до суду звернулась позивач [PERSON] з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] 26.10.2018 року отримана адресна довідка про місце реєстрації проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 23 листопада 2018 року. Згідно поданого позову позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2015 року. Їх шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського районного району Дніпропетровської області. В період шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. З березня 2015 року вони не проживають разом з відповідачем, син проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач в установлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2015 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського районного району Дніпропетровської області. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. За доводами позивача судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Будь-яких заперечень та доказів на спростування даного факту відповідач не надав. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дитини. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відповідно до способу захисту, обраному позивачкою та який передбачений нормами Сімейного кодексу України. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Доказів про своє матеріальне становище сторони суду не надали. Проте, відповідач є працездатною особою за віком та має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач,згідно поданої позовної заяви, бажає отримувати аліменти у частці від заробітку (прибутку) відповідача. Вирішуючи питання про розмір стягуваних аліментів, суд, у відповідності до обраного позивачкою способу захисту порушених прав, а саме стягнення аліментів у відсотковому розмірі від отримуваного відповідачем прибутку,та у відповідності до розміру, який визначений позивачкою, а також враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів на існування обставин, які передбачені ст. 182 СК України , та які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, вважає за можливе стягнути з відповідача на ім'я позивачки аліменти на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Стягнення аліментів в даному розмірі з урахування обов'язку матері матеріально утримувати дітей на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 26.09.2018 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 704.80 грн. так як позивачем, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: approved