Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

25.05.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнила, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, посилаючись на те, що на її утриманні знаходяться малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], а відповідач [PERSON], незважаючи на те, вони проживають у спільному шлюбі, домовленості між ними щодо утримання малолітніх дітей між ними не досягнуто, матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач практично не надає, хоча працює та має регулярний заробіток, всі зароблені гроші витрачає виключно на свої потреби, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати неповнолітніх дітей, перебуваючи в декретній відпустці по нагляду за двома молодшими дітьми та отримуючи державну допомогу по народженню дітей, якої не вистачає для утримання трьох неповнолітніх дітей. В судове засідання позивачка не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, телефонограмою повідомила суд, що заявлені нею уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві та просить розглянути справи у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, проте надав суду заяву в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, згодний сплачувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у визначеному позивачкою розмірі та просить розглянути справу у його відсутність. Судом встановлено, що з 25.09.2004 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25.09.2004 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 85, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], в графі батько яких зазначений [PERSON] .відповідач у справі (а.с.7,8,9). Діти мешкають з позивачкою [PERSON]О та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою КУП «Наш Дім» від 02.06.2015 року за № 774. що відповідачем не оспорюється (а.с.28). Позивачка [PERSON] знаходиться у відпустці за доглядом дітьми до досягненням ними трьохрічного віку, тобто до 15.08.2016 року, про що свідчить наказ № 238-к від 14.11.2013 року, виданий КУ «Дніпрорудненська міська лікарня» «про надання відпустки» (а.с.29). Згідно довідки УСЗН Василівського району Запорізької області № 262 від 29.05.2015 року, позивачка [PERSON]О .отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні двох дітей, загальний розмір якої за період з 01.11.2014 року по 01.05.2015 року склав 14985,00 грн. (а.с.30). Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, працює проходчиком ПрАТ «ЗЗРК» шахта «Експлуатаційна», має постійне джерело прибутку та регулярний дохід, що підтверджується довідкою про його заробітну плату, розмір якої за останні шість місяців, за період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року склав 63375,94 грн. (а.с.31) проте належним чином 3-х малолітніх дітей відповідач не утримує, хоча має таку можливість. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON]О законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] позов визнає у повному обсязі та на заперечує проти стягнення з нього аліментів саме у визначеному позивачкою розмірі, що відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON]О на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, оскільки позивачка [PERSON] самостійно матеріально утримувати трьох малолітніх дітей та забезпечувати їм належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування не взмозі, та потребує матеріального забезпечення з боку відповідача, який у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей не надає, хоча має таку можливість, домовленості щодо порядку утримання дітей сторони не дійшли, угоди про утримання малолітніх дітей між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка [PERSON] опинилася у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Outcome: approved