Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

26.12.2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивачі є власниками будинку за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрована відповідачки [PERSON], яка фактично не проживає там з 2002 року. Реєстрація відповідача заважає їм вільно користуватися належною їм власністю та змушує сплачувати великі комунальні платежі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на те, що позивачі не є власниками вказаного будинку, тому їхня вимога є безпідставною. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності позивачам у співвідношенні: [PERSON] - 17/100 частин на підставі договору дарування від 06 квітня 2011 року (державна реєстрація прав власності на нерухоме майно виконана 13 травня 2011 року) та 37/100 на підставі договору дарування від 11.08.2004 року(державна реєстрація на нерухоме майно виконана 29.03.2011 року); [PERSON] - 38\\100 частин на підставі договору дарування від 15 травня 2007 року (державна реєстрація права власності на нерухоме майно виконана 22 червня 2007 року); [PERSON] - 2\\25 частини на підставі договору дарування від 11 серпня 2004 року (державна реєстрація права власності на нерухоме майно виконана 19 серпня 2004 року). Будинок має загальну площу 113,6 кв.м., в тому числі, житлову - 58 кв.м. У будинку постійно проживають і мають реєстрацію за місцем проживання сім'я [PERSON] (4 особи), сім'я [PERSON] (2 особи) і сім'я [PERSON] (2 особи). [PERSON], яка не є членом їхніх родин, в будинку не проживає 10 років без поважних причин, хоча має реєстрацію і не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому, приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі є власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що [PERSON] не є власником будинку за адресою: [ADDRESS], (або його частини), не є членом сім'ї сьогоднішніх власників цього будинку, не проживає в будинку 10 років без поважних причин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Щодо вимоги про встановлення порядку виконання рішення суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви зареєстрованої особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Вказана вимога заявлена, оскільки підставою для зняття особи з реєстрації є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а тому до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: partial