Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

26.08.2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]; залишити на вихованні позивачки дітей до їх повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову та до повноліття дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 05.08.2006 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання з відповідачем народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, не зійшлися характерами, почали виникати постійні конфлікти. Сімейно-шлюбні відносини припинені з липня 2013 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів, в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, повідомив, що не підтримує з позивачкою сімейно-шлюбні відносини. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2006 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.08.2006 року (а.с.5). Від шлюбу народилися діти [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та [PERSON], [INFO] (а.с. 7), батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини з липня 2013 року, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Малолітні діти фактично на даний час перебувають на утриманні позивачки. Відповідач не виконує обов'язків по утриманню своїх дітей, які встановлені ст. 180 СК України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Outcome: approved