Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

26 липня 2018 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю надійшла для розгляду цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування та розвиток дітей. У позові позивач зазначила, що з 18 липня 2012 року по 27 травня 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них [INFO] народилися доньки [PERSON] та [PERSON] Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання доньок в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 31 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. В кінці 2014 року доньці [PERSON] був поставлений діагноз мієлодисплатичний синдром, рефрактерна анемія з надлишком бластних клітин (РАІБ-1) з моносемією 7, в зв`язку з чим вона є дитиною-інвалідом. 02 січня 2015 року дитині була зроблена трансплантація кісткового мозку, на її лікування вона витратила 27625,19 грн. В березні 2018 року доньці [PERSON] в Київській міській дитячій клінічній лікарні №1 було зроблено вакцинування, вартістю 2390 грн. Також з вересня 2017 року доньки відвідують гурток «Бальні танці», за який нею сплачено 5400 грн. Загальна сума її витрат на лікування та розвиток доньок склала 35415 грн. 19 коп. Посилаючись на те, що відповідач байдуже ставиться до життя та здоров`я власних дітей, а вона витрачає весь час на догляд за ними і тому не має можливості працювати, позивач просила суд стягнути з відповідача вартість понесених нею додаткових витрат, в розмірі 35415 грн. 19 коп. Позивач та її представник - адвокат Кірюхін О.М. , (за договором про надання правової допомоги від 02 серпня 2018 року), в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, однак за участі його представника. У відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки долучений нею медичний висновок не підтверджує встановлення їх доньці [PERSON] категорії «дитина - інвалід» або «дитина - інвалід групи А», а кошти витрачені на її лікування під час трансплантації кісткового мозку, були понесені з бюджету сім`ї, якою вони були на той час. Власні кошти на лікування доньки у період з 2014 по 2015 роки позивач не витрачала, оскільки необхідні кошти надавали їх батьки, родичі та жертвували небайдужі люди. Крім того вважав, що потреби у платному щепленні доньки не було, а витрати понесені на відвідування дітьми гуртка «Бальні танці» не відносяться до додаткових витрат. Постійного заробітку він не має, однак сплачує аліменти на дітей та періодично пересилає їм кошти. Представник відповідача адвокат [PERSON]. , (за договором про надання правової допомоги № 8 від 17 серпня 2018 року ), в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні з посиланням на доводи, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 18 липня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2016 року (а.с.3). У період шлюбу у них народилося двоє доньок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем (а.с.5-6). За рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 26 квітня 2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 березня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.4). Однак відповідач частково виконує вказані зобов`язання та має заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчать довідки державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 04 липня 2018 року та 16 серпня 2018 року (а.с.71-72). Крім того, згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2018 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на її утримання, як такої, з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , у розмірі 1400 грн. щомісяця, починаючи з 13 червня 2018 року по 24 грудня 2019 року ( а.с.116-124). За медичним висновком № 30/501 про дитину інваліда до 18 років від 24 грудня 2014 року, [PERSON] має захворювання мієлодисплатичний синдром, рефрактерна анемія з надлишком бластних клітин (РАІБ -1) з моносомією 7 (а.с.7). 02 січня 2015 року їй була проведена алогенна транплантація стовбурових гемопоетичних клітин переферичної крові від сімейного донора, рідної сестри, що підтверджується виписками з історії хвороби від 16 грудня 2017 року та 29 березня 2018 року (а.с.8-9). В судовому засіданні позивач зазначила, що понесла додаткові витрати на дитину в розмірі 27625 грн. 19 коп. у 2014 та 2015 роках, які пов`язанні з лікуванням зазначеного захворювання, медичним обслуговуванням, придбанням ліків. Крім того зазначила, що частину з вказаних коштів дали її батьки, частину її сестра, частину дядько відповідача, а частину отримала як пожертву від небайдужих людей. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За частиною другою статті 61 СК України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2012 року по 27 травня 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача та колишньою свекрухою позивача. Під час лікування онуки [PERSON] вона особисто, її рідні, знайомі та незнайомі люди допомагали та давали кошти як на операцію так і на подальше лікування. Коли позивач була з донькою у лікарні, відповідач доглядав за іншою донькою, а потім працевлаштувався та всі зароблені кошти витрачав на родину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є знайомим сторін. Кошти на лікування [PERSON] надавали сільська рада, мешканці їхнього та сусіднього сіл, він також давав кошти на лікування дитини. Коли позивач перебувала у лікарні з хворою дитиною, з іншою знаходився відповідач. Кошти які надавали рідні та небайдужі люди, він відвозив до лікарні, а коли їх не вистачало, йшов на підробітки. Покази вказаних свідків не заперечувалися позивачем в судовому засіданні та узгоджують з іншими доказами у справі, а саме з оголошеннями в соціальних мережах та в газеті «Народна трибуна» № 113-114 від 18 грудня 2014 року з проханням про надання матеріальної допомоги родині Усенко на лікування їх доньки [PERSON] , із заявою [PERSON] до Березнегуватської районної організації профспілки працівників агропромислового розвитку від 12 листопада 2014 року про виділення коштів на лікування онуки [PERSON] , з копією видаткового касового ордеру від 12 грудня 2014 року про надання такої допомоги у розмірі 2000 грн., з копіями витягів з рішень Лепетиської сільської ради від 23 лютого 2016 року № 5 та № 2 від 24 лютого 2017 року про виплату грошової допомоги позивачу та її доньці [PERSON] , з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з якої вбачається, що у другого кварталу і до кінця 2015 року відповідач отримував дохід у вигляді заробітної плати (а.с.46-47,59-60,77-80,130). Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не довела понесення витрат на лікування доньки в сумі 27625 грн. 19 коп. виключно за рахунок коштів, що належали їй на праві особистої власності, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з хворобою доньки [PERSON] позивач понесла додаткові витрати на її вакцинування, у розмірі 2390,00 грн. Крім того, у зв`язку з розвитком здібностей спільних доньок та відвідуванням ними гуртка «Бальні танці», у період з вересня 2017 року по травень 2018 року позивач зазнала додаткових витрат, на суму 5400,00 грн. (а.с.10,12-13). Відповідно загальна сума додаткових витрат позивача на лікування та розвиток дітей за вказаний період, склала 7790,00 грн. За такого, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача половини вказаної суми, в розмірі 3895,00 грн., оскільки батьки спільно зобов`язанні брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, в зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам 77,51 грн. (3895 грн. х 704,8 грн. : 35415,19 грн).

Outcome: partial