Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

25 грудня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом у якому зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,11 га, розташовану в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Все належне йому майно [PERSON] заповів їй, але нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку після смерті батька оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку його прізвище «[PERSON]» невірно зазначено «[PERSON]». Посилаючись на викладене, заявник просила встановити факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку виданого «[PERSON]», її батьку [PERSON] померлому [INFO]. Заявник в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Заінтересована особа у справі, голова Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Оскільки заявник та заінтересована особа у справі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Відповідно до ст.3, ч.1 ст.234 ЦПК України, п.4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » (з наступними змінами), окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. З матерілів справи убачається, що 17 вересня 2004 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 30 квітня 2004 року № 312 «[PERSON]», який проживає по [ADDRESS], було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 043457 площею 5,11 га, розташовану в межах території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010400800054 (а.с.10). Однак, з довідки виданої Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 21.11.2014 року № 2041 убачається, що по [ADDRESS] з 30 грудня 1976 року по день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований [PERSON] (а.с.15). Заявник є донькою [PERSON], що убачається з копії свідоцтва про її народження [NUMBER] виданого Висунською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області, яка з 19 листопада 1985 року була зареєстрована та проживала разом з ним (а.с.9, 15). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого виконкомом Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, яким складено відповідний актовий запис № 23 ( а.с.8). З копії заповіту посвідченого секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області 20.03.2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 40 убачається що [PERSON] все належне йому на праві власності майно заповів заявнику (а.с.12). Але,18.11.2014 року завідувачем Березнегуватською державною нотаріальною конторою заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON], оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий «[PERSON]» (а.с.16). Враховуючи, що внесення виправлень в державні акти на право власності на земельну ділянку не допускається, а іншим шляхом не можливо встановити факт належності правовстановлюючого документу [PERSON], суд вважає, що встановлення такого факту не суперечить п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, а також п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року. Зазначена помилка у державному акті позбавляє заявника можливості реалізувати належні їй спадкові права на земельну ділянку, що виникли після смерті її батька, а тому встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява заявника є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved