Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

24 грудня 2015 року позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком № 27, по вул.Духновича, в с.Ромочевиця Мукачівського району Закарпатської області. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок № 27, по вул.Духновича в с.Ромочевиця Мукачівського району Закарпатської області, однак у будинку зареєстрований [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з лютого 2013 року. Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою порушує право позивача, як власника на вільне користування та розпорядження своїм майном. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з наведених підстав у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився повторно за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є в власником будинку № 27, по вул. Духновича (вул.Леніна), в с.Ромочевиця Мукачівського району Закарпатської області, що підтверджується договором дарування жилого будинку від 12.11.2004 року (а.с.7), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ТзОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за №5801247 від 11.12.2004 року (а.с.9). Згідно довідки Залужанської сільської ради № 740 від 16.12.2015 року, на підставі по господарської книги № 6, особовий рахунок 0352/01 в с. Ромочевиця, вул.Духновича, 27, [PERSON], [INFO], з лютого 2013 року за даною адресою фактично не проживає (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Вимоги ст. 391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком № 27, по вул. Духновича (вул.Леніна), в с.Ромочевиця Мукачівського району Закарпатської області, у звязку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, а тому позов є підставними і таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 487,20 грн. судових витрат.

Outcome: approved