Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

26.01.2018 року позивач [PERSON] звернулася в Пустомитівський районний суд Львівської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] в якому просить розірвати договір довічного утримання укладений між сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. 27.03.2003 року за реєстровим № 1223, повернувши сторони у первісний стан, з поверненням будинком з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS], складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 68, 6 кв.м. та кухні, у власність [PERSON] за адресою [ADDRESS]; стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.03.2003 року між позивачем та відповідачем, який являється сином позивача, було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. за реєстровим № 1223. Згідно вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання довічно утримувати позивача, забезпечуючи її харчуванням, одягом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі та становить 50, 00 грн. Натомість позивач передала відповідачу у власність житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами , що розташований за адресою [ADDRESS], Пустомитівського району, Львівської області. Однак після укладення договору відповідач, який проживає разом з позивачем за одною адресою, жодного разу не виконав взяті на себе обов'язки, які передбачені договором укладеним між ними, а саме не забезпечує позивача харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, жодного разу з моменту укладення договору, не оплатив вартість комунальних послуг, не придбав одягу, їжі, ліків, у разі необхідності, а лише вимагав від позивача кошти на алкоголь, сплату його боргових зобов'язань, та застосовував до позивача насильство. Відповідач зловживає алкогольними напоями та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також дружина відповідача, [PERSON] проживає разом з ними в будинку, але абсолютно відокремлено від позивача ведуть господарство та харчуються. Відповідач та його дружина створюють умови неможливі для сумісного проживання. Відповідач в добровільному порядку розірвати договір довічного утримання відмовляється. Позивач сама себе утримує, та усі щомісячні витрати, які несе позивач поставили її у скрутне становище, оскільки вона отримує пенсію у розмірі 1679, 55 грн. 55 коп., а інших доходів у неї немає. Відповідач умов договору довічного утримання, а саме п. 4 довічне матеріальне забезпечення, виконано не було. Відповідач застосовую фізичну силу до позивача за відмову надати йому кошти на купівлю алкоголю та через погрози зачинити позивача в погребі і залякуванням його дружини, позивач в правоохоронні органи не зверталась. Відповідачем порушено вимоги п.п. 1, 4, 5 договору довічного утримання. 29.01.2018 року запит щодо доступу до персональних даних; 07.02.2018 року відповідь на запит щодо доступу до персональних даних; 09.02.2018 року ухвала про відкриття провадження у справі; 28.03.2018 року заява позивач про виклик свідків. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити та розірвати договір довічного утримання, оскільки відповідач не виконує умов договору, жодним чином не забезпечує позивачку, щодо постановлення судом заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Третя особа в судове засідання не з'явилась, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що відповідач по справі [PERSON], по відношення до позивачки відносить дуже зухвало, постійно її обзиває, зловживає алкогольними напоями, принижує її. Жодних коштів на її утримання та утримання будинку не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази, що відповідач до позивачки відносить жахливо, постійно її ображає, обзиває, зловживає алкогольними напоями, жодних коштів на її утримання не надає, а сам просить в неї кошти на алкоголь та сигарети. Свідок [PERSON] судовому засіданні дав покази, що відповідач відноситься до позивачки жахливо, зловживає алкогольними напоями, ображає її, жодним чином їй не допомагає, навіть в по господарству. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст. 282 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, проаналізувавши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку : Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 27.03.2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.ВІ., зареєстровано в реєстрі № 12/2003. Відповідно до п. 1 договору довічного утримання, [PERSON] передає у власність [PERSON], належний їй на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], взамін чого [PERSON] зобов'язується надавати [PERSON] довічно матеріальне забезпечення. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1962761 від 11.11.2003 року слідує, що будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору довічного утримання. Відповідно до п. 4 договору довічного утримання [PERSON] зобов'язується довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням одягом, доглядом, необхідною допомогою. Відповідно до п. 5 договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення (харчування одягу, догляду та необхідної допомого) визначена сторонами в розмірі 50 грн. на місяць. Судом встановлено, що позивач є особою похилого віку, єдиним її доходом є пенсія, яка за період з серпня 2017 року по січень 2018 року її нарахована у розмірі 9 646, 02 грн., що стверджується довідкою виданою Галицьким об'єднаним управлінням ПФУ м. Львова 23.01.2018 року № 1030. Позивач комунальні послуги по будинку оплачує за свої кошти, що стверджується квитанціями про оплату таких, та несе витрати на ремонтні робити по будинку, що стверджується товарними чеком, рахунком фактурою та податковою накладною. Судом встановлено, що сторони проживаю разом в житловому будинку за адресою [ADDRESS], Пустомитівського району, Львівської області, відповідач жодним чином не здійснює утримання будинку. Так, підстави припинення договору довічного утримання передбачені статтею 755 ЦК України, пункт перший частини 1 якої передбачає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Вказана норма узгоджується із положеннями статті 627 ЦК України, яка передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За своїм характером договір довічного утримання є триваючим, тобто після передачі позивачем будинку у власність відповідача [PERSON], він не припинив свою дію, оскільки на набувача було покладено обов'язок довічно утримувати та (або) забезпечувати наглядом відчужувача. Таким чином, враховуючи, що Договір довічного утримання не припинився та є діючим, позивач, як відчужувач і сторона за договором, має визначене законом право заявити вимогу про розірвання цього договору з підстав, які позивач вважає поважними, в незалежності від вини осіб. Таким чином вбачається, що передавши у власність іншій особі своє житло, позивач на даний час не отримує того, на що розраховувала при укладенні Договору довічного утримання від 27.03.2003 року, а тому дана обставина є підставою для розірвання вказаного договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, за вимогою відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно положень частини першої статті 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Положеннями статті 652 ЦК України визначається, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином із викладених вище обставин убачається, що невиконання відповідачем [PERSON] умов договору довічного утримання, є для позивача істотною зміною тих обставин, якими вона керувалася при укладенні Договору. Вказана зміна була для позивача непередбачуваною та неочікуваною. Таким чином, викладені обставини є підставою для розірвання Договору довічного утримання від 27.03.2003 року у зв'язку з істотною зміною обставин, як передбачено статтями 652, 755 ЦК України. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Системний аналіз наведених вимог закону дає підстави зробити висновок про те, що закон покладає обов'язок доказування на сторони у справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки це право позивача на розірвання договору довічного утримання, відповідач жодним чином виконує вимог договору довічного утримання, по утриманню [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. На підставі наведеного вказаного, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] у власність житловий будинок за адресою [ADDRESS], Пустомитівського району, Львівської області, шляхом визнання за нею права власності на нього. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved