Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

25.04.2018 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на неналежне виконання своїх батьківських обовязків щодо утримання дитини з боку відповідача. Ухвалою суду від 02.05.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 09.07.2018 року відповідач надав відзив на позов,в якому зазначив, що має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 04.09.2018 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що на теперішній час вона не працює, інших утриманців не має, стан здоровя її та дитини задовільний, про розмір доходів відповідача їй нічого невідомо. \~ \~ \~ \~Представник позивача заявлені просить заявлені позовні вимоги підтримала, вважає їх законними та обґрунтованими, просить позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що він працює не офіційно, отримує дохід у розмірі 4-5 тис.грн, щомісячно, інших утриманців не має, стан здоровя задовільний, але змушений орендувати житло та надавати допомогу своїй матері пенсійного віку, крім того надавав позивачці допомогу на отримання дитини у добровільному поряду, однак остання забороняє йому бачитися з дитиною, тому він певний час у добровільному порядку кошти не сплачує. \~ \~ \~ \~Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.\~ Відповідно до\~ст.13\~ЦПК України суд\~розглядає справи\~не інакше\~як за\~зверненням особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду. Відповідно до\~ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. \~ \~ \~ \~За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Встановивши фактичні обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 20.07.2013 року. Рішенням Хортицького районного суду від 10.11.2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач [PERSON] Дитина знаходиться на утриманні матері, а відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку своєчасно не надає. При визначенні розміру аліментів, суд враховує розмір встановленого законодавством прожиткового мінімуму, стан здоров'я і матеріальне становище сторін, дітей, які знаходиться на утриманні матері, матеріальне становище платника аліментів, який інших дітей на утриманні не має, будь-які стягнення за виконавчими листами з нього не провадяться, не працює та не має постійного та регулярного заробітку. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має не регулярний, мінливий заробіток, частину його одержує в натурі, а так само при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі викладеного, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виходячи із засад справедливості і розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що батько [PERSON].- відповідач по справі має можливість сплачувати аліменти у розмірі, що забезпечить фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток, оскільки є працездатним, за допомогою по безробіттю до органів соціального захисту не звертався, стан здоровя дозволяє нести йому аліментні зобовязання. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 1000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial