Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] року помер їхній дід по лінії матері, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який фактично успадкувала його дружина, а їхня баба по лінії матері - [PERSON]. Остання померла [INFO] року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька, а їхня мати, [PERSON], яка померла [INFO] року. Вказують, що прийняли спадщину після смерті матері та частково оформили свої спадкові права. Але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний будинок, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, в рівних частинах право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, подали заяви про розгляд справи в їх відсутність (а. с. 59, 65). Представник відповідача - Воронівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова Мороз Л. В. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, позов визнають (а. с. 56). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 42). Представник третьої особи - Третьої Сумської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області у судове засідання також не з'явився. Завідувач держнотконторою Ляшенко А. І. надіслала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а. с. 46). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області помер дід позивачів по материнській лінії - [PERSON] (а. с. 7, 12-14). Після смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли: побудований у 1994 році житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,61 га, право власності на яку посвідчене державним актом серії [NUMBER], виданим Воронівською сільською радою 24 лютого 1998 року (а. с. 22, 27, 67). За інформацією Воронівської сільської ради [PERSON] на день смерті [INFO] року проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною, [PERSON]. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 16). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28 вересня 2017 року спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO] року не заведена (а. с. 44). Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення. Частиною першою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення даних правовідносин, фактично прийняла спадщину після померлого [INFO] року чоловіка, [PERSON], але юридично її не оформила. Судом також встановлено, що [INFO] року в с. Воронівка Білопільського району Сумської області померла [PERSON], яка була бабою позивачів по лінії матері (а. с. 8, 12-14). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на майно, яке вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка, [PERSON], але за життя юридично не оформила, зокрема на житловий будинок, [ADDRESS] За інформацією Воронівської сільської ради [PERSON] на день смерті [INFO] року проживала одна за адресою: [ADDRESS]. Разом із [PERSON] на день її смерті за вказаною адресою був зареєстрований позивач [PERSON]. Заповіт від імені померлої виконавчим комітетом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 5-6, 28, 67). З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявою її доньки [PERSON] Остання частково юридично оформила свої спадкові права на майно. Проте, свідоцтво про право власності на житловий будинок, який є предметом даного судового розгляду не отримала (а. с. 53). За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. В силу ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] у порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, прийняла спадщину, що залишилась після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була матір'ю позивачів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а. с. 9-11, 13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року (а. с. 9). Після смерті останньої відкрилась спадщина, в тому числі на майно, яке вона успадкувала після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO] року. На день смерті [INFO] року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із сином, [PERSON], [INFO] (а. с. 49). 08 жовтня 2015 року Третьою Сумською державною нотаріальною конторою за заявами позивачів у справі - [PERSON] та [PERSON] заведена спадкова справа за №309/2015 після смерті [PERSON] Чоловік померлої - [PERSON] від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті дружини відмовився, подавши у встановлений ст. 1270 ЦК України строку відповідну заяву нотаріусу (а. с. 48-51). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. При цьому частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч. 1 ст. 1278 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що позивачі є єдиними спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 11 липня 2017 року право власності на побудований у 1994 році житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 21, 60-64). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 19-20). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що [PERSON], який помер [INFO] року, набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. У подальшому це право успадкувала його дружина, [PERSON], яка померла [INFO] року, а після неї мати позивачів - [PERSON], яка померла [INFO] року Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті матері, [PERSON], у тому числі на вищезгаданий житловий будинок, набули у порядку спадкування за законом право на нього з моменту відкриття спадщини. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved