Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

24.12.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження майном, у якому просить: зобов`язати відповідачів негайно звільнити будинок [ADDRESS] та в тому числі забрати свої особисті речі з приміщення; заборонити відповідачам використовувати приміщення будинку [ADDRESS] без отримання на це відповідного дозволу власника; заборонити відповідачам у будь-який спосіб чинити позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном приміщення будинку [ADDRESS] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач, як власник нежитлової будівлі площею 460,10 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , звертається з даною позовною заявою щодо захисту права власності від дій відповідачів та інших осіб, забезпечення права користування, володіння та розпорядження об`єктом нерухомості Товариством та усунення відповідних перешкод в реалізації Товариством права власності на момент подання позову та в подальшому. Позивач вказує, що є власником будівлі відповідно до: договору купівлі-продажу від 30 березня 2018 року за №17/18, укладеного Товариством за результатами аукціону з департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. за реєстровим №154; акту приймання-передачі будівлі загальною площею 460,1 кв.м. на [ADDRESS] від 03.04.2018 року; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №1491358180000, що підтверджується витягом з реєстру №119533231, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. Водночас, протягом двох років Товариство, незважаючи на законне та не оспорене право володіння та користування майном, не може фактично використовувати належне йому приміщення внаслідок зайняття його відповідачами та членами їх сімей. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Згідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. У п. 1.4 договору купівлі-продажу від 30 березня 2018 року за №17/18 Товариству передано нежитлову будівлю площею 460,10 кв.м. розташовану в межах земельної ділянки площею 18594,93 кв.м. (обліковий код 66:438:0051). У відповідності до роз`яснень Міністерства юстиції України, викладених в листі від 18.05.2018 №19765/14673-33-18/8.3 «Щодо вимог договору у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, яке пов`язане з переходом права на земельну ділянку» адресованому начальникам територіальних управлінь юстиції в областях та м. Києві, на підстав ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий (обліковий) номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Статтею 120 ЗК України визначено, що у разі якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником (користувачем) земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику (користувачу), якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Таким чином, позивач згідно вказаних вище норм закону є власником приміщення загальною площею 460,1 кв.м. на [ADDRESS] , та користувачем земельної ділянки площею 18594,93 кв.м. (обліковий код 66:438:0051), на якій знаходиться приміщення, з 03.04.2018 року. За для оформлення права користування всією земельною ділянкою, включаючи частину ділянки, що забезпечує обслуговування об`єкту нерухомості, позивач розпочав розроблення відповідного проекту. Щодо нежитлового приміщення - позивач планував його використання за призначенням у власній господарській діяльності після проведення відновлюваного ремонту. Протягом 2 років з моменту придбання, працівники ТОВ «Кронкер груп» не можуть використовувати належне підприємству приміщення, що розташоване адресою: [ADDRESS] , оскільки в приміщенні знаходяться відповідачі, члени їх сімей та інші невстановлені особи, які повідомляють, що вони зареєстровані та проживають за вище вказаною адресою. З метою встановлення підстав та дійсних обставин можливої реєстрації місця проживання та (або) тимчасового перебування відповідачів та (або) інших фізичних осіб за місцем розташування нежитлового приміщення, належного Товариству, позивачем як суб`єктом господарювання, що є власником майна - нежитлового приміщення, особисто та через представника направлено відповідні звернення - запити до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. За результатами отриманих відповідей від 10.07.2020 року №103/5287/34/5 та від 03.11.2020 року №103/8787/34/4 за даними Реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, не перебував та не перебуває на обліку. Більш того, у ст. 3 ЗУ України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем реєстрації проживання особи може бути лише житло. Відповідно до ст. 4 ЖК України, житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться території України. Стаття 379 ЦК України визначає такі види житла: житловий будинок, квартира та інші приміщення, визначення яких дається у статтях 380 - 382 ЦК України. Таким чином, жодним Законом України не передбачена реєстрація місця проживання особи у нежитловому приміщенні. При цьому, реєстрація місця перебування (проживання) не надає права користування та розпорядження майном, а також не створює правових підстав для здійснення перешкод праву володіння, користування, розпорядження законному власнику. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В свою чергу, неодноразово протягом 2020 року, в тому числі 28.08.2020 та 15.10.2020 року представники позивача за довіреністю, за участю адвоката та представників підприємства, з якими позивач уклав договір на охорону приміщення, намагалися пройти до належного Товариству приміщення за адресою: [ADDRESS] . Водночас, відповідачі не допустили представників Товариства, внаслідок чого було викликано правоохоронні органи. Під час огляду представниками Товариства встановлено, що на прибудинковій території огородженій парканом та в приміщенні перебували невідомі особи, яким представники позивача надали відповідні підтверджуючі документи щодо об`єкту нерухомості та попросили пояснити на яких підставах вони перебувають у даному приміщенні. Чоловіки відповіли, що вони є учасниками АТО та проживають за даною адресою і покинуть приміщення тільки на підставі рішення суду. Один з чоловіків пред`явив Довідку від 10 травня 2018 року за №0000504605 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ровеньки, Луганської області, видану Управлінням праці та соціального захисту Дніпровської РДА в м Києві, яка з дозволу особи була сфотографована. Після цього, адвокатом з метою встановлення осіб, що перебували в приміщенні, та перевірки наданих ними документів була викликана поліція за номером 102. На вимогу працівників поліції про пред`явлення документів інші чоловіки повідомили свої дані та надали інформацію про те, що за вказаною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] місце проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] . Вказане підтверджується поясненнями представника охоронної фірми [PERSON] , наданими працівникам Дніпровського управління поліції Головного Управління Національної поліції в місті Києві, доданими до ЄО №70613 від 15.10.2020 року та Актами обстеження. За фактом перешкод у здійсненні права власності позивач відносно вище зазначеного об`єкту нерухомості на підставі Ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва Сазонової М.Г. у справі № 755/10959/20 Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві порушено кримінальне провадження №12020105040001181 за ст. 356 КК України. Більше того, в ході оглядів приміщення працівниками поліції за участю представника за довіреністю ТОВ «Кронкер груп», адвоката та представника від осіб, що проживають у приміщенні кафе було встановлено факт використання приміщення для проживання. Остаточна кількість осіб, які проживають у приміщенні невідома, оскільки за даними відповідачів, періодично за вказаною адресою також проживають члени їх сімей. Станом на момент подання позову кримінальне провадження триває та не закрито, особи, визначені відповідачами за даним позовом, продовжують знаходитися в приміщенні. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», пп. 9.18 Правил для реєстрації місця проживання подається заява власника на реєстрацію осіб у належному йому приміщенні та документи, що підтверджують право особи на проживання в даному житлі до яких належить свідоцтво про право власності; ордер; договір найму (піднайму, оренди); рішення суду про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням та права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання. ТОВ «Кронкер груп», як власник нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] жодної заяви до Дніпровської РДА про реєстрацію осіб у власному приміщенні не подавав, жодного договору найму (оренди) про передачу приміщення не укладав. Більш того, Законами України взагалі не передбачено реєстрація місце проживання осіб в нежитловому приміщенні. Згідно даних Дніпровської РДА жодних осіб на облік та реєстрацію за вказаною адресою не взято та не поставлено. Таким чином, відповідачі та їх члени сімей, а також інші невідомі особи без жодних на те підстав продовжують протягом тривалого часу перебувати в приміщенні, що є власністю позивача та перешкоджають законному праву власності Товариства. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Крім того, в Україні відносини, пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, зокрема, регулюються Цивільним і Господарським кодексами У країни. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, право власності на приміщення, зареєстроване та набуте у встановленому законом порядку, ніким не може бути знівельоване, або не може не визнаватися, а власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Інші особи мають реалізовувати свої права у спосіб, не заборонений законом. Натомість, порушення права власності є протиправним. Таким чином, у Позивача є всі підстави для усунення перешкод користування та розпорядження майном та зобов`язання відповідачів звільнити займане приміщення та не чинити перешкоди у користуванні Товариством належним йому майном. Позивач вказує, що вжиття заходів досудового врегулювання спору в даному випадку не потребується, водночас, позивачем неодноразово здійснено спроби налагодження конструктивного діалогу з відповідачами на предмет того, щоб відповідачі покинули нежитлове приміщення, що є власністю Товариства. Натомість, домовленості досягти не вдалося, протягом двох років порушення права власності триває. Ухвалою суду від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Як вбачається з матеріалів справи, суд направляв копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами за вказаною у позові фактичною адресою проживання відповідачів, однак судова кореспонденція повернулась до суду без вручення. Суд також повідомляв відповідачів про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Крім того, суд повторно направляв судову кореспонденцію на зазначену в позові фактичну адресу відповідачів, яка повернулась до суду без вручення, а направлена кореспонденція за встановленим судом місцем реєстрації відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) повернулась до суду «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, суд у відповідності до вимог цивільного процесуального закону вжив всіх можливих заходів для повідомлення відповідачів про наявність на розгляді суду відповідної позовної заяви. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи у справі отримавши копії ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданими до них документами, станом на час ухвалення рішення у справі своїм правом на подання письмових пояснень не скористались. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Конкер груп» є власником нежитлової нерухомості, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будівлі №17/18 від 30.03.2018 року, копією акту №16 приймання-передачі будівлі від 03.04.2018 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2018 року та копією технічного паспорту на громадський будинок нежитлового призначення [ADDRESS] (а.с. 12-17, 21-25). За змістом листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/5287/34/5 від 10.07.2020 року адресованого директору ТОВ «Конкер груп»: «Ваш лист від 11.06.2020 №11/06-20-1 щодо групи осіб, що є переміщеними з тимчасово окупованої території України або району АТО, що перебувають за адресою: м. Київ, вул. Труханівська - 3, розглянутий в Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації. За результатами розгляду повідомляємо, що за інформацією, яка міститься в Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Труханівська - 3 або Труханівська - 3-А станом на 09.07.2020 року зареєстровані особи відсутні. Станом на 18.06.2020 в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відсутні отримувачі соціальної допомоги, які «зареєстровані» за адресою: [ADDRESS] . Також інформуємо, що на квартирному обліку в Дніпровському районі перебуває 2 учасника бойових дій, які брали участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, та мають довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] ». За змістом листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/8787/34/4 від 03.11.2020 року адресованого адвокату Федірко С.: «На адвокатський запит від 28.10.2020 №01-10/20 інформуємо, що за даними Реєстру територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований». За змістом наявної в матеріалах справи копії довідки №0000504605 від 10.05.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вказана довідка видана [PERSON] , [INFO] , про те, що фактичне місце його проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 32). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року в справі №755/10959/20 задоволено скаргу [PERSON] подану в інтересах ТОВ «Конкер груп» та зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві розглянути в порядку ч. 4 ст. 214 КПК України заяву директора ТОВ «Конкер груп» про вчинення кримінального правопорушення зареєстровану ЄО-51099 від 31.07.2020 року (а.с. 50-51). Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 16.09.2020 року зареєстроване кримінальне провадження №12020105040001181 за ст. 356 КК України по заяві [PERSON] про те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа самовільно зайняла приміщення, використавши підроблені документи за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових пояснень [PERSON] , він 15.10.2020 року прибув на об`єкт за адресою: [ADDRESS] приблизно о 22:00. Наразі охоронна фірма забезпечує охорону периметру даної будівлі і підлеглий [PERSON] повідомив йому, що невідомі особи намагаються виламати замки та проникнути незаконно до приміщення. Прибувши за вказаною адресою [PERSON] побачив авто поліції та співробітників Дніпровського районного УП. Один з поліцейських зупинив [PERSON] , оскільки біля дверей було двоє невідомих осіб і [PERSON] направлявся до них. Коли [PERSON] запитав у невідомих осіб: «що вони роблять?», поліцейський, який зупинив [PERSON] відповів що вони виламують двері і він особисто дав на це наказ і дозвіл. У відповідь [PERSON] попередив поліцейського, що дана будівля опечатана оперативно-слідчою групою 15.10.2020 року приблизно о 16:00. По даному факту вже відкрите кримінальне провадження від 16.09.2020 року, а дії поліцейського в свою чергу трактуються як перевищення владних повноважень і віддання злочинного наказу. У відповідь поліцейський сказав щоб [PERSON] покинув місце події, а по суті залишив об`єкт, який знаходиться під охороною ТОВ КС відповідно до договору з ТОВ Кронкер Груп, яке є власником приміщення за адресою: [ADDRESS] , бо інакше поліцейський віддасть наказ заарештувати [PERSON] . Після цього [PERSON] подзвонив на «102» та повідомив про даний факт перевищення владних повноважень та віддання злочинного наказу боку [PERSON] . Також, молодики, які намагалися виламати двері після телефонного дзвінка до поліції одразу відійшли від дверей встигнувши лише зірвати печатку, яку о 16:00 опечатала слідчо-оперативна група. Під час розмови [PERSON] з поліцейським [PERSON] до них підійшов чоловік, який представився як [PERSON] керівник Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції і повідомив, що особи ( [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та інші особи у кількості 7 осіб) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] про що є відповідні довідки видані Управлінням соціального захисту Дніпровського району. Також, [PERSON] повідомив, що вказані особи перебувають на квартирному обліку в Дніпровському районі як такі, що потребують поліпшення житлових умов категорії пільговиків ветеранів АТО, а представниками управління соціального захисту складено відповідний акт обстеження житлових умов, який додано до квартирної справи осіб. Зазначені особи, зі слів [PERSON] , подали заяви та мають намір прийняти участь у пільговому забезпеченні житлом по програмі 50/50 з фінансуванням з міського бюджету відповідно до розпорядження/постанови 208 КМДА (КМР). На момент підписання договору з Конкер Груп [PERSON] , як директору охоронної фірми, надали документи, які надають право власності, витяг з міського земельного кадастру та відповідь Дніпровської РДА, що за адресою: [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований та не проживає і що дане приміщення є нежитловим. Даний факт також підтвердив [PERSON] . Ксерокопії всіх перелічених документів долучили до матеріалів кримінального провадження від 16.09.2020 року, а оригінали були представлені працівникам поліції (а.с. 35-38). Згідно акту про обстеження доступу до приміщення за адресою: [ADDRESS] від 28.08.2020 року, цей акт складений адвокатом Федірко С.М., представником ТОВ «Крокен Груп» за довіреністю Фактіним Д.Г. та представником охорони Кикоть В.В. про те, що станом на 28.08.2020 року обмежений доступ до приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці №66:438:0051 не пропускають фізичні особи, які чинять перешкоди та стверджують, що вони проживають у вказаному приміщенні та в тому числі утримують в приміщенні належне їм майно. Особи представились: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та зазначили, що їм відомо про те, що приміщення є нежитловим. Крім них в приміщенні проживає також [PERSON] . [PERSON] надав копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за вказаною адресою. Внаслідок цього унеможливлено вхід представників товариства до приміщення. Актом також засвідчено зміну невстановленими особами запірних замків на належному товариству приміщенні (а.с. 39). Згідно акту огляду приміщення за адресою [ADDRESS] від 15.10.2020 року цей акт складений адвокатом Федірко С.М., представником ТОВ «Крокен Груп» за довіреністю Фактіним Д.Г. та представником охорони Кикоть В.В. про те, що під час виїзду на місце кримінального правопорушення на підставі кримінального провадження №12020105040001181 порушеного Дніпровським УП ГУ НП України та за ЄО №71014, оглянуто приміщення за адресою: [ADDRESS] та складено акт про те, що станом на 15.10.2020 року в приміщенні та на прилеглій земельній ділянці знаходяться особисті речі невстановлених осіб. В подальшому за вказаною адресою з`явились особи, які представились [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Особи повідомили, що вони проживають у вказаному приміщенні та зазначили, що їм відомо про те, що приміщення є нежитловим. Крім них в приміщенні проживають також члени їх сімей. Також зазначені особи почали чинити перешкоди в перебуванні представників ТОВ «Конкер Груп» в приміщенні за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці обліковий номер код 66:438:0051. Внаслідок цього унеможливлено користування та розпорядження приміщенням представниками товариства (а.с. 41). Згідно акту обмеження фізичними особами користування та розпорядження приміщеннями за адресою: [ADDRESS] від 13.12.2020 року цей акт складений адвокатом Федірко С.М., представником ТОВ «Крокен Груп» за довіреністю Фактіним Д.Г. та представником охорони Кикоть В.В. про те, що під час виїзду на місце кримінального правопорушення на підставі кримінального провадження №12020105040001181 порушеного Дніпровським УП ГУ НП України та за ЄО №71014, оглянуто приміщення за адресою: [ADDRESS] та складено акт про те, що станом на 13.12.2020 року в приміщенні за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці обліковий номер код 66:438:0051: змінено запірні замки, внаслідок чого потрапити до приміщення без ушкодження замків не вбачається можливим; в приміщенні знаходиться особисті речі невстановлених осіб, знаходження яких було засвідчено під час огляду приміщення 15.10.2020 року; в приміщенні через вікна проглядається фізична особа, що не виходить назовні. Внаслідок вище зазначених обставин унеможливлено користування та розпорядження приміщенням представниками товариства (а.с. 43). За змістом наявних в матеріалах справи даних відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованими по м. Києву не значаться. При цьому, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 78-81). Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ст. 318 ЦК України). Статтею 2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 319 ЦК України). У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так само, статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст. 386, 391 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статями 16, 386, 391 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права власності. Надавши оцінку визначеним позивачем способам захисту, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог щодо заборони відповідачам використовувати належне позивачу приміщення без отримання на це відповідного дозволу власника, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не передбачений законом. Стосовно інших вимог позивача до відповідачів в сфері захисту прав власності позивача на нежитлове приміщення суд дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , при цьому відповідачі проживають у вказаному нежитловому приміщенні, тримають у ньому свої особисті речі та чинять товариству перешкоди в користуванні належним йому нежитловим приміщенням. Також убачається, що за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. При цьому, один з відповідачів, а саме [PERSON] , згідно наявної в матеріалах справи довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.05.2018 року має фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] . Вказана довідка є правовою підставою для перебування відповідача [PERSON] у приміщенні 3а по [ADDRESS] та є підставою користування ним, при цьому позивачем не оскаржено взяття на облік відповідача [PERSON] за вказаною адресою (з підстав не надання згоди на це власника приміщення, характеристики об`єкта як нежитлового приміщення тощо) і матеріали справи не містять даних про підроблення цієї довідки, адже відповіді Дніпровської РДА стосувались відсутності саме зареєстрованих осіб у приміщенні та повідомлялось про наявність двох осіб стосовно яких видані довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] , без ідентифікації цих осіб. За таких умов вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача [PERSON] звільнити належне позивачу приміщення, у тому числі від його особистих речей, не підлягають до задоволення, оскільки вказаний відповідач має правову підставу перебування у приміщенні та користування ним, яка не оскаржене та не скасована. При цьому, як вказаний відповідач [PERSON] так і інші відповідачі не мають права чинити власнику перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності майном, тож з огляду на встановлені судом обставини та викладені норми чинного законодавства України вимоги позову щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом заборони відповідачам чинити позивачу перешкоди в користування нежитловим приміщенням підлягають до задоволення. Ураховуючи, що судом не встановлено наявності будь-якої правової підстави для перебування/проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у належному позивачу приміщенні 3а по [ADDRESS] та користування цим приміщенням, вимоги позивача щодо зобов`язання зазначених відповідачів звільнити приміщення, у тому числі від власних особистих речей, підлягають до задоволення, як обраний позивачем спосіб захисту свого права власності. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення і відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до частини задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial