Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

26.02.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа КП «Красноармійський центр єдиного замовника» про розподіл особових рахунків посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1998 року по 21.10.2004 року і в період сумісного проживання їм на сім'ю з трьох осіб був виданий ордер на житлове приміщення, а саме: двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в якій вони проживали разом з донькою [PERSON], [INFO]. Після розлучення він з 2007 року в квартирі не мешкає, однак сплачував всі комунальні послуги за квартиру, оскільки особові рахунки на сплату житлово-комунальних послуг оформлені на його ім'я. Квартира до теперішнього часу не приватизована і знаходиться на балансі КП «Красноармійський центр єдиного замовника». Останнім часом між ним та відповідачем виникають суперечки стосовно оплати за комунальні послуги, тому він просить суд зобов'язати відповідача укласти відповідні договори з комунальними службами, залишивши за ним оплату послуг за теплопостачання. В судовому засіданні позивач на позові наполягав, відповідач позов не визнала в повному обсязі посилаючись на те, що вона не відмовляється від сплати комунальних послуг за квартиру, в якій проживає, а позивач не проживає в квартирі з 2007 року, тому не повинен сплачувати комунальні послуги за квартиру. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1998 року по 21.10.2004 року (а.с.33) і в період сумісного проживання їм на сім'ю з трьох осіб був виданий ордер на житлове приміщення, а саме двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.8), в якій вони проживали разом з донькою [PERSON], [INFO] (а.с.26,46). Після розлучення позивач з 2007 року в квартирі не мешкає, однак сплачував комунальні послуги за квартиру за власною ініціативою по 2012 рік (а.с.9-21). Згідно довідки від 03.03.2014 року (а.с.25) квартира [ADDRESS] (а.с.9-21) до теперішнього часу не приватизована і знаходиться на балансі КП «Красноармійський центр єдиного замовника». Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.4, 5, 6, 31 та 35 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року за співвласниками житла в будинку закріплені обов'язки по утриманню квартири в будинку, самого будинку, в якому розміщена квартира та прибудинкової території. Відповідно до ст.185 ЖК України фінансування витрат на виконання цих обов'язків покладено за рахунок власних коштів власників (співвласників). Згідно до ст.103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. Ст.104 ЖК України передбачено, що член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу, тобто є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Ч.2 ст.63 ЖК України передбачено, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). В судовому засіданні встановлено, і це не заперечували сторони, що вони не укладали окремого договору про поділ житлової квартири з виділом окремого жилого приміщення відповідно до вимог ст.47 ЖК України, яка передбачає норму жилої площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Згідно до ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори на надання житлово-комунальних послуг в багатоквартирному будинку укладаються між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем, або уповноваженою ним особою. Відповідно до ст.64 ЖК України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач відмовляється укласти угоду з позивачем про розподіл особових рахунків, так як і не відмовляється від сплати всіх житлово-комунальних послуг за квартиру самостійно без участі позивача, який з 2007 року в квартирі не мешкає, тобто позивач не надав суду доказів, що у нього із відповідачем є суперечки щодо оплати за комунальні послуги за квартиру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed