Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

26.02.2014 р. позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить стягувати із [PERSON], [INFO], аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що з 16.08.2007 р. перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Мотивуючи заявлені вимоги у позові зазначила, що [PERSON] в утриманні рідної дитини участі не бере, добровільно допомогу не надає, хоча фізично здоровий та інших утриманців не має, а отже повинен матеріально допомагати позивачу. /а.с. 1-2/ Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог та на підставі представлених сторонами доказів. Позивач у судове засідання, яке відбулось 17.03.2014 р. не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позові та просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду не заперечувала. /а.с. 9/ Відповідач у судове засідання 17.03.2014 р. не з'явився, про час і місце розгляду справи завчасно повідомлявся судом згідно положень ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується повернутим до суду повідомленням із відміткою про отримання [PERSON] 07.03.2014 р. рекомендованого поштового відправлення. /а.с. 8/ При цьому, заперечень на позов не надходило, щодо поважності причин відсутності, суд не повідомлено. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенням передбаченим ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ст. 197, 224 ЦПК України. /а.с. 10/ Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст.ст. 1, 2 Конвенції ООН «Про права дитини» від 27.09.1991 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та духовний і фізичний розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При цьому, виходячи з вимог ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено наступні юридичні факти. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], про що у Книзі реєстрації народжень 14.12.2004 р. зроблено відповідний актовий запис за № 2888. /а.с. 4/ Виписана 18.02.2014 р. директором і паспортистом КП «ВЖРЕП № 6» ЖМР довідка під № 165 щодо складу родини, свідчить про те, що неповнолітня дочка сторін - [PERSON], проживає разом із матір'ю - позивачем по справі. /а.с. 6/ Так, відповідно ст. 27 Конвенції ООН «Про захист прав дитини» батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до норм ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я; матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд виходить з матеріального стану сторін, враховує, що [PERSON] фізично здоровий і працездатний, добровільно матеріальної допомоги на утримання рідної дочки не надає, інших утриманців не має, тому своїм рішенням суд стягує із відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної доньки у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Задовольняючи позов, згідно норм ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь держави.

Outcome: approved