Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

25 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Піщанської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Вона є єдиним спадкоємцем його майна за заповітом та у встановлений законом строк звернулася до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про оформлення спадкових прав та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 11 грудня 2020 року державний нотаріус Гуртова О.С. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник за угодою адвокат Пінчук Ю.В. надала суду заяву, де просила провести розгляд справи у її та позивача відсутність, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач Піщанська об`єднана територіальна громада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, де просили розглянути справу у відсутність їх представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа: Третя кременчуцька державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направили, надали суду заяву, де просили розглянути справу у відсутність їх представника. Суд, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 04 січня 2003 року Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 1. Відкрилася спадщина. Спадковим майном є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до довідки Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 17 вересня 2020 року за №31-437 лічиться за [PERSON] . З заявою про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернулася до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області, заведена спадкова справа № 755/2004. Інші особи заяв про прийняття чи відмову від спадщини не подавали і інформація про них відсутня. 11 грудня 2020 року державний нотаріус Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Горбенко Л.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадкове майно на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно довідки наданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» від 16 листопада 2020 року за № 61/4914 державна реєстрація житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не була проведена. Згідно технічного паспорта виданого 29 жовтня 2020 року Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області», інвентаризаційна справа № 375 зазначений житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А,а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», колодязя літ. «к», гаража літ. «Г», погреба літ. «П», вбиральні літ. «У», колонки літ. «к1», вигрібної ями І, огорожі, воріт №1-2 1959 року забудови. Виходячи з нормативних актів, зокрема, змісту положень ЦК України 1963 року (глави 12), вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, оскільки, спадкодавцеві [PERSON] , який помер [INFO] належало право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS] , то воно переходить до його спадкоємця [PERSON] . Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Outcome: approved