Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

26.02.2021 [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн (на двох дітей) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян (на кожну дитину), починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та ухилення відповідача від належного матеріального утримання спільних дітей. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Відповідач визнав позов частково. Він погодився на розірвання шлюбу з позивачем і стягнення з нього аліментів на утримання дітей проте в розмірі по 1500 грн на користь кожної дитини та пояснив, що має мінливий дохід у розмірі 6000-7000 грн щомісячно, який не дозволяє сплачувати аліменти в тому розмірі, який вимагає позивач. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 07.08.1999, при цьому мають двох спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 10, 11). Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сім`ї. Як випливає з позовної заяви і пояснень сторін, з грудня 2020 року подружжя проживають окремо; вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з частиною третьою статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки позивач не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем шлюб підлягає розірванню. Статтею 180 Кодексу встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина (частина третя статті 181 Кодексу). В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~ \~ \~ \~31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \~ \~ \~ \~32) доведені стягувачам аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~4) інші обставини, що мають значення. За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач не надає позивачеві систематичної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей її вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є такою, що ґрунтується на законі. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач, суд враховує такі обставини: а) матеріальний стан позивача, яка працює в лікарні медичною сестрою і отримує заробітну плату в розмірі до 7000 грн, при цьому вимушена витрачати значну її частину на оренду квартири (3000 5800 грн, в залежності від періоду року), в якій вона проживає разом із дітьми через значне погіршення відносин з відповідачем (а.с. 17), в зв`язку з цим фактично залишається без коштів на власне існування та утримання дітей; б) матеріальний стан відповідача, який, за його ж повідомленням, починаючи з 2005 року спромігся побудувати новий будинок площею 90 м2. Те, що відповідач тривалий час ніде офіційно не працевлаштований та не вживає дій до працевлаштування, не перебуває на обліку в центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу, при цьому повідомив, що працює не офіційно на декілька фізичних осіб-підприємців. Зазначене дає суду підстави для висновку, що існуючий стан речей влаштовує відповідача, а отримуваний ним неофіційний дохід, з якого він не сплачує податки, цілком задовольняє відповідача й водночас дозволяє йому здійснювати будівництво власного будинку; в) найвищі інтереси дітей сторін, які мають право на гідне існування в Україні, всебічний розвиток особистості, що кореспондує виконанню батьками обовязку з належного їх матеріального утримання, а також високий рівень цін в державі, який не дозволяє забезпечити фізичне існування дитини за 1500 грн - суму, яку погодився сплачувати відповідач в якості аліментів на утримання дітей. Виходячи з наведених вище мотивів, суд доходить висновку, що визначений позивачем розмір аліментів (3500 грн на кожну дитину) є обґрунтованим і таким, що забезпечить їй можливість належного утримання неповнолітніх дітей та їхній фізичний розвиток. Водночас, суд констатує, що визначення аліментів у твердій грошовій сумі унеможливлює їх прив`язку до розміру мінімальної заробітної плати, як зазначено в прохальній частині позовної заяви. За таких обставин, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн і витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн (а.с. 1, 21, 22, 33-35). \~ \~ \~ \~Відповідач не спростовував у суді обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката позивача, в зв`язку з цим понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: partial