Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

24 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом до Словянської міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за рішенням суду від 23 травня 2012 року він являвся опікуном свого племінника недієздатного [PERSON], [INFO]. 29 грудня 2014 року [PERSON] помер, у звязку з чим він вступив у фактичне володіння та управління належним померлому житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами, та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: м. Словянськ Донецької області, вул. Сучасна, буд.12. У встановлений законом строк, він звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів про право власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку спадкодавцеві. Натомість, для вирішення питання про визнання права власності позивачу було запропоновано звернутися до суду. [PERSON], рідна сестра позивача, та її син [PERSON] проживали разом в [INFO], де було і зареєстровано їх місце проживання. 27 листопада 2011 року [PERSON] померла, однак [PERSON] за життя, у звязку зі своїм хронічним захворюванням (шизофренією), не оформив своє право на спадкове майно. На підставі вищезазначеного, позивач просив суд винести рішення яким визнати за ним право власності на житловий будинок №12, розташований по вул. Сучасній у м. Словянську Донецької області, в порядку спадкування після смерті рідного племінника [PERSON], померлого 29 грудня 2014 року. Позивач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача Словянської міської ради в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника, винести рішення на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.79). Суд, допитавши позивача, розглянувши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Наданими по справі доказами встановлено, що [PERSON], померла 27 листопада 2011 року, про що в Книзі реєстрації смертей відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції 28 листопада 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 1682 (а.с. 18). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 29 грудня 2014 року, про що Виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Артемівського району Донецької області 30 грудня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 45 (а.с. 9). Зі свідоцтв про народження [PERSON] - №2 виданого 13 січня 1935 року (а.с.25); [PERSON] - І-УР № 928625, виданого 03 березня 1961 року (а.с.21); [PERSON] - ЯГ №41594, виданого 16 жовтня 1952 року (а.с.22) та свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] №705651, виданого 18 січня 1958 року (а.с. 20) вбачається, що [PERSON] є рідним дядьком померлого [PERSON] Відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2012 року, [PERSON] встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] (а.с.7). З довідки Артемівського психоневрологічного інтернату вбачається, що [PERSON] дійсно являвся опікуном недієздатного інваліда [PERSON] І «А» групи [PERSON], який знаходився на повному державному забезпеченні в Артемівському психоневрологічному інтернаті з 20 серпня 2014 року до 29 грудня 2014 року (а.с.19). Отже, в судовому засіданні, наданими належними письмовими доказами підтверджений факт того, що позивач є дядьком та опікуном померлого [PERSON] Постановою державного нотаріуса Другої артемівської державної нотаріальної контори № 1282 від 06 серпня 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №12, розташований по вул. Сучасній у м. Словянську Донецької області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого 29 грудня 2014 року через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с. 24). Як вбачається з повідомлення Відділу Держгеокадастру в м. Словянську Донецької області № 01-17/24 від 16 жовтня 2015 року, право власності на земельну ділянку, що розташована в м. Словянськ, вул.Сучасна, 12, зареєстроване за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДН №031304, зареєстрований за № 13212 від 04 грудня 2003 року (а.с.40). Як вбачається з повідомлення КП «Бюро технічної інвентаризації» №2788-2/0.83/01 від 15 жовтня 2015 року, право власності на будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що розташований в м. Словянську, вул.Сучасна, 12, зареєстроване за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину №2-12369 від 08 жовтня 2003 року, видане Першою Словянською державною нотаріальною конторою (а.с.49). Таким чином, суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] після смерті матері не зміг належним чином переоформити на себе право власності на вищевказаний будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Словянську, вул.Сучасна, 12. Відповідно до пункту 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 1216 і 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого законом він не заявив про відмову від неї. Відповідно до розяснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Другої артемівської державної нотаріальної контори № 1282 від 06 серпня 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Спірний житловий будинок із господарськими спорудами, який належав [PERSON] та земельна ділянка, надана для його обслуговування, тривалий час знаходилися в її користуванні та членів її сімї на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 жовтня 2003 року, проте її спадкоємець [PERSON] не зміг за життя переоформити право власності. В той же час, відповідно до положень частини 4 статті 1268 ЦК України недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у звязку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем третьої черги, права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташований за адресою: м.Словянськ Донецької області, вул.Сучасна, буд.12, та земельну ділянку, що розташована на території Словянської міської ради по вул.Сучасній, буд.12, площею 0,0919 га, кадастровий номер 1414100000:01:014:0149, переданої для цілей обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. На підставі ст.ст. 25, 328, 1216, 1218, 1219, 1225, 1263, 1268 ЦК України,

Outcome: approved