Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

26 липня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Василівського районного суду з позовом, який був уточнений 30 листопада 2020 року до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №14.14863 від 22 квітня 2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року. [INFO] позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , які на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від спадщини. Відповідно до вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 19 січня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» направило претензію кредитора до Василівської державної нотаріальної контори, від якої 28 січня 2017 року отримано відповідь, що представнику потрібно звернутися до приватного нотаріуса. 17 березня 2017 року направило претензію кредитора до приватного нотаріуса, від якого 20 квітня 2017 року отримано відповідь, що видано свідоцтва про право на спадщину, та спадкоємців письмово було повідомлено про вимоги кредитора. 10 червня 2017 року позивачем було направлено запит до приватного нотаріуса, про надання інформації П.І.П., адреси реєстрації спадкоємців, та 19 червня 2017 року було отримано відповідь, згідно якою на підставі ЗУ «Про нотаріат» не має можливим надати інформацію щодо осіб, щодо яких вчинилася нотаріальна дія. 28 жовтня 2017 року до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, за яким позивач пред`явив свої вимоги, які не були виконані. Станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №14.14863 від 22 квітня 2008 року становить 7 571,16 грн., яка складається з наступного: 4 605,36 грн. заборгованість за відсотками; 2 935,80 заборгованість з пені. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 7 571,16 грн. та судовий збір. 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі ухвалою Василівського районного суду Запорізької області та у подальшому дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Василівського районного суду Запорізької області Степаненко Ю.А. (том №2 а.с.60). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року, відповідно до розпорядження № 21 від 26.02.2019 року, в зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Степаненко Ю.А. - дана цивільна справа розподілена судді Василівського районного суду Запорізької області Пушкарьовій С.П. (том №2 а.с.139). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2019 року цивільна справа прийнята до провадження судді Пушкарьової С.П. за правилами загального позовного провадження (том №1 а.с.140). 17 квітня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, у якій відповідач просить визнати його неналежним відповідачем по справі та у задоволенні позову відмовити. Заперечення обґрунтовує тим, що 03 березня 2016 року його батько [PERSON] вступив у спадщину після його померлої матері на Ѕ часту у спільному майні подружжя. Про те, що у його померлої матері був кредит не він, ні його батько та навіть його рідна сестра, яка також була спадкоємницею обізнані не були. Його батько [PERSON] вступив у повне право володіння спадщини, а він та його рідна сестра подали заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Однак позивач стверджує, що він є відповідачем по справі оскільки він ніби фактично прийняв спадщину від померлої матері (боржниці), що суперечить встановленим фактом прийняття спадщини його батьком. Віходячи з матеріалів справи вбачається що позивач звернувся до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. з заявою невідомого змісту щодо спадщини від померлої [PERSON] . Так 20.04.2017 року Позивачу стає відомо що 03.03.2016 року більше ніж вже рік потому спадщину оформили. Однак позивач звернувся до приватного нотаріуса раніше ніж 20.04.2017 року, коли саме вказати неможливо адже позивач не надав суду відповідну заяву до приватного нотаріуса, в якій він просить повідомити про спадщину від померлої [PERSON] . Таким чином позивач дізнався про смерть свого боржника за багато раніше ніж 20.04.2017 року. Також даний факт вбачається й з матералів справи, в якій міститься повідомлення Позивача про наявність актового запису про смерть №64 від 10.08.2015 року стосовно гр. [PERSON] , [INFO] про те, що вона померла. Даний лист скопійовано без дати та вихідного номеру. Позивач надав довідку про факт смерті, в якій не має можливості побачити дату повідомлення про смерть. Лист, який зазначається, про факт смерті боржника, адресовано Василівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, а значить відповідне виконавче провадження стосовно боржниці [PERSON] вже було. Оскільки виконавче провадження по боржниці [PERSON] вже було відкрите це означає про той факт, що судом вже було винесено ще у період свого життя [PERSON] рішення стосовно стягнення заборгованності по цій самій справі, адже виходячи із положень ЗУ «Про виконавче провадження» підставою для відкриття провадження по справі - є рішення суду. Так в матеріалах справи міститься претензія кредитора (позивача) за вих №№ 84МZРLЕS03W10, SAMDN51000020808554, SAMDN23000014103070 від 17.03.2017 року до боржника померлої [PERSON] в порядку ст. 1281 ЦК України. Відповідно до цієї притензії позивач звертається до померлої особи боржника 17 березня 2017 року, в якії вказує на той факт що на час складання цього документа (цієї претензії) він обізнаний в тому, шо боржник помер. 17 березня 2017 року позивачу вже відомо про сметь боржника, а тому у позивача, як він і зазначає у цій претензії, відповідно до ст. 1281 ЦК України настає право пред`явити вимоги до спадкоємців. Отже позивачу стало відомо про смерть боржника забагато раніше, але навіть виходячи зі змісту цієї претензії розуміємо що ще - 5 діб листування до померлого боржника і т.ін. 03.03.2016 року [PERSON] вже зареєстрував право власності на спадщину від померлої дружини (боржника). Тобто через майже 2 роки позивач після смерті боржника згадує про цей факт та знов починає листування з померлим боржником. Моментом відкриття спадщини є день стерті спадкодавця, а отже строк з якого починається обчислення строку вимоги за ч. 2 ст. 1281 ЦК України, є день коли позивач дізнався про факт смерті боржника. Виходячи з вищенаведеного припускаємо що позивач дізнався про смерть свого боржника та про той факт, що є спадкоємці, адже зі змісту претензії це вбачається, навіть 17.03.2017 року відрахувавши термін у 6 місяців дата останнього дня звернення до спадкоємців - 15.09.2017 року, адже 17.09.2017 року випадає на вихідний день. Однак всупереч цього позивач звертається до відповідачів лише 21.10.2017 року з листом -претензією вих № 84MZPLES03W10, в якому вказує, що на теперешній час тобто на 21.10.2017 року йому стало відомо про смерть боржника. Вже в друге. Оскільки раніше у претензії від 17.03.2017 року позивач зазначав, що він вже знає про факт смерті, однак 21.10.2017 року він взнав цей факт ще раз. Відповідач зазначає, що позивач навмисно у своєму листі від 21.07.2017 року вказує на те, що він на момент складання цього листа дізнався про смерть свого боржника, адже від дня коли позивач дізнався про цей самий факт настає строк вимоги у 6 місяців. Тобто Позивач при написанні листа претензії від 21.10.2017 року відповідачам знав про те що він пропустив строк права вимоги за ч.2 ст.1281 ЦК України. Також відповідач звертає увагу на той факт що претензія за вих №№ 84MZPLES03W10, SAMDN51000020808554, SAMDN23000014103070 від 17.03.2017 року до боржника померлої [PERSON] в порядку ст. 1281 ЦК України складена без додержання норм чинного законодавства. Так у цій претензії відсутній підпис відповідальної особи та печатка позивача. Крім того, позивач не надав дійсне або належне поштове відправлення вище згаданих претензій, а ні 17.03.2017 року, а ні 21.10.2017 року. Дивлячись на додаток №6 та7, 8, 9 та 10 до позовної заяви позивача вбачається, що всі листи які були відправлені позивачем до: померлого боржника 17 березня 2017 року, відповідачів по справі 21 жовтня 2017 року та приватного нотаріуса 10 червня 2017 року - одні й ті ж самі номери вихідної кореспонденції. Всі нарахування які вчинені позивачем підлягають перерахунку. Відповідно до кредитного договору №14.14863 від 22.04.2008 року у п. 2.3.14. зазначено: «У випадку смерті позичальника припинити дію даного договору датою одержання документів про смерть позичальника, при цьому нарахування відсотків припиняється наступного дня після вищевказаної лаги одержання документів про смерть Позичальника» Однак Позивач всупереч навіть підстав вказаних у договорі закінчує розрахунок лише 30.11.2017 року. Це більше ніж місяць після того як позивач подав до відповідачів лист претензію про прийняття спадщини від померлого боржника (том №1 а.с. 143-150). 05 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (том №1 а.с. 161-170). 05 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача (том №1 а.с. 171-227). 20 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (том №1 а.с. 229-249, том №2 а.с. 2-7). 30 листопада 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (том №2 а.с. 87-96). Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Філоненко К.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника банку. Уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд застосувати ст.267 ЦК України, та за спливом строку позовної давності - відмовити у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином за адресою місця реєстрації, однак судові виклики повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши надані сторонами матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №14.14863 від 22 квітня 2008 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року (том№ 1 а.с.13-16). [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 64 від 10 серпня 2015 року, виданого Василівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області (том №1 а.с. 62-63). Згідно розрахунку заборгованості за договором №14.14863 від 22 квітня 2008 року станом на 13 жовтня 2020 року становить 7 571,16 грн., яка складається з наступного: 4 605,36 грн. заборгованість за відсотками; 2 935,80 заборгованість з пені (том №2 а.с.90). Згідно відповіді на запит Василівської державної нотаріальної контори, вбачається, що після смерті [INFO] гр. [PERSON] , спадкова справа заведена приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. (том №1 а.с. 73-74). З матеріалів спадкової справи №4/2016, заведеної приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А., вбачається, що до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , звернувся чоловік спадкодавця - [PERSON] . Інші спадкоємці за законом першої черги (батько) [PERSON] , [INFO] , (донька) [PERSON] , [INFO] , (син) [PERSON] , [INFO] подали заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (том №1 а.с. 80-101). 03 березня 2016 року приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. на ім`я спадкоємця [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, який належить належить спадкодавиці на підставі договору купівлі-продажу (том №1 а.с.95 зворот). 19 січня 2017 року позивачем до Василівської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (том №1 а.с.177). 17 березня 2017 року позивачем до приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. була направлена претензія кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України (том №1 а.с.35). Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Ч.1 ст.1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що в разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, згідно повідомлення приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Петричкович Ю.А. від 03 жовтня 2018 року №566/02-14/4/2016, після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №4/2016. Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності звернувся чоловік померлої гр. [PERSON] , якому було видані свідоцтва про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я (том №1 а.с.80). Отже, [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст. ст.1281 і 1282 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК. Отже, син померлої [INFO] [PERSON] - [PERSON] відмовився у встановленому законом порядку від прийняття її спадщини, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з нього боргу спадкодавця є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідач, [PERSON] чоловік [PERSON] , прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлої. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ст. 1269 ЦК України, так як він подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідач, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав суду заяву у якій просить відповідно ст.267 ЦК України застосувати строки позовної давності для звернення позивача з позовом до суду. Щодо визначення дати стосовно строку вимоги, суд бере до уваги ту обставину, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), 03 червня 2015 року (№6-31цс15). За висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Уклавши договір №14.14863 від 22 квітня 2008 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 квітня 2009 року боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконувала не в повному обсязі. З долученого до позовної заяви кредитного договору вбачається, що строк його дії договору не пізніше 21 квітня 2009 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №14.14863 від 22 квітня 2008, станом на 13 жовтня 2020 року позичальник [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 10 000 грн., після цього вона здійснила останній платіж щодо погашення заборгованості по кредиту 13 січня 2012 року, перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався 13 січня 2012 року після несплати чергового платежу, - тобто на момент смерті позичальника [PERSON] пройшло більше 3 років з моменту, коли почався перебіг строку позовної давності за певною частиною вимог. АТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом 26 липня 2018 року, тобто, з пропуском позовної давності. На підставі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском строку для звернення про захист цивільного права або інтересу, представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed