Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

25.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON], який є батьком її малолітньої доньки [PERSON] [INFO], перебувала в зареєстрованому шлюбі з 21.01.2011 року до 27.01.2014 року. Після розірвання шлюбу відповідач з дитиною не спілкується, участі в її вихованні та утриманні не приймає і взагалі уникає будь-якого спілкування з нею. Дитина проживає з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Оскільки батько [PERSON] протягом тривалого часу не цікавиться її долею, просить позбавити його батьківських прав відносно дитини. В судове засідання сторони не з'явились, направили на адресу суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач вказує, що підтримує позовні вимоги, відповідач зазначає, що визнає позов у повному обсязі. Представник третьої особи також просить про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до представленої копії рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 12). З копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с. 10). 12.04.2018 року [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 13). Згідно висновку органу опіки та пілування Южноукраїнської міської Ради від 21.11.2018 року за №315, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр-на [PERSON], відносно малолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов'язками матері та батька. Після з'ясування всіх обставин справи, суд вважає, що батько [PERSON] дійсно не виконує обов'язків відносно дитини, передбачених ст. 150 СК України, та порушує її право на належне батьківське виховання, що передбачено ст. 152 СК України. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На думку суду, у разі ухилення батьків від виконання обов'язків по вихованню дітей, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Чинним сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. На підставі п.2) ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16) Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що в ході судового слідства доведено ухилення відповідача від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до доньки [PERSON] 2011 року народження, оскільки останній не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, ухиляється від виконання обов'язків по її вихованню, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини. На думку суду позбавлення [PERSON] його батьківських прав, буде насамперед захистом прав та інтересів дитини. Таким чином позовна заява [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо малолітньої дитини [PERSON] 2011 року народження, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 704.80 грн., який, у зв'язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача на її користь (а.с. 1).

Outcome: approved