Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

26.02.2020 року позивач звернулась до суду із позовом ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал» про захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2015 року нею укладено договір №36-2901/2015-2 із ТОВ «Фінансова компанія «Житло-капітал» про участь у Фонді фінансування будівництва. Згідно умов договору нею було передано управителю в управління грошові кошти в розмірі 980 476 грн. з метою отримання у власність житла - об`єкта інвестування квартири [ADDRESS] . Термін введення в експлуатацію 31.12.2016 року. Термін передачі об`єкта інвестування довірителю до 31.03.2017 року. 29.01.2015 року та 06.02.2015 року нею на виконання умов договору було оплачено повну вартість об`єкту інвестування в розмірі 980 476 грн. Також, 06.02.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір про відступлення майнових прав №М36-2901/2015-2 від 06.02.2015 року, за умовами якого позивач отримав майнові права на об`єкт інвестування квартиру [ADDRESS] . Станом на момент подання позову відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не передав об`єкт інвестування до 31.03.2017 року що знаходиться у житловому комплексі між вулицями Микільсько-Слобідська та проспектом Броварським будинок №1 у Дніпровському районі м. Києва. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за період з 01.04.2017 року по 25.02.2020 року в розмірі 31 032 065,40 грн. 06.04.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 62). 15.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не вірно трактує норми Закону України «Про фінансово-кредитні механізми та управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та помилково застосовує Закон України «Про захист прав споживачів». 23.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с. 110). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29.01.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» укладено договір №36-2901/2015-2 про участь у Фонді фінансування будівництва (а.с. 13-26). У останньому абзаці зазначеного договору вказано, що «Правила ФФБ я визнаю та зобов`язуюсь їх дотримуватися. Примірник правил мною отриманий. Правила уважно прочитані та будь-яких зауважень та незрозумілостей у мене не має. Інформація, що зазначена статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мені надана в повному обсязі будь-яких питань не виникає. Про умови надання фінансових послуг Управителем повідомлений відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів та примірник цього договору отримав», «Довіритель підпис / [PERSON] / (а.с. 26). 06.02.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» укладено договір №М36-2901/2015-2 про відступлення майнових прав (а.с. 28-29). Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Правил Фонду фінансування будівництва виду А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» (І черга) ці правила Фонду фінансування будівництва виду А «ЖК СОНЯЧНА РІВ`ЄРА» (І черга) розроблені у відповідності до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» №978-IV від 19.06.2003 року зі змінами та доповненнями, з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших законодавчих актів (а.с. 30-50). В кінці сторінки зазначено «Правила визнаю. Підпис / [PERSON] / (а.с. 31). Отже судом встановлено, що позивачкою на момент укладення договору №36-2901/2015-2 про участь у Фонді фінансування будівництва було достеменно відомо, що правовідносини, які складаються між нею та відповідачем, регулюються Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» №978-IV від 19.06.2003 року. Також судом встановлено, що позивачем внесено кошти за договором доручення №036 від 29.01.2015 року в розмірі 850 000 грн. - 29.01.2015 року та за договором доручення №017 від 05.02.2015 року в розмірі 126 625 грн. 72 коп. - 05.02.2015 року (а.с. 52-53). Одночасно встановлено, що 01.03.2017 року відповідачем на адресу довірителя позивача [PERSON] скеровано лист №04-01/03/17 про перенесення строків здачі в експлуатацію об`єкта будівництва (а.с. 73-74). 15.07.2019 року відповідачем на адресу довірителя позивача [PERSON] скеровано лист №01-15/07/19 про перенесення строків здачі в експлуатацію об`єкта будівництва (а.с. 78-79). Згідно з п. 1.9 договору про участь у Фонді фінансування будівництва: «планово-орієнтовний термін введення об`єкта будівництва в експлуатацію 31.12.2016 р.», «планово-орієнтовний термін здачі об`єкта будівництва під заселення 31.03.2017 року». (а.с. 14) Отже, як зазначено в договорі і як було відомо позивачці на момент його підписання, що дати здачі об`єкта будівництва та під заселення вказані орієнтовні, а не чітко визначені граничні терміни. У зв`язку із чим, суд вважає, що відповідачем не було порушено своїх зобов`язань про повідомлення сторону договору (довірителя) про строки ведення будівництва або їх перенесення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель для кожного ФФБ розробляє й затверджує Правила ФФБ та інші необхідні внутрішні документи, що регламентують функціонування цього ФФБ. Правила ФФБ є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами цієї системи фінансування будівництва житла. Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі у ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за виконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.02.2013 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується до правовідносин, які склались на підставі Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомість», у частині, що врегульована останнім. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №759/3881/17. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у правовідносинах, які склались між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Житло-Капітал» під час укладення договору №36-2901/2015-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується. Отже, приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що при підписанні договору позивач погодилась з його умовами та була ознайомлена із застосуванням до цих правовідносин положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», суд вважає, що підстави для стягнення пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за період з 01.04.2017 року по 25.02.2020 року в розмірі 31 032 065,40 грн. на підставі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, а тому відмовляє в задоволенні позову. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved