Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

24.10.2016 року [PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 14 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис №5, і подружжю видано, повторно, свідоцтво про шлюб серії І-ЕГ №088166. Прізвище відповідача після реєстрації шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON]. У шлюбі подружжя має одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що відсутнє взаєморозуміння між ними, немає спільних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров'ям, та не допомагає матеріально. З 07.05.2015 року подружжя проживає окремо, шлюб існує формально. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Батько дітей має постійний заробіток, тому має можливість брати участь в утриманні дітей. За таких обставин збереження шлюбу позивач вважає неможливим, примиритися з відповідачем не бажає. Тому позивач просить шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Під час розгляду справи позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення аліментів, зокрема просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісяця, до досягнення ним повноліття В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, проте подала заяву в якій зазначила, що позов підтримує, просить вимоги задовольнити повністю, справу розглянути у її відсутності, в разі неявки відповідача на розгляд справи проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 цього кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно зі ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб громадян України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №5. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка змінено з [PERSON] на [PERSON]. Подружжю видано, повторно, свідоцтво про одруження серії І-ЕГ №088166 (а.с.7). Викладені в позові обставини щодо розірвання шлюбу є обґрунтованим, в повному обсязі підтверджуються наданими суду доказами, тому вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити повністю. Судом також встановлено, що громадяни України [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №224313, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шацького районного управління юстиції Волинської області, 27.10.2016 року (а.с. 10). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька дитини, які повинні забезпечити прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статей 182, 184 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги є обгрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти, позов слід задовольнити повністю. В поданій письмовій заяві відповідач [PERSON] висловив бажання після розірвання шлюбу змінити йому прізвище на [PERSON], тому прізвище відповідача слід змінити з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] та в дохід держави судовий збір в сумі по 551,20 грн. На підставі статей 24, 56, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved