Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

26 березня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2011 року у розмірі 5623,05 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 13 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 07 квітня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року стягнуто заборгованість у розмірі 13948,73 грн. нараховану станом на 28 лютого 2015 року. Прострочена сума заборгованості становить 5495,00 грн. Оскільки з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, тобто за період з 13 жовтня 2011 року по 28 лютого 2015 року, то за період після подання позовної заяви від 07 квітня 2015 року, з 08 квітня 2015 року по 31 січня 2021 року [PERSON] має заборгованість розмірі 5623,05 грн., яка складається з наступного: 4663,31 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 959,74 грн - 3 % річних від простроченої суми. З посиланням на положення Цивільного кодексу України, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути зазначену суму заборгованості. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання; встановлено строки для подання заяв по суті справи. 09 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що АТ КБ «ПриватБанк» неправильно розраховано індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми, оскільки банком автоматично списано кошти у розмірі 6669,67 грн. з його карткового рахунку 27 грудня 2019 року, що свідчить про погашення заборгованості. 09 квітня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшов зустрічний позов до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить: - визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» по нарахуванню [PERSON] на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13 жовтня 2011 року відсотків, пені, штрафів, комісій у період з 07 квітня 2015 року по 31 липня 2019 року (включно); - стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно списані грошові кошти у розмірі 21915,16 грн.; - припинити зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» у правовідносинах згідно Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13 жовтня 2011 року, внаслідок його повного виконання із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів; вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання у справі; викликано учасників провадження; встановлено строки для подання заяв по суті справи. 07 червня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить: - визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» по нарахуванню [PERSON] на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13 жовтня 2011 року відсотків, пені, штрафів, комісій у період з 07 квітня 2015 року по 31 липня 2019 року (включно); - визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» по автоматичному списанню грошових коштів з зарплатної карти [PERSON] [NUMBER] , розрахунковий рахунок [NUMBER] , для погашення простроченої заборгованості по карті [NUMBER] за кредитним договором б/н від 13 жовтня 2011 року; - стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно списані грошові кошти у розмірі 25370,27 грн.; - припинити зобов`язання [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» у правовідносинах згідно Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13 жовтня 2011 року, внаслідок його повного виконання із зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог у цивільній справі № 643/5382/21 за первісним позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів - прийнято до розгляду та ухвалено продовжувати розгляд справи з її урахуванням; встановлено строки для подання заяв по суті справи. 11 червня 2021 року та 28 вересня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення щодо зустрічної позовної заяви, в яких представник банку просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, а вимоги банку - задовольнити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07 грудня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова від представника банку надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». У судовому засіданні представник [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а зустрічні позовні вимоги задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті справи. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи встановив таке. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 13 жовтня 2011 року підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 07 квітня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 643/5840/15-ц частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року та ухвалено нове про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 жовтня 2011 року у розмірі 13948,73 грн. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 206,72 грн. Рішення суду набрало законної сили 28 грудня 2020 року. Крім цього, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року у справі № 643/17731/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2011 року у розмірі 43322,55 грн. Рішення суду набрало законної сили 28 грудня 2020 року. Щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд зазначає наступне. Докази повного погашення заборгованості за наведеним вище кредитним договором та виконання вище вказаного рішення суду відповідачем не надані. Представник позивача за період прострочення з 08 квітня 2015 року по 31 січня 2021 року нарахував боржнику 3 % річних в розмірі 959,74 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4663,31 грн., про що позивачем надані відповідні розрахунки. За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, як це закріплено вимогами ч. 1 ст. 1050 ЦК України. За наведеним у вказаній вище нормі закону регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання, на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 та в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 375/998/15-ц також викладена правова позиція, у якій зазначено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За правилами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконанням. З матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачем в повному обсязі грошове зобов`язання зі сплати заборгованості за кредитним договором не виконане, внаслідок чого має місце заборгованість, яка становить суму в розмірі 5495,00 гривень. Ураховуючи наявність не сплаченої відповідачем в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, позивач має право нараховувати боржнику грошові суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження виконання ним його грошового зобов`язання в повному обсязі, то позивач має право на відшкодування понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних, що відповідає положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суд приймає до уваги розрахунки, надані позивачем та вважає їх обґрунтованими, а тому доходить висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5623,05 грн., яка складається з: 3% річних в розмірі 959,74 грн. та 4663,31 грн. - індексу інфляції за прострочення зобов`язання. Доводи [PERSON] про те, що банком автоматично списано з його картки [NUMBER] станом на 27 грудня 2019 року кошти у розмірі 6669,67 грн., що свідчить про повну сплату заборгованості у розмірі 5495,00 грн. та , як наслідок, спірні суми повинні були нараховуватися по 27 грудня 2019 року, суд до уваги не приймає, оскільки з наданих суду виписок не можливо встановити, що таке списання було направлено на погашення саме боргу за кредитним договором від 13 жовтня 2011 року та саме на погашення суми заборгованості по тілу кредиту, а не інших нарахувань, вчинених банком. Оскільки, з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у постанові Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 643/5840/15-ц, тобто за період з 13 жовтня 2011 року по 28 лютого 2015 року, то за період після подання позовної заяви від 07 квітня 2015 року, з 08 квітня 2015 року по 31 січня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 5623,05 грн., яка складається з індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання 4663,31 грн., 3% річних від простроченої суми 959,74 грн. Відтак, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», суд зазначає наступне. Як зазначалося судом раніше, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли правовідносини на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, де [PERSON] отримав кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Із довідки АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що [PERSON] , на виконання цієї анкети-заяви, було видано дві платіжні картки: 1) [NUMBER] терміном дії до 06/15; 2) [NUMBER] терміном дії до 07/15 (а. с. 32, т. 1). Також із вказаної довідки слідує, що 07 листопада 2012 року було видано платіжну картку [NUMBER] терміном дії до 05/16. У рішенні Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року у справі № 643/17731/19, яке набрало законної сили 28 грудня 2020 року, між тими самими сторонами і з приводу тієї ж самої анкети-заяви від 13 жовтня 2011 року констатовано, що у анкеті-заві від 13 жовтня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також у зазначеному рішенні суду встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 13 жовтня 2011 року не містить строку повернення кредиту, а також, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої установлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд у свої судових рішеннях преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Водночас ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. Так, у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (§ 72 Affaire Sovtransavto Holding C. Ukraine) ЄСПЛ у своєму рішенні від 25 липня 2002 року повторив, що, відповідно його прецедентної практики, право на справедливий судовий розгляд, гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлині її преамбули, яка проголошує верховенство права, з основних елементів якого є принцип правової впевненості, який серед іншого передбачає, що в будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути піддане під сумнів. Із доданої суду представником банку розрахунку заборгованості за договором б/н від 13 жовтня 2011 року слідує, що станом на 24 лютого 2021 року (дата операції 31 січня 2021 року) за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 33877,00 грн. Тобто, банк, незважаючи на рішення суду, продовжує нараховувати позивачу відсотки та пеню за договором б/н, який укладений на підставі анкети-заяви від 13 жовтня 2011 року. Постановою Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року встановлено, що станом на 28 лютого 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2011 року складала 13948,73 грн. Відтак, рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року банком по відношенню до [PERSON] не враховано і є не виконаним. За цих обставин, суд бере до уваги преюдиціальність зазначеного судового рішення суду між тими самими сторонами і з приводу тієї ж самої анкети-заяви від 13 жовтня 2011 року, згідно з якою встановлено безпідставність позовних вимог щодо нарахування банком по цій анкеті-заяві [PERSON] відсотків, пені, комісій, штрафів, а тому доводи [PERSON] щодо неправомірності йому такого нарахування заслуговують на увагу. Тобто, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на час розгляду справи складається з суми, стягнутої на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у розмірі 13948,73 грн., та не може бути більшою за неї, оскільки рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо нарахованої заборгованості після первинного звернення до суду. Отже, суд вважає неправомірними дії банка по нарахуванню [PERSON] за анкетою-заявою від 13 жовтня 2011 року відсотків, пені, комісій, штрафів починаючи з 07 квітня 2015 року, відповідно до преюдиціальності рішення суду від 26 листопада 2020 року. [PERSON] працює у КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради на посаді лікаря-хірурга-стоматолога та отримує заробітну плату на картковий рахунок [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до угоди від 12 вересня 2016 року. У період з 27 жовтня 2019 року по 02 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило автоматичне погашення простроченої заборгованості з заробітної плати [PERSON] на загальну суму 25370,27 грн., що підтверджується випискою по картці [NUMBER] від 02 червня 2021 року. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» з 08 листопада 2019 року [PERSON] змінено кредитний ліміт до 0,00 грн. Виходячи з нульової ставки кредиту, є слушними і обґрунтованими доводи [PERSON] про безпідставне стягнення з нього банком із картки для виплат заробітної плати на рахунки банка коштів для погашення неправомірно нарахованих відсотків, пені, штрафів за заявою-анкетою від 13 жовтня 2011 року. При цьому банком протилежне не спростоване, а судом не встановлено у [PERSON] інших рахунків, боргів, кредитів перед АТ КБ «ПриватБанк», окрім як за цією анкето-заявою від 13 жовтня 2013 року. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що [PERSON] добровільно надав банку згоду на стягнення з нього коштів із картки для виплати йому заробітної плати чи існуванням при цьому відповідного судового рішення або ж виконавчого провадження про примусове автоматичне стягнення із нього коштів у розмірі 50 відсотків при будь-якому надходженні на цю картку коштів. За вказаних обставин, на переконання суду, зазначені кошти у розмірі 25370,27 грн. є безпідставно набутими відповідачем у розумінні ст. 1212 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно з пунктами 2 і 3 ч. 3 цієї ж статті положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, повернення виконаного однією з сторін у зобов`язанні. Відтак, суд бере до уваги доводи [PERSON] про безпідставність набуття АТ КБ «ПриватБанк» його грошових коштів у розмірі 25370,27 грн. Також із матеріалів справи слідує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. перебуває виконавчий лист № 643/5840/16-ц, виданий 19 січня 2021 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 13948,73 грн. Приватний виконавець звернувся до банку із запитом про залишок заборгованості за вказаним виконавчим документом. Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що банк не здійснює облік залишку заборгованості в розрізі судових наказів, а виключно в розрізі суми поточної заборгованості за кредитним договором. Положеннями ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом. Згідно з положеннями ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однією з сторін. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх судових рішеннях кожна особа має право на ефективний захист, а тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі не визнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання, зокрема повністю, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю на підставі пункту 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту: - визнання неправомірними дій в частині не зарахування сплати; - зобов`язання зарахувати перераховані чи стягнуті кошти; - скасування або списання безнадійної заборгованості; - зобов`язання скасувати суму пені, штрафу, відсотків; - забороною здійснювати подальше нарахування відсотків/пені/штрафів тощо, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, на підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 12 ст. 265 у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та задоволених позовних вимог, суд зазначає, що з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума, яка дорівнює різниці між проведеним зустрічним зарахуванням сум, стягнутих за первісним та зустрічними позовами, тобто 17476,95 грн. та сумою 13948,73 грн., яка визначена рішенням Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року. Судові витрати підлягають розподілу, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зокрема, з [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого АТ КБ «ПриватБанк» судового збору в розмірі 2270,00 грн., а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави підлягає стягненню сума за три немайнові вимоги та одну майнову, а всього 3632,00 грн.

Outcome: approved