Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

24 лютого 2017 року позивач, [PERSON], звернулася до суду із вищевказаним позовом про встановлення факту її перебування на утриманні свого померлого чоловіка, та визнання за нею права на отримання страхових виплат, в результаті смерті чоловіка внаслідок професійного захворювання повязаного з виробництвом, котрий обґрунтовано тим, що її дівоче прізвище, - «Краснолицька», та 28 липня 1971 року, вона уклала шлюб з громадянином [PERSON], із яким в шлюбі прожила до його смерті, а саме, - 04 березня 2016 року. Зазначає, що її чоловік, починаючи з 25 червня 1971 року і по 16 квітня 2009 року, працював в шкідливих та підземних умовах праці на різних підприємствах м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на посадах підземного електромонтажника, підземного механіка, головного енергетика шахти. 19 березня 2009 року, її чоловіку, Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини були встановлені професійні захворювання: пиловий бронхіт першої-другої ступені, емфізема легень першої-другої ступені. Після встановлення професійних захворювань чоловіку 20 травня 2009 року, висновком МСЕК було встановлено 30% професійної втрати працездатності, безстроково. Відповідач, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, після встановлення профзахворювань призначило та виплачувало чоловікові страхові виплати в порядку втраченого ним заробітку в розмірі 2033,33 гривні. В подальшому відповідач щорічно проводив перерахунки страхових виплат чоловіку відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, які спричинили втрату працездатності» та в зв'язку із ростом заробітної плати в економіці України. Останнім перерахунком страхових виплат сума щомісячної страхової виплати в порядку втраченого заробітку становила 3266,92 гривень. 04 березня 2016 року її чоловік помер, а причиною смерті було професійне захворювання. Вказує на те, що той факт, що її чоловік помер від професійного захворювання підтверджується не тільки виписними епікризами, а й висновком обласної міжрайонної профпатологічної МСЕК №0000159 від 13 жовтня 2016 року, встановлений зв'язок смерті з професійним захворювання. Їй на момент смерті чоловіка було 65 років і вона ніде не працювала і не працює. Відповідно до її та чоловіка паспортних даних, вони обидва були прописані і мешкали за однією адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Михайличенко, буд.№13. Чоловік помер 04 березня 2016 року, перед смертю він отримував щомісячно страхові виплати в розмірі 3266,92 гривень. Окрім того, чоловік на момент смерті отримував пенсію в розмірі 6217,28 гривень. Її пенсія на момент смерті чоловіка становила 1347,96 гривень згідно довідки пенсійного Фонду. Таким чином на момент смерті чоловіка, їх загальний сімейний бюджет склав 10832,16 гривні, зараз її пенсія становить 1347,96 гривень, що у вісім раз менше ніж дохід її та чоловіка разом взяті. Зазначає, що на теперішній час їй 66 років, вона часто хворіє, витрачає кошти на ліки, крім того, оскільки мешкає у приватному будинку, платежі за газ становлять 1050,00 гривень, і це без подальшого збільшення комунальних платежів та електроенергії, які держава впроваджує. На харчування та інші витрати їй залишається лише 350,00 гривень. Таким чином, на момент смерті її чоловіка вона перебувала на його утриманні, оскільки основним та постійним джерелом засобів її існування, була пенсія та щомісячні страхові виплати чоловіка. Інших джерел доходу вона не має, окрім її пенсії. Вона, як член сімї [PERSON],.- дружина і утриманка, має право на отримання від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, соціальні виплати в разі смерті потерпілого. Звернувшись до відповідача за призначенням допомоги їй пояснили, що необхідно надати пакет документів, серед яких повинно бути рішення суду про встановлення факту перебуванні на утриманні чоловіка. Так, як такого документу, необхідного їй для призначення та отримання належних їй страхових виплат в разі смерті потерпілого, вона не має, то вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту перебуванні на утриманні у померлого чоловіка. Посилалася на ті обставини, що інших осіб, які б мали право на отримання таких соціальних виплат в разі смерті її чоловіка немає. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилалася на обставини, вказані в позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача, - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, - [PERSON] просить відмовити в позові, при цьому зазначає, що утриманцями вважаються неповнолітні діти або непрацездатна особа, яка не була членом сімї спадкодавця, але не менше як пять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним і основним джерелом засобів для існування, при цьому посилається на п.2 ч.2 ст.1265 ЦК України. Крім того зазначає, що згідно ст.75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той подружжя який не є працездатний, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Представник зазначає, що позивач не надала їм документів які б підтверджували факт її перебування на утриманні [PERSON], а сама позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум. Вислухавши позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. З письмових матеріалів справи судом встановлено наступне. Так, встановлено, що [PERSON] починаючи з 25 червня 1971 року і по 16 квітня 2009 року, працював в шкідливих та підземних умовах праці на різних підприємствах м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, на посадах підземного електромонтажника, підземного механіка, головного енергетика шахти. Згідно Свідоцтва про одруження серія І-АБ №179089 від 28 липня 1971 року позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.8). Відповідно до паспорту, [PERSON] (дошлюбне прізвище, - «Краснолицька»), серія АЕ №415913, виданого Тернівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 січня 1997 року, була одружена з [PERSON] (а.с.5-7). 19 березня 2009 року, чоловіку позивача, Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини були встановлені професійні захворювання: пиловий бронхіт першої-другої ступені, емфізема легень першої-другої ступені. Після встановлення професійних захворювань чоловіку позивача 20 травня 2009 року, висновком МСЕК було встановлено 30% професійної втрати працездатності, безстроково (а.с.32, 36). Відповідач, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, після встановлення профзахворювань призначило та виплачувало чоловікові позивача страхові виплати в порядку втраченого ним заробітку в розмірі 2033,33 гривні (а.с.33-35). В подальшому відповідач щорічно проводив перерахунки страхових виплат чоловіку позивача відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України, які спричинили втрату працездатності» та в зв'язку із ростом заробітної плати в економіці України. Останнім перерахунком страхових виплат сума щомісячної страхової виплати в порядку втраченого заробітку становила 3266,92 гривень. 04 березня 2016 року чоловік позивача помер (а.с.9), а причиною смерті було професійне захворювання, що не спростовувалося при розгляді справи представником відповідача. Із довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Тернівської районної у місті ради №2592 від 17 лютого 2017 року, та довідки голови квартального комітету №9 [PERSON] комітету Тернівської районної у місті ради, вбачається, що позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Михайличенка, буд.№13, до 04 березня 2016 року, дня смерті [PERSON], а позивач [PERSON] мешкає за даною адресою і на теперішній час (а.с.10, 11). Згідно трудової книжки позивача [PERSON], остання починаючи з квітня 2000 року ніде не працює (а.с.12-16). Чоловік позивача на момент смерті отримував пенсію в розмірі 6217,28 гривень. Пенсія позивача на момент смерті чоловіка становила 1347,96 гривень (а.с.17-28), тобто на момент смерті чоловіка позивача, їх загальний сімейний бюджет склав 10832,16 гривні, зараз пенсія позивача становить 1347,96 гривень, що у вісім раз менше ніж дохід її та чоловіка разом взяті. Згідно ст.48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Статтею 33 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, який діяв на час встановлення причинного звязку смерті чоловіка позивачки, право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, мали непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, - жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», який діє на час смерті чоловіка позивача, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мають на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; інваліди, - члени сімї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобовязаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Відповідно до частини 1-4 статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку або є інвалідом. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи використання його майна, інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 визначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого можливо, якщо допомога, яка надавалася заявнику, була головним та постійним джерелом засобів існування. Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що непрацездатні члени сімї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію не час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом для існування. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач тривалий час, та до смерті свого чоловіка, - 04 березня 2016 року, перебувала з ним у шлюбі, разом мешкали в будинку №13 по вул. Володимира Михайличенко в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. З 2000 року, позивач не працює, із чоловіком вони отримували пенсію, а чоловік отримував страхові виплати в звязку із втратою працездатності від профзахворювання. При таких обставинах, суд вважає, що на момент смерті чоловіка позивачки, - [PERSON], позивач перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки вона не працювала, пенсія та страхові виплати її чоловіка становили значну частину їх спільного бюджету. Після смерті чоловіка позивачки, вона отримує пенсію в розмірі 1347,96 гривень, що у вісім раз менше доходу який вони мали разом із чоловіком. Суд також враховує і той факт, що позивач змушена витрачати кошти на оплату житлово-комунальних послуг та на лікування від низки хронічних захворювань, в звязку із чим потребує залучення додаткових коштів на лікування. Інших засобів до існування, окрім пенсії, позивач не має. Суд не може погодитися із запереченням представника відповідача, про відмову у задоволенні позову, оскільки посилання на законодавство яке зазначає відповідач як на посилання своїх заперечень, а саме статті Цивільного та Сімейного кодексу України, оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV (зі змінами та доповненнями), які діяли на час права позивача на страхові виплати. Судом в судовому засіданні із матеріалів справи та із пояснень сторін встановлено, що позивач на момент смерті свого чоловіка виповнилося 65 років, вона ніде не працювала, була непрацездатна, перебувала на пенсійному обліку, отримує пенсію, а її дохід в звязку зі смертю її чоловіка набагато зменшився, а загальний дохід сімї у вісім разів менше доходу який вона особисто мала перед смертю свого чоловіка. Судом також встановлено, що позивач змушена витрачати кошти на оплату житлово-комунальних послуг та на лікування від низки хронічних захворювань, в звязку із чим потребує залучення додаткових коштів на лікування. Інших засобів до існування, окрім пенсії, позивач не має. При таких обставинах позивач звісно перебувала на утриманні свого померлого чоловіка. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved