Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

24.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 16.07.1994 року та зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 651. При цьому позивач посилається на те, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з 2010 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач зазначає, що від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак, примирення подружжя неможливе, у зв'язку із чим, позивач звертається до суду із позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, також вказала, що питання поділу майна, утримання дітей та визначення місця проживання дітей буде вирішувати в іншому судовому провадженні, якщо вони не дійдуть з даних питань до мирової угоди. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 16.07.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 651, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 5/. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що слідує із відповідних свідоцтв про народження, батьками в яких вказані сторони у справі /а.с. 6-7/. Шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються з 2010 року, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, спорів стосовно утримання дітей та поділу спільного майна на теперішній час сторони не заявляють. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, шлюб у сторін носить формальний характер, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. 112 СК України. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилалися сторони, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин. За таких обставин, проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674 -VI «Про судовий збір» із змінами, позивач звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як інвалід другої групи./а.с.5/

Outcome: approved