Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ 24.07.2018 року [PERSON] звернулася до Каховського міськрайон-ного суду Херсонської області з позовом до [PERSON], згідно з яким про-сила суд: -визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують її честь, гідність та ді-лову репутацію відомості, опубліковані [PERSON] 27 лютого 2018 року на сторінці в соціальній мережі Інтернет «Фейсбук», наступного змісту: «Сенсація дня. Нелегальний захват житла депутатом міської ради. Незаконним шляхом [PERSON] намагається за-володіти квартирою шляхом взламування, відключення електроенергії, залякування, в цьому їй спри-яє чоловік (який представився як захисник депутатів) [PERSON] який не має відношення до справи. Ця жінка не прописана навіть в квартирі. Сподіваємось на справделивість законів України і наших правоохоронних органів. Хто не байдужий допоможіть добитися справедливості!!!». -зобовязати відповідачку [PERSON] видалити вищенаведені відомості, поширені нею 27.02.2018 року на її сторінці у соціальній мережі Інтернет «Фейсбук». -зобовязати відповідачку [PERSON] публічно вибачитися перед позивачкою за розпов-сюдження відомостей, що паплюжать честь і гідність позивачик, на першій сторінці у найближчому номері Каховської районної газети «Каховська Зоря» з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду спра-ви повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не сповістила. Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Так,\~статтею 3 Конституції України\~передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гід-ність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно приписів\~ст. 34 Конституції України\~кожен має право вільно збирати, зберігати, вико-ристовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. В свою чергу, відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У відповідності до положень\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується cудовий за-хист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилу-чення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завда-ної збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч. 1\~ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внас-лідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Як встановлено вимогами положеннями ч.ч. 4, 7\~ст. 277 ЦК України\~спростування недосто-вірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 12, 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; по-відомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній осо-бі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач установити та за-значити в позовній заяві. Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 вищенаведеної постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За правилами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах зма-гальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посила-ється як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припу-щеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.\~76, ч. 1 ст.77\~та ст.\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують ви-моги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які вхо-дять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що ма-ють значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звертаючись до суду з позовом, позивачка наголошувала на тому, що інформація, яка, на її думку, підлягає спростуванню відповідачкою, як недостовірна, була поширена нею в мережі Інтернет через інтернет-сторінку [PERSON] у соціальній мережі «Фейсбук». При цьому, на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] є автором оспорюваної статті і власником інтеренет-сторінки, розміщеної у соціальній мережі «Фейсбук», позивачкою [PERSON], в якості доказів, додано до матеріалів справи роздруківку вищенаведеної інтернет-сторінки. Однак, в силу вищенаведених положень чинного цивільного процесуального законодавства, надана позивачкою роздруківка з інтернет-сторінки не є достатнім, належним та допустимим до-казом, який би підтверджував факт поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачкою, адже, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офі-ційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, суд позбавлений можливості до-стовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та факт його поширення саме відпові-дачкою. Крім того, враховуючи те, що в соціальній мережі «Фейсбук» може зареєструватися будь-яка особа та під будь-яким іменем, суд вважає, що створити та підтримувати сторінку [PERSON], у тому числі шляхом розміщення інформації, фотознімків та відеоматеріалів, може будь-яка особа. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які по-силається позивачка, як на підставу для задоволення свого позову, зокрема, щодо поширення відпо-відачкою оспорюваної інформації, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд прий-шов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства спростування недостовірної інформації здійснюється саме особою, яка поши-рила інформацію, та автором інформації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed