Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

25.05.2015 року [PERSON] звернуласьдо Кілійського районного суду Одеської області з заявою про визнання [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], обмеженим у дієздатності. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що вона проживає в м. Кілія Одеської області зі своїм сином [PERSON], [INFO]. З дитинства син заявниці є інвалідом другої групи та перебуває на обліку в психіатричному кабінеті Кілійської ЦРЛ з діагнозом - «розумова відсталість помірного на межі тяжкого ступеня з емоційною вольовою нестійкістю». [PERSON] потребує стороннього догляду, оскільки через хворобу в нього трапляються приступи неадекватної поведінки, його потрібно контролювати не залишати без догляду. Син заявниці не може допомагати родині по господарству, а також не завжди виконує інші побутові доручення. Оскільки [PERSON] страждає на психічний розлад, який істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, [PERSON] просить визнати її сина обмежено дієздатним. Заявник, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про те, що свої вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати за її відсутності. Представник Кілійської районної державної адміністрації Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої вимоги заявника визнає в повному обсязі та просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 169,197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] народився [PERSON] в м. Клайпєда республіки Літва, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що 07.12.1977 року в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 2695, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.12.1977 року, виданого Відділом ЗАГС м. Клайпєда. Відповідно довідки про склад сім'ї № 1028 від 20.04.2015 року, виданої Виконавчим комітетом Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], до складу її сім'ї входить: син - [PERSON], 1977 року народження. Згідно довідки сер. МСЕ- № 007690, виданої Одеською психіатричною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією, [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково. З свідоцтва [NUMBER] про закінчення Кілійської допоміжної школи-інтренат вбачається, що [PERSON], [INFO], закінчив 9 класів Кілійської допоміжної школи-інтренат в м. Кілія Одеської області у 1994 році. З довідки № 314 від 22.04.2015 року, виданої Комунальною бюджетною установою Кілійська центральна районна лікарня, вбачається, що [PERSON], [INFO], страждає на розумову відсталість на межі тяжкого ступеню з емоційно вольовою нестійкістю. Згідно акту обстеження від 17.04.2015 року, складеного депутатом Кілійської міської ради [PERSON], за станом свого психічного здоров'я [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, в нього трапляються постійні психічні напади, його психоемоційний стан погіршується. Його мати [PERSON] здійснює постійний нагляд за сином, всі господарські обов'язки вона виконує самостійно. У відповідності до інформаційного листа № 1008 від 26.08.2015 року, наданого Комунальною бюджетною установою Кілійська центральна районна лікарня, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 07.08.1985 року з діагнозом - «розумова відсталість помірного ступеня». Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.36 Цивільного кодексу України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище. З п. 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України вбачається, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» №3 від 28.03.1972 року звернено увагу судів на те, що відповідно до ст. 143 ЦПК України, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських суддів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім'ю в тяжке матеріальне становище. Відповідно до ст. 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи, призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. Заявником належних достатніх даних суду про психічний розлад здоров'я фізичної особи не надано. В Україні діє принцип презумпції здорової особи. З висновку судово-психіатрічних експертів № 114 Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» вбачається, що у психічному статусі [PERSON] орієнтований всебічно, на запитання відповідає з деякою зацікавленістю. Обсяг сприйняття і судження різко знижені. На складні питання не відповідає. Мислення предметно-конкретне, наявне просте абстрагування. Пам'ять знижена. Пише і читає задовільно, не може переказати прочитане. За характером замкнутий, майже не йде на контакт, мовчазний, часто дратівливий. Здатний на непередбачувані вчинки, іноді примітивний. Діагноз - «олігофренія в легкому ступені неясного генезу». При обстеженні у [PERSON] виявлено виражене недорозвинення інтелектуально-мнестичних функцій, зниження концентрації активної уваги, звуження його обсягу, суто конкретне мислення, що дозволяє встановити у нього кваліфікуючі ознаки медичного критерію формули «дієздатність-недієздатність» у вигляді хронічного стійкого психічного розладу - помірної розумової відсталості, у зв'язку з чим він нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, [PERSON], [INFO], страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді - «помірної розумової відсталості (Р 71.0 за МКХ-10)». За своїм психічним станом він не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Outcome: approved