Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

26 листопада 2020 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначив, що він [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1989 року посвідченого державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Рябоконь Ю.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1303. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Мелітопольському бюро технічної інвентаризації за № 2243 від 25.07.1989 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Веселівське бюро технічної інвентаризації» від 30.09.2020 року за вих. № 230/01-20 вбачається, що згідно даних інвентаризаційної (архівної) справи № 05971 комунального підприємства «Веселівське БТІ» право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1303, належить [PERSON] цілому. Дані правовстановлюючі документи зареєстровані на паперових носіях в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 2428. Разом з тим, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №03-00236 виданого 12 березня 1996 року Веселівською селищної Ради народних депутатів, позивач є власником земельної ділянки площею 0,15 га присадибної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач, що з 25.07.1989 року він набув у власність вищевказаний житловий будинок. Проте, у листопаді 2020 року звернувшись до державного нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення факту купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] , останнім було роз`яснено позивачеві, що відповідно до відомостей, які розміщені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, міститься реєстраційний запис обтяження за номером 2003182 від 24.05.2005 року внесеного Веселівською державною нотаріальною конторою (72200, Запорізька область Веселівський район, смт. Веселе, вул. Леніна, 160) на підставі повідомлення за № б/н від Ощадбанк в смт Веселе та реєстраційний запис обтяження за № 2165349 від 07.07.2005 року внесеного Василівською державною нотаріальною конторою (71600, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, вул. Театральна, 14) на підставі договору застави, № б/н, Веселівський Ощадбанк. При внесенні вищевказаних реєстраційних записів обтяження власником спірного будинку зазначено [PERSON] (далі Відповідач 2), який не є власником спірного нерухомого майна та не мав законних прав розпорядитися власністю позивача у власних інтересах спрямованих на передачу майна позивача у заставу. Відповідач 2, згідно записів по домовій книзі на житловий будинок [ADDRESS] тимчасово проживав до 1989 року та був зареєстрований за вказаною адресою. Будь-який родинних відносин з Відповідач 2 позивач не мав та не має по сьогоднішній день. Останнє фактичне місце проживання Відповідача 2 позивачу не відомо. З метою врегулювання спірного питання у досудовому порядку, 13.11.2020 року позивач звернувся до Запорізького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» із заявою про вилучення його майна із застави банку. 13 листопада 2020 року за вих. №107.221-50/90 Філією Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» позивачеві було надано письмову відповідь з приводу розгляду його заяви, зі змісту якої вбачається, що фізична особа [PERSON] , 1957 р.н. як боржник в реєстрі проблемних кредитів фізичних осіб філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», станом на 13.11.2020 року не обліковується. На обліках сектору східного регіону відділу оцінки застави регіональних управлінь (Запорізьке ОУ) станом на 13.11.2020 року за [PERSON] , 1957 р.н. будь-яке заставлене майно не обліковується. В заставі будь яке нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не обліковується. З метою вирішення спірного питання позивачеві запропоновано звернутися до суду, так як Запорізьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не має підстав вирішити спір у позасудовому порядку з підстав зазначених у листі від 13 листопада 2020 року за вих. №107.221-50/90. Крім того, іншою перешкодою у реалізації права власності позивача на спірне нерухоме майно є відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що позивач, як власник вищезазначеного нерухомого майна, не має можливості в повній мірі реалізувати своє право володіти, користуватися та розпоряджатися даним житловим будинком з підстав зазначених у позові та неможливість вирішення спору у позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно та скасування реєстраційного запису про обтяження. Посилаючись на законодавчу базу просить суд. Його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надавши пояснення по заяві. Відповідач 1 та відповідач 2 в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляли, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавали. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. У відповідності до ст. 281 ЦПК України судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали та фактичні обставини справи, пояснення позивача та його представника , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом було встановлено,що позивач [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1989 року посвідченого державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Рябоконь Ю.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1303. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Мелітопольському бюро технічної інвентаризації за № 2243 від 25.07.1989 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Веселівське бюро технічної інвентаризації» від 30.09.2020 року за вих. № 230/01-20 вбачається, що згідно даних інвентаризаційної (архівної) справи № 05971 комунального підприємства «Веселівське БТІ» право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1303, належить [PERSON] цілому. Дані правовстановлюючі документи зареєстровані на паперових носіях в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 2428. Разом з тим, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №03-00236 виданого 12 березня 1996 року Веселівською селищної Ради народних депутатів, позивач є власником земельної ділянки площею 0,15 га присадибної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене вбачається, що з 25.07.1989 року позивач набув у власність вищевказаний житловий будинок. У зв`язку з тим, що позивач, як власник вищезазначеного нерухомого майна, не має можливості в повній мірі реалізувати своє право володіти, користуватися та розпоряджатися даним житловим будинком з підстав зазначених у позові та неможливість вирішення спору у позасудовому порядку, він вимушений звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно та скасування реєстраційного запису про обтяження. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. В свою чергу, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Мелітопольському бюро технічної інвентаризації за № 2243 від 25.07.1989 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно здійснено не було, що фактично перешкоджає позивачу у реалізації права на розпорядження своєю власністю. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність реєстрації обтяжень на власність порушує право позивача безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися спірним нерухомим майном. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved