Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

25.04.2018 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який було уточнено (а.с. 25-27) і свої вимоги мотивує тим, що з 26.01.7976 р. працював у ПАТ «Сумському НВО» та 04.04.2018 р. був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не була виплачена заробітна плата, а також суми індексації, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Внаслідок чого, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з виплати йому заробітної плати в день звільнення, середнього заробітку за час затримки виплати, які йому не виплатили. Вважає дії відповідача незаконними, зазначає, що отримує заробітну плату на картковий рахунок, тому не може бути винним у несвоєчасному отриманні заробітної плати. Зазначає, що нарахована йому середньоденна заробітна плата складає 492,33 грн. 18.04.2018 р. заключив договір про надання послуг в сфері права з ФОП [PERSON] Просив стягнути з відповідача на його користь нараховану та невиплачену заробітну плату, яка належить йому при звільненні у розмірі 34343,22 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки виплати, витрати пов'язані з розглядом справи у розмірі 1133 грн. Ухвалою суду від 23.05.2018 р. по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.06.2018 р. за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано у ПАТ «Сумське НВО» довідку про суму нарахованої до виплати заробітної плати [PERSON] станом на день його звільнення 04.04.2018 р. з розшифровкою видів виплат та суми середньоденного заробітку, копії наказів про режим роботи ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» у 2018 році з вказаною кількістю робочих днів та/або часів роботи на тиждень. 04.07.2018 р. відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає сплаті позивачу становить 34343,22 грн. Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 р. на підприємстві встановлено режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Середньоденна заробітна плата позивача складала 374,74 грн., кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні станом на 04.07.2018 р. складає 35 робочих дні. Таким чином на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13115,90 грн. Розгляд справи просили проводити без участі їх представника (а.с. 51-52). 04.07.2018 р. представник позивача [PERSON] надав заяву, у якій зазначив, що погоджується з сумою заборгованості по заробітній платі та середньоденній заробітній платі зазначених у довідці відповідача. Просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», звільнений з 04.04.2018 р. за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON], ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Згідно Довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» № 16-07/871 від 14.06.2018 р. заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить: 34343 грн. 22 коп., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору 15317 грн. 33 коп. (а.с. 53). Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 р. у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочий тиждень з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа (а.с. 59). Згідно Довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» № 16-07/871 від 14.06.2018 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить 374 грн. 74 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 10.04.2018 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 04.07.2018 року (день ухвалення судового рішення) становить 35 робочих дні (квітень - 9, травень - 11, червень - 12, липень 3), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13115 грн. 90 коп. (374,74 грн. х 35 = 13115 грн. 90 коп.). З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 34343 грн. 22 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2018 року по 04.07.2018 року включно у сумі 13115 грн. 90 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних з розглядом справи суд зазначає наступне. Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З наданих суду доказів вбачається, що 18.04.2018 р. між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг в сфері права, відповідно до якого [PERSON] надає послуги в сфері права шляхом усного та письмового консультування, складання необхідних процесуальних документів, заяв, клопотань, вимог, скарг, претензій, позовних заяв, заперечень, інших документів, надання послуг щодо захисту прав та інтересів замовника в органах судової влади (а.с. 13-14). На підтвердження витрат, представником позивача надано витяг з реєстру платника єдиного податку ФОП [PERSON] (а.с. 15), акт про надання послуг в сфері права згідно договору від 18.04.2018 р. (а.с. 48), рахунок послуг ФОП [PERSON] (а.с. 47). За надання послуг в сфері права [PERSON] сплатив 600 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 03/07 від 03.07.2018 року (а.с. 46). Тобто фактично позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Надані позивачем документи не є належними та допустимими документами, в розумінні ст. 138 ЦПК та Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», на підтвердження надання [PERSON] професійної правничої допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат пов'язаних з розглядом справи у розмірі 1133 грн. задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial