Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

26.09.2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] (далі відповідач) батьком її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що з серпня 2013 року по листопад 2014 року сторони проживали разом без реєстрації шлюбу. Після народження сина відповідач відмовився подавати до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію народження дитини, а тому в актовому запису про народження дитини батько дитини записаний за її вказівкою як матері дитини. Посилаючись на припинення відносин з відповідачем та його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню сина, позивач просить суд визнати відповідача батьком дитини та стягнути з нього аліменти. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Відповідач не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. За згодою позивача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Як випливає з показань допитаних судом свідків, які повністю узгоджуються між собою, дослідженими фотознімками, а тому вважається доведеним, в період з 2013 по 2014 рр. сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] позивач народила сина [PERSON] ; у зв`язку з тим, що на момент народження дитини позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі, а відповідач не подав заяву про реєстрацію народження дитини, в актовому запису про народження [PERSON] батько дитини записаний за вказівкою матері, згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Хрещеним батьком дитини став рідний брат відповідача [PERSON] Як показали свідки ( [PERSON] та [PERSON] ), після народження позивачем дитини відповідач визнав [PERSON] своїм сином і протягом певного часу займався його вихованням; крім того відповідач брав участь і у житті старшої дитини позивачки. Натепер відповідач проживає окремо; більш року тому, він повністю припинив спілкування з позивачем і дитиною та не надає матеріальної допомоги на утримання сина, що стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом. Визнання відповідачем [PERSON] своїм сином підтверджується також фотокартками, які приєднані до справи. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 128 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду; підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України; позов про визнання батьківства приймається судом, якщо відомості про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від\~\~15.01.2019 у справі призначено судово-генетичну експертизу. Враховуючи те, що відповідач на відбір зразків крові не з`явився, ухвала суду не виконана. Оскільки батьківство відповідача по відношенню до сина позивача [PERSON] [INFO] , підтверджується належними та допустимим доказами, а саме: показаннями свідків і матеріалами фотофіксації, є законні підстави для визнання відповідача батьком [PERSON] . За приписом статті 180 Кодексу батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ Згідно з частиною першою статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів ґрунтується на законі, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ За таких обставин, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved