Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

26 листопада 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач [PERSON] 29.04.2016 року уклали угоду про надання особистого кредиту № 592052054. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 16809,17 грн., а відповідач зобовязувався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Відповідач не виконував свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим станом на 25.10.2016 року має прострочену заборгованість по кредиту 16809,17 грн.; за відсотками 0,81 грн. Крім того, у звязку з систематичним порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, відповідно до норм чинного законодавства та кредитного договору йому нараховано неустойку, яка станом на 25.10.2016 року складає 1000,00 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 17809,98 грн., а саме: за кредитом 16809,17 грн., по відсотках 0,81 грн., штраф 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач [PERSON] 29.04.2016 року уклали угоду про надання особистого кредиту № 592052054. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 16809,17 грн., а відповідач зобовязувався повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та Додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. Процентна ставка за користування кредитом складає 0,01% річних. Дата остаточного повернення кредиту 04.11.2017 року. Пунктом 11 договору передбачено обовязок відповідача сплатити банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому, у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 150,00 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, зміна умов зобовязання тощо. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивачем були виконані обовязки за договором № 592052054 від 29.04.2016 року, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач не виконував свої зобовязання за кредитним договором, в звязку з чим станом на 25.10.2016 року має прострочену заборгованість по кредиту 16809,17 грн.; за відсотками 0,81 грн. Крім того, у звязку з систематичним порушенням відповідачем своїх зобовязань за договором, відповідно до норм чинного законодавства та кредитного договору йому нараховано неустойку, яка станом на 25.10.2016 року складає 1000,00 грн. Розмір заборгованості відповідача підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо розрахунку заборгованості, наданого позивачем, тому у суду відсутні підстави не приймати вказаний розрахунок. Позивач 28.10.2016 року направив відповідачу вимогу про досудове врегулювання спору, відповідь на яку не отримано. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved