Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

24 вересня 2018 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 22 жовтня 2018 року позивачем було надано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року було постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку. Позивач у своєму позові посилався на те, що 16 грудня 2013 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав у борг відповідачеві 1\~110\~000 гривень, а відповідач зобовязалася повернути їх. 18 грудня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] 1\~000\~000 гривень. Строк дії договору становить 50 календарних днів з моменту передачі коштів, після закінчення вказаного строку позичальник протягом 14-ти днів повертає суму позики. 24 березня 2014 року відповідач повернула лише 38\~000 доларів США. Решту боргу [PERSON] не повернула. 15 липня 2014 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до позивача перейшло право вимоги за договором позики від 16 грудня 2013 року. Відповідач своє зобовязання не виконала. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/1713/15-ц від 28 січня 2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто борг у розмірі 612\~533 гривень. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/2763/16-ц від 21 вересня 2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 493\~953 гривні 33 коп., з яких 37\~003 гривні 71 коп. три відсотки річних за період з 01 квітня 2014 року по 04 квітня 2016 року, 456\~949 гривень 62 коп. інфляція, за період з квітня 2014 року по лютий 2016 року. Проте вказані рішення відповідачем не виконано, борг не повернуто, проценти та інфляція не сплачені. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по липень 2018 року у розмірі 28\~421 гривні 53 коп. і три відсотки річних за період з 01 грудня 2017 року по 10 вересня 2018 року у розмірі 14\~298 гривень 03 коп. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та дату судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з'явилась, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 16 грудня 2013 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 1\~110\~000 гривень і зобов'язалася їх повернути у строк 50 календарних днів з моменту отримання грошових коштів (а.с. 4). 18 грудня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1\~000\~000 гривень, про що власноруч зазначила на договорі (а.с. 4 оберт). 15 липня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги за договором позики від 16 грудня 2013 року, який було укладено між первісним кредитором і [PERSON] (а.с. 6). 16 липня 2014 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, яку [PERSON] залишено без задоволення (а.с. 7). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/1713/15-ц від 28 січня 2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики б/н від 16 грудня 2013 року у розмірі 612\~533 гривень (а.с. 8-9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/2763/16-ц від 21 вересня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто три відсотки річних у розмірі 37\~003 гривень 71 коп., інфляційні втрати у розмірі 456\~949 гривень 62 коп., а всього 493\~953 гривні 33 коп. (а.с. 10-11). Відповідач свої зобовязання за договором не виконала, борг не повернула. На підставі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача, інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по липень 2018 року складають 28\~421 гривню 53 коп., три відсотки річних за період з 01 грудня 2017 року по 10 вересня 2018 року складають 14\~298 гривень 03 коп. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 42\~719 гривень 56 коп. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 704 гривні 80 коп. (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved