Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

24 вересня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у відповідності до Свідоцтва №Ж-1022 про право власності на житло від 06 вересня 2006 року, їй та її сину [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] . З грудня 2016 року у спірній квартирі відповідач не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, житловим приміщенням не цікавиться, мешкати в ньому не бажає, ніякої матеріальної допомоги по утриманню квартири не надає. Перешкод в користуванні даним приміщенням відповідачу не здійснювалося. Позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги за себе та відповідача, крім того не має можливості певною мірою розпоряджатися належним їй нерухомим майном на свій розсуд. Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Пояснила, що після розірвання шлюбу в 2016 році відповідач зібрав всі свої речі і залишив квартиру. Більше до квартири не повертався, ключі в нього залишились, замки вона не змінювала, речей відповідача у квартирі також немає, вселитись у квартиру він не намагався. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не має. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем по справі знайома багато років, разом мешкають в одному будинку. З 1984 року позивачка проживає в квартирі [ADDRESS] , була у шлюбі з відповідачем, мешкали разом. Після розірвання шлюбу в 2016 році відповідач пішов з квартири, забрав всі свої речі. З того часу відповідач до спірної квартири не повертався, позивачка перешкод у проживанні відповідачу ніколи не чинила, але він після розірвання шлюбу припинив будь-яке спілкування з позивачкою та сусідами. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.08.1990 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2016 року (а.с.10,11). Згідно Свідоцтва № Ж-1022 про право власності на житло, виданого 06 вересня 2006 року органом приватизації Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Право власності на 1/2 частку квартири кожного із співвласників [PERSON] , [PERSON] зареєстровано за №16427076 від 18.10.2006 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом серії ССВ № 466974 (а.с.9). Відповідно до довідки Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно Акту, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого директором Керуючої компанії «ДОМ.КОМ», відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2016 року (а.с. 12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивачка [PERSON] є співвласником спірної квартири та правомірно набула право власності на неї. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає за адресою: [ADDRESS] більше трьох років, крім того, припинив бути членом сім`ї співвласника житла, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved