Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

26.05.2021 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та копія ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року про передачу справи на розгляд за підсудністю. У позовній заяві позивач посилається на те, що в листопаді та грудні 2020 року він перерахував на картковий рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 268 920,72 грн. з призначенням платежу: поповнення картки по номеру, надходження готівки за платіжними картками. Однак жодних правовідносин між сторонами не існує та будь-яких договорів щодо оплати робіт або надання послуг укладено не було. 05.03.2021 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів протягом 7 днів у зв`язку з безпідставністю їх набуття, яка кур`єром не була доставлена, оскільки [PERSON] не відповіла за телефоном, а двері квартири за реєстрацією проживання були зачинені. На день звернення до суду грошові кошти не повернуті. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача безпідставно отримані нею грошові кошти в розмірі 268 920,72 грн., а також судові витрати, що складаються з: сплаченого судового збору - 2869,20, витрат, пов`язаних із прибуттям до суду - 4000 грн., витрат на правничу допомогу - 6000 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.10.2021 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. У судове засідання сторона позивача не з`явилася, 16.11.2021 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява з якої вбачається, що позивач просить проводити розгляд справи без його участі. В одному з попередніх судовому засіданні, що відбулося 05.10.2021 року, позивачем були надані пояснення щодо обставин справи, а саме, він пояснив, що звернувся до ясновидиці з метою збереженню шлюбу з його дружиною. На її вимогу перерахував кошти на вказані нею рахунки, начебто, для проведення обряду очищення, які та не повернула та взагалі перестала виходити на зв`язок. У письмових пояснення, поданих та оголошених представником позивача - адвокатом Волошиним І.В. 05.10.2021 року, також зазначено, що відповідач набула спірних коштів без будь-якої правової підстави на це, оскільки сторони не пов`язані жодними договірними правовідносинами, тому у неї виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке безпідставно набуте. Відповідач у жодне призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, встановленому процесуальним законом. Відзиву та будь-яких інших заяв чи клопотань від відповідача не надходило. Суд, за наданою в судовому засіданні згодою представника позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у листопаді-грудні 2020 року [PERSON] було перераховано на платіжні реквізити, надані [PERSON] , грошові кошти, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями квитанцій. Сторона позивача вважає, що відповідач набула спірні коштів без будь-якої правової підстави на це, оскільки сторони не пов`язані жодними договірними правовідносинами, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке безпідставно набуте. Главою 83 ЦК України регулюється набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. зобов`язання. Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз цієї статті дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерплого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В свою чергу, конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. З позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень вбачається, що між сторонами відсутні будь-які правовідносини, за якими [PERSON] мав сплатити [PERSON] грошові кошти. Позивачем було здійснено спроби самостійно повернути сплачені ним кошти, шляхом направлення на адресу відповідача письмової вимоги про повернення безпідставно набутих коштів від 05.03.2021 року, яка отримана та відповідно виконана останньою не була. Жодних заперечень стосовно вказаних обставин щодо отримання перерахованих позивачем коштів від сторони відповідача не надходило, також не надано будь-яких доказів на спростування заявлених вимог позивача та правомірності отримання коштів. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З доданих до позовної заяви копій квитанції вбачається, що позивачем було перераховано кошти в загальному розмірі 265 010,72 грн. (без врахування комісії), з яких в сумі 69 035 грн. - на рахунок одержувача [NUMBER] (отримувач [PERSON] ), з описом «поповнення картки по номеру»; 179 973,72 грн. - на рахунок [NUMBER] (отримувач [PERSON] ), призначення платежу «надходження готівки за платіжними картками»; 16 002 грн. - на номер карти отримувача [NUMBER] , призначення платежу «поповнення карти MonoBank». З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково, а саме в тій сумі, що підтверджується наданими копіями квитанцій. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявлених останнім витрат, пов`язаних із прибуттям до суду - 4000 грн. та витрат на правничу допомогу - 6000 грн., суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, стороною позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як визначено чинним законодавством, що позбавляє суд можливості перевірити чи вони фактично були здійснені та чи є їх розмір співмірним. Також, згідно ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Разом з тим, суд звертає увагу, що за вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона та сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В матеріалах справи міститься лише копія ордеру серії ВК № 1027009, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 року, однак ні самого договору, ні рахунку виставленого адвокатом, ні акту виконаних робіт чи інших документів, що підтверджують фактичні витрати або неминучі витрати позивача - не надано. Таким чином, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу, а також витрати, пов`язані із прибуттям до суду, є необґрунтованими та недоведеними, так як до завершення розгляду справи доказів на підтвердження понесення таких витрат стороною надано не було, а тому відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивача. З урахуванням часткового задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 2650,10 грн.

Outcome: partial