Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

25.07.2018 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі «Київський медичний коледж № 3», у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень, до закінчення навчання, тобто до 28 червня 2019 року включно та фактично понесені нею витрати на оплату навчання у вищому навчальному в розмірі 9870,50 гривень із розрахунку 1/2 частини оплаченої вартості навчання, 19 741 гривень за період з 01 вересня 2015 року по 04 липня 2018 року включно та фактично понесені витрати на оплату вартості проїзду неповнолітньої до навчального закладу в розмірі 1/2 частини що становить 11 399,50 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1999 року, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу в 2005 році відповідач покинув сім'ю та проживає окремо. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2000 року було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, починаючи з 25.10.2000 року і до повноліття дитини. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів та станом на день досягнення дочкою повноліття, 04.07.2018 має заборгованість на суму 148 214,99 гривень. Крім того позивач зазначає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2013, відповідач був позбавлений батьківських прав відносно [PERSON]. Також зазначено, що [PERSON] постійно проживає з позивачем за адресою : [ADDRESS] та продовжує навчання у вищому закладі «Київський медичний коледж № 3». Строк навчання з 01.09.2015 по 28.06.2019. Згідно договору № 23/15 про навчання від 12.08.2015 вартість навчання становить 35 960 гривень по 899 гривень щомісячно, з яких позивач вже виплатила 19 741 гривень. Крім того [PERSON], у зв'язку з навчанням в ВНЗ «Київський медичний коледж №3» з 01.09.2015 і по 30.06. 2018 - 629 днів користувалася пасажирським маршрутом № 316 з м.Бориспіль до м. Київ та в зворотному напрямку. Відповідно до довідки ПрАТ «АТАСС-Бориспіль» вартість проїзду з м. Бориспіль до зупинки вул. Привокзальна в м. Київ становила : в 2015 році - 15.50 гривень, в 2016 році - 15.50 гривень, в 2017 році - 19.00 гривень, в 2018 році - 23.00 гривень. В 2015 році [PERSON] здійснила за 88 днів - 176 поїздок на суму - 2728 гривень; в 2016 році за 209 днів - 418 поїздок - 6479 гривень; в 2017 році за 210 днів - 420 поїздок на суму 7980; в 2018 році за 122 дні - 244 поїздки на суму 5612 гривень. Всього на користування пасажирським маршрутом для поїздки неповнолітньої доньки на навчання до ВНЗ з 01.09.2015 по 30.06.2018 витрачено - 22 799 гривень. Оскільки їх з відповідачем дочка навчається на стаціонарі у ВНЗ на контракті, стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має, враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, інших дітей у нього не має, непрацездатних батька чи матері на його утриманні не перебуває, він зобов'язаний та має можливість утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. У судове засідання позивач та її представник не з'явились. Представником позивача [PERSON] було подано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву не подав, заяви та клопотань до суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, надані суду документи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 04.07.2000 року у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження видане відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (а. с. 5). Постановою Бориспільського міського суду від 01.11.2000 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 25.10.2000 року і до повноліття (а. с. 6). На підставі зазначеної постанови було видано 01.11.2000 виконавчий лист (а. с. 7-8). Крім того рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2013 у справі № 1005/11577/2012 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та залишено дитину на вихованні матері [PERSON] (а. с. 9-10). Донька сторін з 01 вересня 2015 року є студенткою денної форми навчання на контрактній основі ВНЗ «Київського медичного коледжу № 3» 1 рівня акредитації, та закінчить навчання 28.06.2019. Загальна вартість освітньої послуги становить 35 960 гривень та на місяць 899 гривень. Як зазначила позивач, починаючи з вересня 2015 року по січень 2018 року нею сплачено за навчання доньки на загальну суму - 19 741 гривень, що також підтверджується квитанціями (а. с. 16-17). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. ст. 182, 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Крім того, згідно з вимогами ч.1 ст.141, ч. 2 ст. 200 СК України встановлено рівний обов'язок батьків щодо утримання дітей, а також, що при визначенні розміру утримання повнолітній дочці (сину) суд має враховувати можливість надання утримання іншим з батьків. Встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, проте ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів від 16.07.2018 № 27023 (а. с. 11) та довідкою розрахунком заборгованості по аліментам за період з 01.02.2018 по 04.07.2018, відповідно до якої заборгованість за [PERSON] по аліментах становить 148214,99 гривень (а. с. 12). Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд прийшов до переконання, що слід призначити аліменти у частці, тобто ј частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 липня 2018 року та до закінчення навчання, тобто до 28 червня 2019 року включно. Крім того, до досягнення дитиною повноліття позивачем понесені витрати по оплаті навчання дочки в ВНЗ «Київський медичний коледж №3» на загальну суму 19 741 гривень (а.с.16-19), половина яких в силу вимог ст.ст.150,180,185 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину таких витрат, що становить 9870 гривень 50 копійок. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, на оплату вартості проїзду до навчального закладу за період 01 вересня 2015 року по 04 липня 2018 року включно, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю заявленої вимоги, оскільки позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів щодо фактичного понесення таких витрат на зазначену позивачем суму. При цьому суд зазначає, що довідка про вартість проїзду в громадському транспорті сама по собі не може бути таким належним і достатнім доказом, який би підтверджував кількість здійснених поїздок та оплату вартості таких поїздок за рахунок коштів позивача. Так, відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Крім того згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial