Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

25.04.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що їй належить на праві власності вищевказаний житловий будинок. У вказаному будинку разом з нею також проживала та була зареєстрована відповідачка [PERSON] . Однак, починаючи з 2016 року відповідачка припинила проживати у її будинку та вибула проживати за іншою адресою, яка їй не відома, і до цього часу в будинок не повернулася. Особисті речі відповідачки в будинку відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу на її ім`я не надходить. Протягом відсутності відповідачки без поважних причин, остання комунальні послуги не сплачувала, допомогу на утримання будинку не надавала, у зв`язку з чим порушуються її права, як власниці житлового будинку. При цьому, наявність реєстрації відповідачки у її будинку заважає оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг, що і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. 02.05.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судові засідання 18.06.2019 року та 03.06.2019 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не подавала. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачки, судом, зі згоди позивачки, 03.07.2019 року постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.12.2008 року державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори за р./№ 1-1234, власником 20/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , є позивачка [PERSON] (а.с.10,11). Як вбачається з даних будинкової книги, за порядковим номером 6 мається запис про реєстрацію 21.07.2010 року у вищевказаному будинку відповідачки у справі [PERSON] , [INFO] (а.с.6-9). Проте, як слідує з комісійного акту обстеження домоволодіння [PERSON] , проведеного Новобузької міською радою 22.04.2019 року, у вказаному житловому будинку відповідачка [PERSON] припинила проживати ще з 2016 року (а.с.12). Згідно положень ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України у разі відсутності члена сімї без поважних причин, житлове приміщення зберігається за ним на протязі одного року, у зв`язку з чим, зважаючи на те що відповідачка [PERSON] не проживає у будинку позивачки без поважних причин понад встановлені строки, останню слід визнати такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням в цьому будинку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. На стягненні з відповідачки судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання не наполягала, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved