Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

26 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем шлюб не розірвано, але з лютого 2017 року вона з сином проживає окремо за адресою її батьків. Відповідач не здійснює допомогу на утримання сина у тому розмірі, який передбачений чинним законодавством. Пропозицію про участь у вихованні та утриманні сина [PERSON], відповідач приймає, але нічого для цього не робить. Крім того, відповідач взмозі надавати допомогу на утримання дитини, оскільки має постійне місце роботи та має стабільний заробіток. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 2011 року. Шлюб не розірвано. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.3/. Дитина проживає з матірю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки від 07 листопада 2017 року виданої виконавчим комітетом Воронізької селищної ради Шосткинського району /а.с.24/. Відповідач не регулярно приймає участь в утриманні сина. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з відповідача за період з дня звернення позивача до суду до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved