Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

26.06.2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, обґрунтовує тим, що з 29 травня 2015 року перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем. У спільному подружньому житті у сторін народилось твоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, які знаходиться на її повному утриманні. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати кошти на утримання їхніх спільних дітей у твердій грошовій формі, встановленій Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, зазначає, що самотужки оплачувала усі додаткові витрати на малолітню дитину [PERSON] , що були викликані особливими обставинами, а саме хворобою останнього, зокрема: витрати, що пов`язані з лікуванням та специфікою харчування дитини на суму 9290 грн., на суму 4012 грн., на суму 18548 грн. на суму 1776 грн.; витрати на дитячу суміш «Neocate Junior» - 1281,29 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на сьогоднішній день становить 43884,20 грн., на загальну суму 77510 грн., а тому, вважає, що половину зазначених додаткових витрат слід стягнути з відповідача. З врахуванням вищевикладеного та заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, а саме: на сина [PERSON] - в розмірі 2218 грн., дочки [PERSON] - в розмірі 1779 грн., сина [PERSON] - в розмірі 1779 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, стягнути фактично понесені додаткові витрати на дитину [PERSON] у розмірі 38755 грн. та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву, запереченнях відповідач вказує, що намагається брати участь у вихованні дітей, однак, дружина вчиняє усі можливі маніпуляції та провокації, щоб позбавити його такої можливості. Разом з тим, не ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання своїх дітей, що підтверджується документами про перерахунок коштів на банківський рахунок дружини, що здійсненні за рахунок його заощаджень та з отриманої допомоги з місцевого центру зайнятості, оскільки, перебуває в останньому на обліку як безробітний. Готовий сплачувати аліменти на малолітніх дітей в розмірі половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо додаткових витрат на лікування сина [PERSON] , зазначає, що позивачем не надано доказів самостійного понесення витрат на лікування дитини, оскільки, такі збиралися за допомогою мережі інтернет та волонтерами, не представлено виписки із карти хворого [PERSON] та призначення лікаря на лікування дитини медичними препаратами чи санаторно-курортне лікування. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Крім того, позивач суду пояснила, що на даний час не працює та немає постійного джерела доходу. Просять суд, позов задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнав в розмірі заявленому позивачем, щодо стягнення додаткових витрат позовні вимоги не визнав. Відповідач суду пояснив, що періодично перераховує кошти на утримання дітей та лікування сина [PERSON] . Також, вказав, що спеціальне харчування призначене лікарем сину [PERSON] не відноситься до додаткових витрат на дитину. Просили суд, позов задовольнити частково, а саме стягувати з відповідача аліменти на утримання трьох дітей, в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. У спільному подружньому житті у сторін народилось твоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 13-15). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач, хоча і надає матеріальну допомогу, але на думку позивача, не в достатній мірі для повного забезпечення нормальних життєвих потреб дитини. Відповідно д ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із пояснень сторін в судовому засіданні, матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач являється безробітним, перебуває на обліку у Луцькому міському центрі зайнятості та має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу, працює неофіційно та отримує додаткові доходи в розмірі 6000 грн. (а.с. 23, 52-53). Однак, відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують його непрацездатність та поганий стан здоров`я. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, визнання позовних вимог позивача відповідачем в частині розміру аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, а саме: сина [PERSON] - в розмірі 2218 грн., дочки [PERSON] - в розмірі 1779 грн., сина [PERSON] - в розмірі 1779 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік». Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей підлягають задоволенню. Щодо додаткових витрат понесених позивачем на малолітню дитину [PERSON] , що були викликані особливими обставинами, а саме хворобою останнього, суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , хворіє на захворювання органів травлення та потребує медичного догляду та лікування. Із виписки №44р/67/219/54р/232 із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 26.05.2020 року, вбачається, що дитині проводилось оперативне втручання у зв`язку з хворобою (а.с. 17-18). В судовому засіданні та з показань свідка [PERSON] , що є матір`ю позивача, встановлено, що операцію новонародженому [PERSON] в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» проведено завдяки благодійним коштам зібраних волонтерами та родичами позивача, а тому такі витрати не були понесені сторонами. Разом з тим, з консультативного висновку лікаря №232 НДСЛ «Охматдит» від 10.06.2020 року, вбачається, що дитина потребує спеціального годування за педіатричною схемою під контролем засвоювання лікувальною сумішшю «Neocate»(а.с.20). Зазначена суміш відповідно до її властивостей є дієтичним лікувальним харчуванням (а.с. 21). Відтак, суд вважає, що спеціальне лікувальне харчування, призначене лікарем, у зв`язку з хворобою [PERSON] , є особливою обставиною, а тому потребує додаткових витрат з боку іншого з батьків у розумінні ст. 185 СК України. Отже, сторони у справі, як батьки малолітнього [PERSON] зобов`язані в рівних частинах нести додаткові витрати на дитину, що викликані її хворобою та лікувальним харчуванням. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем фактично понесені витрати у зв`язку із лікуванням дитини (купівля суміші «Neocate Junior») на суму 1281,29 Євро, що за офіційним курсом НБУ, станом на день подання заяви про уточнення позовних вимог становить 43884,20 грн. (а.с.158-165, 195). Отже, з відповідача в користь позивача слід стягнути половину вказаної суми у розмірі 21942,10 грн. Крім того, позивач в якості підстав для стягнення додаткових витрат зазначає, що понесла витрати на питну воду «Аляска», підгузки та вологі серветки, ліки, одяг та речі повсякденного користування на загальну суму 33620 грн., що підтверджується квитанціями та чеками (а.с. 169-176, 178-194). Однак, витрати позивача на придбання питної води, та речей повсякденного користування, тощо, не являються додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, оскільки, такі витрати повинні покриватися за рахунок аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на підставі рішення суду, а тому не беруться судом до уваги за безпідставністю. Крім того, надані позивачем квитанції на купівлю води, речей повсякденного користування, ліків в розмірі 33620 грн. також не можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини на підставі ст. 185 СК України, оскільки, позивач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, що саме ці ліки купувалися сину [PERSON] , а також будь-яких доказів призначення саме таких медичних препаратів у зв`язку з хворобою дитини. Також, купівля препаратів, зазначених у рекомендаціях лікаря Лор-центру [PERSON] від 24.09.2020 року не підтверджена розрахунковими документами (а.с. 177). Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення на суму 21942,10 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, а саме: сина [PERSON] - в розмірі 2218 грн., дочки [PERSON] - в розмірі 1779 грн., сина [PERSON] - в розмірі 1779 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття та стягнути фактично понесені додаткові витрати на лікування та оздоровлення малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 21942,10 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Судом встановлено, між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Глобал Лігал Груп» в особі керуючого партнера Смоленського Д.П., 01.01.2020 року, був укладений договір № 01-06/01 про надання правової допомоги (а.с. 28). За умовами додаткової угоди №1 до договору №01-06/01 про надання правової допомоги від 01.06.2020 року, сторони погодили, що вартість послуг адвоката становитиме 10000 грн. (а.с. 29). Із матеріалів справи вбачається, що позивач фактично сплатила аванс 5000 грн. за послуги адвоката, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №01-06/01 (а.с. 31). Акту виконаних робіт та доказів сплати позивачем іншої частини вартості послуг з надання правової допомоги суду не було надано. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму в розмірі 2000 грн., понесених витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд враховує визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, його час участі у судових засіданнях, значення справи для сторони, а також що відповідачем було подане вмотивоване заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: partial