Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

25.01.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, зазначивши відповідачем державу Україна в особі Державної митної служби України в особі Закарпатської митниці та Державної казначейської служби України, в якому просив: стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку шкоду в сумі 541000 грн. вартості автомобіля марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , серія двигуна - серія шасі [NUMBER] , циліндрична ємність 2993 см3, номерний знак/реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 2011 та 283200 грн. митних зборів, сплачених за розмитнення вказаного автомобіля.; стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування заявленого позивач посилається на те, що 14.02.2019 за договором купівлі-продажу на території Румунії придбав для власного користування вищевказаний автомобіль, який 09.04.2019 ввіз на територію України та пред`явив його митному органу, надавши відповідні документи для перевірки та митного оформлення. Зазначає, що посадові особи здійснили митний огляд транспортного засобу, перевірили відповідність ідентифікаційних номерів та номерних вузлів конструктивних елементів транспортного засобу даним іноземних правовстановлюючих документів, в т.ч. копії Акту митного огляду, де зазначено про відсутність зауважень щодо митного оформлення транспортного засобу. Стверджує, що при здійсненні митного оформлення було сплачені митні платежі в сумі 238200 грн. Вказує, що одержавши від Закарпатської митниці необхідні митні дозвільні документи на ввезення транспортного засобу, він звернувся до територіального сервісного центру №2143 РСЦ МВС в Закарпатській області для державної реєстрації автомобіля, однак йому було відмовлені у вказаному, так як спеціалістом виявлено відмінність номерної деталі і способу нанесенні гарнітури та розміру шрифту тому, що використовується заводом-виробником. Позивач вважає, що з вини посадових осіб Закарпатської митниці, які халатно віднеслися до виконання передбачених Законом процедур при митному огляді транспортного засобу, наразі він позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним автомобілем. 18.03.2021 представник Закарпатської митниці Держмитслужби Марканич М.В. подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б вказували на наявність такого елементу для відшкодування деліктної шкоди, як встановлення факту неправомірності дій відповідача, зокрема відсутнє преюдиційне рішення, яким було б встановлено протиправність дій суб`єкта владних повноважень, а таке повинно бути ухвалено в порядку адміністративного судочинства. 29.04.2021 представник відповідача Державної казначейської служби України Троцюк О.В. подала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову, серед іншого з огляду на те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем, тому що держава не відповідає за зобов`язання державних установ, які є юридичними особами, оскільки остання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. 17.05.2021 представником позивача адвокатом Козаковою М.В. надіслала до суду відповідь на відзив, в якій остання стверджує про те, що заявлений спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, необхідність преюдиційного рішення, яким би була встановлена вина митниці при розгляді вимог громадян про відшкодування шкоди не потребується, наведені в позові обставини свідчать про незаконність дій посадових осіб Закарпатської митниці тощо. 03.06.2021 представник Закарпатської митниці Держмитслужби Марканич М.В. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив про безпідставність доводів сторони позивача, оскільки факт невідповідності номерних позначень на автомобілі було виявлено експертами сервісного центру МВС після проведення відповідного дослідження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Державної митної служби України просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв /клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавала. При цьому у відзиві представника означеного відповідача висловлено позицію вказаного органу щодо позовної заяви. Суд, ознайомившись з позовною заявою, заслухавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. 14.02.2019 позивачем як покупцем придбано у Іліе Чіпріан як продавця в Бухаресті, Румунія за 14000 Євро транспортний засіб марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , серія двигуна - серія шасі [NUMBER] , циліндрична ємність 2993 см3, номерний знак/реєстраційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер ТЗ [NUMBER] , рік випуску 2011, термін дії т/о до 06.06.2020, що стверджується договором купівлі-продажу, перекладеним на українську мову. З митної митній декларації (електронне декларування) №UA305200/2019/021714 від 09.04.2019 видно, що товаром, який переміщується через митний кордон України, задекларовано легковий автомобіль марки BMW, моделі Х6, вживаний, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , двигун дизель, номер двигуна відсутній, робочий об`єм циліндрів двигуна 2993 см3 тощо. Одержувачем зазначений позивач, декларантом/представником ТОВ «ЗАКАРПАТІНТРЕЙД». Вартість автомобіля вказана у 14000 Євро. При цьому в графі подробиці розрахунку вартість автомобіля вказана у 541000 грн. та відповідно зазначені митні платежі за кодами 321-54100 грн., 385-47083, 18 грн., 093-8500 грн., 328-128436, 63 грн. Сума у 238200 грн. сплачена згідно з квитанції №П10569К від 09.04.2019. Окрім цього до позову додано сертифікат відповідності т/з від 09.04.2019 та звіт про визначення середньої ринкової вартості т/з від 24.10.2020, а також свідоцтво про реєстрацію т/з марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] . Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевказане, дії (бездіяльність) посадових осіб Закарпатської митниці при здійсненні митного огляду транспортного засобу позивача, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 266 МК України, у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 266 МК України, особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант. Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів. Таким чином, відповідальність за відповідність задекларованого товару опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах несе декларант, який в свою чергу не позбавлений можливості здійснити додатковий огляд товару (транспортного засобу). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 544 МК України, здійснюючи митну справу, митні органи виконують такі основні завдання: здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо. Відповідно до п. 7 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом ДМС України №1118 від 17.11.2005, власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії ряду документі, серед яких митна декларація. В митній декларації (електронне декларування) №UA305200/2019/021714 вказано, що товаром, який переміщується через митний кордон України є легковий автомобіль марки BMW, моделі Х6, вживаний, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , двигун дизель, вартість 14000 Євро. Одержувачем зазначений позивач, декларантом/представником ТОВ «ЗАКАРПАТІНТРЕЙД». Відповідно до п. 2.4 розділу І Правил посадова особа\~митного органу\~здійснює митний\~огляд ТЗ, перевіряє та встановлює відповідність ідентифікаційного номера, номерів кузова, шасі (рами), двигуна, року виготовлення, кольору та дати введення в експлуатацію ТЗ даним, зазначеним у поданих документах, у тому числі копії Акта митного огляду, оформленого митним органом відправлення. З аналізу даної норми можна зробити висновок, що посадова особа митного органу перевіряє відповідність, тобто тотожність, номерних позначень, що містяться на транспортному засобі, тим, що містяться у документах, наданих декларантом, зокрема правовстановлюючих. При цьому перевіряти чи вносились зміни в ідентифікаційний номер кузова транспортного засобу не входить до компетенції посадових осіб митного органу. З листа Територіального сервісного центру №2143 (на правах відділу РЦС МВС в Закарпатській області) від 16.04.2019 №31/7/3-70, адресованого позивачу, видно, що останній надав для державної реєстрації автомобіль марки BMW, моделі Х6, ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] , 2011 року випуску. Вказаний транспортний засіб був наданий на дослідження спеціалісту, під час якого було виявлено зміни номерної деталі в спосіб нанесення, гарнітури та розмір шрифту не відповідають шрифту, що використовується заводом виробника. Інформація вказана у даному листі свідчить про те, що зміни номерних деталей т/з були виявлені спеціалістом сервісного центру, що слугувало підставою для відмови у проведенні державної реєстрації транспортного засобу. Відповідно до п. 1.4 Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.12.2012\~№ 1316 огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюються шляхом, зокрема візуального огляду\~товарів,\~транспортних засобів\~комерційного призначення.\~Метою огляду,\~серед іншого,\~є ідентифікація товарів у цілях митного контролю та митного оформлення. За п. 2.2 Порядку у разі потреби для участі в здійсненні окремих (спеціальних) дій при проведенні огляду можуть залучатися спеціалісти та експерти. Відповідно до ч. 1 ст. 327 МК України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти. Відповідно до ч. 4 ст. 327 МК України у разі необхідності за власним бажанням залучення спеціалістів та експертів може здійснювати декларант (власник товару та/або транспортного засобу). В ході розгляду справи судом не встановлено, що у декларанта чи посадової особи митного органу в ході митного огляду т/з позивача виникли об`єктивні сумніви у «оригінальності» номерних позначень, які містилися на т/з, а тому й підстави для залучення спеціаліста чи експерта у посадових осіб митного органу, які проводили митний огляд т/з не було. Більш того у функціональні обов`язки посадових осіб митного органу при здійсненні митного огляду т/з не входить обов`язок щодо визначення справжності номерних позначень, наявних на транспортних засобах. Визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому\~Законом України\~«Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 7 вересня 1998 року № 1388) Вказаним пунктом також визначено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається. Проаналізувавши вказані вище норми Порядку №1316, Порядку №1388 та Правил №1118, суд приходить до висновку про відсутність в діях посадових осіб Закарпатської митниці при здійсненні митного огляду т/з, належному позивачу, порушень, так як на них не покладено обов`язок визначати справжність ідентифікаційних номерів транспортного засобу, а зобов`язано лише перевіряти відповідність таких позначень тим, які вказані в поданих документах. Останні не володіють спеціальними знаннями для визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу, такі знання наявні у фахівців експертної служби МВС або судових експертів державних спеціалізованих установ, а не у посадових осіб Закарпатської митниці. Означене свідчить про правомірність дій посадових осіб Закарпатської митниці при здійснення митного огляду транспортного засобу та свідчить про те, що ними не допущено протиправної бездіяльності, протилежного позивачем не доведено. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, так як позивач не довів таку умову як неправомірність дій посадових осіб органу державної влади, що є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Також суд зауважує, що в згаданій вище постанові від 12.03.2019\~у справі\~№ 920/715/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, …, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. З огляду на вказану правову позицію суд відхиляє доводи представників відповідачів щодо необхідності попереднього преюдиційного судового рішення, яким було би встановлено протиправність дій, рішень чи бездіяльності державного органу. Щодо інших доводів суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed