Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

25.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 409 295, 60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 29.04.1998 року по 25.04.2018 року працював на юридичних посадах ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». З 03.10.2016 року по 25.04.2018 року працював на ВП «Шахта «Червоноградська» заступником директора по правових питаннях. При виконанні робіт на цій посаді дотримувався трудового законодавства і колективного договору. З 2017 року до 2018 року директор шахти систематично вимагав подати заяву про звільнення, він відмовлявся у зв`язку з безпідставністю та важким фінансових становищем. Однак, у зв`язку із систематичним порушенням адміністрацією шахти строків виплати зарплати і відпускних він змушений був написати заяву про звільнення згідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням адміністрацією шахти законодавства про працю, умов Колективного договору. Однак, наказом №144-к від 25.04.2018 року його було звільнено за власним бажанням, а не за власним бажанням згідно заяви за ст.38 КЗпП. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Змінено в наказі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» №144-к від 25 квітня 2018 року формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з державного підприємства «Львіввугілля» вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 49550 гривень 55 копійок. Згідно відповіді ДП «Львіввугілля» вихідну допомогу виплачено 08.05.2020 року. Отже, з 25.04.2018 року по 08.05.2020 року відповідач не проводив повний розрахунок при звільненні, тобто 508 днів. 28.07.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивача було звільнено з підстав, зазначених у його заяві, у якій не йшлося про те, щоб звільнити його на підставі ч.3 ст.38 КЗпП. Про те, що ДП «Львіввугілля» зобов`язане виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 49550, 55 грн. стало відомо 19.03.2020 року, (надійшла копія ухвали Верховного Суду від 11 березня 2020 року.) У зв`язку з переходом на міжнародні стандарти номерів банківських рахунків з IBAN 05.08.2019 року, не було можливості здійснити перерахунок коштів [PERSON] поки він не надав реквізити своєї платіжної картки. Немає жодних підстав для стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки позивачем оскаржено лише виплату вихідної допомоги, а не стягнення середнього заробітку. Виплата всіх належних працівникові сум були здійснені в момент звільнення. Дії статті 117 КЗпП поширюються на випадки, коли доведено вину підприємства, в даному випадку вина ВП «Шахта Червоноградська» ДП «Львіввугілля» відсутня повністю, так як [PERSON] звільнено у точній відповідності до поданої ним заяви. Припис Головного Управління Держпраці у Львівській області прийнятий з порушенням чинного законодавства і знаходиться на розгляді у Львівському окружному адміністративному суді, справа № 1340/4197/18. 29.07.2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що обов`язок щодо виконання рішення суду виникає з моменту набрання ним законної сили. Суд апеляційної інстанції встановив, що порушення мало місце при звільненні позивача 25.04.2018 року. Приписом від 23.05.2018 р. директора шахти зобов`язано змінити формулювання звільнення і виплатити [PERSON] вихідну допомогу. Скарги ДП «Львіввугілля» в особі шахти «Червоноградська» були відхилені. 27.07.2020 року та 04.08.2020 року позивач подав за перечення та відповідь на відзив у яких просить задовольнити позов. Їх суть зводиться до обставин, викладених у позовній заяві. 03.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з без повідомленням сторін. З огляду на те, що справи, які виникають із трудових відносин розглядаються тільки в порядку спрощеного провадження, норма ст.274 ЦПК України в цій частині є імперативною і не передбачає винятків, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, матеріали справи містять достатньо даних для повного та всебічного встановлення обставин справи, у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін необхідно відмовити. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. 19.04.2018 року позивач звернувся до директора ВП «Шахта «Червоноградська» із заявою про звільнення його з 25.04.2018 року з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням ВП «Шахта «Червоноградська» законодавства про працю та умов колективного договору, оскільки в порушення вимог трудового законодавства про оплату праці та умов колективного дорогу, адміністрацією шахти несвоєчасно виплачується заробітна плата і відпускні, та просив виплатити йому вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Наказом ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» №144-к від 25.04.2018 року позивача звільнено з роботи з 25.04.2018 року по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) з виплатою одноразової допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку за стаж роботи у вугільній галузі (60 років) відповідно до п.12.15 галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України від 03.07.2001 року з доповненням та змінами, п.11.24 угоди між ДП «Львіввугілля» і теркомом профспілок та п.12.4 колективного договору по шахті. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено. Змінено в наказі відокремленого підрозділу «Шахта «Червоноградська» державного підприємства «Львіввугілля» №144-к від 25 квітня 2018 року формулювання причини звільнення з роботи заступника директора з правових питань із «звільнений по ст.38 КЗпП України (за власним бажанням)» на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з державного підприємства «Львіввугілля» вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України в розмірі трьохмісячного середнього заробітку - 49550 гривень 55 копійок. Згідно повідомлення відповідача від 19.05.2020 року №11/670 постанову Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року виконано, перерахувавши 08.05.2020 року на рахунок [PERSON] вихідну допомогу. 25.10.2019 року Генеральний прокурор України скерував позивачу відповідь про те, що у СВ Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області розслідується кримінальне провадження №42018140000000294 від 01.10.2018 року за фактом можливих неправомірних дій службових осіб ВП «Шахта «Червоноградська» ДП «Львіввугілля» за ч.1 ст.172 КК України. Досудове розслідування триває. Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У статті 117 КЗпП України зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що наявний між сторонами спір, зокрема, про розмір належних позивачеві сум при звільненні, вирішено на користь позивача, що підтверджується постановою Львівського апеляційного суду від 04.02.2020 року, відповідач повинен сплатити позивачеві зазначене у статті 117 КЗпП відшкодування. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з повідомлення позивача за останні 2 календарних місяці роботи перед звільненням (лютий, березень 2018 року), заробітна плата останнього становила (13805, 25 грн. + 3920, 17 грн.) 17725, 42 грн. - за 22 (17+5) відпрацьованих робочих днів. Отже, середньоденна заробітна плата складає: (17725, 42 /22)=805, 70 грн. Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 25.04.20 року по 08.05.2020 року, середній заробіток у цей період, виходячи із середньоденної заробітної плати, складає 409295, 60 грн. (508 робочих днів х 805, 70 грн.) Цю суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем, а спір про розмір невиплачених позивачеві сум у зв`язку зі зміною формулювання підстави звільнення позивача, вирішено на користь позивача. Враховуючи задоволення позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви,

Outcome: approved