Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

25.11.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною [PERSON] віку трьох років. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 2013 року вона проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Під час проживання однією сім`єю у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . 21.01.2017 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час перебування у зареєстрованому шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після припинення сімейних стосунків з вересня 2020 року відповідач коштів на утримання дітей не надає. Діти знаходяться на її утриманні. На теперішній час вона не працює оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. На даний час вона отримує лише соціальну допомогу в зв`язку з народженням дитини [PERSON] в розмірі 860,00 грн. та як багатодітна сім`я в розмірі 1700,00 грн. Цих коштів недостатньо для забезпечення нормальних умов життя для неї та дітей. Відповідач має постійну роботу. Він зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує постійний дохід, але добровільно коштів на утримання не надає. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2020 року дана позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для виправлення недоліків позовної заяви. 24.12.2020 року до суду надійшла заява від позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.12.2020 року по даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 25.02.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] посилаючись на їх безпідставність так необґрунтованість. Так згідно судового наказу Заводського районного суду м.Миколаєва від 30.10.2020 з нього стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку щомісячно. При зверненні з даним позовом доказів його ухилення від матеріальної допомоги та від сплати аліментів позивач не надаю. Він виконує рішення суду і добровільно сплачує аліменти. Наразі він працює, але отримує дохід нестабільно, несистематично, не має рухомого та нерухомого майна, не володіє корпоративними правами, не має депозитних рахунків тощо. А тому не має можливості надавати матеріальну підтримку дружині, яка знаходиться в декретній відпустці. 04.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] адвоката Вдовиченко І.С. в якому остання посилалася на те, що матеріальний стан відповідача свідчить про його реальну можливість сплачувати позивачу аліменти в заявленому розмірі. Відповідач є працездатним, інших осіб, окрім спільних з позивачем дітей не має. А тому вважає, що відсутні правові підстави щодо позбавлення позивача утримувати до досягнення дитини трирічного віку аліментів. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Вдовиченко І.С. не з`явилася надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив відкласти розгляд справи на іншу дату посилаючись на запровадженні карантинні заходи. Відповідачем був наданий до суду відзив на позовну заяву в якому останній висловив свою позицію про розгляд справи по суті. З огляду на зловживання відповідачем процесуальних прав на відкладення судового засідання, що призводить до затягування розгляду справи та процесуальних строків визначених ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю належним чином повідомленого відповідача, який скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року, який в подальшому було зареєстровано 21.01.2017 року. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 14.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. У період сумісного проживання та після реєстрації шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу виданого Заводським районним судом м.Миколаєва від 30.10.2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.10.2020 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач [PERSON] на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею 3-річного віку. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , тобто фактично знаходиться на її утриманні. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч .2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є працездатною особою. Так відповідач [PERSON] відповідно до витягу державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.03.2021 року відповідач є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 29.01.2021 року за відповідачем зареєстрований транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач [PERSON] не має змоги працювати і утримувати себе. Також, суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили. Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Проте, суд враховує той факт, що відповідачем [PERSON] згідно судового наказу виданого Заводським районним судом м.Миколаєва від 30.10.2020 року (справа №487/6235/20, провадження №2-н/487/878/20) стягуються аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а тому виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840,80 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020 рік.

Outcome: partial