Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

24 листопада 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 45 в будинку № 72 по вул. Ак. Корольова в м. Одесі. Свої вимоги мотивує тим, що їй, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу від 21 листопада 2017року. Зазначає, що відповідачі, [PERSON], [PERSON] Н О. для неї зовсім чужі люди, члени сім'ї колишнього власника квартири. З 2005 року відповідачі не проживають в зазначеній квартирі, речей їх не має, житловою площею не цікавляться, жодних претензій з цього приводу не пред'являють., проте зареєстровані за вказаною адресою. Стверджує, що факт перебування відповідачів на реєстраційному обліку за даною адресою погіршує її матеріальний стан, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за комунальні послуги здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою осіб, та перешкоджає їй у розпорядженні своєю власністю. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. В ході судового засідання, яке відбулось 18.01.2018 року, представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з клопотанням, в якому просила замінити первісних відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] належним відповідачем [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що згідно відповідей Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області первісні відповідачі зареєстрованими/знятими з реєстрації по м. Одесі та Одеської області не значаться. Натомість відповідно наданих відомостей Департаментом надання адміністративних послуг ОМР вбачається, що за спірною адресою зареєстрована [PERSON] [INFO]. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року було замінено неналежних відповідачів у справі [PERSON], [PERSON] на належного відповідача [PERSON], [INFO]. У судове засідання зявилась представник позивача [PERSON] [PERSON], яка позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 21 листопада 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого [PERSON] в особі представника передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру за адресою [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,0 кв.м. у тому числі житловою площею 37,3 кв.м. і оплатила ціну за квартиру. За умовами даного договору (п. 5) представник Продавця свідчить, що членів сімї , в тому числі недієздатних чи обмежено дієздатних осіб та дітей, які б мали право проживання (особистий сервітут, встановлений ст.. 405 ЦК України) в квартирі, що є предметом цього договору, немає. Зміст законодавства, щодо права дітей (осіб до 18 років) членів сімї на проживання (особистий сервітут) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди нотаріусом сторонам розяснено. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідно наданих відомостей Департаментом надання адміністративних послуг ОМР вбачається, що за спірною адресою зареєстрована [PERSON] [INFO]. Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обовязків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, він не має змоги користуватися та розпоряджатися належним йому майном за своїм розсудом. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved