Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 07 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог, позивач [PERSON] посилався на те, що на праві власності йому належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 24 жовтня 2013 року. На час набуття права власності на житловий будинок, в зазначеному жилому приміщенні був зареєстрований його брат - відповідач [PERSON] З моменту реєстрації у 1999 році до теперішнього часу [PERSON] в будинку не проживає, не користується жилим приміщенням, участі в утриманні будинку не приймає. Позивач [PERSON] зазначив в заяві, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника, в зв'язку з чим, в заяві, посилаючись на вимоги ст.ст. 316, 319, 391 ЦК України, ст.ст.150, 156, ЖК України, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги. підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 24 жовтня 2013 року. У відповідності до наведеного вище договору дарування, [PERSON] подарувала [PERSON] спірний житловий будинок, договір купівлі-продажу завірений нотаріально. Згідно домової книги, в будинку з 1999 року зареєстрований відповідач [PERSON] Встановлено, що з моменту реєстрації у 1999 році до теперішнього часу [PERSON] в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, що підтверджується актом, складеним комісією за участі голови квартального комітету № 13 від 13.08.2016 року. Згідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 219 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх ( сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст. 156 ЖК України, Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. [PERSON], як власник жилого будинку, мала право надати згоду на реєстрацію відповідача [PERSON] в жилому будинку, в зв'язку з чим, останній набув право на користування спірним житлом. В той же час, [PERSON], здійснивши відчуження жилого будинку, втратила право користування зазначеним житлом. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] також втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, його право зазначеним приміщенням, як члена сім'ї власника жилого будинку, було похідним від права власності [PERSON] на житловий будинок. В зв'язку з наведеним, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved