Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

25.04.2016 року Приватне підприємство Білоцерківська агропромислова група» звернулося до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В судовому засіданні представники ПП «Білоцерківська агропромислова група» Шелест Н.Н., Борисов Д.В. позовні вимоги підтримали. Пояснили, що відповідач [PERSON] із 18 листопада 2015 року працював на підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів (масловоз) у транспортному відділі. 17 листопада 2016 року між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно умов якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому цінностей. 27 січня 2016 року відповідач [PERSON] на виконання своїх посадових обов'язків на автомобілі підприємства Hyundai номерний знак [NUMBER] здійснював рейс Білоцерківка-Полтава з метою перевезення продукції підприємства на загальну суму 78107,20 грн., що підтверджується видатковою накладною від 27.01.2016 року. 27.01.2016 року о 6 год. 50 хв. [PERSON] на 330 км автодороги Київ-Харків керуючи автомобілем Hyundai номерний знак [NUMBER] допустив зіткнення з автобусом DAIMLER- BENZ номерний знак [NUMBER], що стояв на проїзній частині. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль належний підприємству отримав механічні пошкодження. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП, автомобілю Hyundai номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, було завдано значних пошкоджень. З метою встановлення розміру шкоди, заподіяної підприємству внаслідок ДТП, підприємство звернулося до сертифікованого суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу розмір матеріальної шкоди нанесеної ПП «Білоцерківська агропромислова група», як власнику автомобіля становить 480886,23 грн. Представники позивача також вказували, що під час ДТП частина продукції підприємства, яку перевозив [PERSON] була зіпсована, що підтверджується актом списання від 28.01.2016 року на загальну суму 1854 грн. Оскільки відповідач несе повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству просили стягнути з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» 480886,23 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної автомобілю внаслідок ДТП, 2000 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених підприємством на оплату роботи суб'єкта оціночної діяльності та 1854 грн. в рахунок відшкодування матеріального збитку, що виник внаслідок псування продукції підприємства. Також просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача всі документально підтверджені судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що дійсно він працював у позивача на посаді водія та 27.01.2016 року на автомобілі Hyundai номерний знак [NUMBER] здійснював рейс Білоцерківка-Полтава з метою перевезення продукції підприємства. З його участю сталася ДТП внаслідок якої автомобіль підприємства був пошкоджений, а він в подальшому постановою суду був притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. В нього немає коштів, щоб оплатити заподіяні пошкодженням автомобіля кошти та він вважає, що оцінка була проведене не вірно. Йому не відомо чи було пошкоджено продукцію підприємства внаслідок ДТП, адже його не запрошували на складання акту списання. Вважає, що в ДТП мається і вина підприємства, оскільки резина на автомобілі була «лиса» та мав місце перегруз автомобіля. В задоволенні позову ПП «Білоцерківська агропромислова група» до нього просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що Приватне підприємство «Білоцерківська агропромислова група» є власником автомобіля HYUNDAI номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.22). Наказом по ПП «Білоцерківська агропромислова група» №226 від 17 листопада 2015 року відповідача [PERSON] прийнято на підприємство на роботу водієм автотранспортних засобів (масловоз) у транспортний відділ з 18 листопада 2015 року (а.с.24). 17 листопада 2015 року з метою збереження матеріальних цінностей між ПП «Білоцерківська агропромислова група» в особі директора підприємства та відповідачем [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за умовами якого працівник, що займає посаду водій безпосередньо зв'язану зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання, довірених йому підприємством матеріальних цінностей. (а.с.15). 27.01.2016 року відповідач [PERSON] на виконання своїх посадових обов'язків здійснював рейс Білоцерківка-Полтава з метою перевезення продукції підприємства на загальну суму 78107,20 грн., що підтверджується шляховим листом та видатковою накладною №146669 від 27.01.2016 року (а.с. 21; 91). Постановою Миргородського міськрайонного суду від 26 лютого 2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (архівна справа про адміністративне правопорушення №3/541/136/2016). Внаслідок вказаної ДТП, автомобілю HYUNDAI номерний знак [NUMBER], який належить позивачу, було завдано значних пошкоджень. Відповідно до звіту №2/6 про оцінку транспортного засобу від 27.02.2016 року, виготовленого суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], розмір матеріальної шкоди нанесеної власнику автомобіля HYUNDAI номерний знак [NUMBER] становить 480886,23 грн. (а.с. 26-46). З акту списання №1 від 28 січня 2016 року по Приватному підприємству «Білоцерківська агропромислова група» вбачається, що комісією підприємства-позивача було проведено перевірку продукції, що вивантажена з автомобіля HYUNDAI номерний знак [NUMBER], що повернувся на підприємство після ДТП і підлягає списанню продукція на загальну суму 1854 грн. (а.с. 20). Наказом по ПП «Білоцерківська агропромислова група» №97-к/тр від 12 травня 2016 року відповідача [PERSON] звільнено з підприємства на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України (а.с.88 ). Середня заробітна плата відповідача [PERSON] за період роботи на підприємстві складає 3182,95 грн.(а.с. 87 ). Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України. У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір. При вирішенні питання щодо покладення на відповідача [PERSON] обов'язку по відшкодуванню шкоди підлягають застосуванню положення ст.ст.130-138 КЗпП України, а не норми Цивільного кодексу, якими мотивовано позовну заяву. Як убачається зі змісту ч.ч. 1, 2 і 4 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику. У ст. 131 КЗпП України зазначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи, і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Та ст. 134 КЗпП України передбачає, випадки за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема п. 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як передбачено ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, ч. 1 ст. 130 КЗпП України, то суду слід з'ясувати, які саме трудові обов'язки були покладені власником або уповноваженим ним органом на працівника. З посадової інструкції водія автотранспортних засобів ПП «Білоцерківська агропромислова група», з якою був ознайомлений відповідач [PERSON] вбачається, що фактично водій автотранспортних засобів виконує і обов'язки експедитора та несе відповідальність за завдання матеріальної шкоди в межах визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України (а.с 80-86 ). Згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатисяписьмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, (затверджений Постановою, Держкомпраці СРСР, від 28.12.1977, № 447/24), до таких посад відноситься лише посада експедитор із перевезення вантажів, та роботи по прийманню та обробці для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставці (супроводу), видачі (здачі), входять до цього Переліку. Тоді як посада водія не входить до цього Переліку. Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27.05.2008 року N 146/06/186-88, зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад, і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов'язки. Укладаючи з [PERSON] договір про повну матеріальну відповідальність, ПП «Білоцерківська агропромислова група» не пересвідчилось в тім, чи посада водія входить до переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва. В той же час його функціональні обов'язки передбачали забезпечення необхідного режиму зберігання товарно-матеріальних цінностей і збереження їх під час транспортування. Таким чином, договір про повну матеріальну відповідальність від 17.11.2015 року, що укладений із водієм [PERSON] за вище наведених обставин не може, мати юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди. Так-як, такий договір можна укладати тільки із працівниками визначених категорій. Факт укладення із працівником договору про повну матеріальну відповідальність, сам по собі не є підставою для покладення матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди за п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. В той же час, як встановлено судом, відповідач [PERSON] отримав продукцію для доставки замовнику за видатковою накладною 27 січня 2016 року, яка є разовим документом, що покладає на нього повну матеріальну відповідальність за збереження продукції у відповідності до положень п.2 ч.1 ст. 134 КЗпП України (а.с. 21). Зважаючи на вище викладене, за шкоду заподіяну підприємству внаслідок псування продукції на суму 1854 грн. (а.с.20) відповідач [PERSON] повинен нести відповідальність в повному обсязі. Стосовно відповідальності відповідача [PERSON] за шкоду заподіяну пошкодженням автомобіля, суд приходить до наступних переконань. ПП «Білоцерківська агропромислова група» зазначало, що транспортний засіб Hyundai номерний знак [NUMBER] був закріплений за відповідачем [PERSON] Однак із наданих підприємством документів не слідує, що автомобіль передавався відповідачеві [PERSON] на відповідальне зберігання. Відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли, майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Матеріали справи, не містять доказів того, що [PERSON] отримав у користування транспортний засіб під звіт за разовою довіреністю. Під іншими разовими документами, слід мати на увазі накладні, відомості, рахунки-фактури, тощо, передбачені чинними правилами документального забезпечення первинного бухгалтерського обліку. Довіреності, звичайно видаються для одержання матеріальних цінностей у сторонніх організацій. Накладними (або іншими документами) оформляється видача матеріальних цінностей зі складів, торгових залів для відправлення їх в інші організації, для торгівлі з лотків, у кіосках тощо. Шляховий лист у відповідності до передбачених відповідними правилами забезпечення первинного бухгалтерського обліку не відноситься до інших разових документів. А тому, відсутні підстави для притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України за пошкодження транспортного засобу. В той же час, встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідач [PERSON] допустив порушення Правил дорожнього руху України, в результаті чого було пошкоджено автомобіль, під час виконання ним трудових обов'язків. Знову ж таки, відповідно до вимог ст.130 ч.1,2 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника; ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За положеннями ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього заробітку. Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України. Оскільки матеріалами справи не підтверджується, а в судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] повинен нести повну матеріальну відповідальність, яка визначена ст.134 КЗпП України, за заподіяну ним шкоду ПП «Білоцерківська агропромислова група», яка виразилася в пошкодженні, закріпленого за ним автомобіля Hyundai номерний знак [NUMBER], за заподіяну ним шкоду, він повинен нести відповідальність у розмірі визначеному ст.132 КЗпП України, у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього заробітку. Зважаючи на вище викладене, позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення на користь підприємства-позивача згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сума 2000 грн. затрачених підприємством-позивачем на проведення оплати оцінки транспортного засобу, на стягненні якої з відповідача наполягає ПП «Білоцерківська агропромислова група» не відноситься ні до судових витрат, ні до прямої дійсної шкоди завданої пошкодженням автомобіля, а тому до відшкодування не підлягає.

Outcome: partial