Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

26 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), в якому просили визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] та [PERSON], наступну інформацію, поширену ПАТ «УкрСиббанк» 15 січня 2014 року в офіційному письмовому зверненні Голови [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] Сабе до Президента України [PERSON] (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), що було оформлене на бланку у формі листа на 2 сторінках, який було розміщено для вільного доступу в мережі Інтернет: «… в деловых отношениях ПАТ «УкрСиббанк» как кредитора и фактических владельцем корпорации АИС [PERSON] и [PERSON] как недобросовестных заемщиков, в течении почти 5 лет уклоняющихся от возврата долга на общую сумму $100 млн. …»; «… они умышленно начали процедуры банкротства компаний-должников, выводя переданные нашему банку в залог активы через оффшорные структуры на новые компании. В настоящее время [PERSON] и [PERSON] на базе новосозданных компаний, формально не имеющих задолженности перед ПАТ «УкрСиббанк», оборот которых ежегодно декларируется в размере $800 млн. продолжают заниматься предпринимательской деятельностью, используя корпоративный бренд АИС …»; «… [PERSON] и [PERSON] продолжают предпринимать попытки уклониться от выполнения своих долговых обязательств…»; «… судебные решения принимаются предвзято, в пользу недобросовестных заемщиков…». Зобовязати ПАТ «УкрСиббанк» за свій рахунок спростувати недостовірну інформацію стосовно [PERSON] та [PERSON] шляхом оформлення офіційного письмового звернення Голови [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» до Президента України (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), який не пізніше, як на наступний день після його оформлення, надіслати поштовим звязком Президенту України, [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON] та розмістити для вільного доступу на офіційному веб-сайті ПАТ «УкрСиббанк», з інформацією наступного змісту: «Пятнадцятого січня дві тисячі чотирнадцятого року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у своєму офіційному зверненні до Президента України [PERSON], [PERSON] в [PERSON] Рем, [PERSON] ЄБРР в [PERSON] Акунера, [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON] Томбінського поширило інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] начебто є недобросовісними позичальниками банку, та іншу недостовірну інформацію про начебто причетність [PERSON] та [PERSON] до здійснення діяльності, несумісної з депутатським мандатом. Заявляємо, що ця інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та [PERSON]». Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» відшкодування завданої [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди в розмірі 121\~700 грн. шляхом зарахування всієї суми відшкодування моральної шкоди на рахунок Громадської організації «Пересвіт». Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 17 січня 2014 року в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті відповідача за адресою http://www.ukrsibbank.com/404.php#Ute43xB_tBk відповідачем було розміщено для загального доступу відкрите публічне офіційне письмове звернення Голови [PERSON] відповідача [PERSON] Сабе до Президента України [PERSON] від 15.01.2014 року (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), що оформлене на бланку відповідача у формі листа на 2 сторінках, в якому відповідач поширив інформацію наступного змісту, що стосується [PERSON] та [PERSON], які були народними депутатами України в період звернення: «… в деловых отношениях ПАТ «УкрСиббанк» как кредитора и фактических владельцем корпорации АИС [PERSON] и [PERSON] как недобросовестных заемщиков, в течении почти 5 лет уклоняющихся от возврата долга на общую сумму $100 млн. …»; «… они умышленно начали процедуры банкротства компаний-должников, выводя переданные нашему банку в залог активы через оффшорные структуры на новые компании. В настоящее время [PERSON] и [PERSON] на базе новосозданных компаний, формально не имеющих задолженности перед ПАТ «УкрСиббанк», оборот которых ежегодно декларируется в размере $800 млн. продолжают заниматься предпринимательской деятельностью, используя корпоративный бренд АИС …»; «… [PERSON] и [PERSON] продолжают предпринимать попытки уклониться от выполнения своих долговых обязательств…»; «… судебные решения принимаются предвзято, в пользу недобросовестных заемщиков…». Інформація зі звернення від 15.01.2014 року, крім того, була висвітлена в новинах у відповідному відео сюжеті служби новин «ФАКТИ» на телеканалі «ICTV» та розміщена на веб-сайті останньої 21.01.2014 року (доступ до новин та відеосюжету за адресою: http://fakty.ictv.ua/ru/index/read-news/id/1500912), також була відкрито і публічно поширена та розміщена 16-17.01.2014 року для вільно доступу в мережі Інтернет через веб-сайти великої кількості інтернет-видань, зокрема, на веб-сайтах: «Політікантроп», «TRUST.UA», «Конфликтный PR», фінансового порталу «Мінфін» та багатьох інших інтернет-видань. Зазначену інформацію позивачі вважають недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, у звязку з чим зазначена інформація в судовому порядку підлягає визнанню та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивачів, а також підлягає спростуванню згідно з затвердженим судом текстом спростування. В результаті поширення відповідачем недостовірної інформації зі згадуванням імен та прізвищ позивачів у зверненні від 15.01.2014 року в негативному контексті (як недобросовісних позичальників, а також в контексті: ухилення позивачів протягом 5 років від повернення боргу на загальну суму 100\~000\~000,00 доларів США; виведення позивачами переданих відповідачу в заставу активів через офшорні компанії на нові компанії; умисного початку позивачами процедури банкрутства компаній-боржників; здійснення позивачами підприємницької діяльності) в громадській думці, в діловому середовищі України і всього світу та думці окремих громадян позивачі були представлені відповідачем в якості осіб, які ігнорують вимоги законодавства щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності, порушують принципи депутатської етики та загальновизнані норми моралі, використовують депутатський мандат в особистих корисливих цілях та порушують права і законні інтереси інших осіб. Вищевикладене дає підстави для висновку про те, що поширена відповідачем інформація безпосередньо стосується позивачів та зухвало порушує право позивачів на повагу до їх гідності, честі та ділової репутації. Інформація у зверненні від 15.01.2014 року є недостовірною, оскільки в контексті змісту поширеної відповідачем інформації позивачі не є боржниками (позичальниками) відповідача, не мають у власності акцій (часток) юридичних осіб, згаданих у зверненні та не користуються корпоративними правами щодо таких юридичних осіб, не входять до складу управління юридичних осіб, що мають на меті одержання прибутку, безпосередньо не здійснюють підприємницьку діяльність та не вчиняють будь-яких дій, несумісних з вимогами Закону України «Про статус народного депутата України». Поширена відповідачем інформація про те, що позивачі начебто є недобросовісними позичальниками відповідача, які протягом майже 5 років ухиляються від повернення боргу на загальну суму 100\~000\~000,00 доларів США, є недостовірною, оскільки позивачі у правовідносинах з банком, що існували вже більш, ніж 5 років тому, були у правовому статусі поручителів. Проте, відповідно до рішення Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 06.01.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.02.2014 року та постановою Верховного Суду України від 10.09.2014 року, визнано припиненими договір поруки № П/05-07 від 29 травня 2007 року, укладений між відповідачем та [PERSON] та договір поруки № С/05-07 від 29 травня 2007 року, укладений між відповідачем та [PERSON], та відмовлено у позовних вимогах відповідачу. Зокрема, у рішенні Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2013 року вирішено та встановлено, що договір поруки № П/05-07 від 29.05.2007 року, укладений між [PERSON] та відповідачем та договір поруки № С/05-07 від 29.05.2007 року, укладений між [PERSON] та відповідачем, вважаються припиненими задовго до 2014 року. Отже, оскільки поширена відповідачем інформація зводиться до фактичного твердження про порушення позивачами вимог статей 3,8 Закону України «Про статус народного депутата України», така інформація є негативною і, в силу частини 3 статі 277 ЦК України, недостовірною. В результаті поширення про позивачів недостовірної інформації, позивачі зазнали моральної шкоди, яка полягала у приниженні гідності, честі та ділової репутації позивачів, як серед колег позивачів по законодавчій роботі та політичній діяльності, так і серед невизначеного кола громадян України та посадових осіб інших держав Європейського Союзу. Так, протягом тривалого періоду з моменту поширення відповідачем недостовірної інформації про позивачів в офіційному письмовому зверненні, що опубліковане в мережі Інтернет, позивачі отримали велику кількість повідомлень від своїх колег по законодавчій роботі та політичній діяльності і посадових осіб інших держав Європейського Союзу, в яких висловлювалось занепокоєння щодо поширеної відповідачем інформації, вказувалось на те, що висловлювання такої установи, яким є відповідач, ставлять під сумнів законність перебування позивачів на посаді народного депутата України, а також ставлять під сумнів ділові, професійні та моральні якості позивачів. В звязку з цим позивачам довелось витрачати свій час та зусилля на відновлення нормальних соціальних звязків шляхом переконання своїх колег по законодавчій роботі та політичній діяльності в недостовірності поширеної інформації. Позивачі сукупно оцінюють завдану їм моральну шкоду в 121\~700 грн., оскільки на переконання позивачів саме ця сума є мінімальною адекватною компенсацією переживань, завданих поширенням відповідачем недостовірної інформації та зусиль, необхідних для відновлення нормальних соціальних звязків та ділових відносин з колегами по законодавчій роботі та політичній діяльності. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 травня 2015 року частково задоволено позов [PERSON], [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON] та [PERSON], наступну інформацію, поширену ПАТ «УкрСиббанк» 15 січня 2014 року в офіційному письмовому зверненні Голови [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] Сабе до Президента України [PERSON] (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), що було оформлене на бланку у формі листа на 2 сторінках, який було розміщено для вільного доступу в мережі Інтернет: «… в деловых отношениях ПАТ «УкрСиббанк» как кредитора и фактических владельцем корпорации АИС [PERSON] и [PERSON] как недобросовестных заемщиков, в течении почти 5 лет уклоняющихся от возврата долга на общую сумму $100 млн. …»; «… они умышленно начали процедуры банкротства компаний-должников, выводя переданные нашему банку в залог активы через оффшорные структуры на новые компании. В настоящее время [PERSON] и [PERSON] на базе новосозданных компаний, формально не имеющих задолженности перед ПАТ «УкрСиббанк», оборот которых ежегодно декларируется в размере $800 млн. продолжают заниматься предпринимательской деятельностью, используя корпоративный бренд АИС …»; «… [PERSON] и [PERSON] продолжают предпринимать попытки уклониться от выполнения своих долговых обязательств…»; «… судебные решения принимаются предвзято, в пользу недобросовестных заемщиков…». Зобовязано ПАТ «УкрСиббанк» за свій рахунок спростувати недостовірну інформацію стосовно [PERSON] та [PERSON] шляхом оформлення офіційного письмового звернення Голови [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» до Президента України (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), який не пізніше, як на наступний день після його оформлення, надіслати поштовим звязком Президенту України, [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON] та розмістити для вільного доступу на офіційному веб-сайті ПАТ «УкрСиббанк», з інформацією наступного змісту: «Пятнадцятого січня дві тисячі чотирнадцятого року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у своєму офіційному зверненні до Президента України [PERSON], [PERSON] в [PERSON] Рем, [PERSON] ЄБРР в [PERSON] Акунера, [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON] Томбінського поширило інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] начебто є недобросовісними позичальниками банку, та іншу недостовірну інформацію про начебто причетність [PERSON] та [PERSON] до здійснення діяльності, несумісної з депутатським мандатом. Вказана інформація є недостовірною, порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та [PERSON]». В решті позову відмовлено. Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. Стягнено з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та відмовити в задоволенні позову, в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на невідповідність висновків суду про відсутність відомостей на підтвердження наявності у позивачів частки у статутних капіталах вказаних юридичних осіб обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, невідповідність рішення суду першої інстанції судовій практиці Європейського суду з прав людини, неправильне застосування норм матеріального права. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції виходив з положень статті 32 Конституції України, статей 270, 277 ЦК України з урахуванням розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та прийшов до висновку про те, що ПАТ «УкрСиббанк» поширено негативну та завідомо недостовірну інформацію відносно [PERSON] та [PERSON], яка містилася у зверненні банку від 15.01.2014 року, яка принижує їх ділову репутацію. Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна. Судовим розглядом установлено, що Голова [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] Сабе направив письмове звернення до Президента України [PERSON] (копії: [PERSON] в [PERSON], Главі представництва ЄБРР в [PERSON], [PERSON] Європейського Союзу в [PERSON]), яке в подальшому було опубліковане також на сторінках веб-сайтів в мережах Інтернет інтернет-видань «Політікантроп», «TRUST.UA», «Конфліктний РR», «ФАКТИ» телеканалу ІСТV. Позивачі вважають, що викладена інформація у зазначеному зверненні є недостовірною та такою, що порочить їх честь, гідність, ділову репутацію. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частина 1 статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Таким чином, у Конституції ніде не йдеться про винятки щодо «негативної» інформації. У пункті 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено: «Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів».\~ Свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. У своїй основі стаття 10 Конвенції має за зразок статтю 19 Загальної декларації прав людини 1948 року, від якої мало чим відрізняється. Отже, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному забезпечено загальний захист «вираження поглядів».\~ Відповідно до статті 47-1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-ХІІ, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Особа звільняється від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно значимою. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів визначаються законами «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в [PERSON]», «Про телебачення і радіомовлення», «Про інформаційні агентства» та «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».\~ \~ Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 19 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено: «Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. \~Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. З правового аналізу зазначених положень та враховуючи інформацію, викладену Головою [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» Жаном-Полем Сабе у письмовому зверненні до Президента України [PERSON], апеляційний суд приходить до висновку про те, що Голова [PERSON] ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] Сабе висловив у зверненні своє оціночне судження відносно [PERSON] і [PERSON] та правосуддя в [PERSON], а тому, факти, викладені в звернені відповідача, не можна вважати недостовірною інформацією у розумінні статей 275, 277 ЦК України. Оскільки не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського Суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і ухвалює в цій частині нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє у задоволені цих позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України. В іншій частині рішення не переглядалося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed