overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

26.01.2016 року позивач звернувся в суду з даним позовом. Посилався на те, що відповідач 15.02.2012 року взяв у нього в борг 21600грн., які зобовязався повернути до 31 січня 2013 року. У встановлений розпискою строк відповідач гроші не повернув, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 40797,35 грн., який складається з: 21600 грн. основного боргу, суми інфляції 17253,35грн. та 3% річних за користування грошима у сумі 1944 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу у його відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час слухання справи, що підтверджується розпискою про вручення йому судової повістки, заперечень проти позову не надав, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутністю, оскільки в матеріалах справи є для цього достатньо підстав без особових пояснень відповідача, тому суд зі згоди позивача розглядає справу у порядку заочного провадження Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов у частині стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст 1046,1049, ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими онаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник вчасно не повернув суму боргу, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост.625 ЦК України. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором. Судом встановлено, що відповідач 15.02.2012 року взяв у позивача в борг 21600 грн., які зобовязався повернути до 31 січня 2013 року, про що, на підтвердження укладення договору позики, написав розписку, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. По теперішній час борг не повернутий і тому суд вважає, що відповідач порушив умови договору і з нього на користь позивача необхідно стягнути борг у розмірі 40797,35 грн., який складається з: 21600 грн. основного боргу, суми інфляції 17253,35грн. та 3% річних за користування грошима у сумі 1944 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн., оскільки позовні вимоги у частині стягнення боргу задоволені у повному обсязі. На підставі ст. ст. 625, 1049, 1050, 1051 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

26.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про виключення відомостей про батька із актового запису про народження [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що 10.10.2005 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. 15.02.2006 року відповідач народила сина [PERSON] та згідно ч. 1 ст. 122 СК України позивача було записано батьком дитини. На момент внесення запису в свідоцтво про народження дитини, позивач не знав того факту, що він не є біологічним батьком дитини, про це відповідач йому повідомила пізніше, що і стало причиною їх розлучення. Фактично шлюбні відносини між ними було припинено з 2007 року, а 22.01.2008 року шлюб було офіційно розірвано. З 2007 року позивач проживає окремо від відповідача та дитини, з цього часу, він припинив будь-яке спілкування з дитиною та не брав участі у його вихованні. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2015 року позивача позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Сторони в судове засідання не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав та просив задовольнити, відповідач підтвердила викладені у позові обставини та позов визнала. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, заперечень проти прийняття рішення не має та покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 22.01.2008 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до частин першої, другої статті 122 Сімейного кодексу України особа,яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Згідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи визнання відповідачем позову, вказана обставина не підлягає доказуванню і вважається доведеною. Таким чином позовні вимоги позивача про виключення відомостей про нього як батька [PERSON], [INFO] з актового запису про народження підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

26.01.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 15104 грн. 15 коп. і судових витрат. Представник позивача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. З письмової згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 4088,13 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-31). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2015 року становить 15104 грн. 15 коп., та складається з: 3070,21 грн. - заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками 8747,55 грн., 2089,95 грн. заборгованості за пенею та комісією та 1195,44 грн. штрафу, що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 4). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по договору та судових витрат підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

26.01.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості у розмірі 28299,33 грн. солідарно, а також судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.06.2015 року між Кредитною спілкою «Ольвія» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 106/15 про надання кредиту в сумі 25000 грн. під 55% річних відповідно до якого у термін тридцять шість місяців відповідач зобовязувався виплатити суму кредиту та відсотки. Відповідно до договору поруки від 30.06.2015 року [PERSON] взяв на себе обовязок відповідати за зобовязанням [PERSON], що випливають з кредитного договору №106/15 від 30.06.2015 року. В порушення умов вищевказаного договору [PERSON] свої зобовязання по погашенню кредиту не виконувала і на січень 2016 року простроченість складає 115 днів і відповідно утворилась заборгованість у сумі 28299,33 грн., з яких: 25000 грн. заборгованість по кредиту та 3299,33 грн. заборгованість по процентам, які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. У судове засідання представник позивача не зявилась, а надала заяву в якій позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутності, згодна на заочний розгляд справи. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, заперечень по суті позову не надали, хоча про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи знаходить, що так як копіями кредитного договору № 106/15 від 30.06.2015 року, договору поруки від 30.06.2015 року по кредитному договору №106/15 від 30.06.2015 року, графіком розрахунків та копіями попереджень відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень та відповідних доказів відповідачів, суд знаходить доведеними позовні вимоги, а тому в силу ст. ст. 526, 553, 554, 598, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

26.01.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для прийняття спадщини і свої доводи обґрунтовує тим, що 25 липня 2014р. померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкоємне майно у вигляді ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Інша половина квартири належить їй на підставі договору дарування від 31.01.1998року. Інших спадкоємців не має, її син [PERSON] є спадкоємцем другої черги. Просить суд надати додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона пропустила строк звернення до нотаріальної контори з поважної причини, т.к. проживала на тимчасово окупованій території і тільки у січні 2016року переїхала до м. Волноваха та змогла звернутися до нотаріальної контори. Позивач до судового засідання не з'явилась, але надала заяву слухати справу без її участі, наполягає на позові. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надав листа слухати справу без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2014р. померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть/а.с.5/. Після її смерті залишилось спадкоємне майно у вигляді ? частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Інша половина квартири належить позивачу на підставі договору дарування від 31.01.1998року/а.с.4,7-8/ Інших спадкоємців не має, син позивача [PERSON] є спадкоємцем другої черги. В установлений законом строк позивач не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки проживала на тимчасово окупованій території і тільки у січні 2016року переїхала до м. Волноваха та змогла звернутися до нотаріальної контори/а.с.9,11/. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач дійсно пропустив строки прийняття спадщини з поважної причини тому, суд надає позивачу достатній строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON] На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

26.01.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, в якій вказує, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 27.12.2010 року, який було зареєстровано у виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказала, що на теперішній час сімейно-шлюбні відносини припинені, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає. Позивачка просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів на її користь на утримання двох малолітніх дітей з дня подачі позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, про що подала письмову заяву. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, про що також подав письмову заяву. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони дійсно перебувають у шлюбі з 27.12.2010 року, який було зареєстровано виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 3. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтвах про народження записаний відповідач [PERSON]. Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює, отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст. 181 ч. 3 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні заяви, вони підлягають стягненню з відповідача у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

26.01.2016 року позивачка звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що 30.03.2015 року помер [PERSON]. Після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ВН № 044296 виданого на підставі рішення 19 сесії 3 скликання [PERSON] сільської ради від 26 грудня 2001 року. Протягом шести місяців позивачка до нотаріальної контори для подання заяви на отримання свідоцтва про право на спадщину не звернулась з обєктивних причин, а саме про існування заповіту дізналась лише після спливу шестимісячного строку. Заповіт посвідчений [PERSON] сільською радою 20 вересня 2006 року за реєстровим № 69. \~\~ Окрім позивачки, спадкоємцями на спадкове майно є: [PERSON] від належної їй частки спадкового майна відмовилась, заява зареєстрована в реєстрі за № 61. [PERSON], який помер 04.02.2014 р. свідоцтво про смерть серії І-АМ 290176. Заявниця в судове засідання не зявилась, проте повідомила телефонограмою, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву за № 25 від 04.02.2016 року , у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, справу просив розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. ч.1 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, після померлого 30.03.2016 року [PERSON], однак з поважних причин не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Дані правовідносини регулюються ч.3 ст.1272 ЦК України, у відповідності до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту його майнових прав, необхідно визначити їй додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

26.01.2016 року позивачка звернулася до Любашівського районного суду з зазначеним позовом. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06.12.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. За час спільного проживання сімейні відносини не склалися. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на життя. Неодноразові спроби примиритися результанів не дали, внаслідок чого протягом останніх 10 років вони проживають окремо. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що примирення між нею та відповідачем неможливе ні за яких умов, позивачка просила суд розірвати їх шлюб та стягнути з відповідача на її користь судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551, 20 гривень та на послуги адвоката в розмірі 300 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідний доказ. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів , якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка надала згоду на заочний розгляд, про що в матеріалах справи є відповідний доказ, суд ухвалив розглянути дану справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 06.12.2005 року, який був зареєстрований Ясенівською сільською радою Любашівського району Одеської області ( актовий запис № 10). Як вбачається з матеріалів справи, в сім'ї склались ненормальні стосунки. Сторони спільно не проживають протягом останніх 10 років, неодноразові спроби примиритися результанів не дали. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551, 20 гривень та на послуги адвоката в розмірі 300 грн. ( а.с.- 1, 3 ) . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

26.01.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач [PERSON], зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак з 2012 року в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, речей відповідача у квартирі не має. Відповідач у добровільному порядку з реєстрації у вказаній квартирі не знімається, у звязку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та просила їх задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що позивачку вони знають тривалий час, їм відомо, що у належній їй квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], але він з 2012 року за вищевказаною адресою не проживає, крім того, навідуючи оселю позивачки, речей відповідача не зустрічали. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.11.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 10-1753 позивачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с. 4/, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим МКП «Маріупольське БТІ» № 24516421 від 20.11.2009 року /а.с. 15/. Згідно довідки № 5027 від 14.12.2015 року, виданої ЖКП «Жилкомплекс» [PERSON] зареєстрований у [INFO] /а.с. 5/. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки понад один рік там не проживає, без поважних причин.

Outcome: approved