Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

25.07.14 р. цей позов заявлено до суду. Під час розгляду справи позивач позов підтримав повністю та пояснив, що із відповідачем тривалий час вони проживають окремо, тобто сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, відповідач просив визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] з ним, так як позивач має психічне захворювання та проживання з нею сина буде негативно впливати на його виховання. Крім цього, позивач пояснив, що відповідач негативно впливає на виховання сина, кричить на нього та застосовує до нього фізичну силу. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнала повністю та пояснила, що вона з позивачем дійсно тривалий час не проживають, а тому шлюб слід розірвати. В частині визначення місця проживання сина позову не визнала та пояснила, що син проживає з нею, де є належні умови проживання та вона повністю забезпечує умови його розвитку та виховання. Захворювання вона дійсно має, але воно не пов'язане із психікою, а неврологічне, що ніяк не впливає на питання щодо виховання дитини. Представник служби у справах дітей Літинської РДА у судовому засіданні пояснила, що вона приймала участь у обстеженні побутових умов сторін та вони відповідають необхідним нормам, однак син має проживати з матір'ю, що буде сприяти належному його розвитку та вихованню. З'ясувавши позиції учасників судового розгляду, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу слід задовільнити, а в частині визначення місця проживання сина [PERSON] із позивачем- відмовити з таких підстав. Відповідно до свідоцтва (а.с. 4) сторони уклали шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 8). З пояснень сторін достовірно з'ясовано, що вони тривалий час разом не проживають, не ведуть спільне господарство, поділили спільне майно, що свідчить про те, що їх сім'я розпалася остаточно, що є підставою для розірвання шлюбу на підставі ст. 110, 112 СК України. Відповідно до ст. 141, 161 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою; якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан ї здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Під час розгляду справи з'ясовано, що сторони належним чином виконують обов'язки щодо розвитку та виховання сина, мають належні умови проживання та бажають щоб син проживав з кожним із них. Будь-яких доказів, які б підтверджували позовні вимоги позивача щодо неналежного виховання сина чи не забезпечення його належного розвитку відповідачем суду не надано, а тому суд критично оцінює доводи позивача у цій частині. Ураховуючи обставини, що склалися між сторонами, вимоги Принципу 6 Декларації, суд рахує, що син має проживати з матір'ю, що є підставою відмови у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: dismissed