Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

26 лютого 2015 року [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася з позовом до суду до Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначала, що [INFO] помер [PERSON]. Спадкодавець за свого життя склад заповіт, яким заповідав усе належне йому на праві власності майно сину [PERSON]. До складу спадкового майна входило, окрім іншого, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8 025 га, яка розташована на території Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 4 квітня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8420. Спадщину за заповітом прийняв її чоловік [PERSON], шляхом подання заяви нотаріусу. Державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців Іриною Пилипівною було видано 31 серпня 2005 року [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом № [NUMBER]. Однак, оформити державний акт на право приватної власності на спадкову землю [PERSON] не встиг, так як [INFO] помер. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги за законом є вона, як дружина покійного, та їх спільний неповнолітній син [PERSON]. Нотаріус відмовляється видавати їй з сином як спадкоємцям першої черги за законом свідоцтво про право на спадщину за законом, мотивуючи її тим, що спадкодавець не мав правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що і стало підставою для звернення до суду. Просила ухвалити рішення, яким визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності за нею, [PERSON], та [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8 02 5 га, яка розташована на території Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області в рівних частинах по 1/2 за кожним. В судове засідання позивач не з»явилася, оскільки не має можливості добратися до м.Радехів, просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, що підтверджується телефонограммою, складеною секретарем судового засідання (а.с.25). Представник відповідача - голова Розжалівської сільської ради Бойко В.Ф. у судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовну заяву [PERSON] підтримує (а.с.23). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися позивач та представник відповідача. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON]. 18 листопада 2002 року, ще за життя, [PERSON], склав заповіт, який посвідчений секретарем виконкому Розжалівської сільської ради Радехівського району, зареєстрованого в реєстрі за №92, яким усе своє майно заповів синові [PERSON] (а.с.17). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входило окрім іншого, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8025 га, яка розташована на території Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Право власності спадкодавця на дане нерухоме майно підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 04 квітня 2000 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №8420 (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 31 серпня 2005 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON], яке складається із права на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8025 га, яка розташована на території Розжалівської сільської ради Радехівського району Львівської області, зареєстрованого в реєстрі за №2427 (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 3.02.2012 року (а.с.9). Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не складав. За правилами ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві зчасу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу норми ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч.2, 3 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Вказане свідчить про те, що спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] - як дружина покійного, та неповнолітній син [PERSON], [INFO], оскільки спадкодавець із [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі і син народився в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження (а.с.10-11). Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи вищенаведене,оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Outcome: approved