Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

25.11.2014 року позивач звернуdся до суду з названим позовом та просив постановити рішення, згідно якого визнати відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зняти з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у квартирі з 2003 року не проживає, участь в оплаті комунальних послуг не приймає, особисті речі у квартирі відсутні. В судове засідання позивачі з'явилися, просили позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв та клопотань про відкладання судового засідання не заявляв. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на даний час належить [PERSON] та [PERSON]. Крім власників у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію. (а.с.12). Позивачі посилаються в позові на те, що відповідач у квартирі не мешкає, особистих речей у квартирі не має, добровільно не знімається з реєстраційного обліку, тому їм щомісячно доводиться сплачувати комунальні платежі за нього. Відповідач не несе ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за спірною адресою відповідач створює позивачам перешкоди в реалізації ними в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає, що будь-які правові підстави для перебування на реєстраційному обліку за адресою квартири [ADDRESS] у відповідача відсутні. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Проте, відповідно до пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та відповідно до акту про непроживання від 20.11.2014 року встановлено, що відповідач з 2003 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації, особисті речі відсутні. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з усього вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позову - в частині визнання відповідача такою особою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, а в іншій частині вимог слід відмовити, оскільки зняття осіб з реєстрації місця проживання входить до повноважень Державної міграційної служби України. Позивачі до міграційної служби з даним питанням не зверталися, а тому їх права в цій частині не порушено. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення є підставою для зняття її з реєстрації. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial