Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

25.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2010 року у розмірі 15 629,75 гривень, а також витрати по сплаті судового збору (а.с. 1 - 3). Свої позовні вимоги мотивував тим, що 02 серпня 2010 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. 11 грудня 2017 року позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями після смерті позичальника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] 25 березня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Арцизької районної державної нотаріальної контори. 27 квітня 2020 року позивачем була отримана відповідь Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області, в якій зазначено, що претензія кредитора, яка надійшла поштою 07.04.2020 року, зареєстрована в книзі вхідної документації за № 242/02-14, відкритої [INFO] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємці померлого освідомленні щодо суми заборгованості. Оскільки, відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач змушений був звернутися до суду. Позовні вимоги обґрунтовує посиланням на ст. ст. 1218, 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 08.12.2020 року провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про витребування доказів задоволено. Витребувано від Центру надання адміністративних послуг при Арцизькій районній державній адміністрації Одеської області інформацію щодо наявності нерухомого майна у [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), померлого [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] . Витребувано від Територіального сервісного центру МВС № 5145 інформацію чи зареєстровані за [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), померлим [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] , на праві власності рухоме майно. Витребувано з Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області інформацію про належність земельних ділянок [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП: [NUMBER] ), померлому [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 80 - 81). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 02 серпня 2010 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] на підставі заяви позичальника [PERSON] , був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 17 - 44). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на дату смерті позичальника та відповідно до розрахунку заборгованості за договором [PERSON] має заборгованість у розмірі 15 629,75 гривень, яка складається з: 15 629,75 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 15 629,75 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 6 - 16). Відсотки за користування кредитом після смерті позичальника позивачем не нараховувались, що вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 46 - 47). Відповідно до копій паспортів громадян України серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , відповідей ГУ ДМС України в Одеській області від 07.12.2020 року, відповідачі по наявній справі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48 - 50, 78 - 79). 25 березня 2020 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Арцизької районної державної нотаріальної контори (а.с. 51, 52). 27 квітня 2020 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» була отримана відповідь Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області, в якій зазначено, що претензія кредитора, яка надійшла поштою 07.04.2020 року, зареєстрована в книзі вхідної документації за № 242/02-14, відкритої [INFO] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємці померлого освідомленні щодо суми заборгованості (а.с. 54). [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 638 (а.с. 53). 01 червня 2020 року позивачем відповідачам [PERSON] , [PERSON] були направлені претензії кредитора (а.с. 55 - 60). Як вбачається з відповіді Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.12.2020 року № 183/102-20, отриманої на запит суду, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,0000 га на території Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, державний акт серії І - ОД № 008573, реєстраційний номер № 108 від 14.03.2004 року (а.с. 86 - 87). Згідно повідомлення державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 18.12.2020 року № 827/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих на запит суду, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями за законом є: його дружина [PERSON] , яка подала заяву - відмову від прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 113, його син, [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , який подав заяву на прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 114, та додана до спадкової справи № 41/2018. 22.12.2018 року надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції за № 1431/02-14. Свідоцтво про право на спадщину станом на 18.12.2020 року - не видавалось (а.с. 88 - 90). Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру № 5145 від 11.12.2020 року № 31/15/5145-340, наданого на запит суду, станом на 11 грудня 2020 року, згідно ЄДР МВС, за [PERSON] значиться зареєстрованим транспортний засіб марки «ВАЗ - 210930», 2005 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , дата реєстрації 26.03.2011 року (а.с. 93). Вищезазначене вказує на наявність спадкового майна у боржників, доказів, що спростовують наявність спадкового майна, відповідачами суду не надано. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитними зобов`язаннями включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. Спірні правовідносини регулюються статтями 1281, 1282 ЦК України. Зокрема, ст. 1281 ЦК України передбачено пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. За положеннями ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі по наявній справі - [PERSON] , [PERSON] . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачів, в яких адреса реєстрації зазначена: [ADDRESS] , доказів, що спростовують зазначене, відповідачами суду не надано. Таку ж адресу зазначив [PERSON] у заяві - анкеті про видачу кредиту від 02.08.2010 року (а.с. 17). Таким чином, суд прийшов висновку про те, що реєстрація місця проживання відповідачів є належним доказом на підтвердження факту їх постійного проживання із спадкодавцем та доказом, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень статті 1268 ЦК України, дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 16.05.2018р., справа № 336/3968/16-ц. Позивачем було надано суду копії паспортів позичальника та відповідачів, які містять одну й ту ж саму адресу реєстрації сторін, відповідачами доказів, що спростовують вказану обставину суду не надано, у зв`язку з чим відповідачі по наявній справі [PERSON] , [PERSON] вважаються фактичними спадкоємцями в силу статті 1268 ЦК України. Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Крім того, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Абзацом 2 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. З матеріалів справи, зокрема, як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 18.12.2020 року № 827/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих на запит суду, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями за законом є: його дружина [PERSON] , яка подала заяву - відмову від прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 113, його син, [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , який подав заяву на прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 114, та додана до спадкової справи № 41/2018. 22.12.2018 року надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції за № 1431/02-14. Свідоцтво про право на спадщину станом на 18.12.2020 року - не видавалось (а.с. 88 - 90). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] на момент смерті [PERSON] були зареєстровані разом з останнім за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим вони вступили в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про прийняття ними спадщини, оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не свідчить про неприйняття особою спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Відсутність даних у спадковій справі про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли, не свідчить про те, що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідачі спадщини не прийняли. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 08.08.2018 року по справі № 310/145/17 та постанові від 14.03.2018 року по справі № 191/4771/16-ц. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа № 6-33цс/15. Враховуючи те, що зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, суд вважає, що умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України - кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався, або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Отже, 6-місячній строк для звернення з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину, в силу ч. 2 ст. 1281 ЦК України нараховується від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з дня, коли кредитор дізнався про спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч. 3 вказаної статті - якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Однак, зазначена норма Закону судом не застосовується, оскільки позивач в шестимісячний строк звернувся з претензією кредитора до нотаріальної контори. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Однак, відповідачі суду не надали доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту. Як роз`яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 18.12.2020 року № 827/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих на запит суду, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцями за законом є: його дружина [PERSON] , яка подала заяву - відмову від прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 113, його син, [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , який подав заяву на прийняття спадщини - 01.02.2018 року за № 114, та додана до спадкової справи № 41/2018. 22.12.2018 року надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зареєстрована в книзі вхідної кореспонденції за № 1431/02-14. Свідоцтво про право на спадщину станом на 18.12.2020 року - не видавалось (а.с. 88 - 90). Таким чином, оскільки відповідач по наявній справі [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті боржника [PERSON] і спадщину після смерті [PERSON] прийняв відповідач [PERSON] , то позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. Таким чином, суд застосовуючи до правовідносин положення статті 1282 ЦК України, дійшов висновку про те, що матеріали справи містять докази на підтвердження наявності майна, яке було прийнято у спадщину відповідачем [PERSON] по справі після смерті боржника [PERSON] . Таким чином на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 1282 ЦК України. Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог ст. 263 ЦПК України повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з підстав, зазначених в рішенні суду. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з задоволенням позовних вимог, судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення (а.с. 67). З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial