Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

26.05.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить гаражний бокс [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Березняки-3». Як зазначає позивач, його донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період з 21.09.1989 року по квітень 2012 року. У 2004 році між позивачем та відповідачем був укладений договір найму зазначеного гаражного боксу, термін дії якого станом на час звернення із цим позовом до суду завершився, однак відповідач до теперішнього часу тримає в гаражі належний йому автомобіль та не повертає позивачу ключів від гаражного боксу, чим порушує права позивача на користування належним йому майном. Позивач вказує, що 12.04.2013 року він письмово звертався до відповідача з проханням протягом п'яти днів звільнити гараж та повернути йому ключі від нього, але відповіді на звернення не отримав. До почату судового розгляду представник позивача та третя особа [PERSON] звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи ГБК «Березняки-3» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Березняки-3» розташованому у [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - позивачу у справі, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 19.03.2004 року (а.с. 3). Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2013 року позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою звільнити належний позивачу гаражний бокс та повернути від нього ключі (а.с. 4). Однак до теперішнього часу гараж відповідачем не звільнений від належного йому автомобіля і ключі від гаражу не повернуті його власнику. За змістом наявних у справі листів, 15.01.2013 року та 20.02.2013 року позивач звертався з листами до голови правління ГБК «Березняки-3» в яких просив посприяти у звільненні належного позивачу гаражного боксу (а.с. 5-6). Своїм листом №4 від 11.03.2013 року голова правління ГБК «Березняки-3» повідомив позивача, що між ним та відповідачем існують цивільно-правові відносини, втручання в які не входить до компетенції кооперативу, а тому голова правління порекомендував позивачу вирішувати виниклий між сторонами спір в судовому порядку (а.с. 7). Також, судом встановлено, що позивач звертався з відповідною заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо протиправних дій відповідача та отримав відповідь №48/М-4089 від 09.01.2014 року за змістом якої, позивачу рекомендовано звернутись до суду у разі неможливості вирішити спір за обопільною згодою з відповідачем, оскільки відносини, що склались між сторонами, носять цивільно-правовий характер (а.с. 33). Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.ст. 317, 319 ЦК України). Згідно ст.ст. 321, 386 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що спірне приміщення належить на праві приватної власності позивачу і відсутні будь-які дані про правомірність користуванні відповідачем належним позивачу гаражним боксом, та з огляду на викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved