Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

24 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, який 18 жовтня 2018 року уточнив. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог [PERSON] зазначив, що на праві приватної власності йому належить жилий будинок [ADDRESS]. Відповідач по справі є його сином, який зареєстрований за місцем його проживання з 1971 року, але вже більше десяти років не проживає у його будинку, не надає ніякої допомоги, якої він потребує, так як він, позивач, є особою з інвалідністю І групи, пересовується на інвалідній колясці. Позивач не бажає, щоб ця людина була зареєстрована за місцем його проживання. Відповідач відсутній за місцем його проживання більше десяти років і не з'яляється до нього як до батька. У зв'язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] 1971 року народження таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач [PERSON] надав суду письмову заяву про розгляд справи за його позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за його відсутності у зв'язку із тяжким станом здоров'я. Позовні вимоги свої підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.39). У судовому засіданні 11 грудня 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя з зазначених у позові підстав, просила задовольнити їх. У судове засідання 14 грудня 2018 року представник позивача адвокат [PERSON] надала письмову заяву, в якій просить завершити розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, без її участі (а.с.40). Відповідач у справі викликався у підготовче засідання на 09 листопада 2018 року рекомендованою поштою. Поштове відправлення на ім'я відповідача повернулося без вручення адресату (а.с.30). У зв'язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 статті 128 ЦПК України здійснив виклик відповідача у підготовче засідання на 21 листопада 2018 року і судові засідання 03 грудня 2018 року, 11 грудня 2018 року і 14 грудня 2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклик у підготовче і судові засідання не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, відзив на позов [PERSON] до нього не подав. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за проханням [PERSON] вона останні півтора роки допомагає йому, приходячи кожного дня до нього додому у [ADDRESS]. За останні півтора роки вона не бачила за місцем проживання [PERSON] відповідача у справі, його сина [PERSON]. Зі слів [PERSON] обидва його сини відмовилися від нього, ніякої допомоги не надають, а син [PERSON] вже давно, більше десяти останніх років, йому повідомив, що у нього свої проблеми, тому хай він, [PERSON], свої проблеми вирішує сам. Суд, вислухав у судовому засіданні представника позивача, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, вислухав у судовому засіданні свідка, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянина України на ім'я [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 05 вересня 1979 року у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,зворот). З копії посвідчення №121970 і копії довідки МСЕК серії МСЕ №113166 встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи (а.с.4,11). З копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Пологівської міської ради депутатів трудящих 30 листопада 1970 року, а також з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КП «Імпульс» Пологівської райради 25 березня 2008 року, встановлено, що жилий будинок, який розташований у [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], розмір частки власності 1/1 (а.с.6-8;20). З копії акту обстеження, виданого депутатом міської ради [PERSON] 15 травня 2018 року, встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS], є особою з інвалідністю І групи, рухома активність обмежена, пересувається на колясці. Зареєстрований, але не проживає у даному будинку син [PERSON]. [PERSON] має двох синів, які проживають окремо від нього (один із них в Росії), допомоги ніякої не надають (а.с.10). З копії домової книги прописаних у будинку [ADDRESS] громадян судом встановлено, що [PERSON] 1971 року народження був декілька раз зареєстрованим по зазначеній адресі. Востаннє він зареєструвався 30 січня 1993 року у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-23). Із свідчень свідка судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у будинку позивача, у будинку [ADDRESS] не проживає. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником (співвласником) будинку, не проживає в ньому, витрати по утриманню будинку не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в належному позивачу будинку порушує право останнього як його власника. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved