Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

24 вересня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача суми заборгованості за кредитним договором № 001-28026-190711 від 19.07.2011 року в розмірі 3902,89 грн., посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений вказаний кредитний договір про надання відповідачу кредиту в сумі 8071,06 грн. з розрахунку 24,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на невизначений строк. На виконання умов кредитного договору [PERSON] було надано кредит у вказаному розмірі, тобто позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за договором. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору та не здійснював погашення належних до сплати щомісячних платежів як це передбачено кредитним договором. В зв'язку з чим станом на 19.05.2014 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 3902,89 грн., яку позивач просить стягнути та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-28026-190711 від 19.07.2011 року в розмірі 3902,89 грн. з розрахунку 24,00 % річних за весь час фактичного користування кредитом на невизначений строк (а.с.3-4). Відповідно до п.1.2 та 1.3 Кредитного договору, Банк відкриває позичальнику банківський рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Пунктом 3.1 Кредитного договору зазначено, що позичальник зобов'язаний щомісяця в строки визначені договором, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, відповідач порушив виконання своїх зобов'язання відповідно до умов Кредитного договору. Кредитним договором передбачено відповідальність за порушення його умов, зокрема, згідно п. 3.6. Кредитного договору, у разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитом позичальник сплачує на користь кредитора штрафні санкції на умовах передбачених договором. Виходячи із вищевказаного, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач умови Кредитного договору не виконує належним чином. В результаті чого станом на 19.05.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 3902,89 грн., з яких тіло кредиту становить 3082,54 грн., нараховані відсотки в розмірі 240,51 грн. та заборгованість за комісіями 579,84 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, перевіреному у судовому засіданні (а.с.9). Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає доведеним суму боргу, яка утворилась перед позивачем з боку відповідача в розмірі 3902,89 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по вказаному договору, а позов - задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до правил ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved