Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

24.12.2019р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (а.с. 1-3). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2020р. позовні вимоги [PERSON] задоволені, вирішено стягувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їхньої повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, до закінчення [PERSON] навчання, але не пізніше, ніж до досягнення нею 23-х років. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущене негайне виконання судового рішення в межах суми платежів за один місяць. За заявою відповідача ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2021р. заочне рішення від 27.02.2020р. скасоване і призначено цивільну справу до розгляду в загальному порядку (в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 109). В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що у період з 16.06.2001р. по 15.02.2011р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні у зв`язку з продовженням навчання. Донька [PERSON] навчається у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара на третьому курсі факультету української й іноземної філології та мистецтва на денній формі навчання. У зв`язку з тим, що донька продовжує навчання, вона не має можливості працювати і забезпечувати себе, єдиним джерелом її доходу є стипендія в розмірі 1300 грн. на місяць. Тому вона потребує батьківської допомоги. Проте відповідач участі в утримані не приймає, матеріальну допомогу не надає. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми 2013 і 2016 років народження, один з яких є дитиною-інвалідом. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав. 09.04.2021р. надав відзив на позов (а.с. 110-111), в якому вважав позов необґрунтованим, а визначену позивачкою суму аліментів завищеною. Зазначив, що з грудня 2017 року не має постійного місця роботи, його заробіток є нестабільним. Він мешкає зі 77-річною матір`ю, яка знаходиться на його утриманні. Намагається знайти підробіток для того, щоб сплачувати аліменти і утримувати матір. Зауважив, що прожитковий мінімум на дорослу людину складає 2 379,00 грн., донька мешкає разом з матір`ю, тому не несе витрати на сплату за житло, навчається на бюджетній основі, отримує стипендію в розмірі 1 300,00 грн. Стаття 199 СК України зобов`язує обох батьків утримувати дитину за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Не заперечував проти сплати аліментів, але зазначив, що зможе сплачувати їх лише в сумі 1 500,00 грн. На підставі викладеного, просив призначити аліменти з урахуванням матеріального стану. Позивачка 13.04.2021р. надала додаткові пояснення (заперечення) (а.с. 113 - 115), у яких наполягала на задоволенні позову. Повідомила, що донька [PERSON] потребує періодичних медичних обстежень, купівлі дорогих ліків, оскільки має захворювання ЖКТ, потребує необхідних щеплень. Позивачка несе витрати на придбання матеріалів для навчання. Наступного учбового року донька має намір вступати до магістратури, де кількість бюджетних місць обмежена, а вартість навчання складає 43 050 грн. Відповідач хоч не має постійного місця роботи, але регулярно виїжджає на заробітки до Германії, Бельгії та інших країн Європи, приховуючи доходи таким чином. Після скасування 02.04.2021р. заочного рішення суду домігся зняття арешту з карток і заборони на виїзд за кордон, тому знову має можливість безперешкодно виїхати за межі країни. Позивачка також має двох батьків-пенсіонерів, які не працюють, вона вимушена їм допомагати. Окрім спільної з відповідачем доньки, позивачка має двох малолітніх дітей 2013 і 2016 років народження, один з яких є дитиною-інвалідом. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка під час розгляду справи позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. 13.04.2021р. надала заяву про завершення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні (а.с. 126). Відповідач і його представник - адвокат Колотило Б.В. (діє на підставі договору і ордеру від 02.03.2021р. - а.с. 65 -69) під час розгляду справи проти позовних вимог заперечували, вважали, що розмір аліментів, пред`явлених до стягнення є завищеним. Відповідач надав пояснення про те, що він офіційно не працевлаштований, хоча є працездатним, іншої сім`ї він не має, проживає разом із матір`ю. Його дохід є нестабільним, від 5000,00 грн. до 10 000,00 грн. на місяць, інколи він виїжджає за кордон для заробітку, однак цей заробіток також є нестабільним. З цих коштів приблизно 3000,00 грн. він витрачає на житло, 1 000,00 грн. - на ліки для матері, яка перенесла у 2018 році операцію і потребує постійного лікування. Мати також отримує пенсію в розмірі 3 000,00 грн. на місць. Також пояснив, що коли донька навчалася на першому курсі він перерахував їй 30 000,00 грн. Представник відповідача звертав увагу на те, що позивачка є заміжньою, її чоловік працює, тому має можливість отримувати родину. 13.04.2021р. відповідач і його представник надали заяву про завершення розгляду справи без їх участі, просилим відмовити у задоволенні позову (а.с. 127). Суд, вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] від шлюбу мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Як видно з довідки № 12746 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.12.2019р., донька [PERSON] проживає разом матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до довідки від 08.01.2020р. вих. № 87-225-24, виданої Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, [PERSON] навчається на 2-му курсі денної форми навчання факультету української й іноземної філології та мистецтва, на бюджетній основі, за спеціальністю образотворче мистецтво (а.с. 42). Як пояснила позивачка і відповідачем це не заперечувалося, на момент розгляду справи донька [PERSON] навчається вже на 3-му курсі цього ж навчального закладу. Відповідно до довідки про доходи від 09.01.2020р., виданої Дніпровським національним університетом ім. Олеся Гончара, [PERSON] отримує стипендію по 1 300,00 грн. на місяць, загальна сума її доходу за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року складає 5 200,00 грн. (а.с. 43). Позивачка перераховує на потреби доньки грошові кошти, на підтвердження чого вона надала виписку картки Приватбанку у період з 05.01.2021р. по 31.03.2021р. (а.с. 92-93, 95-96), а також придбаває інші необхідні для навчання речі (канцелярські товари, ноутбук) (а.с. 94, 97-98, 116). Також позивачка несе витрати на обстеження і лікування доньки, що підтверджено відповідними консультативними висновками та квитанціями про оплату медичних послуг (а.с. 117 - 122). З копії наказів ТОВ «Комфі Трейд» № 19/12-1 від 19.12.2019р. та від 15.12.2020р. № 15/12-02 видно, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 21, 124). У зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] у період з червня 2019 року по листопад 2019 року заробітної плати не отримувала, що підтверджується довідкою про доходи від 23.12.2019р., виданої ТОВ «Комфі Трейд» (а.с. 19). Як видно з наданих позивачкою документів, а саме: копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копії довідки № 12746 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копії медичного висновку № 25 про дитину - інваліда віком до 16 років від 24.05.2017 р., позивачка є багатодітною матір`ю, яка має на утриманні трьох дітей, один з яких є дитиною-інвалідом (а.с. 10, 20, 22, 23, 24). Позивачці видана довідка № 56 від 19.12.2020р. строком дії до 20.12.2021р. про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді (а.с. 123). Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Відповідно до положень ч.ч. 1 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.08.2018р. у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Такий висновок містить постанова Верховного Суду від 21.02.2018р. по справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18). Тому можливість батька надавати матеріальну допомогу є фактичним перекладенням обов`язку лише на останнього піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітньою доньку, що є порушенням норм закону. З огляду на наведені вимоги закону, доказуванню у даній справі підлягає можливості саме відповідача по справі надавати допомогу дитині, яка навчається. З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що у суд має врахувати те, що чоловік позивачки (який не є батьком дитини) працює і має можливість утримувати родину, оскільки для вирішення даного спору це правового значення не має. Оцінюючи матеріальне становище відповідача і його можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд виходить з такого. Аліменти на утримання дитини по своїй суті є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину. Це виплати, які гарантовані законодавцем як спосіб захисту права дитини на утримання і необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину передбачений законом. Відповідач є працездатною, хоча і працює неофіційно, має дохід від 5000,00 грн. до 10 000,00 грн. Доказів того, що на його повному утриманні знаходиться матір [PERSON] відповідач не надав. Окрім того, пояснив, що остання також отримує пенсію у розмірі 3 000,00 грн. Жодних доказів того, що відповідач здійснює витрати на придбанні ліків для матері, якій у 30.10.2018р. зроблена операція (а.с. 112) суду не представлено. Судом не встановлено обставин, які б вказували на абсолютну неможливість відповідача надавати донці допомогу у зв`язку із навчанням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня. Таким чином, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] і вважає необхідним стягнути з відповідача суму аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] 2500,00 грн., яка продовжує навчання щомісячно, починаючи з 24.12.2019 року до досягнення 23 років і лише на період її навчання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2020р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial