Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

24 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло [PERSON], позивачеві по справі та [PERSON], третя особа у справі, належить по 1\\3 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташований в [ADDRESS], а інша 1\\3 частина вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить позивачеві у справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином , вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належить на праві спільної часткової власності позивачеві у справі [PERSON] та третій особі [PERSON] У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] та її малолітня донька [PERSON], 2009 року народження. Між тим, відповідачі у справі за адресою знаходження вказаного житлового будинку не проживають понад один рік , що підтверджується актом не проживання та довідкою Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області. Фактично без реєстрації відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою Кіндрашівською сільською радою Куп'янського району Харківської області. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за адресою знаходження спірного житлового будинку. Відповідачі у справі не є членами сім'ї співвласників житлового будинку, договір найму житлового будинку між позивачем або третьою особою у справі та відповідачами не укладався. Позивач посилається на те, що знаходження відповідачів в складі осіб, які зареєстровані у спірному житловому будинку перешкоджає здійсненню права щодо розпорядження належною на праві власності частиною житлового будинку, відповідачі будинком не користуються, в ньому не проживають, лише знаходяться на реєстраційному обліку за місцем знаходження будинку. У зв'язку з вищевикладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач пояснила, що у 2008 р. вона домовлялася з [PERSON] продати їй спірний будинок, у зв'язку з чим [PERSON] дала їй завдаток за будинок, а вона надала довіреність на продажу або обмін спірного житлового будинку. Однак час йшов, [PERSON] обіцяла виплатити всі гроші за будинок, але повну вартість будинку виплачено не було. Потім [PERSON] повідомила, що вона виїхала в Одесу та купувати будинок не буде. З спірного будинку виписалися син [PERSON] та [PERSON], залишилася тільки [PERSON] (колишня невістка [PERSON].) та її неповнолітня донька [PERSON] На даний час позивач хоче продати спірний будинок, але не може оскільки в ньому зареєстровані сторонні особи. Крім того позивач зазначила, що ні вона, ні [PERSON] не давали згоду на реєстрацію [PERSON] Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та повідомила суду, що вона зареєструвалася у спірному будинку у 2008 році та мешкала в ньому разом зі своїм чоловіком [PERSON] Мати чоловіка купила вказаний будинок, та після одруження спірний будинок був наданий їй та чоловіку для спільного проживання. До вересня 2016 року вона мешкала в даному будинку, платила комунальні послуги, наглядала за будинком та вважала, що він належить їй поправу. З чоловіком вона розійшлася, у зв'язку з тим, що він почав випивати. Чоловік поїхав до матері в Одесу, а вона залишилися мешкати в спірному будинку. У вересні 2016 р. їй почали погрожувати свекруха та колишній чоловік, щоб вона звільнила будинок та знялася з реєстрації. Тому вона була вимушена поїхати з будинку та переїхати мешкати до своїх батьків. Зареєструватися у батьків не може, бо тоді вони перестануть отримувати субсидію. Не пам'ятає як вона була зареєстрована, але вважає, що якщо її зареєстрували, значить вона має право мешкати в даному будинку. Просила не знімати її з донькою з реєстрації та вважала, що всі питання відносно спірного будинку, [PERSON] повинна вирішити з її колишньою свекрухою [PERSON] Представник третьої особи - служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області у судовому засіданні зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв'язку з тим, що органи у справах дітей повинні сприяти тому, щоб не порушувалися права неповнолітніх дітей. Якщо позов буде задоволено, то на думку служби буде порушено права неповнолітньої [PERSON] Також зазначив, що якщо буде доведено, що після зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] будуть зареєстровані у іншому будинку то служба не заперечувала б з приводу задоволення даних позовних вимог. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, паспортну книгу Кіндрашівської сільської ради та погосподарську книгу № 3, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно,1\\3 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS] належить третій особі у справі [PERSON]; 2/3 частини зазначеного житлового будинку належить позивачеві [PERSON], що підтверджується також довідкою наданою на вимогу суду керівником КП «Куп'янське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 13, 69). Довідкою сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Кіндрашівка підтверджується той факт, що [PERSON] та її дитина [PERSON] знаходяться на обліку, як такі, що мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Кіндрашівський сільський голова надав довідку №1121 від 10 жовтня 2016 року про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] але фактично не мешкають за місцем своєї реєстрації (а.с. 8). 10 жовтня 2016 року Кіндрашівський сільський голова також надав довідку №1120 про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [PERSON], [PERSON] та [PERSON], також зазначено, що в даному будинку фактично мешкають без реєстрації - донька власника будинку - [PERSON] зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON] (а.с. 9). Факт не проживання відповідачів спірному будинку також підтверджується актом обстеження умов проживання від 10 жовтня 2016 року складеним в присутності сусідів даного будинку, Кіндрашівського сільського голови, паспортиста сільради, депутата сільради та власника будинку [PERSON] В акті зазначено, що [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10). Довідкою №2363 від 27 грудня 2016 року наданою сільським головою Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області підтверджується той факт, що [PERSON] та її донька [PERSON] станом на 25 листопада 2015 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 60). Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується ксерокопією рішення (а.с. 59). [PERSON] та [PERSON] надали на ім'я [PERSON] нотаріально завірені довіреності від 26 жовтня 2011 року, якою уповноважили останню продати або обміняти належну їм на праві часткової власності нерухомість, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 72-73). Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення [PERSON] звертався до управління 27 листопада 2015 року з заявою на отримання субсидії і останньому була призначена субсидія з листопада 2015 року по жовтень 2016 року. У листі також зазначено, що згідно довідки Кіндрашівської сільської ради Куп'янського району Харківської області заявник зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Нарахування субсидії було припинено у жовтні 2016 року у зв'язку з довідкою сільського голови Кіндрашівської сільської ради Харківської області про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] більше не проживають за вказаною адресою з вересня 2016 року (а.с. 94). Згідно наказу Державної міграційної служби України від 24 липня 2015 року №96 «Про затвердження Переліку видів документів, що утворюються під час діяльності ДМС України, із зазначенням строків зберігання документів» заяви громадян про реєстрацію місця проживання зберігаються 3 роки. Так як місце проживання [PERSON] було зареєстровано 01 жовтня 2008 року, заява про реєстрацію її місця проживання знищена. Даний факт підтверджується довідкою №40/992 від 11 березня 2017 року, в якій крім того зазначено, що територіальні органи ДМС України передали свої повноваження щодо оформлення реєстрації та всі картотеки органам місцевого самоврядування (а.с. 99). Відповідно до довідки №02-17/184 від 21 березня 2017 року наданої Кіндрашівським сільським головою, при виконавчому комітеті Кіндрашівської сільської ради відсутній вільний житловий фонд, тому немає можливості зареєструвати відповідача [PERSON] з її малолітньою донькою за іншою адресою (а.с. 110). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що [PERSON] являється йому рідною донькою, яка вийшла заміж за [PERSON] і посилилася разом з ним в спірний житловий будинок у 2006 році. Як йому відомо, [PERSON] продала житловий будинок [PERSON], де остання проживала зі своєю родиною, а після весілля [PERSON] з [PERSON] в будинку почали жити молодята. Свекруха його доньки поїхала жити до м. Одеса 8-10 років тому назад. Пояснив, що йому не відомо, чи надавали власники згоду на реєстрацію її доньки у спірному будинку. Також зазначив, що з літа 2016 року його донька [PERSON] мешкає у його будинку за адресою: [ADDRESS], а ключі від спірного будинку [PERSON] віддала куму [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS]. Зазначила, що позивач разом зі своїм сином мешкала у спірному будинку, але потім продала будинок та купила квартиру у м. Куп'янську, а відповідач [PERSON] заїхали у даний будинок та вважали його своїм. Однак, через деякий час вияснилося, що спірний будинок [ADDRESS] не продали. В даному будинку було прописано 7 або 8 осіб. Також зазначила, що у 2015 році молоді то сходилися то розходилися, а по весні 2016 року [PERSON] пішла жити до своїх батьків. Потім, літо [PERSON] провила у спірному будинку, а на початку вересня 2016 року виїхала з будинку, а ключі віддала куму, зі слів сусідів, вона виїхала з будинку через наклепи у селі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона у 2007 році продала квартиру в районі «Інтернату» м. Куп'янська, та хотіла придбати будинок у [PERSON] для родини свого сина [PERSON] та [PERSON], однак не змогла оформити договір на той час, бо її син [PERSON], був під слідством. Пояснила суду, що після того, як її син [PERSON] розійшовся з [PERSON] у неї пропало бажання купувати спірний житловий будинок. Залог, який вона надавала [PERSON] за будинок їй було повернуто у повному обсязі, а тому вони всі знялися з реєстрації в даному будинку, а відповідач не захотіла виписуватися з чужого будинку. Також зазначила, що вона не давала дозволу на реєстрацію місця проживання відповідачці, бо на момент реєстрації мешкала в м. Одеса. Стверджувала, що відповідач взяла всі документи та сама пішла до паспортного столу і зареєструвалася у будинку [PERSON] Сідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона працює інспектором у Кіндрашівській сільській раді Куп'янського району Харківської області. 01 жовтня 2008 року [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку але через тривалий проміжок часу, який сплинув з моменту реєстрації, вона не може пригадати, чи власники житлового будинку надавали дозвіл на реєстрацію [PERSON] у будинку [ADDRESS], чи вона була зареєстрована на підставі довіреності, яка була у [PERSON]. Реєстрацію місця проживання на той час здійснював паспортний стіл. Згідно діючого законодавства, строк зберігання заяв громадян про реєстрацію місця проживання складає 3 роки, тому на даний час вся ця інформація знищена та поновити її неможливо. Згідно даних паспортної книги, то [PERSON] знявся з реєстрації у спірному будинку 28 грудня 2016 року, [PERSON] знявся з реєстрації 27 грудня 2016 року. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 р. по справі № 6-57цс11 зазначив, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). В силу ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована 01.10.2008 р. В порушення ст. 60 ЦПК України відповідач не надала до суду доказів того, що [PERSON] та [PERSON] - власники спірного будинку, давали згоду на її реєстрацію в спірному будинку. Натомість [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що у 2008 р. не змогли оформити будинок, оскільки [PERSON] перебував під слідством, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не міг давати згоду про реєстрацію [PERSON], а отже [PERSON] була зареєстрована без згоди [PERSON], що суперечить діючому законодавству, де передбачено, що реєстрація особи проводиться зі згоди всіх власників житла. Також судом було встановлено, що малолітня [PERSON], була зареєстрована у спірному будинку без згоди власників, оскільки на час народження дитини, відповідач [PERSON] була зареєстрована у даному будинку, тому [PERSON] була зареєстрована за місцем мешкання матері. На даний час [PERSON] мешкає у бабусі та дідуся за адресою [ADDRESS]. Стосовно доводів відповідача, що вона могла бути зареєстрована на підставі довіреності на ім'я [PERSON], то в порушення ст. 60 ЦПК України, в обґрунтування своїх заперечень, відповідач не надала до суду вказану довіреність. Натомість в матеріалах справи маються довіреності від 26.10.2011 р. в яких [PERSON] та [PERSON] уповноважували [PERSON] продати або обміняти спірний будинок, однак в ній не йдеться мова про надання права на реєстрацію в спірному будинку третіх осіб. Крім того судом було встановлено, що згідно Наказу Державної міграційної служби України від 24.07.2015 р. № 96 « Про затвердження Переліку видів документів, що утворюються під час діяльності Державної міграційної служби України, із зазначенням строків зберігання документів» заяви громадян про реєстрацію місця проживання зберігаються 3 роки, тобто на час розгляду справи у суді заяви громадян про реєстрацію - знищені. При дослідженні у судовому засіданні паспортної книги Кіндрашівської сільської ради та погосподарської книгу № 3, судом також не було встановлено на підставі чого [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку, оскільки відомості про те хто дав згоду на реєстрацію в зазначених книгах не вказуються. Як повідомив у судовому засіданні паспортист Кіндрашівської сільської ради - заяви громадян про реєстрацію зберігаються три роки і на теперішній час знищені. Тобто [PERSON] була зареєстрована з невстановлених судом підстав. Разом з тим [PERSON] не надала до суду доказів того, що вона була зареєстрована згідно з установленим законом порядком. Доводи відповідача про те, що її вигнали зі спірного житлового будинку, спростовуються показами самої відповідачки, яка пояснила, що вона зібрала речі та виїхала з будинку, після того, як їй начебто погрожували по телефону, ключі віддала своєму куму. Доказів того, що їй погрожували, до суду надано не було, до поліції стосовно погроз вона не зверталася. Фактів створення позивачем відповідачу [PERSON] і її доньці [PERSON] перешкод для користування житлом за адресою реєстрації суду не надано. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про те , що спірний житловий будинок був проданий, то вони спростовуються доказами дослідженими у судовому засіданні, які підтверджують те, що 1/3 частина будинку за адресою [ADDRESS], належить [PERSON], 2/3 частини - [PERSON], а також показами позивача та свідка [PERSON], які повідомили, що договір купівлі-продажу між ними укладений не був. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала, враховуючи, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку про те, що реєстрація відповідачів перешкоджає власникам спірного будинку користуватися своїми правами на розпорядження приватним майном. Тому враховуючи, що відповідачі не є власниками спірного майна, та не є членами сім'ї власників, не мешкають у спірному будинку більше півроку, суд дійшов висновку про необхідність зняття їх з реєстрації. Стосовно неповнолітньої [PERSON], то беручи до уваги, що діючим законодавством передбачено, що обов'язок по вихованню дитини покладений на батьків, а отже вони зобов'язані забезпечити дитину належними умовами проживання, суд вважає не доцільним залишати її місце реєстрації у чужих людей, тому враховуючи, що визнання відповідача і її доньки такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку, необхідне позивачу для розпорядження своїм особистим майном та усунення перешкод у користуванні своєю власністю, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved