overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 15.07.1995 року вони уклали шлюб, зареєстрований в Радковецькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 3. Від проживання у шлюбі у них є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення та збереження сімї неможливе. Позивач звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, за згодою позивача, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 15.07.1995 року сторони уклали шлюб, зареєстрований в Радковецькій сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 3. У позивача і відповідача є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалось через різні характери та погляди на життя, примирення між ними та збереження сімї неможливе. Зазначені обставини\~підтверджуються свідоцтвом\~про укладення\~шлюбу серії\~І-БВ\~№264962\~від 15.07.1995р.,\~свідоцтвом про\~народження серії\~І-БВ\~№ 182976\~від 24.12.2004р.,\~свідоцтво про\~народження серії І-БВ № 136704 від 26.08.2010р. За таких обставин та відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 17 травня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Куйбишевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 183. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з вересня 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, просила задовольнити позов у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, через оголошення на сайті, відзив на позовну заяву не надіслав. Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані письмові докази, матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 17 травня 1997 року. Шлюб зареєстровано Куйбишевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 183. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з вересня 2016 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №91 по вул.Борлуцького в місті Старокостянтинові Хмельницької області. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить зазначений житловий будинок, у якому вона проживає одна. У житловому будинку крім неї зареєстровані її племінниці [PERSON] і [PERSON] Більше двох років вони навчаються та проживають за кордоном, в [PERSON], і якщо приїздять в Україну, то проживають у своєї матері, а їх реєстрація у житловому будинку позивача є формальною. Відповідачі не користуються житловим будинком, не беруть участі в його утриманні, не сплачують комунальних послуг. Через їх реєстрацію в будинку позивач не може здійснювати свої права та обовязки власника, позбавлена можливості користуватися житловою субсидією. Оскільки від будь-якої зі сторін\~ не надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом)\~сторін, суд відповідно до ухвали суду від 22 жовтня 2018 року розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок №91 по вул.Борлуцького в місті Старокостянтинові Хмельницької області. У зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] і [PERSON], які більше року в ньому не проживають. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про право на спадщину від 12.08.2004р. р.№1-307, виданим Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5097351 від 18.10.2004 року; довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання виконкому Старокостянтинівської міської ради від 01.06.2017р. №3988; актом обстеження умов проживання від 19.07.2017р., складеним депутатом Старокостянтинівської міської ради [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позов слід задовольнити та визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житлом будинком №91 по вул. Борлуцького у місті Старокостянтинові Хмельницької області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина [PERSON], [INFO], за період з листопада 2016 року по серпень 2018 року в розмірі 10074,76 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у неї та відповідача є дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Згідно з рішенням Старокостянтинівського районного суду від 19 січня 2009 року з відповідача стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2008 року і до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від виконання обов'язку по утриманню сина і станом на 01.09.2018 р. має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33109 грн. Тому відповідно до ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення - тобто у розмірі 10074,76 грн. Позивач і представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи наявність згоди позивача та відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, неподання ним відзиву, суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з рішенням Старокостянтинівського райсуду від 19 січня 2009 року з відповідача стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2008 року і до повноліття дитини. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 17.09.2018р. №25791, наданим Старокостянтинівським РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, станом на 01.09.2018р. відповідач має заборгованість із сплати аліментів за період з 01 листопада 2016 року по 31 серпня 2018 року у розмірі 33109 грн, тому відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Враховуючи наданий позивачем розрахунок неустойки (пені), позов необхідно задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10074,76 грн. При поданні позову позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2002 року виконкомом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2002 року виконкомом Рівненської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 03 (а. с. 4), від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судовий збір суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього на її користь аліментів на сина [PERSON], [INFO], на період його навчання в розмірі 1000 грн щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], який є студентом денної форми навчання Харківського національного університету цивільного захисту України. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина у зв'язку з навчанням. Відповідач не працює, але він є пенсіонером Міністерства Оборони, у зв'язку з чим має змогу утримувати сина на період його навчання. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд, за згодою представника позивача, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який навчається на денній формі навчання у Харківському національному університеті цивільного захисту України. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 31.10.2000р.; довідкою від 31.09.2018р. № 27/68 Харківського національного університету цивільного захисту України. Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При поданні позову позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з позовом, яким просили визнати останнього таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Вказали, що відповідач, хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в будинку не проживає з лютого 2015 року, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивачі зазначали, що реєстрація відповідача у будинку не дає їм можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Позивачі надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили позовні вимоги задовльнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідно до ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносини, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд виходить з такого. Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28.10.2010 року та додакового рішення по справі від 28.01.2011 року [PERSON] та [PERSON]належить приватна спільна часткова (по1/2 частина) нерухома власність - житловий будинок з надвірними будівлями , який рошташований по [ADDRESS].(а.с.12-15) У 2011 році [PERSON] прописаний до будинку позивачів у справі, що підтверджено будинковою книгою (а.с.16-18). Довідкою начальника квартального комітету №12 Акульшиною О.С. зазначено, що відповідач у справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не мешкає з 2015 року.(а.с.23) Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 Цивільного Кодексу України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Реєстрація відповідача, який не проживає разом у будинку з 2015 року, створює перешкоди у користуванні майном,отже позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, обґрунтовані, та підлягають задоволенню, оскільки порушене право позивача підлягає захисту у обраний ним спосіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

26 вересня 2018 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 12.10.2016р. Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2525, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що одруження з відповідачем виявилось не вдалим, протягом тривалого часу між ними не досягнуто порозуміння, через відсутність спільних поглядів на життя, різницю в підходах до створення в сімї, нормального психологічного клімату, вирішення нагальних сімейних та звичайних життєвих інтересів остаточно розпався, подружніх стосунків не підтримують, не проживають разом 6 місяців. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу, примирення не потрібне. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне ухвалити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. Спору щодо спільного майна та місця проживання дочки [PERSON], [INFO], біля матері - немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі\~704 грн. 80 коп. Згідно із\~ст. 137 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

26 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем мають від цивільного шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не проживають однією сім`єю. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої допомоги на утримання доньки не надає та участі у її вихованні не здійснює. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини місячного доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі, визначено судовий розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, належним чином повідомлений про час розгляду справи, відзиву на позовну заяву, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved