Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

26.08.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач є власником нежилих приміщень №1, 2 (групи приміщень №18) - магазину непродовольчих товарів, загальною площею 509,10 кв.м., які розташовані в [ADDRESS]. Позивач зазначає, що протягом березня 2013 по липень 2014 року ним надавались послуги відповідачу із утримання будинку та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідно до п. 2.2 Статуту предметом діяльності об'єднання є утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними. Спори щодо змісту конкретного договору вирішуються за згодою сторін або у судовому порядку. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. Право на звернення до суду виникає у об'єднання через шістдесят днів з дня припинення платежів або відмови в укладенні договору. Відповідно до п. 7.2. Статуту, у разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов'язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об'єднання має право звернутися до суду для стягнення нарахованих платежів в судовому порядку. Позивач зазначає, що звертався до представника відповідача - [PERSON], який орендує в нього приміщення магазину непродовольчих товарів, загальною площею 509,10 кв.м., які розташовані в [ADDRESS], із актами звіряння взаємних розрахунків та актами наданих послуг для того, щоб останній підписав їх. За твердженням позивача, ані відповідач, ані його представник - [PERSON] даний лист не отримав. За таких умов позивач вважає, що відповідач з 31.12.2013 року ухиляється від укладення Договору про надання послуг з утримання будівлі №10-А, будівельного комплексу та прибудинкової території, чим порушує ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків», п. 7.2. Статуту. До 2014 року діяв тариф, затверджений п. 7 протоколу №2 Загальних зборів членів ОСББ «Грін хауз» від 23.12.12 в розмірі 7,54 грн./кв.м. Згідно із Додатком №1 до протоколу №6 Загальних зборів членів ОСББ «Грін хауз» від 15.03.2014 року був затверджений тариф на експлуатаційні послуги з утримання нежитлових приміщень на 2014 рік у розмірі 10 грн./кв.м. у місяць. Позивач вказує, що як свідчить Додаток №1 до протоколу Установчих зборів ОСББ «Грін хауз» від 10.10.2011 року №1, відповідач був присутній під час прийняття рішення про створення ОСББ «Грін хауз», що підтверджується його підписом напроти прізвища [PERSON] Крім того, за твердженням позивача, представник відповідача [PERSON] був присутній під час прийняття рішень Загальних зборів ОСББ «Грін хауз» затверджених протоколом №3 від 25.02.2013 року, де питанням п'ятим одноголосно вирішувалось питання щодо утримання будинку та прибулинкової території безпосередньо об'єднанням. Позивач також посилається на те, що під час проведення Загальних зборів членів ОСББ «Грін хауз», затверджених протоколом №3 від 25.02.2013 року відповідно до Додатку №1 до нього, Додатку №2 до протоколу №4 від 27.04.2013 року, в якості представника відповідача був присутній - [PERSON], отже останній був поінформований про затверджені тарифи на послуги про утримання будинків та питання заборгованості окремих власників за отримані послуги. Представник відповідача [PERSON] також був присутній під час проведення загальних зборів членів ОСББ «Грін хауз», затверджених протоколом №6 віл 15.03.2014 року. А також згідно протоколу загальних зборів членів ОСББ «Грін хауз» №5 від 17.12.2013 року на якому був присутній представник відповідача - [PERSON], вирішувалось питання про оплату та відповідальність усіх власників приміщень за технічний стан всього будинку та всього інженерно-технічного обладнання на пропорційній або диференційованій основі. Позивач зазначає, що на виконання умов Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» та Статуту, позивач за період з 31 грудня 2013 року по 31 липня 2014 року свої обов'язки перед відповідачем виконав. Позивач з 31.03.2013 року по 30.06.2014 року надав послуги відповідачу на загальну суму 334585,02 грн., за які відповідач сплатив 300779,77 грн., тобто несплаченими залишились 33805,25 грн., про що свідчить картка рахунку ОСББ «Грін хауз» стосовно представника відповідача - [PERSON] та банківські виписки. Також позивач зазначає, що факт надання і отримання послуг ним підтверджено актами наданих послуг, які відповідач відмовився підписувати. Із посиланням на положення Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків», Статут ОСББ «Грін хауз» та зміст ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 33805,25 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 149,57 грн. та відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, в яких зазначив, що під час судового засідання, яке відбулось 28.09.2014 року відповідач надав до суду заперечення проти позовної заяви, до яких долучив копію договору №1 оренди нерухомого майна від 01.09.2011 року, укладеного між ним та [PERSON], а також договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.04.2013 року та від 01.05.2014 року. Позивач зазначає, що відповідач ухилявся від укладання договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.04.2013 року та від 01.05.2014 року, тому що тільки до суду він надав докази їх укладення і представник позивача дізнався про факт їх підписання [PERSON] тільки 22.09.2014 року, а оригіналів всіх вищевказаних договорів у позивача досі немає, оскільки [PERSON] підписав їх і подав копії тільки до суду. ОСББ «Грін хауз» надало ці підписані головою Правління ОССББ «Грін хауз» договори до [PERSON], проте їх примірник не повертався від останнього. Позивач визнає, що був обізнаний про те, що [PERSON] перебуває в приміщенні у відповідача, проте не мав доказів укладення договору оренди приміщення, а відтак не мав і не має правових підстав подавати позов до [PERSON], оскільки строк договору оренди приміщення сплив 01.08.2014 року. Позивач зазначає, що згідно з Свідоцтва про право власності відповідача від 22.01.2008 року, йому належить 509,10 кв.м., відомості про оренду ще 9,10 кв.м. відсутні, а відтак оплату за їх утримання слід покласти на відповідача, тобто у позивача відсутні підстави і на цей час вважати [PERSON] належним відповідачем. Позивач зазначає, що відповідач зовсім не звертає уваги на те, що відповідно п. 5 ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків», а також п. 8.1. Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. Право на звернення до суду виникає у об'єднання через шістдесят днів з дня припинення платежів або відмови в укладенні договору. За таких умов позивач зазначає, що укладення договору між позивачем і відповідачем є не правом, а законним обов'язком. Позивач вказує, що відповідач надав договір оренди його власного приміщення [PERSON], проте даний договір припинив дію 01.08.2014 року, отже ніяких наслідків для позивача з моменту припинення не несе. Також позивач посилається на те, що, із інформації наданої відповідачем, а саме із договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.05.2014 року вбачається, що між відповідачем та третьою особою у справі діє договір оренди №10209 від 02.09.2013 року, однак до суду чинний договір оренди не пред'явлений, тож відповідач спирається на докази, які відсутні в матеріалах справи. Позивач зазначає, що заборгованість, яка утворилась на момент подання позову становила 33954,82 грн., однак одразу після подання позову до суду [PERSON] почав сплачувати заборгованість та сплатив 28.07.2014 року - 15693,05 грн., 28.08.2014 року - 17378,43 грн. та 18.09.2014 року - 15371,19 грн. Виходячи з умов п. 3.3. Договору оренди приміщення, який припинив свою дію між відповідачем та [PERSON] від 01.09.2011 року №1, орендар додатково сплачує вартість фактично використаних комунальних послуг (експлуатаційні витрати, електроенергія, вода, опалення, телефон, водовідведення, пожежна та охоронна сигналізація). Отже, за думку позивача, [PERSON] погодився сплачувати всі послуги, надані позивачем, включаючи пожежну та охоронну сигналізацію, обов'язок сплати якої він заперечує. Відповідно до п. 2.2.4. договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкових територій від 01.04.13 та 01.05.14 [PERSON] зобов'язався своєчасно сплачувати отримані комунальні послуги, приймати участь у загальних для всієї будівлі та прибудинкових територій витратах, пов'язаних з експлуатацією та обслуговуванням, пропорційно займаній площі. Крім того, згідно із п. 2.2.12. Договору Замовник зобов'язався сплачувати позивачу вартість додаткових послуг згідно із затвердженим прейскурантом в разі їх замовлення. За твердженням позивача, враховуючи, що Договір оренди припинив свою дію, а докази укладення нового договору до суду не надані, станом на 30.09.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 33706,35 грн. Також позивач вказує, що в копії Договору від 01.05.14 [PERSON] вказав, що займає приміщення не 489 кв.м. як в попередньому договорі, а вже 502 кв.м. на підставі договору оренди №10209 від 02.09.13. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача, як власника нежитлового приміщення, 33706,35 грн. заборгованості та сплачений позивачем судовий збір у сумі 390,46 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з урахуванням уточнених вимог і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти вимог позивача з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи і за змістом яких відповідач зазначає, що підставою для звернення позивача до суду є те, що відповідач заборгував йому кошти за отримані послуги, а саме експлуатаційні витрати (утримання будинку і прибудинкової території) та комунальні платежі, при цьому, відповідач наголошує, що організаційні засади господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Посилаючись на положення ст.ст. 19, 29 вказаного Закону, відповідач зазначає, що відносини в сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між балансоутримувачем або уповноваженою ним особою та орендарем, зокрема. При цьому, згідно ст.ст. 1, 20 зазначеного Закону, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу та з цією метою укладає договір на надання житлово-комунальних послуг. Відповідач вказує, що факт укладання такого договору створює у споживача обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені строки, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги - сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідач зазначає, що хоча він і є власником приміщення, однак ним не користується, оскільки вказаним приміщенням користується ФОП [PERSON] на підставі договору оренди нерухомого майна від 01.09.2011 року і згідно умов вказаного договору, останній зобов'язався сплачувати самостійно за всі фактично спожиті житлово-комунальні послуги по встановленим тарифам, а також нести витрати на оплату технічного обслуговування інженерного обладнання. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що саме на виконання вказаного договору оренди між позивачем та третьою особою 01.04.2013 року був укладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території строком дії на 3 роки за змістом якого, позивач зобов'язався виконувати комплекс робіт та послуг по утриманню і обслуговуванню будинку, а третя особа, як споживач послуг, зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги на підставі отриманих від виконавця рахунків по сплаті експлуатаційних, комунальних та інших платежів. Крім того, відповідач зазначає, що 01.05.2014 року між позивачем та третьою особою у справі строком на 3 роки було укладено новий договір про надання послуг з утримання будинку та при будинкової території на практично аналогічних умовах, проте зі зміненими тарифами на експлуатаційні послуги. Таким чином, за твердженням відповідача, договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем було встановлено саме з ФОП [PERSON] У підтвердження своєї позиції відповідач посилається на те, що наявні в матеріалах справи копії рахунків, актів наданих послуг, платіжних доручень свідчать про те, що контрагентом позивача у відносинах щодо надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території є саме ФОП [PERSON], на ім'я якого й виписані вказані документи. При цьому відповідач зазначає, що в нього особисто жодні договірні відносини з позивачем по вказаному об'єкту не встановлювалися, рахунків та актів наданих послуг він ніколи не отримував та послуг, що надаються позивачем не споживав. Відповідач вважає, що посилання позивача на те, що [PERSON] є представником відповідача абсолютно безпідставні, оскільки жодних відносин представництва між відповідачем та третьою особою не існувало та не існує. ФОП [PERSON] є самостійним суб'єктом господарювання та використовує орендовані приміщення виключно в інтересах своєї підприємницької діяльності і, на думку відповідача, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] має право від імені відповідача вчиняти будь-які дії на засадах представницьких відносин. За наведених обставин відповідач вважає, що якщо і існує якась заборгованість за надані послуги, то її виникнення та існування не має відношення до відповідача, а позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. В судовому засіданні третя особа - ФОП [PERSON] вважає, що позов не підлягає до задоволення та пояснив суду, що він дійсно орендує приміщення, які належать позивачу і до теперішнього часу ними користується. Третя особа вказує, що уклала договори про надання житлово-комунальних послуг з позивачем і боргів по сплаті житлово-комунальних послуг він не має, є лише борг з надання послуг охорони, а все інше оплачується третьою особою вчасно та в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належать нежилі приміщення №№ 1, 2 (групи приміщень №18) загальною площею 509,10 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50). Позивач являє собою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] та діє на підставі Статуту, з метою забезпечення прав його членів та дотримання ними обов'язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутним документами (а.с. 12-22). Відносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, в тому числі Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Отже, вказаним Законом не ототожнюються поняття власника та споживача і вказаний статус може поєднуватись в одній особі, або належати різним особам. Зазначене також підтверджується положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за змістом яких, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2011 року між відповідачем та третьою особою у справі був укладений договір оренди нерухомого майна строком до 01.08.2014 року, предметом якого стало нежитлове приміщення загальною площею 500,00 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 132-135). Відповідно до п.п. 3.3., 4.1.2., вказаного договору оренди, орендар додатково сплачує вартість фактично спожитих комунальних послуг (експлуатаційні витрати, електроенергія, вода, опалення, телефон, водовідведення, пожежна та охоронна сигналізації), які відносяться до об'єкту нерухомості по встановлених тарифах, а також витрати по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання. Моментом закінчення фактичного використання об'єкту нерухомості по цьому договору є підписання сторонами акту передачі об'єкта нерухомості. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до положень ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та на виконання умов договору оренди нерухомого майна, 01.04.2013 року між позивачем та третьою особою у справі був кладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території строком на три роки щодо нежитлового приміщення загальною площею 489,00 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 136-140). В подальшому, 01.05.2014 року між позивачем та третьою особою у справі, яка діяла на підставі договору оренди №10209 від 02.09.2013 року, був укладений новий договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території строком на три роки щодо нежитлового приміщення загальною площею 502,00 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 141-146). У своїх уточненнях до позовної заяви позивач зазначає, що станом на 30.09.2014 року борг відповідача перед позивачем складає 33706,35 грн. При цьому, згідно наведеної позивачем таблиці, датами оплати вказаної суми за видами послуг були: 30.04.2013 року; 18.04.2013 року та 31.03.2013 року, що з огляду на дату укладення договору оренди - 01.09.2011 року та дату завершення його дії - 01.08.2014 року, охоплюється періодом дії укладеного між відповідачем та третьою особою договору оренди нерухомого майна. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, посилання позивача на те, що договір оренди закінчив свою дію і ніяких наслідків для позивача з моменту припинення не несе, є безпідставними. Крім того, відповідно до ст. 764 ЦК України та ч. 4 ст. 284 ГК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. В судовому засіданні представник відповідача та третя особа підтвердили, що ФОП [PERSON] по час розгляду справи продовжує користуватись належним позивачу нерухомим майном, що вказує на наявність орендних відносин між відповідачем та третьою особою на час розгляду справи. Крім того, в даному випадку суд приймає до уваги як опосередковані докази наявності орендних відносин та фактичного користування приміщенням, посилання в договорі про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.05.2014 року на те, що укладаючи даний договір третя особа у справі діяла на підставі договору оренди №10209 від 02.09.2013 року, а також приймає до уваги відсутність підтвердження дійсного закінчення фактичного використання об'єкта нерухомості у відповідності до положень п. 4.1.2. договору оренди №1 від 01.09.2011 року. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На виконання вказаних вимог закону, третя особа, як фактичний споживач житлово-комунальних послуг, уклав вказані вище договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території від 01.04.2013 року та від 01.05.2014 року і останній договір на даний час є чинним, адже він укладений строком на три роки, тобто до 01.05.2017 року. Даних про припинення його дії судом не встановлено. За змістом ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку може укладатись між власником, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою, а також виконавцями відповідних послуг. Отже, чинним законодавством України розмежоване поняття споживача в залежності від його правового відношення до нерухомого майна щодо якого укладаються договори про надання житлово-комунальних послуг. Таким чином, якщо споживачем послуг є не власник приміщення, а його орендар, то відповідні договори укладаються саме з орендарем нерухомого майна і саме останній несе відповідальність за своєчасну та повну сплату відповідних платежів, якщо договором оренди не передбачено іншого. За наведених умов суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по частині нежитлового приміщення, яке орендується та щодо якого між позивачем та третьою особою у справі укладено договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, спрямовані ні до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, при цьому, в процесі розгляду справи позивач відмовився від заміни неналежного відповідача і продовжив заявляти вимоги лише до власника приміщення, тож у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Стосовно посилань позивача на те, що в договорі оренди від 01.09.2011 року зазначена площа приміщення 500,00 кв.м., в договорі про надання послуг з утримання будинку та при будинкової території від 01.04.2013 року - 489,00 кв.м., а в договорі про надання послуг з утримання будинку та при будинкової території від 01.05.2014 року - 502,00 кв.м., суд вважає, що в цій частині позов також не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, позивачем не надано належного розрахунку заборгованості з урахуванням різниць між площами, періодами дій договорів, видами наданих послуг та їх вартості відповідно до різниці площ, отже належні докази наявності та розміру заборгованості відповідача в матеріалах справи відсутні. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач виставляв оплату на ім'я третьої особи у справі - [PERSON] щодо всієї площі приміщення у розмірі 509,10 кв.м. (а.с. 51-53, 56, 58-59, 62, 63, 65, 67, 69, 77, 79-81, 83, 84, 86, 88, 89) і по цій площі отримував оплати від [PERSON] (а.с. 95-117). Стосовно посилань позивача на положення Статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Грін хауз» та Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», суд зазначає наступне. За змістом ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна. Згідно ст.ст. 80, 91, 92 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Отже, юридична особа є повноцінним учасником цивільно-правових відносин, в тому числі договірних. За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Таким чином, укладаючи договори про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не з власником приміщення, а з орендарем нерухомого майна, позивач діяв як правоздатна сторона договору вільна у виборі контрагента, що в даному випадку відповідає чинному законодавству України щодо свободи договору та сторін у договорі про надання житлово-комунальних послуг, а також відповідає умовам договірних відносин, які склались між позивачем, третьою особою та відповідачем. Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що йому не було відомо про укладені договори надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та те, що вони укладені саме з третьою особою, оскільки як свідчать матеріали справи, всі акти надання послуг, акти звіряння виставлялись позивачем саме на ім'я [PERSON] і саме від цієї особи позивач отримував відповідні оплати. З цих же причин суд критично ставиться і до тверджень позивача, що йому не було відомо про існування орендних відносин між відповідачем та третьою особою, а також у зв'язку із тим, що матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності між відповідачем та третьою особою відносин представництва, на які посилається позивач, що в будь-якому випадку не пояснює виставлення рахунків на ім'я [PERSON] та отримання від нього платежів. За таких умов суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed