Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

26.05.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, в якій просив суд: зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Повідомив, що у січні 2014 року до Центрального відділу ДВС ММУЮ на виконання був направлений виконавчий лист № 2-1854/2011, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 22.12.2014 р., про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.07.2011 року. Зазначив, що за період з січня 2014 року по серпень 2019 року у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 106 173,00 грн. у зв`язку із застосуванням при її розрахунку показників середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та відсутності у державного виконавця документів, що підтверджують добровільну сплату останнім аліментів, що визначені судовим рішенням. Станом на лютий місяць 2020 року після надання позивачем до державної виконавчої служби всіх документів, що підтверджують добровільну сплату аліментів за вказаний період та сплати залишку коштів за виконавчим листом № 2-1854/2011 заборгованість за аліментами є погашеною в повному обсязі, про що свідчить постанова Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві про скасування заходів примусового виконання від 12.02.2020 р. За період з лютого по квітень 2020 р. аліменти сплачуються ним у визначеному вказаним рішенням суду в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Посилаючись на те, що він наразі не працевлаштований і аліменти сплачуються ним із розрахунку розміру середньої заробітної плати по регіону, яка станом на квітень місяць 2020 року становила 8 326,92 грн. (1/4 частка складає - 2081,73 грн.) та постійно зростатиме, то сплачувати аліменти у такому розмірі він в подальшому не здатний. Крім того, позивач зазначив, що 10.12.2019 р. згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва № 489/6335/19 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.11.2019 р. до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, однак відсутність у нього роботи та незадовільне матеріальне становище унеможливлюють сплату аліментів останнім у визначеному судовими рішеннями розмірі, просив зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 2-1854/2011 на утримання сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 30.06.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі. В судове засідання сторони не з`явилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, судом про дату і час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, доказів про поважність причин неявки до суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого згідно з рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 2-1854/2011 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.07.2011 р. і до повнолітня дитини. Згідно з копією постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування заходів примусового виконання від 12.02.2020 року (ВП № 41653375) заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 12.02.2020 р. погашена в повному обсязі. В житті позивача відбулися суттєві зміни, як в особистому житті, так і в його матеріальному стані. Позивач [PERSON] не працює та не має офіційного заробітку. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/6335/19 з [PERSON] також стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, на сьогодні сукупний розмір аліментів, що належить стягувати з позивача [PERSON] на утримання дітей складає 50% від його заробітку (доходу) щомісячно. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом достовірно встановлено, що вищезазначені обставини у позивача присутні. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на зазначене суд вважає, що позивач [PERSON] довів належними та допустимими доказами обґрунтованість свого позову. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, вважає що є підстави для зміни розміру аліментів шляхом зменшення їх розміру з 1/4 частини на 1/6 частину від заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини.

Outcome: approved