Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

25 червня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 лютого 1977 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на жиловий будинок за адресою [ADDRESS] (на сьогодні вулиця і адреса перейменована на [ADDRESS] ). З відповіді на адвокатський запит вбачається, що будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] було розпочате у 1955 року та закінчене у 1963 році. Це підтверджується також актом про закінчення будівництва. Спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном стала дочка спадкодавця - [PERSON] . Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується відповідними довідками та випискою із рішення № 314 від 14.12.1989 року. Однак, [PERSON] не встигла оформити право власності на спадкове майно, оскільки [INFO] померла. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 червня 2015 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Спадкоємцями першої черги за законом, що прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном стали чоловік позивача - [PERSON] та [PERSON] , який доводився спадкодавцю чоловіком. Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується відповідною довідкою та будинковою книгою. [INFO] помер [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном став чоловік позивача [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується відповідною довідкою та будинковою книгою. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту не робив. Не було дане майно також і об`єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем першої перги за законом є [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на нас відкриття спадщини. Підтвердженням цьому є відповідна довідка № 5024 від 16.11.2018 року. Згідно вказаної довідки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом із спадкодавцем у житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на те, що [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, фактично він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підтвердженням цієї обставини можуть бути покази свідків, які будуть залучені в судове засідання стороною позивача. Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. Просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.4-8). В підготовчому засіданні 25.06.2019 за клопотанням представника позивача протокольною ухвалою до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] (а.с.48-49). 17 вересня 2021 року за вх.№7017 до суду надійшла заява від представника позивача про збільшення позовних вимог. Так, з врахуванням уточнення просить суд: встановити факт прийняття [PERSON] (померла [INFO] ) спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт прийняття [PERSON] (помер [INFO] ) спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), що залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.125). Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача - Радехівської міської ради Львівської області в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстави, викладених у письмових запереченнях. Просив суд постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у попередньому судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.ч.1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 16 лютого 1977 року (а.с.11). До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (на сьогодні вулиця і адреса перейменована на [ADDRESS] ), однак право власності на вказаний будинок не оформлялося. Будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] було розпочате у 1955 року та закінчене у 1963 році, що підтверджується копією технічного паспорта, копією акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння та копією відповіді на адвокатський запит, наданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» (а.с.17-19, 20,21). Спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном стала дочка спадкодавця - [PERSON] . Факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується копією виписки із рішення Виконавчого комітету Радехівської міської ради №314 від 14.12.1989 року (а.с.22). Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У відповідності до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (з подальшими змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відтак, у разі реєстрації збудованого у 1963 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Наведене дає підстави вважати, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже, прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 18 червня 2015 року (а.с.13). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Спадкоємцями, що прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном стали чоловік померлої - [PERSON] , та син померлої - [PERSON] , що підтверджується копією довідки №5026, виданої КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» 16.11.2018 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26 листопада 1981 року (а.с.23,26). Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР є підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , а отже прийняли спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 18 червня 2015 року (а.с.14). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входила 1/2 частка в праві власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Спадкоємцем, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном став син померлого - [PERSON] , що підтверджується копією довідки №5025, виданої 16.11.2018 року КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 26 листопада 1981 року (а.с.23,27). В розумінні ст.549 ЦК УРСР, [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та є таким, що прийняв спадщину, хоча не оформив право власності на спадкове майно. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 09.03.2018 року (а.с.15). Із копії довідки, виданої КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» 16.11.2018 року №5024 вбачається, що до дня смерті [PERSON] разом із спадкодавцем у житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Родинні відносини між [PERSON] та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 08.05.1992 року (а.с.25). Із інформаційних довідок зі спадкового реєстру, сформованих приватним нотаріусом Юрченко О.В. вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутні (а.с.42-46). Незважаючи на те, що [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою, фактично він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем на день смерті [PERSON] [INFO] , у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти яким у суду немає підстав. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення фактів прийняття спадщини, факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення фактів прийняття спадщини, факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved