Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2008 року. Крім неї в будинку значиться зареєстрований [PERSON]. Відповідач не є родичем і ніякого відношення позивачка до нього не має. [PERSON] в зазначеному будинку в 2003 році зареєстрував покійний чоловік [PERSON] за проханням знайомого, але фактично відповідач за зареєстрованою адресою ніколи не проживав, та місце його проживання не відомо. Неодноразово за місцем реєстрації відповідача приходили працівники виконавчої служби з розшуком боржника - [PERSON] у зв'язку з грошовою заборгованістю. На сьогоднішній день відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що позбавляє можливості позивача як власника будинку оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї, на сьогоднішній день за вказаною адресою не проживає, хоча зареєстрований у вищевказаному будинку, у добровільному порядку не знімається із реєстраційного обліку, не оплачує витрати по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. Позивачка не має наміру в майбутньому узгоджувати з відповідачем угоду щодо користування та розпорядження будинком та вважає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Посилаючись на вище викладене, а також те, що відповідач порушує її права як власника будинку, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 20 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлявся за місцем реєстрації, причин неявки не повідомив, заперечення з приводу позовних вимог до суду не надав. Згідно поштового повідомлення останній за місцем реєстрації: [ADDRESS] не проживає (а. с. 18-19 ). На підставі абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином сповіщений про час, день і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був сповіщені про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив ( а. с. 16 ) . Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв'язку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується відміткою про місце проживання у паспорті серії [NUMBER], виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 17 квітня 1998 року (а. с. 4). У відповідності до довідки, виданої РС УДМС Білопільського В УМВС України в Сумській області від 27 лютого 2015 року [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а. с.14). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 грудня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2821, спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO], є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS], що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Рижівської сільської ради 15 березня 1996 року (а. с. 6). Відповідно до технічного паспорту та копії прибудинкової книги на будинок [ADDRESS] власником є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Білопільською державною нотаріальною конторою 25 грудня 2008 року. Крім власниці за адресою: [ADDRESS] 29 вересня 2003 року приписаний [PERSON], [INFO] (а. с. 7-10). Зі змісту довідки, виданої виконкомом Рижівської сільсько ради Білопільського району Сумської області № 183 від 19 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою, крім неї, зареєстрований з 29 вересня 2003 року [PERSON], [INFO], який не є родичем та не проживає у зазначеному будинку з 2003 року, місце його проживання не відомо (а. с. 11). Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст.71 ЖК України строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї був зареєстрований у будинку позивачки ще в 2003 році, але не проживав там жодного дня, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення в майбутньому договору найму (оренди) зазначеного будинку, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Від стягнення із відповідача судового збору, сплаченого при зверненні з даним позовом до суду, позивачка відмовилась. На підставі викладеного,

Outcome: approved