Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

25.04.2011 помер [PERSON], що видно із свідоцтва про смерть серії І-КИ №404932 від 29.04.2011 (а.с. 59-зворот). За життя померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На день його смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрованим разом з ним (а.с. 60) 26.02.2015 позивач [PERSON] звернулася до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Який прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлого 11 лютого 2008 року, але не оформив своїх спадкових прав, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 06 вересня 2002 року, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 59). Померлій [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № С-834 твід 14.03.2000 виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № С-2779 від 03.12.1999 (а.с. 12). 03.03.2015 постановою про відмову і вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з попустом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 62). Рішенням Саксаганського районного суду м. кривого [PERSON] області від 21.01.2016 по справі № 214/7881/15-ц [PERSON] встановлено додатковий строк у 2 місяці, для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 62 зворот -63). 15.03.2016 [PERSON] повторно подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 63 зворот - 64). 01.11.2017 державний нотаріус їй видав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], оскільки при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №213687880 від 10.05.2017 (а.с. 8) було виявлено арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на ого відчуження, реєстраційний номер 8358615, зареєстрований 12.01.2009 [PERSON] філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АМ № 108528 від 12.01.2009 [PERSON] ВДВС Криворізького МУЮ, не визначено майно, все нерухоме майно (а.с. 73). 11.05.2017 [PERSON] звернулась до [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою, в якій повідомила, що боржник [PERSON] помер 25.04.2011. В звязку з його смертю просила закінчити виконавче провадження та зняти арешт та заборону відчуження майна боржника [PERSON] (а.с. 10). Згідно листа від 02.06.2017 за №13.13-47/10012 [PERSON] відділення державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відмовило [PERSON] у наданні будь-якої інформації, оскільки остання не була стороною виконавчого провадження (а.с. 11). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при чому згідно частини п'ятої цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До\~складу спадщини входять усі права та\~обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що позивач є спадкоємцем на спірне майно, подала заяву про прийняття спадщини, тому суд прийшов до висновку, що позивач є власником майна, а відтак, може звертатись з позовом про звільнення майна з-під арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6 (в редакції від 30.06.1978 №5) надані розяснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», розяснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до\~ст. 92 Конституції України\~\~правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до приписів ст.\~316,.\~317, ст.\~319, ст.\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що обмеження права власності можливо виключно на підставі закону. Відповідно до\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. У зв'язку із відсутністю у [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виконавчих проваджень у відношенні [PERSON], то арешт, накладений на майно, яке позивач успадкувала, підлягає зняттю. Враховуючи відсутність у позивача будь-яких зобов'язань по виконавчому провадженню, в межах якого був накладений арешт на нерухоме майно, вона має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном, шляхом зобовязання зняти арешт з цього майна. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved