Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

26 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідача на його користь 25 860,82 грн. процентів за користування позикою та 10 137,60 грн. інфляційних витрат за період з 09 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року, а також 640,00 грн. судового збору. Мотивуючи тим, що 26 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів №3/11/2013, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 36 000,00 грн. та зобов'язався повернути борг трьома траншами у розмірі по 12 000,00 грн. у строк до 01 вересня 2014 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року у справі №755/6408/15-ц, стягнуто з [PERSON] борг за договором позики грошових коштів №3/11/2013 від 26.11.2013 року в розмірі 73 622,97 грн. та 737,00 грн. судового збору. Постановою старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС від 06 грудня 2016 року повернуто виконавчий лист №755/6408/15-ц стягувачу у зв'язку з відсутністю майна боржника на яке можна звернути стягнення. Станом на день звернення до суду, відповідачем не здійснено погашення боргу та не виконано рішення суду від 01 вересня 2015 року у справі №755/6408/15-ц. Пунктом 5.2 договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів, він сплачує позикодавцю проценти за ставкою 30% річних, які нараховуються на суму неповернутого боргу. Розмір відсотків передбачений умовами договору за період з 09.06.2015 року по 31.10.2017 року становить 25860,82 грн. та Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції за весь час прострочення зобов'язання, починаючи з 09 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року, який складає 10 137,60 грн. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, представник позивача просить суд про задоволення позову. У судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просить проводити судовий розгляд справи у його відсутність. Зі змісту заяви убачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2015 року заочним рішення Дніпровського районного суду м. Києва у цивільній справі №755/6408/15-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з відповідача на користь позивача борг з урахуванням індексу інфляції, штрафу та відсотків за користування позикою станом на 08 червня 2015 року у розмірі 73 622 грн. 97 коп. та 737 грн. 00 коп. судового збору, а всього 74 359 грн. 97 коп. (а.с. 10). Як убачається із постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві [PERSON] від 06 грудня 2016 року, на підставі виконавчого листа №755/6408/15 виданого Дніпровським районним судом м. Києва 27 січня 2016 року було відкрите виконавче провадження з примусового стягнення боргу з [PERSON] у розмірі 74 359,97 грн. Однак виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна боржника на яке можна звернути стягнення (а.с. 11). Тобто, за час примусового виконання по виконавчому листу №755/6408/15 виданому Дніпровським районним судом м. Києва 27 січня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 74 359,97 грн., з яких заборгованість за договором позики становить 73 622 грн. 97 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 737 грн. 00 коп., відповідачем не було здійснено жодної виплати. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 5.2 договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань він має сплатити позикодавцю 30 % річних за користування грошовими коштами на суму, яка не була повернута у відповідну належну дату, починаючи від дати повернення чи від дати пред'явлення вимоги про дострокове повернення позики до дати фактичного виконання зобов'язання включно. Згідно із наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, сума 30 % річних, передбачених у разі порушення умов договору за період розрахунку з 09 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року складає - 25 860,82 грн. (36000,00 грн. х 30%/365 х 874 дні прострочення), а сума індексу інфляції становить 10 137,60 грн. (36 000,00 грн. х 1,2816 індекс інфляції - 36 000,00 грн. Враховуючи, що даних того, що відповідачем здійснено погашення заборгованості, у суду не має, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на корить позивача інфляційної складової у розмірі 10 137,60 грн. та відсотків передбачених договором позики у розмірі 25 860,82 грн., починаючи з 09 червня 2015 року по 31 жовтня 2017 року (в межах заявлених вимог), що нараховані на суму боргу 36 000,00 грн. (а.с. 4). З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 35 988,42 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved