Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

26.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. У своєму позові позивач зазначила, що знаходиться у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] та у них 10.08.2017 року народився син [PERSON]. На теперішній час, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до досягнення дитиною повноліття. 04.05.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження по даній справі. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. До судового засідання відповідач не зявився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони знаходиться у шлюбних відносинах з 22.10.2011 року (свідоцтво про шлюб серії 1-КЕ №087619 видане 22.05.2011 року Центральним відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, актовий запис №1616). Від сумісного проживання, 10.08.2017 року, у них народився син [PERSON] (свідоцтво про народження серії І-ФП №278088 видане 11.08.2017 року Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис №1084). На теперішній час неповнолітня дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні (довідка Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаєва Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління №450 від 19.04.2018 року. Відповідач ухиляється від утримання своєї дитини і добровільно не надає матеріальної допомоги. Судом також встановлено, що відповідач працює у ВЧ А2802 та має стабільну заробітну плату. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.09.2011 року у справі №2-1431/11 на відповідача покладено обовязок сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача, аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved