Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

24 липня 2014 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] - про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], яке складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з не проведенням державної реєстрації права власності за [PERSON] на 1/4 частину вказаної квартири на підставі свідоцтва від 21 січня 2002 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка останньої та батька позивачки - [PERSON], померлого [INFO]. У зв'язку з зазначеним, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд, з урахуванням уточнень, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO]; на 1/4 частини цієї квартири - в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]; всього визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS], після смерті батьків: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5-7, 87-88). Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 104). Відповідач для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за 13 днів до судового засідання (а. с. 103), проте представник відповідача приймала участь у судовому засіданні від 09 жовтня 2014 року, заперечувала проти задоволення позову, посилаючи на те, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, а оскільки на час своєї смерті [PERSON] не зареєструвала право власності на 1/4 частини спірного майна на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за законом - визнання права власності за позивачем на 1/2 частин квартири не можливе (а. с. 75-76). Від третьої особи [PERSON] на адресу суду надійшла заява, посвідчена Виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, про розгляд даної цивільної справи за відсутності [PERSON] (а. с. 38). Третя особа - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не наварила, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі її представника (а. с. 29). Третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не наварила, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON], прізвище якої було змінено на «[PERSON]» у зв'язку із реєстрацією шлюбу 01 серпня 1987 року зі [PERSON], від якого позивач та її чоловік мають сина - [PERSON], [INFO]. Викладене підтверджується копіями відповідних свідоцтв, наявними в матеріалах справи (а. с. 8, 9, 10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 листопада 1999 року за № 1/1914-99 Виконкомом міської Ради народних депутатів, останній посвідчив, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 11). Судом було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 18) та після його смерті державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори 21 січня 2002 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 1-280 (а. с. 16). З матеріалів спадкової справи № 416/2008, відкритої після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 18 квітня 2008 року про прийняття спадщини за законом, вбачається, що за [PERSON] не було зареєстровано право власності на 1/4 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 21 січня 2002 року за реєстрованим № 1-280 (а. с. 69). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а. с. 19), проте постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20 червня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки остання не зареєструвала за собою право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 21 січня 2002 року за реєстрованим № 1-280 (а. с. 20, 89). З огляду на положення ч. 2 ст. 370 ЦПК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, суд приходить до висновку що частка кожного з співвласників в квартирі [ADDRESS] становить по 1/4 частини. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно п. 5 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 15 ЦК України встановлено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, способом захисту якого згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є, зокрема, визнання права власності. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 370 ЦПК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], якій відповідно до свідоцтва про право власності на житло належить 1/4 частини квартири [ADDRESS], та яка у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], що також складається з 1/4 частини вказаної квартири, та про що отримала відповідний правовстановлюючий документ: свідоцтво про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог позивача та вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, роблячи такий висновок суд критично оцінює посилання представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень на відсутність державної реєстрації за [PERSON] прав власності на 1/4 частини спірної квартири після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки [PERSON] проживала разом із чоловіком на час його смерті, фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, про що отримала відповідне свідоцтво, яке і є правовстановлюючим документом на спірне майно, а державну реєстрацію таких прав не встигла зробити у зв'язку зі смертю. На підставі викладеного,

Outcome: approved