Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

25.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Відкрите акціонерне товариство національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення відшкодування завданої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - При цьому позивач посилається на те, що 12 листопада 2014 року, о 09 годин 50 хвилин на вул. Гайдара, 32, м. Одеси сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, під керуванням [PERSON], та автомобілем марки «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновський районний суд м. Одеси від 09.12.2013 року по справі № 521/19308/13-п про притягнення до адміністративної відповідальності було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON]. Власником автомобілю марки «Mitsubishi Carisma» державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія САТ № 189261. Власником автомобіля марки «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER], є [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER], застрахована Відкритим акціонерним товариством національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА», що підтверджується договором страхування серія АЕ № 1285535 від 02.02.2013р. з терміном дії з 03 лютого 2013 року до 02 лютого 2014 року. Згідно Страхового акту № ОЦВ-13-14810/1 від 25.12.2013 р. дослідження по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, вартість відбудованого ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Carisma» становить 11 812,66 грн. Позивач просив стягнути з [PERSON] та Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь [PERSON] грошову компенсацію у сумі пені у розмірі 478,17 грн., 3% річних від суми страхового відшкодування, а саме 354,38 грн., суму інфляції у розмірі 424,07 грн., а також 243,60грн. витрати по сплаті судового збору. Загальна сума стягнення 13 069,28 грн.. У ході розгляду справи з'ясувалось, що на момент розгляду справи Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - ВАТ НАСК «ОРАНТА») виплатила позивачу, [PERSON] - страхове відшкодування, а саме 11 812,66 грн. (одинадцять тисяч вісімсот дванадцять гривень 66 коп.), 15.07.2014р. про що свідчить повідомлення про отримання переказу фізичними особами. Тим самим виплативши 500 грн. суму франшизи за договором страхування за [PERSON]. Після отримання заперечень на позовну заяву з боку ВАТ НАСК «ОРАНТА» та інформації про те, що позивач прострочив на 5 днів подачу заяви про здійснення страхового відшкодування та враховуюче вище викладене позивач заявив про зміну своїх позовних вимог. А саме зменшення суму позову. Позивач просив стягнути з відповаідачів пеню за 114 днів враховуючи 5 днів прострочення подачі заяви про здійснення страхового відшкодування, а саме 644,02 грн., суму інфляції 945,01 грн., 3% річних від суми страхового відшкодування 88,59 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., що у загальній сумі складає 1921,22 грн.. А також визнати подію, що мала місце 12.11.2013 р. страховим випадком відповідно до договору страхування №АЕ 1285535 від 02.02.2013р. В судовому засідання позивач - [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ВАТ НАСК «ОРАНТА» у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності надав у письмовому запереченні на позовну заяву. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази по справі суд вважає що за умови заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2013 року, о 09 годин 50 хвилин, на вул. Гайдара м. Одеси сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем марки «Mitsubishi Carisma» державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, під керуванням [PERSON], та автомобілем «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою б/н виданою відділом забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області 12 листопада 2013 року. Постановою Малиновського районного суду Одеської області від 09.12.2013 року по справі № 521/19308/13-п про притягнення до адміністративної відповідальності було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП [PERSON]. Власником автомобілю марки «Mitsubishi Carisma» державний номер [NUMBER], 2002 року випуску, є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія САТ № 189261. Під час ДТП автомобілем «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER], дійсно керував [PERSON], що випливає з постанови Малиновського районного суду Одеської області від 09.12.2013 року по справі № 521/19308/13-п про притягнення до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність автомобіля «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER] застрахована ВАТ НАСК «ОРАНТА», що підтверджується страховим полісом серія АЕ № 1285535 з терміном дії з 03 лютого 2013 до 02 лютого 2014 року. Згідно експертної оцінки по визначенню матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу, яка була зроблена одразу після ДТП організацією з якою співпрацює безпосередньо ВАТ НАСК «ОРАНТА», вартість відбудовного ремонту автомобіля марки «Mitsubishi Carisma» становить 11 812,16 грн., що випливає з страхового акту № ОЦВ-13-14810/1 від 25.12.2013р. Одразу після того, як сталося ДТП, позивач повідомив страхову компанію ВАТ НАСК «ОРАНТА» про настання страхового випадку в усному порядку, але йому було повідомлено, що письмово заяву він подасть після винесення рішення судом щодо вини винуватся ДТП, [PERSON]. У зв'язку з цим позивач, [PERSON] заяву про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів надав ВАТ НАСК «ОРАНТА» 17.12.2013 р.. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За умовами договору страхування ВАТ НАСК «ОРАНТА» взяло на себе зобов'язання виплатити страхове відшкодування при настанні страхового випадку, в тому числі за ризиком ДТП. З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів, цивільно-правової відповідальності передбачено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, яке регулюється Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон - № 1961-IV). У п. 16 (абзаці 1, 3) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова) вказано, що відповідно до статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV). Страхове відшкодування [PERSON] за збиток, причинений у результаті ДТП, що мала місце 12 листопада 2013 року за участю [PERSON], який керував автомобілем автомобіля марки «ВАЗ 21013», державний номер [NUMBER] страховою компанією ВАТ НАСК «ОРАНТА» було сплачено 15.07.2014р. про що свідчить Повідомлення про отримання переказу фізичними особами від Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Про причини, з яких ВАТ НАСК «ОРАНТА» не виплатило страхове відшкодування [PERSON] у строк встановлений законодавством позивачу не відомо. Про заперечення на позовну заяву від ВАТ НАСК «ОРАНТА» щодо розміру пені, стягнення 3% річних та інфляції позивачу стало відомо лише 22.09.2014р., після ознайомлення с запереченнями на позовну заяву. Суд критично відноситься до доводів ВАТ НАСК «ОРАНТА», посилаючись на наступне. Як вказано в п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4 в якому сказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Як вказано в абзаці 4 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно пункту 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ НАСК «ОРАНТА» був застрахований автомобіль марки ВАЗ 21013, номер державної реєстрації [NUMBER], власником якого є [PERSON], що підтверджується полісом серія АЕ № 1285535 з терміном дії з 03.02.2013 до 02 лютого 2014 року. Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У пункті 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано: необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Позивачем надане суду поясення щодо неодноразового звернення [PERSON] до ВАТ НАСК «ОРАНТА» на гарячу лінію та зверненнями до філії ВАТ НАСК «ОРАНТА» про нагадування про спливання строку виплати відшкодування. Відповідь на свої звернення [PERSON] отримував не однозначні та конкретної дати страхового відшкодування не називали. Пунктом 36.2. Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Станом на 10 березня 2014 року ніякої відповіді [PERSON] від страховика не отримав, незважаючи на те, що протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Пунктом 36.5. Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума пені, яка підлягає стягненню з ВАТ НАСК «ОРАНТА» складає 644,02 грн., що підтверджується розрахунком пені. Після одержання заперечень на позов від ВАТ НАСК «ОРАНТА», позивач змінив свої позовні вимоги. А саме позивач просив стягнути з ВАТ НАСК «ОРАНТА» суму пені за 114 днів 644,02 грн., з урахуванням заперечення на позовну заяву, інфляцію 945,01 грн., 3% річних 88,59 грн. та 243,60 грн. сума сплаченого судового збору, що в сумі складає 1921,22 грн.. Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що оскільки ВАТ НАСК «ОРАНТА» виплатило позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування з простроченням строку виплати страхового відшкодування визначеного законодавством ВАТ НАСК «ОРАНТА» має сплатити грошову компенсацію у сумі 1921,22 грн.

Outcome: approved