Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

25.01.2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що з 16.07.1994 року по 07.06.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] В період спільного проживання 13.04.2004 року за особисті грошові кошти вона придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Частину грошей 9607 грн. вона отримала від продажу належного їй спадкового будинку, а частину грошей 5000 доларів США вона отримала за кредитним договором. Оскільки квартира придбана за її особисті кошти, тому належить їй на праві особистої приватної власності. 09.10.2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначив, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 13.04.2004 року ними за рахунок спільних коштів була придбана квартира [ADDRESS], яку на даний час [PERSON] має намір продати без його згоди. Просив визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири. Рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 27 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності задоволено. Визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вирішено питання про судовий збір. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольнити його зустрічні позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що гроші від продажу будинку [PERSON] витратила на свій розсуд, а спірна квартира була придбана ними за спільні кошти та кошти, отримані за кредитом, який був отриманий перед покупкою квартири та виплачений спільно протягом року. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі. Представник [PERSON] просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку / доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира була придбана позивачкою під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але за її особисті грошові кошти, частину яких 9607 грн. вона отримала від продажу належного спадкового будинку., а частину 5000 доларів США отримала за кредитним договором, що відповідно до ст.. 57 СК України є підставою для визнання квартири особистою приватною власністю позивачки. Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права та не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1994 року по 07.06.2006 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу від 13.04.2004 року на ім.»я [PERSON] придбана квартира [ADDRESS] вартістю 11223 грн. Суд першої інстанції визнав, що на покупку квартири позивачкою були витрачені особисті кошти: 9607 грн. - отримані нею від продажу 27.02.2004 року належного їй спадкового будинку [ADDRESS] та отримані за кредитним договором від 09.04.2004 р. Відповідно до ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Проте, будь-яких доказів про те, що отримані позивачкою 27.02.2004 року від продажу спадкового будинку гроші у сумі 9607 грн. були сплачені нею 13.04.2004 року за покупку спірної квартири позивачкою не надано. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.02.2003 р. на ім.»я позивачки та договір купівлі-продажу від 27.02.2004 р., на які суд першої інстанції послався в обґрунтування вимог позивачки, свідчать лише про те, що позивачка отримала у спадщину будинок, який продала за 9607 грн. Вказані обставини не є безспірними та переконливими доказами того, що отримані від продажу 9607 грн. були витрачені позивачкою на придбання спірної квартири. Такий висновок суду є лише припущенням, але згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір, суд першої інстанції визнав отримані позивачкою за кредитним договором від 09.04.2004 р 5000 доларів США особистою власністю позивачки, що суперечить вимогам ч.4 ст. 65 СК України. З матеріалів справи вбачається, що кредит отримано під час перебування у зареєстрованому шлюбі 09.04.2004 року та погашено у повному обсязі 27.04.2005 року також під час спільного проживання подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23,24 Постанови від 21..12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. До складу майна , що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що внесені на покупку квартири грошові кошти, отримані позивачкою [PERSON] за договором кредиту, є її особистою власністю, суперечить вимогам ч.4 ст. 65 СК України та є помилковим. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що спірна квартира була придбана подружжям в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти, тому є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є суб»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, тому вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставини апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: approved