Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

24 грудня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив те, що 11.11.2011 між банком та [PERSON] була підписана заява №б/н з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10500,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язувався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Однак відповідач [PERSON] порушив умови договору та не виконав покладені на нього зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 03.11.2020 має заборгованість 13917,63 грн. Просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 13917,63 грн. за кредитним договором №б/н від 11.11.2011 та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. 15 січня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 12 лютого 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позовних вимог, просить застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 06 квітня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій представник просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Так, судом встановлено, що звертаючись до суду з указаним позовом представник позивача посилається на те, що 11.11.2011 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була підписана заява №б/н з метою отримання банківських послуг (а.с.21). \~ \~ \~ \~Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] кредитний ліміт збільшився до 10500,00 грн. (а.с.19). Згідно з наданим банком розрахунком станом на\~03 листопада 2020 року за договором утворилася заборгованість 13917,63 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 13917,63 грн. (а.с.9-16). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~Встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку підписав відповідач, не містить відомостей щодо суми кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. З наданої анкети-заяви вбачається, що відповідач підписуючи її, виявив бажання оформити на своє ім`я саме зарплатну картку. У матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту у розмірі 10500 грн. та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом та досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит. У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.11.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (24.12.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. Такий правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі №209/369/17 (провадження №61-9829св19). Аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю банком обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, оскільки анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору в розмірі та на умовах, обумовлених у позові, а відповідач факт укладання кредитного договору на зазначених умовах з позивачем та отримання кредитних коштів оспорює. При цьому, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладання кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги про стягнення заборгованості згідно з умовами такого договору задоволенню не підлягають у повному обсязі. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Outcome: dismissed