Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

25.02.2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків. Так, позивач просить суд: - розірвати договір купівлі-продажу меблів від 15.05.2018 року та договір купівлі-продажу меблів від 16.06.2018 року, укладені між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) на його користь збитки у розмірі 2 210 доларів США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 року (1 долар США = 24,52) становить 54 189,20 грн.; штраф за порушення строків передачі товару у розмірі 432 долара США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 р. складає 10 592,64 грн.; суму 3% річних у розмірі 68,55 доларів США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 р. складає 1680,80 грн., а всього: 66 462,64 грн; Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/1139/19 за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків (а.с.26-27). Позивач - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, але його представник - адвокат Олійник Р.В. подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.69). Відповідачка - фізична особа-підприємць [PERSON] , відзив або заперечення на позов [PERSON] до суду не надавала та в судові засідання 24.04.2020 року, 06.07.2020 року та 10.08.2020 року не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви [PERSON] з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ), за якою вона зареєстрована та на адресу яка наявна в матеріалах справи ( [ADDRESS] ). Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату (а.с.58, 67-68). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка - [PERSON] , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, вона трічі не з`явилася в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подала відзив, а позивач - [PERSON] , не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2020 року постановлено розгляд справи № 495/1139/19 за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків провести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, зареєстрована в реєстрі за номером 2 556 017 000 019600, видом діяльності якої є: роздрібна торгівля килимами, килимовими виробами, покриттям для стін і підлоги в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. 15.05.2018 року між позивачем та відповідачкою в магазині « Бухарест », який розташований в корпусі № 2 на 3 поверсі торгівельного центру «Мегадом» по вул. Толбухіна, 135 в м. Одесі , було укладено договір купівлі-продажу меблів (а.с. 8-9). Відповідно до п.1.1. Договору від 15.05.2018 року, Продавець зобов`язується передати належаний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього Договору. Пунктами 2.1.- 2.3. Договору від 15.05.2018 року визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає 4 900 доларів США, з яких мною в момент підписання даного договору було сплачено відповідачу суму у розмірі 2450 доларів США та, додатково, 03.01.2019 року 370 доларів США, про що свідчить копія квитанції КБ «ПриватБанк» на суму 10 000 грн. (а.с.11), як аванс, а залишок у розмірі 2080 доларів США підлягав сплаті після отримання всього товару. Згідно п. 3.1. Договору від 15.05.2018 року, Продавець зобов`язаний передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту підписання договору та виконання вимог п. 2.2. цього Договору, тобто оплати 50% від ціни вартості замовленого товару. Однак, станом на день подачі даного позову відповідачем товар в повному обсязі не передано, а саме не передано диван «Рігаліс», вартістю 1950 доларів США та консоль вартістю 850 доларів США. 24.05.2019 року позивачем відповідачу було вручено претензію № 1 з вимогою передати йому не поставлену частину меблів зі сплатою передбаченою договором штрафу, або повернути вартість не переданих меблів в сумі 710 доларів США та штраф у сумі 282 долари США (а.с.12), яку відповідачкою залишено без задоволення та відповіді не надано. Окрім того, 16.06.2018 року між позивачем та відповідачкою було укладено другий договір купівлі-продажу меблів. Відповідно до п.1.1. Договору від 16.06.2018 року, Продавець зобов`язується передати належаний йому товар у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього на умовах цього Договору (а.с.6-7). Пунктами 2.1. - 2.3. Договору від 16.06.2018 року визначено ціну товару та умови оплати, а саме, загальна сума договору складає 2 300 доларів США, з яких позивачем в момент підписання даного договору було сплачено відповідачу суму у розмірі 1100 доларів США та додатково 400 доларів США, про що свідчить копія чеку від 24.06.2018 року (а.с.10), як аванс, а сума у розмірі 800 доларів США залишок, що підлягав сплаті після отримання всього товару. Згідно п. 3.1. Договору від 16.06.2018 року, Продавець зобов`язаний передати товар Покупцю у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту підписання договору та оплати 50% від ціни вартості замовленого товару. За твердженням позивача станом на день подачі даного позову відповідачкою товар за Договором від 16.06.2018 року йому не передано, а саме не передано стіл «Венеція - 2» та стільці «Ролл» - 6 штук. Після чого, позивачем 24.05.2019 року безпосередньо відповідачці було вручено претензію № 2 з вимогою передати йому не поставлені меблі зі сплатою передбаченою договором штрафу, або повернути суму авансу в розмірі 1 500 доларів США та сплатити штраф у розмірі 150 долара США (а.с. 13), яка відповідачкою також залишена без задоволення та без надання відповіді. Також позивач вказує, що відповідачка зобов`язана сплатити штраф за невиконання договірного зобов`язання відповідно до договору від 15.05.2018 року у розмірі 282 доларів США та відповідно договору від 16.06.2018 року у розмірі 150 доларів США, що в цілому складає 432 долара США. Крім цього, позивач зазначає про необхідність сплати 3% річних на суму 1500 доларів США (556 днів), що дорівнює 68,55 доларів США. Так, на думку позивача з відповідачки підлягають наступні стягнення: збитки у розмірі 2 210 доларів США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 року (1 долар США = 24,52) становить 54 189,20 грн.; штраф за порушення строків передачі товару у розмірі 432 долара США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 року складає 10 592,64 грн.; суму 3% річних у розмірі 68,55 доларів США, що за курсом НБУ на 20.02.2020 року складає 1680,80 грн., а всього - 66 462,64 грн. Дані обставини і стали підставою для звернення до суду [PERSON] із відповідною позовною заявою. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного Кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Обов`язок продавця передати товар встановлений ст. 662 ЦК України, а саме продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 ЦК України, відповідно до якої, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, невиконання зобов`язань продавцем є підставою для розірвання договору. Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобов`язань, зокрема, відшкодування збитків. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Отже, наслідком невиконання зобов`язань стороною (в даному випадку - продавцем) є розірвання договору та відшкодування збитків. Пунктом 6.6. Договору від 15.05.2018 р. та Договору від 16.06.2018 р. передбачена відповідальність Продавця, а саме, за порушення строків передачі товару Продавець сплачує штраф у розмірі 10 % від суми передоплати. Згідно положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Окрім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином встановлено, що відповідачка належним чином не виконала умови передбачені договорами від 15.05.2018 року та від 16.06.2018 року, не передала позивачу своєчасно товар, а саме: диван «Рігаліс», консоль, стіл «Венеція-2» та стільці «Ролл» у кількості 6 штук та на письмові претензії позивача не відреагувала. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved