Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

24 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 12 серпня 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Сімейне життя з відповідачем не склалося, але шлюб між ними до цього часу не розірвано. Останнім часом між ними постійно виникали конфлікті ситуації. З метою уникнення у подальшому непорозумінь з приводу долі їхнього спільного нажитого майна, вона вважає за необхідне визнати за собою право на частку майна, яке було придбано за час шлюбу та просить суд поділити садибу, яка розташована за адресою [ADDRESS], визнавши за нею право власності на ? частини садиби, яка складається із житлового будинку А-1 загальною площею 54,9 кв.м., житловою 37,6 кв.м., допоміжною 17,3 кв.м., Б - літньої кухні. В - вбиральні, Г - сараю, №1-4, І, к- споруд (а.с.2-3). Позивач у судове засідання не з'явилася надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, не заперечуючи проти її заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, однак відмовився отримувати судову повістку. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 12 серпня 1989 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно договору купівлі - продажу будинку, посвідченого 31 березня 1999 року державними нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-553, відповідач [PERSON] придбав на своє ім'я житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно технічного паспорту, будинок [ADDRESS] має загальну площу 54,9 кв.м., житлову - 37,6 кв.м., допоміжну - 17,3 кв.м. та складається з А-1 - житловий будинок, Б - літня кухня, В - вбиральня, Г - сараю, №1-4, І, к- споруди (а.с.5-8). Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В силу ч. 1 ст. 60, ст. 63 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Подружжя мають рівні права на володіння, користування й розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Аналогічні положення містила в собі ст. 16 Закону України «Про власність», згідно з якою майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. У п.п. 23, 24 Пленум Верховного Суду України в Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за № 11, звертається увага на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням того, що спірне домоволодіння було придбано сторонами у період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved