Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

24.10.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в розмірі 2 056 000, 00 грн. та судовий збір в розмірі 6890, 00 грн. В позові посилається на те, що 15.01.2013 року позивач надав відповідачу в борг за письмовою розпискою 95 000, дол. США, для придбання житлового будинку в СТ «Підгірці», які останній зобов'язався повернути до 05.01.2016 року. Позивач зазначає, що 15.01.2014 року відповідачем було повернуто позивачу 15 000, 00 доларів США, а іншу частину коштів у сумі 80 000, 00 дол. США, у встановлений строк не повернув. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначала, що 15.01.2014 року відповідачем частково було повернуто кошти у сумі 15 000, 00 дол. США. Відповідач не заперечує щодо повернення кошів у сумі 80 000, 00 дол. США, але по курсу НБУ станом на день підписання розписки, тобто 15.01.2013 року - 639200,00 грн. Просила частково задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 15.01.2013 року позивач надав відповідачу в борг 95 000, 00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, оригінал якої судом було досліджено в судовому засіданні, копія розписки знаходиться в матеріалах цивільної справи ( а.с.5). Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов'язання останнім не виконані. Встановлено, що оригінал розписки від 15.01.2013 року знаходився у позивача та не повернутий відповідачу. В розписці від 15.01.2013 року чітко зазначено про те, що відповідач отримав кошти в розмірі 95 000,00 дол. США та зобов'язався їх повернути позивачу у тому ж розмірі не пізніше 05.01.2016 року, тобто отримано кошти в борг. З огляду на викладене, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 15.01.2013 року в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження отримання відповідачем у позику від позивача коштів у розмірі 95 000,00 дол. США. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Встановлено, що відповідач частково виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, зокрема, повернув 15 000, 00 дол. США, що не заперечувалося представником позивача в суді. Однак, решту суми коштів, тобто 80 000,00 дол. США отриманих в борг, відповідач позивачу не повернув, що не заперечувалося представником відповідача в суді. З огляду на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та суму боргу у розмірі 80 000,00 дол. США в строк до 05.01.2016 року позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за розпискою від 15.01.2013 року у розмірі 80 000,00 дол. США підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. За таких обставин, доводи відповідача про необхідність стягнення суми боргу в еквіваленті станом на 15.01.2013 р., суд вважає необґрунтованим. Станом на 23.03.2017 року офіційний курс встановлений НБУ відносно гривні до долара США складає: 1 дол. США-26,9199. Таким чином, сума неповернутого боргу в розмірі 80 000,00 дол. США становить еквівалент 2 153 592,00 грн.( 80 000,00 дол. США х 26,9199 ). Разом з цим, позивач просив стягнути суму боргу відповідно до офіційного курсу долара США по відношенню до гривні станом на 21.10.2016 р. та відповідно заяви про збільшення позовних вимог суду не подав. Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене та враховуючи межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача борг у розмірі 2 056 000, 00 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6890,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved