Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

26 грудня 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ФОП [PERSON] про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 11.03.2013 року вона та ФОП [PERSON] уклали трудовий договір №717-13 на строк до 10 червня 2013 року. Згідно вимог ст. 24-1 КЗпП України, які діяли на той час, даний договір було зареєстровано в Сумському міському центрі зайнятості в день укладення 11.03.2013 року. Згідно вказаного трудового договору позивач, за завданням роботодавця, виконувала обовязки менеджера з туризму: розповсюджувала рекламну продукцію, брала участь в укладанні договорів на надання туристичних послуг, сплачувала страхові платежі. Після 10 червня 2013 року позивач продовжувала виконувати трудові обовязки, тому договір вважався продовженим на невизначений строк. Після шестимісячного терміну з дня працевлаштування позивач декілька разів зверталася до роботодавця з проханням розірвати трудовий договорі, однак відповідач їй відмовляв, просив почекати обґрунтовуючи це тим, що у нього то немає часу, то він погано себе почуває, то діти хворіють, то скрутне фінансове становище не дозволяє йому виплатити заробітну плату. Позивач вказала, що заочним рішенням суду від 24 червня 2014 року на її користь з відповідача було стягнуто заборгованість по заробітній платі, яку вона на даний час фактично так і не отримала, не зважаючи на відкрите виконавче провадження. Посилаючись на порушення її права на працю, [PERSON] просить розірвати трудовий договір №747-13, укладений між нею та ФОП [PERSON] 11 березня 2013 року та посвідчений Сумським міським центром зайнятості, із зняттям даного трудового договору № 747-13 від 11.03.2013 року з реєстрації у Сумському міському центрі зайнятості. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, розірвавши трудовий договір на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням оскільки як власник не виконує законодавство про працю та умови трудового договору, із зняттям даного трудового договору № 747-13 від 11.03.2013 року з реєстрації у Сумському міському центрі зайнятості. Представник третьої особи Сумського міського центру зайнятості в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, надала письмові пояснення (а.с.50), пояснила суду, що дійсно було укладено трудовий договір між [PERSON] та ФОП [PERSON], який зареєстровано в Сумському міському центрі зайнятості 11.03.2013 року. Станом на 16 лютого 2017 року сторони даного трудового договору до Сумського міського центру зайнятості для зняття його з реєстрації не зверталися. Для зняття з реєстрації трудового договору укладеного між громадянином та ФОП потрібна присутність їх обох. Відповідач ФОП [PERSON] повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, але до суду не зявився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем фізичною особою - підприємцем [PERSON] 11 березня 2013 року був укладений трудовий договір № 747-13, згідно з яким працівник зобов'язана виконувати обовязки менеджера (управителя) з туризму, а фізична особа-підприємець оплачувати роботу працівника в розмірі 1147,00грн. на місяць. Договір укладено строком до 10 червня 2013 року (а.с.5). Статтею 24-1 КЗпП України в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 06 червня 2001 року. Трудовий договір між сторонами зареєстрований 11 березня 2013 за № 747-13 Сумським міським центром зайнятості (а.с.5 зворот). Відповідно до ст.21 КзпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Відповідно до п. 8 Порядку, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики 08.06.2001 року №260, зняття з реєстрації трудового договору в державній службі зайнятості здійснюється виключно в присутності двох сторін, які уклали між собою даний договір. За відсутності однієї зі сторін трудових відносин, зняття з реєстрації трудового договору, можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде подано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив силу. Також, зняття з реєстрації трудового договору, за відсутності однієї зі сторін трудових відносин, можливе у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених КЗпП України та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 29.10.2009 №1168 «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю». Відповідно до п.4 вказаної Постанови, у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Так, ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Судом встановлено, що трудові відносини між сторонами були фактично припинені у листопаді 2013 року Крім того, заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми 24 червня 2014 року з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що позивач письмово зверталась із заявою до ФОП [PERSON] з вимогою розірвати трудовий договір, надіславши заяву поштою, однак поштове повідомлення повернулося без вручення відповідачу (а.с.13, 14). На час розгляду даної цивільної справи у суді позивач не має можливості розірвати трудовий договір у передбаченому законом порядку та зняти його з реєстрації в центрі зайнятості, оскільки відповідач ухиляється від зустрічей з позивачем. Таким чином, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, у звязку з чим позовні вимоги про розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved