Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

25.02.2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказував, що 04.12.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № NKVZAU13050007, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 91 252 грн. 39 коп. на строк до 03.12.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також інших платежів (комісій), визначених договором. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, комісії, внаслідок чого станом на 25.12.2014 року утворилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 298 259 грн. 42 коп., з яких 69 468 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом, 52 140 грн. 73 коп. - заборгованість за процентами, 5 110 грн. 00 коп. - заборгованість за комісіями, 157 098 грн. 88 коп. - пеня, штрафи в розмірі 250 грн. 00 коп. (фіксована частина), 14 190 грн. 93 коп. (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 04.12.2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитно-заставний договір № NKVZAU13050007, в якому сторони узгодили всі його умови. Відповідно до договору банк зобов'язався надати, а в подальшому надав позичальнику на придбання автомобіля, сплату комісії, внесення страхових платежів та супутніх витрат кредит в розмірі 128 090 грн. 60 коп. на строк до 03.12.2014 року. Зі своєї сторони позичальник з метою забезпечення виконання умов кредитного договору передав в заставу банку придбаний автомобіль, а також зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення його чергової частини відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі від 16,08 % річних від суми залишку заборгованості. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати банку неустойку (за порушення зобов'язання в частині вчасного повернення чергової частини кредиту, сплати процентів - пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення платежу, за порушення будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів - штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову). В договорі узгоджено й інші умови. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Так, як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту. В зв'язку з цим станом на 25.12.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 69 468 грн. 89 коп., заборгованість за процентами в розмірі 52 140 грн. 73 коп., заборгованість за комісіями в розмірі 5 110 грн. 00 коп. Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не спростовано. Також в матеріалах справи відсутні жодні докази, що б спростували доводи банку щодо наявності та розміру боргу, докази щодо повного або часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості, а також докази щодо наявності передбачених законом чи договором підстав, які б повністю, частково або тимчасово звільняли позичальника від виконання взятих на себе зобов'язань. Крім того, позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини 3 статті 551 ЦК України. В силу ч. 3. ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За такого, сума пені підлягає зменшенню до 70 000 грн. 00 коп. і це у повній мірі буде відповідати наведеним вище засадам Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. Відповідному зменшенню підлягає й штраф та становить 250 грн. (фіксована частина) + 9 835 грн. 98 коп. (процентна складова). В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 087 грн. 81 коп. ( 2 982 грн. 59 коп. судового збору х 70 %).

Outcome: partial