Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

24 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом до ТОВ «Семаль» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 12 липня 2011 року між ним та відповідачем та скасування рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію. У позовній заяві позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,7101 га, розташована на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, яку він отримав у порядку спадкування від своєї матері [PERSON], яка померла 18 серпня 2009 року. Як було відомо позивачу, між його покійною матірю та ТОВ «Семаль» був укладений договір оренди землі, обєктом якого була успадкована земельна ділянка. Оформивши 23 вересня 2014 року право власності на вказану земельну ділянку позивач вирішив самостійно здійснювати її обробіток та у жовтні 2014 року звернувся до ТОВ «Семаль» з усним проханням передачі йому земельної ділянки як законному власнику. На початку липня 2015 року позивач повторно з тим же проханням усно звернувся до ТОВ «Семаль» на що отримав відмову та новий договір оренди землі, який він відмовився підписувати. 17 липня 2015 року позивач письмово звернувся до ТОВ «Семаль» із заявою про небажання перебувати з ними в договірних орендних відносинах оспорюваної земельної ділянки. 14 серпня 2015 року позивач отримав відповідь про те, що договір оренди землі, укладений між ним та ТОВ «Семаль» 12.08.2011 року, зареєстрований реєстраційною службою Семенівського РУЮ та є чинним до 28 липня 2025 року. До відповіді був доданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2015 року та договір оренди землі. Позивач вказуючи, що договір він не підписував, прохав суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,7101 га, укладений між [PERSON] та ТОВ «Семаль» від 12 липня 2011 року, зареєстрований Реєстраційною службою Семенівського РУЮ від 28 липня 2015 року, скасувати рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала визнати недійним договір оренди землі від 12 липня 2011 укладений між [PERSON] та ДП «Семаль», скасувати рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію та вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вказав, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не можуть бути задоволеними, пояснив суду, що між позивачем та відповідачем виникли орендні відносини, договір сторони підписали у 2011 році, позивач договір визнав, до суду що до витребування з земельної ділянки з чужого незаконного володіння до цього часу не звертався. Крім того, у своїх запереченнях проти позову від 12.10.2015 року, зазначав, що 12 липня 2011 року до ДП «Семаль» (правонаступником є ТОВ «Семаль») звернувся [PERSON] з проханням допомогти у оформленні спадкових прав на оспорювану земельну ділянку. Тоді ж між [PERSON] та керівництвом ДП «Семаль» була досягнута усна домовленість про те, що ДП «Семаль» візьме на себе зобовязання по сплаті усіх витрат на оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку, а [PERSON] у свою чергу зобовязувався передати вказану земельну ділянку в оренду ДП «Семаль». Сторонами було підписано відповідний договір строком на 10 років. Крім того, представник відповідача вказував що право оренди ТОВ «Семаль» на вказану земельну ділянку було зареєстровано по договору, укладення якого вже відбулося (12.07.2011 року), після реєстрації права власності позивача (23.09.2014 року) на вказану земельну ділянку, а сам правочин між [PERSON] та ТОВ «Семаль» щодо передачі у користування успадкованої земельної ділянки є вчиненим 28 липня 2015 року. Представник третьої особи Семенівського районного управління юстиції Полтавської області у судове засідання не зявився.Надав суду клопотання у якому прохав розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх в своїй сукупності, вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Так, встановлено, що 18 серпня 2009 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 12 липня 2011 року [PERSON] та ДП «Семаль», правонаступником якого є ТОВ «Семаль», уклали договір оренди землі терміном на 10 років. Вказаний договір зареєстровано Реєстраційною службою Семенівського районного управління юстиції Полтавської області 28 липня 2015 року. 23 вересня 2014 року [PERSON] успадкував від своєї матері [PERSON] земельну ділянку розміром 3,7107 га, розташовану на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі та того ж дня зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. 17 липня 2015 року позивач звернувся до ТОВ «Семаль» з письмовою заявою про небажання продовжувати договір оренди землі. 14 серпня 2015 року ТОВ «Семаль» направило на адресу позивача лист, у якому [PERSON] було повідомлено, що договір оренди землі між ТОВ «Семаль» та позивачем укладений 12.08.2011 року, зареєстрований Реєстраційною службою Семенівського РУЮ та є чинним до 28.07.2025 року разом з доданими оспорюваним договором оренди землі від 12.08.2011 року, актом прийому передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки від 12.08.2016 року та Витягом про державну реєстрацію від 28.07.2015 року. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного: Відповідно до ст. ст. 14,15,16,18,19,20 Закону України «Про оренду землі» у редакції станом на день укладення договору оренди землі, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно зі ст.ст. 210,640 ЦК України, не є вчиненим також правочин, у разі не здійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. З огляду на вищевикладені норми, беручи до уваги факт здійснення державної реєстрації спірного договору оренди землі, суд вважає його укладеним, а отже оспорюваним, тобто таким що може бути визнаний недійсним за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач отримував відповідно до копій документів, що посвідчують нарахування та виплату орендної плати [PERSON] орендну плату за землю, та відповідно до копій платіжних доручень та квитанцій банку ТОВ «Семаль» здійснило оплату витрат по оформленню спадкових прав [PERSON]. Крім того, факт отримання [PERSON] орендної плати за землю та оплату відповідачем витрат по оформленню спадкових прав [PERSON] у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона працює на ТОВ «Семаль» та у 2011 році формувала списки, відомості на видачу зерна пайовикам. Підприємство оформляло пайовикам спадщину за власні кошти. [PERSON] з 2011 року отримував орендну плату, ніяких заперечень не було. Свідок [PERSON] пояснив, що працював у 2011 році заступником директора ДП «Семаль» з обовязками реєстрації договорів оренди землі, роботи з пайовиками, оформленням спадщини. У 2011 році [PERSON] звернувся до підприємства з питанням оформлення спадщини. Керівництвом підприємства було прийнято рішення безкоштовно переоформити спадщину [PERSON] та взяти на себе всі витрати фінансового характеру по переоформленню документів. Пайовики у своє чергу зобовязувались на 10 років перебувати у договірних відносинах оренди землі, тобто підписати відповідний договір. Всього було оформлено близько 100 таких спадкових справ. Всім пайовикам пояснювалися умови таких договорів. Договори підписувалися у тому числі шляхом направлення поштою. Суд вважає помилковими посилання представника відповідача у своїх запереченнях на те, що оскаржуваний договір оренди від 12.07.2011 року, який був підписаний сторонами та виконувався з моменту його підписання свідчить про досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі та про те, що волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, з наступних підстав: Так, вчинення стороною дії (одержання орендної плати за договором) без отримання нею пропозиції укласти такий договір (оферти) не може підтверджувати її згоду на укладення договору, що передбачено ст. ст. 641, 642 ЦК України. Крім того, оскільки особа, яка підписала спірний договір оренди взагалі не мала статусу орендодавця та відповідних повноважень, таке волевиявлення позивача не можна вважати подальшим схваленням договору оренди землі. Доводи позивача про те, що він не підписував договір оренди земельної ділянки та акт прийому-передачі земельної ділянки до договору підтверджуються висновком судової почеркознавчої експертизи №72 від 07.04.2016 року, згідно якого підписи у договорі оренди землі б\\н від 12.07.2011 року та акті прийому-передачі земельної ділянки до договору оренди землі від 12.07.2011 року виконані не [PERSON], а іншою особою. З огляду на вищевикладене, та те, що позивач як орендодавець не підписував спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення і підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність у нього волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст. 203 ЦК України. Представник відповідача надав заяву про застосування позовної давності до позовної заяви [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки останнім без поважних причин пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, крім того, позивач не просив суд поновити такий строк та не наводить причин пропуску цього строку. Зазначив, що з 2011 року на виконання оскаржуваного договору оренди позивач передав у користування відповідача земельну ділянку, яка була обєктом оренди, а відповідач почав нараховувати та виплачувати орендну плату позивачу. Таким чином, саме із дати отримання орендної плати по оскаржуваному договору оренди землі (перша плата орендної плати проведена 30.09.2011 року) почав спливати термін позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, перебіг строку позовної давності починається не з моменту, коли позивач передав у користування відповідача земельну ділянку та почав отримувати орендну плату, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення договору від його імені. Оскільки позивачу стало відомо про існування спірного договору оренди земельної ділянки, тобто про порушення його майнового права лише у серпні 2015 року, після звернення до ТОВ «Семаль» та отримання від відповідача відповіді разом з доданими Витягом про державну реєстрацію від 28.07.2015 року та оспорюваним договором оренди землі, а з позовом до суду [PERSON] звернувся 24 вересня 2015 року, то строк позовної давності позивачем не пропущено. За таких обставин, заява відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог не може бути задоволеною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved