Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

25.09.2020 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. 07.10.2020 року та 26 жовтня 2020 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2020 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 01 грудня 2020 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 01.12.2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить: розірвати договір довічного утримання, укладений 18.06.1999 року [PERSON] і [PERSON] , померлим [INFO] , з однієї сторони, і [PERSON] і [PERSON] , з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., зареєстрований у реєстрі за № 673. Скасувати заборону відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , накладену 18.06.1999 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., та зареєстровану в реєстрі за № 673-31. Визнати за нею право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 18.06.1999 року між нею та її покійним чоловіком [PERSON] , та громадянами [PERSON] і [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., зареєстрований у реєстрі за № 673 та зареєстровано заборону відчуження на належне їм домоволодіння зареєстровану у реєстрі за № 673-31. У відповідності із п. 1 договору, вона з чоловіком передавали у власність відповідачам належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рівних частинах з господарськими будівлями і спорудами на присадибній земельній ділянці розміром 630 кв.м. (земля вказана по фактичному користуванню). Її чоловік помер [INFO] . За умовами п. 4, 5 укладеного договору відповідачі взяли на себе обов`язок повністю і довічно утримувати її та її чоловіка, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно мало надаватись складало 70 грн., і підлягало виплаті в поряду, встановленому законом. Деякий час з моменту укладання вищезазначеного договору відповідачі намагались виконувати умови вищезазначеного договору, однак останнім часом відповідач - 1 жодним чином перестала їй допомагати, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що в позовній заяві викладені всі обставини справи та наведені доводи на їх обґрунтування та надані докази. Змінювати, доповнювати, уточнювати позовні вимоги її довірителька не має наміру Відповідачі в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що 18.06.1999 року між позивачкою та її покійним чоловіком [PERSON] з однієї сторони та громадянами [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., зареєстрований у реєстрі за № 673 та накладено заборону відчуження на належне їм домоволодіння, зареєстровану у реєстрі за № 673-31. У відповідності із п. 1 договору, позивачка з чоловіком передавали у власність відповідачам належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рівних частинах з господарськими будівлями і спорудами на присадибній земельній ділянці розміром 630 кв.м (земля вказана по фактичному користуванню), що підтверджується копією договору довічного утримання. Згідно умов укладеного договору п 4, 5 відповідачі взяли на себе обов`язок повністю і довічно утримувати її та її чоловіка, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно мало надаватись складало 70 грн., і підлягало виплаті в поряду, встановленому законом. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно приписів ст.746 Цивільного кодексу України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи. У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням (неналежне виконання). Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання. Основна підстава для розірвання договору пов`язана з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором довічного утримання незалежно від його вини. Оскільки підставою для розірвання договору довічного утримання закон визначає невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов`язків за договором, доведення (або спростування) зазначених обставин має вирішальне значення для вирішення спору. Так як відчужувачем ставиться вимога про розірвання договору довічного утримання за підставами невиконання набувачамим взятих на себе обов`язків, а відповідачі визнають вказані обставини, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Суд приходить до висновку про порушення прав позивача, як відчужувача за договором довічного утримання, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання. Оскільки судом ухвалюється рішення про розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонам, суд приходить до висновку про необхідність і скасування заборони відчуження будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , накладену приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., та зареєстровану в реєстрі за № 673-31. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на зазначене вище домоволодіння за позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ст. 756 ЦК України - У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Оскільки другий відчужував за договором довічного утримання, [PERSON] , помер, суд вважає за можливе визнати а позивачкою право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в цілому. Так як відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що за життя спірне домоволодіння належало подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Один із співвласників зазначеного домоволодіння помер. В зв`язку з розірванням договору довічного утримання за набувачами припиняється право власності на спірне домоволодіння. На підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання права власності на зазначене вище домоволодіння в цілому за позивачем, [PERSON] . Так як позовні вимоги позивача задоволені, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору, в рівних частинах з кожного, в сумі по 420 грн., 80 коп. В свою чергу позивачем заявлені дві позовні вимоги, а судовий збір сплачений лише з однією позовною вимогою. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Таким чином з позивача на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору за другою позовною вимогою в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved