Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

25 березня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON], в якому, як орган опіки та піклування, просив позбавити батьківських прав мешканців села Прибузьке Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] та [PERSON], відносно їх зазначеної дочки, [INFO]. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачі є батьками [PERSON], однак вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дочки, не піклуються про її розвиток та виховання, не приділяють належної уваги її життю, зловживають алкоголем, що потягло прийняття рішення про відібрання дитини в зв'язку з загрозою її життю. Також просив стягнути з них аліменти в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судовому засідання позов не визнали та просили не позбавляти їх батьківських прав відносно дочки. Пояснили, що інколи зловживали спиртними напоями, але в теперішній час вони змінили своє життя, перестали зловживати алкогольними напоями, працюють, ведуть нормальне життя. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що, дійсно, сім'я відповідачів перебуває на контролі як неблагонадійна. 23 лютого 2016 року при відвідувані їх місця проживання були встановлені обставини, які загрожували життю дитини: в будинку не було натоплено, хоча була зима; дитина, перебуваючи в будинку з низькою температурою повітря, була одягнена дуже легко; їжа для дитини була відсутня. Тому було вирішено відібрати дитину у батьків. В теперішній час, вбачається, що вони змінили свою поведінку та спосіб життя на кращу сторону, тому вважала можливим надати їм останній шанс. Суд, заслухавши пояснення сторін та пояснення третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, яка містить виключний перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 цієї ж Постанови Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 25 квітня 2016 року, який було надано під час судового розгляду, є доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки вони зловживають алкоголем, не приділяють належного догляду та вихованню дитини, хоча дитина потребує ретельного піклування через проблеми зі здоров'ям. В той же час, як пояснили в судовому засіданні свідки та представник Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, на час розгляду справи відповідачі змінили своє життя та ставлення до дитини на кращу сторону. Перестали вживати алкоголь, працюють, навели порядок дома тощо. В зв'язку з цим, як свідки, в тому числі голова сільської ради [PERSON], так і представник служби у правах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, вважали можливим надати відповідачам шанс на виправлення і на тепер не застосовувати відносно них найсуворішу міру заходу у виді позбавлення батьківських прав. Слід враховувати, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Крім того, це не сприятиме стимулюванню батька та матір щодо належного виконання ним своїх обов'язків. Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд не вважає, що відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування відповідачами своїми обов'язками, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Згідно з положеннями ст.ст. 166, 180-183 СК України аліменти на утримання дитини стягуються з батьків, в тому числі і при позбавленні їх батьківських прав, на користь особи, у якої вона перебуває на утриманні. Але враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і дитина має бути повернута батькам, тому підстави для стягнення з них аліментів відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed