Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

24 січня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя. Сімейно-шлюбні стосунки вони не підтримують останніх півроку, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їх спільної дитини, тому відповідач має сплачувати аліменти. Просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між сторонами та стягнути з аліменти на дитину у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами. Зазначив, що не погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки у випадку стягнення цієї суми не зможе повністю сплачувати за всіма зобов'язаннями як на утримання дитини, так і на свої власні потреби. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 червня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві 19 червня 1999 року (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві 14 грудня 1999 року (а.с. 7). У судовому засіданні сторони підтвердили, що вони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, на примирення не згодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, не вбачається за необхідне змінювати прізвище позивача на дошлюбне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на те, що, відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, наявність на утриманні позивача дитини та те, що вона не в змозі самостійно повноцінно його утримувати. У судовому засіданні відповідач зазначив, що не погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки у випадку стягнення цієї суми не зможе повністю сплачувати за всіма зобов'язаннями, як на утримання дитини, так і на свої власні потреби. Оцінивши доводи сторін, суд вважає, що стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 січня 2017 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий їх розмір відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача та держави підлягає судовий збір.

Outcome: partial