Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

25.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює. Сторони в судове засідання не прибули. Надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач - позов визнав. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені 28.01.2015 року, місцем проживання дітей судом визначено з матір'ю. Діти проживають спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою з місця проживання від 31.07.2015 року. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Відповідач є здоровою працездатною особою 46 років; має постійне місце роботи та сталий заробіток, працює на посаді ветеринарного лікаря в ТОВ «Екобіозахист», де має сукупний шестимісячний дохід в розмірі 7 000 грн.; не достатньо приймає участі в вихованні синів та доньки; позовні вимоги визнав повністю; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved