Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

24 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області, [PERSON] про визнання незаконним рішення сесії та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,44 га, розташована на території Сергіївської сільської ради, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 17 травня 1999 року. Рішенням Білопільського районного суду від 17 грудня 2014 року вищевказану земельну ділянку визнано відумерлою та передано територіальній громаді Сергіївської сільської ради. У подальшому рішенням Білопільського районного суду від 28 грудня 2016 року його брату [PERSON] було визначено додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці. 27 березня 2017 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О. І. за заявою останнього заведено спадкову справу №100/2017 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але свідоцтво про право на спадщину за законом не видане. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 вересня 2017 року зазначене вище рішення Білопільського районного суду про визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері скасоване. 09 червня 2017 року [PERSON] звернувся до Сергіївської сільської ради із заявою про передачу у власність земельної ділянки, яка належала [PERSON] . Рішенням 22 сесії 7 скликання Сергіївської сільської ради від 15 червня 2017 року на підставі ч. 2 ст. 1280 ЦК України останньому безоплатно у власність передана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , площею 4,439 га. У подальшому, 19 липня 2017 року держаним реєстратором Білопільської міської ради Пєшковою О. М. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] , який у свою чергу 12 вересня 2017 року передав її в оренду ФГ «Даяна 2005». Позивач вважає, що [PERSON] не має статусу спадкоємця, оскільки рішення суду першої інстанції про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини скасоване, а отже на даний час останній незаконно володіє земельною ділянкою, титульним власником якої є територіальна громада Сергіївської сільської ради. Внаслідок цього, [PERSON] спричинено збитків територіальній громаді, у виді вартості 4,439 га землі та неотриманої орендної плати з 2014 року. Зазначає, що він є членом Сергіївської територіальної громади та будучи рідним сином померлого спадкодавця має майновий інтерес щодо вищевказаної земельної ділянки. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати незаконним рішення 22 сесії 7 скликання Сергіївської сільської ради від 15 червня 2017 року та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 4,439 га. Ухвалою від 27 травня 2019 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 37-38). 11 червня 2019 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що є сином [PERSON] та [PERSON] . Його брат, [PERSON] , позбавив матір батьківських прав та вигнав на вулицю, забравши у неї майно, нажите в шлюбі з [PERSON] . У 1995 році позивач зі своєю родиною виїхав з міста Білопілля до м. Миколаєва та з 21 березня 2011 року не мав реєстрації, у зв`язку з чим повідомити його про вступ у спадщину було неможливо. Вказує, що [PERSON] не є членом територіальної громади с. Сергіївка. Збитки територіальній громаді Сергіївської сільської ради не можуть бути завдані з 2014 року, так як спірна земельна ділянка була передана йому у червні 2017 року. Отримана у 2018 році орендна плата була розділена між його сином та сином позивача (а. с. 46-47). 21 червня 2019 року до суду від відповідача - Сергіївської сільської ради надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що рішенням Сергіївської сільської ради від 15 червня 2017 року «Про розгляд заяви [PERSON] від 06 вересня 2017 року» останньому на підставі ч. 2 ст. 1280 ЦК України передано у власність земельну ділянку як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] . У сільської ради були відсутні правові підстави для відмови [PERSON] у передачі спірної земельної ділянки. Позивач до сільської ради з аналогічною заявою не звертався. Посилаючись на викладені обставини, відповідач вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні (а. с. 74). Ухвалою від 24 червня 2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а. с. 79-80). 11 липня 2019 року представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат Ясинок М. М. подав до суду відповідь на відзив відповідачів [PERSON] та Сергіївської сільської ради, в яких зазначив, що заперечення останніх не спростовують аргументи, вкладені у позовній заяві, та не містять підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а. с. 93-95). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився без повідомлення причин. Представник останнього за договором про надання правової допомоги адвокат Ясинок М. М. позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області за довіреністю Даценко А. М. позов не визнав. Суду зазначив, що приймаючи рішення про передачу безоплатно у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки, визнаної відумерлою спадщиною, в порядку спадкування після смерті матері, сільська рада діяла в межах наданих Законом України «Про місцеве самоврядування» повноважень та в порядку, передбаченому 2 ст. 1280 ЦК України. Разом з цим представник відповідача вважає, що вказаним вище рішенням права позивача жодним чином не порушені, так як у встановленому законом порядку він не прийняв спадщину після смерті матері, а відтак, у даному випадку ним обрано не вірний спосіб захисту. Представник відповідача - Служби з державної реєстрації прав Білопільської міської ради Сумської області у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність (а. с. 83). Заслухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень п. 4 та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. За змістом п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525, 527 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнавалося останнє постійне місце проживання спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом були в рівних частках діти, дружина і батьки померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 550 ЦК УРСР було визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. В статті 553 ЦК УРСР зазначалося, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини було необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини могло бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснив дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виразив свою незгоду прийняти спадщину. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] (а. с. 5-9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно. Рішенням Білопільського районного суду від 17 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2014 року, за заявою прокурора Білопільського району визнано відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,4400 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала померлій на підставі державного акту серії [NUMBER] , та передано її територіальній громаді Сергіївської сільської ради (а. с. 10). Рішенням Білопільського районного суду від 28 грудня 2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю в три місяці з дня набрання чинності рішенням суду (а. с. 11-12). 27 березня 2017 року приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Бойко О. І. за заявою відповідача [PERSON] від 14 березня 2017 року заведено спадкову справу №100/2017 після померлої [INFO] [PERSON] , яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №60440202 (а. с. 52-60). 15 червня 2017 року на засіданні 7 сесії 22 скликання Сергіївської сільської ради за результатами розгляду звернення [PERSON] від 09 червня 2017 року, на підставі ст. 1280 ЦК України та ст. ст. 25-26 Закону України «Про місцеве самоврядування», прийнято рішення про передачу останньому власність земельної ділянки (спадщини після смерті матері [PERSON] , яка визнана відумерлою) з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 4,439 га, розташованої на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 23). 16 червня 2017 року Сергіївська сільська рада передала [PERSON] вищевказану земельну ділянку, про що складено акт приймання-передачі (а. с. 24). 19 липня 2017 року державним реєстратором на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Сергіївської сільської ради від 15 червня 2017 року та акту приймання-передачі від 16 червня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за №21465291 про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером [NUMBER] , площею 4,439 га, розташовану на території Сергіївської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 17). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 вересня 2017 року, ухваленим за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , скасовано рішення Білопільського районного суду Сумської області від 28 грудня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] у задоволенні заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а. с. 13-14). Рішенням Білопільського районного суду від 31 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 16 січня 2018 року, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до Сергіївської сільської ради, треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О. І. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а. с. 15-16, 65-67). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті своєї матері, оскільки протягом шести місяців не вчинив дії, передбачені ст. 525 ЦК УРСР. Крім того, рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2017 року йому відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином, у позивача не виникло право на спадщину після смерті останньої. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Оскільки позивач не набув право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , доказів порушення його прав передачею відповідачу [PERSON] Сергіївською сільською радою на підставі ч. 2 ст. 1280 ЦК України, в порядку спадкування після смерті останньої та реєстрацією за ним права власності на спірну земельну ділянку не надав, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed