overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

26 березня 2007 року між позивачем та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21600 гривень. Відповідачка порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 13 вересня 2021 року в сумі 19185,63 грн., які складаються із заборгованості за тілом кредиту - 8691,27 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 1494,36 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідачки на користь АТ КБ «Приват Банк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачки 2270 гривень судового збору. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № б/н від 26 березня 2007 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 21600 гривень. Але відповідачка, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, заборгувавши станом на 13 вересня 2021 року 19185,63 грн., які складаються із заборгованості за тілом кредиту - 8691,27 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 1494,36 грн. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідачки на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.141 ЦПК України, покладає на відповідачку обов`язок по сплаті судових витрат - 2270 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

26 березня 2010 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом в якому вказувала, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 10 квітня 2008 року, та [PERSON], 28 червня 2009 року, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Вона здійснює догляд за дітьми, тому не може працевлаштуватися, а відповідач здоровий та працездатний, тому просила суд стягнути з нього на свою користь аліменти в розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно до досягнення молодшим сином трирічного віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом було встановлено, що в 10 серпня 2007 році між сторонами був укладений шлюб, за час якого в них народилося двоє синів: [PERSON], 10 квітня 2008 року, та [PERSON], 28 червня 2009 року. Відповідач у справі є їх батьком, що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії І-ФП № 074969 та серії І-ФП № 107480, виданими 10 квітня 2008 року та 17 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~- батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положення ч.1 ст. 80 СК України вказують на те, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має задовільний стан здоровя, інших осіб не утримує, має офіційну та постійну роботу, тому суд вважає, що він має змогу надавати дружині матеріальну допомогу, яку суд, враховуючи обставини справи, визначає в розмірі ? частині всіх його доходів щомісячно до досягнення молодшим сином трирічного віку. Окрім цього, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п. «а» ст. 3 та ст. 4 Декрету КМ України № 7-93 від 21 січня 1993 року та Постанови КМ України № 1258 від 21 грудня 2005 року з відповідача також підлягають стягненню в доход держави судові витрати: судовий збір в розмірі 51 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

26 березня 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою. Посилався на те, що у жовтні 2013 р. звернувся до Реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області для реєстрації права власності на земельну ділянку, але в цьому йому відмовлено, оскільки у Державному акті на цю земельну ділянку допущено помилку у написанні його прізвища. Так, замість прізвища «[PERSON]» записано «[PERSON]», тобто після літери «л» записано літеру «и» замість «і», що є перешкодою для реєстрації належного йому майна у встановленому законом порядку, а тому просив встановити факт належності цього правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник не з'явився, але його представник надала суду письмову заяву, в якій заяву підтримала та просила її задовольнити, а справу розглянути за її відсутності.. Заінтересована особа: Сухоєланецька сільська рада будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася і представника не надіслали, але надали суду письмову заяву, в якій зазначили, що з вимогами згодні і не заперечували проти їх задоволення, а справу просили розглянути за їх відсутності. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з документу, що посвідчує особу заявника, а саме паспорту, що виданий 22 лютого 2012 року, його прізвище є [PERSON]. 04 березня 2001 року, заявник на власне прізвище отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 6,76 га, що призначена для товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сухоєланецької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Зі змісту цього Державного акта видно, що прізвище власника земельної ділянки записано «[PERSON]», тобто відмінне від того, як зазначено у паспорті, а саме, «[PERSON]». Отже існують розбіжності у написанні прізвища заявника у документі, що посвідчує його особу та правовстановлюючому документі на право власності на земельну ділянку, а саме, вказано прізвище «[PERSON]», тоді як у паспорті його прізвище зазначено «[PERSON]». Аналізуючи правовстановлюючий документ на право приватної власності на вищезгаданий будинок та документ, що посвідчує особу заявника, суд дійшов висновку, що «[PERSON]» і «[PERSON]» є одна і та ж особа, якій видано цей спірний документ.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

26 березня 2014 р. Дарницький районний суд м. Києва виніс рішення у цивільній справі № 753/14052/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири особистою приватною власністю. Під час ухвалення рішення судом в порушення вимог ст.ст. 88, 214, 215 ЦПК України не було вирішене питання про судові витрати. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 220 ЦПК України не вирішення питання про судові витрати є підставою для ухвалення додаткового рішення. Сторони та їх представники в судове засідання не з'явилися, однак їх присутність при розгляді даного питання не є обов'язковою. Враховуючи неявку в судове засідання осіб, що беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вбачає підстави для ухвалення додаткового рішення з огляду на невирішення питання про судові витрати. Приймаючи рішення про судові витрати, суд здійснює їх розподіл відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог та вимог, у задоволенні яких сторонам відмовлено. [PERSON] заявила вимоги на суму 260000 грн. і понесла судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в загальній сумі 2714,71 грн. Оскільки її позов задоволено на 200200 грн., тобто на 77/100 часток, присудженню з [PERSON] на її користь підлягає 2090,33 грн. судових витрат (2714,71:100х77). [PERSON] заявив вимоги на суму 520000 грн. і поніс судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 3654 грн. Його позов задоволено на 319800 грн., тобто на 615/1000 часток, а отже присудженню з [PERSON] на його користь підлягає 2247,21 грн. судових витрат (3654:1000х615). Здійснивши залік взаємних вимог, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 156,88 грн. судових витрат (2247,21-2090,33). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що уклав шлюб з [PERSON] 3 серпня 1985 року, який зареєстрований Біловською селищною радою Лутугінського району Ворошиловградської області, актовий запис № 52. Спільне життя з відповідачкою не склалося через розбіжності у відносинах, з грудня 2013 року він проживає з іншою жінкою, внаслідок чого він припинили шлюбні стосунки з відповідачкою, а тому примирення між ними неможливе. З урахуванням вищезазначеного просить шлюб з відповідачкою розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і суду пояснив, що шлюбні відносини з відповідачкою припинені з грудня 2013 року. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом за наявності законних підстав ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 3 серпня 1985 року Біловською селищною радою Лутугінського району Ворошиловградської області, актовий запис № 52. Шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2013 року. Сім'я у сторін розпалась через розбіжності у відносинах, проживання позивача з іншою жінкою. Сторони проживають окремо, мають різні бюджети, не пов'язані спільним побутом та взаємними правами та обов'язками. Примирення між сторонам неможливе і недоречне. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить к висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору, підлягають відшкодуванню відповідачкою на його користь. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла його мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]. Однак позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність нерухомого майна спадкодавцю за життя. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте телефонограмою повідомив про неможливість прибути до суду, просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини регулюються: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO], була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS]; [PERSON], як єдиний спадкоємиць за заповітом не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність нерухомого майна спадкодавцю, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно встановити факт набуття права приватної власності [PERSON], яка померла [INFO] на житловий будинок [ADDRESS], та визнати за ним право приватної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 11 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем, реєстрація проводилась відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. З відповідачем не проживають разом з січня 2014 року, життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та особистих якостей, що стало однією з причин неможливості спільного проживання. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання ним позовних вимог. Суд, вислухавши позивачку, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 2008 року. Реєстрація шлюбу проводилась відділом реєстрації цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 41. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують, їм надавався термін для примирення, але до позитивного результату це не призвело, тому збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та інтересам їхніх дітей, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова в березні 2014 року шлюб між сторонами розірвано. З початку 2014 року сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини майже не надає. Вказує, що відповідач працює неофіційно, має сталий високий дохід, а, в свою чергу, дитина часто хворіє, потребує нормального харчування та лікування, творчого розвитку, одягу, що потребує значних коштів і позивач не може самостійно це забезпечити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі 400 грн. щомісячно. Додатково пояснив, що дохід його на даний час є мінливий, виникають складнощі в працевлаштуванні і його щомісячний заробіток не перевищує 1500 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи: довідку про доходи [PERSON] (а.с. 4), довідку про склад сім'ї (а.с. 5), копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 6), копію свідоцтва про шлюб (а.с. 7), суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначені розміру аліментів, судом враховується стан здоров'я дитини і відповідача по справі, матеріальне становище та інші обставини справи, стягненню підлягають аліменти в сумі 500 грн. щомісячно. Суд визнає необхідним застосувати норми п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який на даний час знаходиться лише на її утриманні через відокремлене від сім'ї проживання його батька та відсутності матеріальної допомоги з його боку. У зв'язку з цим, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1000 грн. до досягнення ним повноліття та на її утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 500 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 03 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], (а.с.5), який знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с.7). Із довідки Роменської центральної районної лікарні Сумської області від 01 квітня 2014 року вбачається, що малолітній Ілля знаходиться на обліку в Роменській ЦРЛ з діагнозом: синдром м'язової гіпертонії підвищеної н/рефлекторної збудливості (а.с.6). Позивач разом із сином [PERSON] проживає [ADDRESS] (а.с.3,7). [PERSON] проживає по [ADDRESS]. До 14 квітня 2014 року відповідач працював у ТОВ «Укрпромфінанс-Безпека», однак був звільнений. Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а в силу ст.180 СК України, відповідно до положень якої обов'язок утримувати дитину лежить на обох батьках, відповідач, як його батько, може і зобов'язаний утримувати свою дитину шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1032 грн. Враховуючи, як того вимагають положення ст.182 СК України, матеріальне становище дитини, платника аліментів (зокрема відсутність у нього сталого регулярного доходу), відсутність відомостей про наявність у платника аліментів інших утриманців, та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач має постійний врегульований дохід, однак добровільно свій обов'язок по утриманню своєї дочки, яка продовжує навчання, не виконує. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку (а.с.12). Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Доведено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], яка навчається на ІІІ-му курсі денного відділення Верхівнянської філії Житомирського агротехнічного коледжу, але добровільно свого законного обов'язку по утриманню своєї повнолітньої дочки не виконує. Дані правовідносини регулюються ст.ст.183, 199 ч.1, 200 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких продовження навчання повнолітніми дітьми і наявність у зв'язку з цим потреби в матеріальній допомозі, зобов'зує батьків утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за наявності можливості надавати матеріальну допомогу; при ухилянні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду, зокрема, у визначеній судом частці від їх доходу, при цьому враховується можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню повнолітньої дочки, яка навчається на ІІІ-му курсі денного відділення Верхівнянської філії Житомирського агротехнічного коледжу і потребує у зв'язку з цим щомісячних витрат, чим порушує її права, то з нього потрібно щомісячно стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до закінчення дитиною навчання, - в примусовому порядку, при цьому суд зауважує, що сукупність викладених вище обставин свідчить про наявність у відповідача повної можливості надавати своїй повнолітній дочці щомісячне утримання у визначеній судом частці до закінчення нею навчання і такий розмір стягування аліментів не суперечитиме інтересам ні дитини, ні відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved