Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

26.03.2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а саме по 5000 грн. з кожного, мотивуючи свої вимоги тим, що на Успенському кладовищі в м. Охтирка Сумської області поховані її батьки, бабуся, чоловік та онук. Поруч поховані родина [PERSON], яка з 2002 року почала проводити поховання в два ряди. Між могилами [PERSON] (похована в 1974 році) та її онука [PERSON] (похований в 1993 році) було пропущено вільне місце, на якому вкопаний металевий столик. На ділянці [PERSON] на час поховання батька було 5 вільних місць і достатньо довжини для поховання членів їх родини. Однак, в 2002 році через 10 років після поховання її онука між його могилою та могилою [PERSON] - навпроти металевого столика - був похований частково на ділянці, яка відведена для поховання її рідних - [PERSON], чим на 0,5 м була зменшена її земельна ділянка, тоді як відповідно до Закону України «Про поховання і похоронну справу» відстань повинна бути 0,5 м. Щоб не піднімати споруд з родиною [PERSON] на кладовищі, вона з чоловіком вирішили, що одне поховання буде поруч з могилою їхнього онука. При цьому, коли 10-15 років тому, замінюючи металеві пам'ятники на гранітні та з крошки і облаштовуючи ділянку плиткою, вони обійшли [PERSON] (довжина 175 см), зробивши виступ на відстані між могилами [PERSON] та [PERSON] 21.11.2016 року було проведено поховання [PERSON] на одному рівні зі своїм чоловіком шляхом підкопування до могили, внаслідок чого могила була пошкоджена, просів бордюр, похилилася могильна плита та пам'ятник. Під час проведення цих похорон і поминок на її ділянці була пошкоджена могила і її чоловіка [PERSON] - розійшлися та просіли бордюри, відпала плитка, похилився його пам'ятник, переустановлення якого в зв'язку з цим в травні 2017 року коштувала її дітям 1700 грн. З цього приводу вона неодноразово зверталася з усними та письмовими зверненнями до директора КП «Благоустрій» [PERSON], деякі з них він взагалі ігнорував. А деякі, зокрема, від 26.12.2016 року та від 12.06.2017 року викладені, на її думку, з грубими порушеннями Закону України «Про поховання і похоронну справу», оскільки, не містять у собі обґрунтованої оцінки похованням [PERSON], не відібрані пояснення, їй не були надані акти обстеження, відповідь адресована тільки їй та не обов'язкова до виконання. Позивачка вважає, що інформація, викладена в листах директора КП «Благоустрій» є неправдивою, такою поведінкою їй були спричинені моральні страждання. Вважає, що відносно неї відбувався психологічний тиск в формі вигадування неправдивої інформації щодо порушень на її ділянці, і при цьому жодного разу не було згадки про порушення Закону «Про поховання і похоронну справу» з боку [PERSON], вона не викликалася для з'ясування обставин. Була проведена, на її думку, фальсифікація поховань. Зокрема, перед останнім обстеженням земля з могили [PERSON] була відкинута на 0,5 м, представники КП «Благоустрій» оглядали могили, але жодного акту обстеження не видали. 19 червня 2017 року позивачка звернулася з письмовою скаргою до міського голови Алексєєва І.Ю. на дії директора КП «Благоустрій» [PERSON] Однак, на зустрічі їй стало зрозуміло, що дана скарга не буде розглядатися. Фактично [PERSON] скаргу на себе розглянув сам, надавши відповідь від 30.06.2017 року. При цьому у відповіді не зазначено, чому не усуваються порушення закону, які мають місце. Неодноразово на місце виходили комісії, до складу яких входили доглядачі кладовища, представники міськвиконкому, депутати інших округів, а також лікар держпродспоживслужби. Однак, всі комісії здійснювали тиск на неї, вказуючи, що на те, що сталося, вплинули нібито порушення, неправильна форма земельної ділянки, що земельна ділянка була облаштована плиткою не в той час. При цьому комісії не брали до уваги поховання [PERSON] між могилами [PERSON]. Після такої несправедливості з боку посадових осіб, директора КП «Благоустрій», міського голови, навмисної тяганини, фальшувань у неї погіршився стан здоров'я. Більше року вона живе в постійному стресі, переносить гіпертонічні кризи, зазнає моральних і фізичних страждань від таких образ та приниження. Постійні стреси, пов'язані з даною ситуацією, призвели її до нервового розладу, постійного головного болю, відсутності здорового сну, загострення хронічних захворювань. Тому змушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили задовольнити. Позивачка зазначила, що її право порушено тим, що відповідачі надали дозвіл на поховання іншій особі біля могил її близьких без дотримання норм, встановлених у Законі, на її неодноразові звернення з даного приводу тривала тяганина у наданні їй відповіді, її скарги неналежним чином розглянуті , не з»ясовано по суті питання, внаслідок таких дій відповідачів (в особі міського голови та директора КП «Благоустрій») їй завдано моральних страждань, вона перенесла хвилювання, що призвело до погіршення її стану здоров»я, вона постійно внаслідок цього перебувала в стресовому стані. Представник позивачки [PERSON], зокрема вказав,що [PERSON] має поважний вік, їй 77 років, в зв'язку з виниклою ситуацією перенесла переживання, моральні страждання через неналежний розгляд її звернень та через порушення винних осіб з боку відповідачів. Представник виконкому Охтирської міської ради Фурманов О.В. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачка як в своїй позовній заяві так і в судовому засіданні не зазначила, в чому саме відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України полягає начебто завдана їй моральна шкода, адже виконавчим комітетом Охтирської міської ради не допущено спричинення каліцтва або іншого ушкодження здоров'я позивачки; не встановлено його протиправна поведінка (дії або бездіяльність) щодо позивачки, членів її сім'ї чи близьких родичів; не знищено та не пошкоджено її майно; не принижені її честь гідність чи ділова репутація. Вважає, що така шкода не спричинялась позивачці з вини виконавчого комітету. Позивачка не обґрунтувала та не підтвердила доказами свою позицію. Представник КП «Благоустрій» Шиленко Л.М. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позивачка як в своїй позовній заяві так і в судовому засіданні не зазначила, в чому саме відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України полягає начебто завдана їй моральна шкода, адже КП «Благоустрій» не допущено спричинення каліцтва або іншого ушкодження здоров'я позивачки; не встановлено його протиправна поведінка (дії або бездіяльність) щодо позивачки, членів її сім'ї чи близьких родичів; не знищено та не пошкоджено її майно; не принижені її честь гідність чи ділова репутація. Вважає, що така шкода не спричинялась позивачці з вини КП «Благоустрій». Позивачка не обґрунтувала та не підтвердила доказами свою позицію. 29.03.2018 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрите провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.04.2018 року. 13.04.2018 року позивачкою надані додаткові письмові докази по справі, які були направлені до відома відповідачам. В зв'язку з неявкою представника виконкому Охтирської міської ради підготовче судове засідання відкладалося на 16.05.2018 року, на 31.05.2018 року. За клопотанням представника Охтирського міськвиконкому підготовче судове засідання протокольною ухвалою було відкладено на 01.06.2018 року та на 05.06.2018 року. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2018 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду на 13.06.2018 року. Клопотання представника виконкому Охтирської міської ради про зупинення даної справи до розгляду іншої справи в порядку адміністративного судочинства судом відхилено як необґрунтоване. В зв'язку з хворобою судді справу було відкладено на 25.06.2018 року. 25.06.2018 року в судових дебатах за клопотанням позивачки поновлено судовий розгляд та оголошено перерву до 27.06.2018 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали даної цивільної справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в м. Охтирка по вул. Залізнична знаходиться Успенське кладовище. Земля, на якій розташоване вказане кладовище, є об'єктом комунальної власності, що підтверджується копією Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія [NUMBER] від 01 жовтня 2008 року (а.с.222). Позивачка є користувачем місця поховання (місця родинного поховання) на Успенському кладовищі в м. Охтирка по вул. Залізнична, де поховані її бабуся, батьки, чоловік та онук, поруч з яким знаходиться місце родинного поховання родини [PERSON]. У підтвердження вказаних обставин позивачкою надано в справу відповідні документи (а.с.12, 29-34). 21.11.2016 року КП «Благоустрій» надано відповідні документи [PERSON] на поховання [PERSON] (а.с. 249). Як вказує позивачка, [PERSON] похована біля місця родинного поховання [PERSON] таким чином, що її могила частково розташована між могилами родини [PERSON]. Даний факт не заперечувала в суді допитана в якості свідка [PERSON], а також про це не заперечувала в суді представник КП «Благоустрій» Шиленко Л.М. Як зазначає позивачка, при здійсненні поховання [PERSON] було пошкоджено бордюр, тротуарну плитку та похилився пам'ятник покійному чоловіку позивачки - [PERSON] та порушено допустиму відстань між могилами. 06.12.2016 року [PERSON] звернулася із скаргою до КП «Благоустрій» щодо грубих порушень при похованні та недотримання відстаней між могилами на Успенському кладовищі м. Охтирка Сумської області. 26.12.2016 року позивачці на дану скаргу була надана відповідь за підписом директора КП «Благоустрій», з якої вбачається, що, оскільки, Успенське кладовище, яке знаходиться по вул. Залізнична в м. Охтирка Сумської області створене більше ста років тому назад, нових місць для поховання немає, захоронення проводяться біля могил рідних та близьких, тому відстані між проходами значно скорочені. Також зазначалося, що [PERSON], яка є дочкою [PERSON], яка похована на цьому кладовищі попереджено, щоб при встановленні пам'ятника для її покійної матері нею не порушувалися допустимі відстані до місця родинного захоронення [PERSON]. Доглядача Успенського кладовища [PERSON] було зобов'язано здійснити контроль за цим (а.с.13). Оскільки, будь-яких дій щодо усунення виявлених порушень вчинено не було, позивачка повторно 06.02.2017 року звернулася із скаргою до КП «Благоустрій», на яку 06.02.2017 року надана відповідь за підписом директора КП «Благоустрій», з якої вбачається, що, оскільки, Успенське кладовище, яке знаходиться по вул. Залізнична в м. Охтирка Сумської області створене більше ста років тому назад, нових місць для поховання немає, захоронення проводяться біля могил рідних та близьких, тому відстані між проходами значно скорочені. Також зазначалося, що дочку покійної [PERSON] - [PERSON] попереджено, щоб при встановленні пам'ятника для її матері нею не порушувалися допустимі відстані до місця родинного захоронення [PERSON]. Доглядача Успенського кладовища [PERSON] було зобов'язано здійснити контроль за цим (а.с.46). 12.06.2017 року на чергову скаргу [PERSON] була надана відповідь за підписом директора КП «Благоустрій», з якої вбачається, що 21.09.2005 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради було прийнято рішення про часткове припинення поховань померлих на Соборному, Успенському та Миколаївському кладовищах і надавати дозволи на поховання померлих на вказаних кладовищах згідно з договорами-замовленнями, враховуючи волевиявлення особи, яка взяла зобов'язання поховати померлого, виключно в існуючих межах. Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 16.12.2004 року поховання не повинні виходити за межі території державного плану, відстань між рядами повинна бути 1 метр, між ділянками поховань в рядку - 0,5 м. Оскільки, Успенське кладовище дуже старе, відстань між рядами не дотримана з самого початку його існування, захоронення проводяться біля могил рідних та близьких. Зі слів [PERSON] було з'ясовано, що в 2002 році доглядач цього кладовища в межах місця родинного захоронення родини [PERSON] надала місце для поховання її батька і на прохання матері зарезервувала місце для [PERSON] поруч з чоловіком. На той час на зарезервованому місці були чагарники та сміття, захоронень поруч не було, а там, де поховали чоловіка позивачки колись були могилки трьох маленьких братиків померлого дідуся [PERSON] Їй також передали вимогу позивачки щодо перепоховання своїх батьків вперед до своїх родичів на 0,5 м, щоб в майбутньому була допустима відстань для поховання самої позивачки, але [PERSON], категорично відмовилася, так як вважає, що з її боку не було жодних порушень і вона не бажає турбувати прах померлих батьків. При замірах було встановлено, що відстань між могилою онука [PERSON] та могилою померлої [PERSON] становить 0,55 см. Оскільки, грубих порушень виявлено не було, позивачці було запропоновано знайти спільну мову з [PERSON] та вирішити цей конфлікт мирним шляхом (а.с.45). 19.06.2017 року [PERSON] на особистому прийомі у міського голови Охтирської міської ради Алексєєва І.Ю. звернулася із скаргою на роботу директора КП «Благоустрій» та розподіл місць на кладовищі. 30.06.2017 року директором КП «Благоустрій» була надана письмова відповідь, з якої вбачається, що в листопаді 2016 року був виїзд на Успенське кладовище комісії у складі заступника директора КП «Благоустрій» Чижика С.М., завідувача КПО Шиленко Л.М. і [PERSON], якою було оглянуто та зроблено заміри місць поховань онука [PERSON] та [PERSON], в ході яких не виявлено пошкоджень могил та пам'ятників. Насип щойно насипаної могили впритул до плитки. Плитка непошкоджена, бордюр зі сторони входу до місця родинного поховання [PERSON] трохи просів від давності. Жодні споруди не осквернені та не пошкоджені. [PERSON] неодноразово запрошувалася до КП «Благоустрій» на співбесіду, але вона, посилаючись на погане самопочуття відмовлялася. Перепоховати своїх батьків ближче на 0,5 м до своїх родичів, щоб дотриматися допустимих відстаней, вона відмовилася. В лютому 2017 року [PERSON] приходила на прийом до директора КП «Благоустрій» і він пояснив, що коли сніг розтане, можна виїхати на кладовище та оглянути все на місці. Вдруге [PERSON] прийшла на прийом в червні 2017 року, після чого відразу ж виїхали на кладовище, оглянули обидва місця поховання, явних порушень не виявили. [PERSON] виявила бажання бути похованою біля могили свого чоловіка та пояснила, що для цього потрібно перепоховати свого онука. На що їй пояснили, що для перепоховання потрібні компетентні документи. 07.08.2017 року [PERSON] звернулася із скаргою до міського голови з питання оцінки ситуації щодо розподілу місць на кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 10.08.2017 року. З наданої відповіді вбачається, що вказане питання було розглянуто з виходом на територію Успенського кладовища в присутності заявниці, начальника та головного спеціаліста-юрисконсульта управління та завідувача ритуальної служби КП «Благоустрій». В результаті обстеження місць поховання родин [PERSON] та [PERSON], вислухавши думку заявниці, враховуючи, що кладовище функціонує близько 100 років без розподілу його на ділянки-сектори, надати оцінку ситуації щодо розподілу місць на кладовищі не вбачається можливим. Також зазначено, що площа місця родинного поховання родини [PERSON] перевищує норми, визначені законодавством, а на території вказаного місця родинного поховання наявне місце між могилами, достатнє для здійснення ще одного поховання. Чинними нормативними актами не передбачено резервування місця для майбутніх захоронень. 02.10.2017 року [PERSON] звернулася із скаргою до міського голови з питання надання акту обстеження поховань на Успенському кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 12.10.2017 року. Для обстеження поховань на Успенському кладовищі була створена комісія за участю представників управління та міської ритуальної служби комунального підприємства «Благоустрій», якою 11.10.2017 року був складений відповідний акт, з якого вбачається, що могили родини [PERSON] розташовані наступним чином: подвійна могила «[PERSON] - [PERSON]», вільне місце, могила «[PERSON] могила «[PERSON].». Могили родини [PERSON] розташовані наступним чином: за вільним місцем родини [PERSON] могила «[PERSON].», за могилою «[PERSON].» могила «[PERSON].». Могили родини [PERSON] облаштовані тротуарною плиткою у формі неправильного прямокутника, ширина якого змінюється наступним чином (в метрах): 2-2,5-1,9-2,2. 06.11.2017 року [PERSON] звернулася із скаргою до міського голови з питання надання акту обстеження поховань на Успенському кладовищі, яка була розглянута за дорученням управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради 17.11.2017 року. З наданої відповіді вбачається, що площа земельної ділянки, яку займає територія Успенського кладовища становить 7,6705 га. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16.03.2005 року №91 при комунальному підприємстві «Благоустрій» створена ритуальна служба в місті, яка відповідно до Положення забезпечує функціонування місць поховань. Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 21.09.2005 року №293 на території Успенського кладовища частково припинено поховання померлих. Територія кладовища не поділена на ділянки-сектори та ряди, так як кладовище функціонує понад 100 років. Міська рада, виконавчий комітет міської ради та його структурні підрозділи не мають повноважень щодо надання правової оцінки діям директора КП «Благоустрій» та громадянки [PERSON] Наказом управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради від 13.11.2017 року №121-ОД була створена комісія для обстеження поховань на Успенському кладовищі м. Охтирка. Згідно акту обстеження поховань на Успенському кладовищі від 16.11.2017 року вбачається, що в результаті обстеження та замірів виявлено наступне. Могили родини [PERSON] розташовані наступним чином: подвійна могила «[PERSON] 1915-1974 рр. - [PERSON] - 1902-1965», встановлений гранітний пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою; вільне місце, на якому встановлені стіл та лавка, має довжину по влаштованій тротуарній плитці - 1,88 м; могила «[PERSON] 1990-1993», встановлений пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою; могила «[PERSON].», встановлений гранітний пам'ятник, облаштована тротуарною плиткою. Могили [PERSON] розташовані наступним чином: могила «[PERSON] [INFO] р.р.», встановлений гранітний пам'ятник, відстань від початку могили до бордюрного каменю території, де встановлений стіл та лавка - 1,75 м; могила «[PERSON] [INFO] р.р.», відстань від початку могили, де встановлений дерев'яний хрест, до бордюрного каменю території захоронення [PERSON] - 2,05 м, відстань від краю могили до початку пам'ятника «[PERSON].» - 0,65 м. Зі слів заявниці після поховання «[PERSON].» ґрунт був накиданий до місця захоронення «[PERSON].», влаштування тротуарної плитки та гранітних пам'ятників нею було проведено після захоронення «[PERSON].». Після чергової скарги [PERSON] 04.06.2018 року комісією, створеною на КП «Благоустрій», було обстежено місця поховання на Успенському кладовищі м. Охтирка та складено акт, згідно якого в результаті обстеження виявлено наступне: ділянка місця родинного поховання [PERSON] облаштована тротуарною плиткою, загальна площа якої становить 18,68 м2. Ділянка місця родинного поховання [PERSON] також облаштована тротуарною плиткою біля гранітних пам'ятників, загальна площа яких становить 3 м2. Згідно ст.1 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб'єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого; забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об'єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Відповідно до ст.5 цього Закону державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров'я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються зокрема з обов'язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом. З метою врахування обрядових звичаїв, сприяння розвитку етичних правил у галузі поховання можуть запроваджуватися кодекси професійної етики. Згідно ст.8 вказаного Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв'язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5)здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб'єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства. Відповідно до ст.9 Закону ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону. Ритуальні служби можуть також надавати ритуальні послуги, не передбачені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності, виготовляти предмети ритуальної належності. Тарифи щодо оплати таких послуг та предметів ритуальної належності встановлюються в межах, визначених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Згідно ст.12 Закону особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до міського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із міським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до ст.23 Закону для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Згідно ст.25 Закону за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Відповідно до Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1113/9712 п.1.1. для розміщення місця поховання спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування відповідно до вимог земельного законодавства та гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ у населених пунктах України (ДСанПіН 2.2.2.028.99) надається земельна ділянка. Наявність місця поховання передбачається проектом планування та забудови населеного пункту з урахуванням подальшого розширення його території. Площа ділянки, відведеної під місця традиційного поховання, визначається з розрахунку 0,24 га на 1000 чоловік, що проживають у міській, та 0,1 га на 1000 чоловік у сільській місцевостях. Для організації поховання урн з прахом померлого ця норма становить 0,02 га на 1000 чоловік. Розміри земельних ділянок, що відводяться для поховання, допускається уточнювати залежно від співвідношення місць традиційного поховання і місць для поховання урни з прахом, з урахуванням місцевих умов. Мінімальна територія місць поховань - 0,5 га. Відповідно до п.1.7. сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м. Пункт 2.8 передбачає, що під кожну могилу надається земельна ділянка таких розмірів: родинне площею 6,6 кв.м (довжина 2,2 м ширина 3 м); подвійне площею 4,8 кв.м (довжина 2,2 м ширина 2,2 м); одинарне площею 3,3 кв.м (довжина 2,2 м ширина 1,5 м); довжина могили 2 м ширина 1 м. В наданому в справу представником КП «Благоустрій» акті обстеження місця поховання родини [PERSON] та родини [PERSON], складеному 04 червня 2018 року (а.с.203) зазначено, що в результаті обстеження поховань на Успенському кладовищі виявлено, що ділянка місця для родинного поховання родини [PERSON] облаштована тротуарною плиткою, загальна площа якої становить 18,68 м2. Ділянка місця поховань сім'ї [PERSON] теж облаштована тротуарною плиткою біля гранітних пам'ятників, загальна площа яких становить 3 м2. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в дійсності щодо викладених позивачкою у позові обставин на Успенському кладовищі в м. Охтирка по вул. Залізничній не дотримані відстані між рядками, як це передбачено діючим законодавством, вказану обставину не заперечувала в суді і сама представник КП «Благоустрій» та це підтверджується наявними в справі матеріалами, поховання здійснено без дотримання вищевказаних відстаней, передбачених вищевказаними нормативними документами. Відповідно до Статуту Комунальне підприємство «Благоустрій» Охтирської міської ради (а.с.105-111) є підприємством, створеним Охтирською міською радою, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установлених банків, круглу печатку, кутовий та інші штампи зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне Засновнику та Уповноваженому органу, до сфери управління якого воно входить. Згідно п.2 Статуту метою створення та діяльності Підприємства є господарська діяльність щодо задоволення міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торгівельної та іншої господарської діяльності, спрямованої на досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Основними видами господарської діяльності підприємства є зокрема організація поховань та надання пов'язаних з цим послуг. Згідно п.6 Статуту КП «Благоустрій» самостійно здійснює господарську діяльність на принципах господарського розрахунку, відповідає за наслідки цієї діяльності перед Засновником, за виконання взятих на себе зобов'язань перед трудовим колективом та іншими суб'єктами господарювання відповідно до чинного законодавства. Контроль за фінансово-господарською діяльністю КП «Благоустрій» здійснює Уповноважений орган. Таким чином, суд не може взяти до уваги доводи відповідачів про те, що ними вчинено всі необхідні дії та не порушено прав позивачки. Посилання відповідачів на те, що Успенське кладовище старе, тому відстань між рядами не дотримана з самого початку його існування, не звільняє їх від належного виконання своїх обов'язків щодо забезпечення будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання, організації поховань та надання пов'язаних з цим послуг. Саме на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад покладено обов'язок забезпечити планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов'язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог. З огляду на викладене, аналіз наведених норм дає суду підстави стверджувати, що як виконавчий комітет Охтирської міської ради, так і КП «Благоустрій» несуть відповідальність за впорядкування, організацію роботи та належне функціонування Успенського кладовища у відповідності до норм чинного законодавства, саме вони зобов'язані були не допустити та в подальшому вчинити всі необхідні дії для усунення порушень прав позивачка, зокрема, як вказує позивачка щодо та тих недоліків, які виявилися після поховання [PERSON] частково на території місця родинного поховання родини [PERSON]. Матеріали справи містять надані сторонами докази, які свідчать про те, що [PERSON] неодноразово зверталася як на особистий прийом до міського голови, так і до директора КП «Благоустрій», а також неодноразово зверталася письмово, однак, питання, порушене в її зверненнях, так і не знайшло свого вирішення до теперішнього часу. Позивачка вказує на те, що через дії відповідачів вона більше року живе в постійному стресі, переносить гіпертонічні кризи, зазнає моральних і фізичних страждань. Постійні стреси, пов'язані з даною ситуацією, призвели її до нервового розладу, постійного головного болю, відсутності здорового сну, загострення хронічних захворювань. В обґрунтування вказаних тверджень вона надала в справу відповідну довідку про стан здоров'я (а.с.260). З наданих суду доказів вбачається, що позивачці з вини відповідачів, які неналежно виконували свої обов'язки щодо забезпечення планування та впорядкування території кладовища, була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних і фізичних стражданнях, що зазнала позивачка внаслідок цих подій. Наявний також причинно-наслідковий зв'язок між винними діями (бездіяльністю) відповідачів та негативними наслідками, що настали у зв'язку з цим для позивачки. Відповідачі в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України не спростували доводів позивачки та не надали належних доказів. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ст.8 вказаної Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Суд констатує, що в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод позивачка стверджує, що відповідачами не вжито необхідних заходів та не вирішено її питання по суті, не усунуто порушення її прав, не дотримано баланс між інтересами особи та суспільства, вона очікує захисту її прав. Таке втручання є порушенням зазначеного положення в статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи кілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 та не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.47). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (п.48 вказаного рішення). В даному випадку, вирішуючи позов [PERSON], суд приходить до висновку, що право позивачки порушено, є втручання у право на повагу до приватного життя, оскільки відповідачі надали дозвіл на поховання чужої людини занадто близько до могили родичів позивачки, з порушенням існуючих норм. Протилежного відповідачами у відповідності до положень ст.12, ст.81 ЦПК України суду не доведено належними, переконливими доказами. На думку суду, в даному випадку інтереси позивачки переважають інтереси суспільства в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає для фізичних осіб у фізичному болі, душевних стражданнях, у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Моральна шкода для фізичної особи є категорією психологічного плану, невід'ємно пов'язаною із самою особою, її відчуттями, емоційно-розумовою діяльністю, відображає внутрішній світ людини й характеризується, зокрема, наявністю психотравмуючих факторів, позбавленням відчуття життєвої захищеності, зміною життєвого укладу, відчуттями приниження, пригнічення, неврівноваженості, імпульсивності, зневаги, образи тощо. Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій (бездіяльності), що досягло певного психологічного стану - фізичних (відчуття фізичного болю) чи душевних (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо) страждань. Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Вирішуючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про наявність факту завдання такої шкоди позивачці. При цьому суд враховує, що через події, які сталися в житті позивачки вона перенесла моральні страждання, перебувала у стані психологічного напруження і стресу. Суд вважає, що посилання відповідачів на те, що позивачкою не доведено, в чому саме полягають її фізичні чи душевні страждання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки моральна шкода щодо фізичних осіб - категорія глибоко суб'єктивна та оціночна як у своєму виникненні, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації. На думку суду, виходячи із засад розумності та справедливості, виваженості, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, та на користь позивачки необхідно стягнути з відповідачів 4000 гривень, саме такий розмір буде достатнім та необхідним для захисту прав позивачки. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивачки моральну шкоду по 2000 грн. з кожного. В іншій частині необхідно відмовити. У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені по справі судові витрати пропорційно задоволеній частині вимог, у розмірі 140,96 грн. У зв'язку з великою завантаженістю повне судове рішення складено 09 липня 2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial