Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

25 вересня 2018 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку №77 по вулиці Жовтневій у місті Тростянець, в якому, крім інших членів сімї, з 1993 року зареєстрований її брат [PERSON]. У 1996 році відповідач поїхав з місця реєстрації і до теперішнього часу не зявляється. Його місце знаходження позивачу невідоме. Тому просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком №77 по вулиці Жовтневій у місті Тростянець. Судові витрати просила стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. 02 листопада 2018 року судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] у судове засідання зявилася, підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, проти заочного вирішення справи не заперечувала. У своїх поясненнях зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить указаний житловий будинок. В цьому будинку зареєстровані вона, відповідач, який є її братом, та син. Відповідач був зареєстрований у 1993 році за життя матері, прожив у будинку три роки. У 1996 році він поїхав в невідомому напрямку і з того часу за місцем реєстрації не зявлявся. Особистих речей відповідача в будинку немає, в утриманні житла він участі не бере, будинком не цікавиться. Її звернення у 2015 році до Тростянецького відділення поліції з метою встановлення фактичного місця знаходження відповідача позитивного результату не дало. Перешкод у користуванні житлом вона та інші члени сімї відповідачу не чинили. Також пояснила, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком, у неї виникають труднощі з оформленням субсидії на житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши всі наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 серпня 2018 року державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в м.Тростянець, Сумської області, вулиця Жовтнева, №77. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 серпня 2018 року за №27340356 (а.с. 8-12). Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований у вказаному будинку з 30.11.1993, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 14-16), довідкою Тростянецької міської ради Сумської області від 24.09.2018 року (а.с. 13), листом державного реєстратора реєстрації місця проживання та ведення реєстру виконкому Тростянецької міської ради від 01.10.2018 №2224. (а.с. 19). У 1996 році відповідач виїхав зі свого місця реєстрації проживання, до теперішнього часу за вказаним місцем не зявлявся. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та свідків. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача. Відповідача - [PERSON] знає. Останній з 1996 року за місцем реєстрації не проживає, так як виїхав. Де відповідач проживає їй не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], надала суду показання аналогічні показанням свідка [PERSON]. Обставин, які б свідчили про поважність причини відсутності відповідача за місцем його реєстрації, про наявність перешкод відповідачу у користуванні житлом та про наявність домовленості між відповідачем і власником будинку щодо порядку користування житлом, судом не встановлено. Таким чином, з наведеного вбачається що між позивачем як власником будинку та відповідачем як членом сімї виникли правовідносини щодо користування будинком, які мають речово-правовий характер. При вирішенні питання про визначення правових норм, які підлягають застосуванню до вказаних правовідносин суд виходить з того, що ці відносини врегульовані нормами речового права, а саме статтею 405 Цивільного кодексу України, яка передбачає право членів сімї власника житла на користуванням цим житлом. Так, відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу УРСР встановлено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У свою чергу частиною другою статті 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Беручи до уваги факт відсутності відповідача понад один рік (а в даному випадку понад двадцять років) та відсутності будь-яких дій відповідача щодо користування житлом, суд робить висновок про те, що відповідач втратив інтерес до реалізації свого права на користування будинком, який належить позивачу. При цьому факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає її правам користування та розпоряджання своїм майном, які закріплені в частині 1 статті 317 ЦК України. Позивач як власник будинку має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума понесеного судового збору у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved