Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

24.12.2019 року до суду звернулися позивачі [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації». 24.12.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.02.2020 року. 17.02.2020 року в розгляд справи в підготовчому судовому засіданні не проводився в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. Судове засідання призначене на 24.03.2020 року 24.03.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 24.03.2020 року. Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 24.03.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно поданої позовної заяви позивачі просить визнати за кожним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину зернового складу літера А-1, загальною площею 593.8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: у 2000 році було розпайоване майно КСП «Україна» у зв`язку з реформуванням його у ТОВ «Мрія». Їм, [PERSON] . [PERSON] ,. і [PERSON] , на трьох членів колгоспу було виділено майновий пай, склад зерновий на суму 12487.47 грн. На підставі витягу із протоколу рішення засідання по реорганізації бувшого КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 3 від 29.09.2001 року вирішили рекомендувати зборам уповноважених виділити майно, а саме: склад зерновий 1968 року будівництва по 1/3 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після отримання майна згідно акту прийому-передачі відповідачі користувались майном. Сплачували орендну плату за земельну ділянку, тобто 18 років. На даний час у них виникла необхідність зареєструвати нерухомість у вигляді складу як своє майно, але в них відсутні документи на зерновий склад, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Позивачі [PERSON] ,. і [PERSON] ,. в судове засідання не з`явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі Відповідач, представник Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Кучеренко В.І., в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у відсутність його представника. Відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є фактичними володільцями складу зернового, розташованого за адресою: [ADDRESS] З наданих суду документів встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на трьох, було виділено майновий пай: склад зерновий на суму 12487.47 грн. На підставі витягу із протоколу рішення засідання по реорганізації бувшого КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 3 від 29.09.2001 року вирішили рекомендувати зборам уповноважених виділити майно, а саме: склад зерновий 1968 року будівництва по 1/3 частині [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом із протоколу. На підставі договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2002 року, укладеному між орендодавцем: Верхньодніпровською районною державною адміністрацією і орендарем [PERSON] , було передано в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в зв`язку з придбанням будівель та споруд, тобто земельну ділянку прилеглу до зазначеного вище зернового складу. Відповідно до акту від 30 серпня 2002 року встановлені межі зазначеної земельної ділянки. Відповідно до накладних № 105-П від 22.10.2001 року, 106 - П від 27.10.2001 року і 149-П 24.10.2001 року та актів прийому - передачі позивачам передано в рахунок майнового паю по 1/3 частині складу зернового 1968 року. Таким чином судом встановлено, що позивачі починаючи з 2001 року відкрито, безперешкодно та на законних підставах користується будівлею складу зернового, розташованому за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Факт добросовісного, безперевного та відкритого володіння будівлею складу зернового позивачами підтверджується та показаннями [PERSON] і [PERSON] Так свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона працює землевпорядником у Дмитрівській сільській раді. При розпаюванні майна колгоспу позивачі отримали зазначений зерновий склад на трьох, як майновий пай. Позивачі користуються вказаним зерновим складом, зберігають там зерно. Також позивачі своєчасно вносять плату за земельну ділянку, що знаходиться під даним складом. Заборгованість у позивачів зі сплати орендної плати відсутня. Також позивачі дбайливо ставляться до даної будівлі: перекрили дах, оштукатурили задню стіну. відремонтували ворота. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила. що позивачі отримали зерновий склад, як майновий пай при розпаюванні майна колгоспу та користуються ним з 2000 року по даний час. Будівля складу впорядкована. У Дмитрівської сільської ради претензій до позивачів з приводу користування даною будівлею немає. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що починаючи з 2001 року позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіють будівлею складу зернового, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тобто таке володіння здійснюється позивачами більше 10 років. Належне володіння позивачами зазначеним вище зерновим складом полягає у його використанні за призначенням для зберігання вирощеного врожаю. Позивачами здійснено поточний ремонт будівлі зернового складу: встановлення паркану, ремонт даху, штукатурка стін. Також позивачі сплачують орендну плату за користування земельною ділянкою, що знаходиться під зазначеним зерновим складом. Також судом встановлено, що зерновий склад передавався позивачам в рахунок майнового паю, що підтверджується копіями наданих суду накладних, актів прийому-передачі, а також виписок із протоколів зборів комісії по реорганізації бувшого КСП «Україна». Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі(а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Відповідно до ст. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За наведених вище обставин, судом встановлено, що володіння та користування позивачами будівлею складу зернового відбулось правомірно, оскільки будівля складу передана позивачам в рахунок майнового складу при розпаювання бувшого майна колгоспу «Україна» в подальшому ТОВ «Мрія». Відповідно володіння зазначеним нерухомим майном позивачами є добросовісним. За час володіння позивачами вищевказаною будівлею складу зернового, відповідач та будь-які інші особи не ставили питання ні про звільнення позивачами зазначеної вище будівлі, ні про її повернення її іншим власникам. Володіння позивачами зазначеною вище будівлею протягом всього цього строку є відкритим, так як з наданих документів та показань свідків вбачається, що таке володіння було відоме сільській раді, районній державній адміністрації так і іншим особам, як-то: жителям села, іншим державним та комунальним органам, куди позивачі вносили необхідні платежі. І жодна із даних осіб не заявила про неправомірність володіння позивачами чи про своє право на зазначене вище нерухоме майно. Володіння позивачами зазначеним вище нерухомим майном є безперервним, так як позивачі з 2001 року, тобто протягом останніх 18-ти років користується будівлею складу зернового . Враховуючи, що позивачі не мають можливості захистити свої права, іншим шляхом, а також тривалість володіння та користування позивачами зазначеним нерухомим майном, відсутність спору між ними та іншим особами з приводу будівлі складу зернового та вимог зі сторони органу місцевого самоврядування та інших осіб на дану будівлю, суд приходить до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачами право власності на зерновий склад літера А-1, загальною площею 593.8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності, в розмірі 1/3 його частини за кожним в порядку набувальної давності. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2306 грн. (дві тисячі триста шість) грн., покласти на позивачів в рівних частинах.

Outcome: approved