Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

25.11.2016 року [PERSON], який діє в інтересах та за довіреністю компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» (FINANCING AND INVEST SOLUTIONS B.V.), звернувся до суду з позовною заявою до адвоката [PERSON], третя особа [PERSON], в якій, посилаючись на невиконання відповідачем зобовязань за договором відповідального зберігання від 28.10.2013 року, просив зобовязати його негайно передати позивачу конверт з ескроу документами, який підлягає поверненню відповідно до цього договору. 30.11.2016 року [PERSON], діючи як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з позовною заявою до компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», в якій просив відмовити у задоволенні первісного позову та визнати припиненою поруку, що виникла на підставі укладеного між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», [PERSON] та ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, а також визнати припиненим вказаний договір. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилався на те, що договір відповідального зберігання від 28.10.2013 року, невиконанням якого з боку [PERSON] зумовлено звернення компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» з первісним позовом, укладено сторонами саме на виконання умов договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, який було припинено внаслідок припинення забезпеченого порукою основного зобовязання. 05.12.2016 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», третя особа [PERSON] щодо визнання поруки та договору особистої гарантії припиненими обєднано в одне провадження з позовом компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» до адвоката [PERSON], третя особа [PERSON] про зобовязання вчинити дії. Також 05.12.2016 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача за первісним позовом залучено до участі у справі за позовом компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» до адвоката [PERSON], третя особа [PERSON] про зобовязання вчинити дії та за позовом [PERSON] до компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», третя особа [PERSON] щодо визнання поруки та договору особистої гарантії припиненими, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області. В судовому засіданні представник компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» первісний позов підтримав повністю, просив його задовольнити та відмовити у задоволенні позову [PERSON] Відповідач за первісним позовом адвокат [PERSON] надав до суду заперечення проти позову компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», якими обґрунтував неправомірність вимог позивача, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні адвокат [PERSON] підтримав свої заперечення, просив відмовити повністю у задоволенні позову компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Представник [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заперечував проти задоволення первісного позову компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з викладених в позові підстав. Представник Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області у судове засідання зявився, просив відкласти розгляд справи на час, необхідний для проведення перевірки за фактами, викладеними у позовних заявах компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та [PERSON] Розглянувши вказане клопотання, заслухавши думку сторін, судом відмовлено в його задоволенні, оскільки розгляд справи по суті не перешкоджає проведенню перевірки і реалізації повноважень, покладених на Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області. Суд, вислухавши представників учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» не підлягає задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 28.10.2013 року між адвокатом [PERSON], компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та [PERSON] укладено договір відповідального зберігання. За умовами договору компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та [PERSON], діючи спільно як поклажодавці, передали адвокату [PERSON] на відповідальне зберігання протягом строку дії цього договору конверт з документами. Розділом 2 договору визначені підстави та умови повернення конверту компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», яка згадується в договорі як кредитор, або [PERSON], статус якого в договорі визначено як поручитель. Зокрема, відповідно до п. 2.2 договору зберігач повертає конверт кредитору у випадку (і) отримання шляхом особистого вручення від представника кредитора повідомлення про дефолт; та (іі) спливу 30 (тридцяти) денного строку, наданого поручителю за договором особистої гарантії для належного виконання гарантії з моменту отримання повідомлення про дефолт. Позивач за первісним позовом, компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», посилаючись на настання передбачених в п. 2.2 договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року обставин, стверджує про виникнення у адвоката [PERSON] зобовязання щодо повернення конверта позивачу. Невиконанням відповідачем цього зобовязання й зумовлено звернення позивача до суду із відповідним позовом. Як вбачається з преамбули, пункту 1.1 та інших положень договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року, цей договір укладено на виконання договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, що укладений між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИЗМА БЕТА». За умовами договору особистої гарантії від 28.10.2013 року [PERSON], діючи як поручитель, надав компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», що визначена в договорі як кредитор, гарантію щодо належного виконання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», як позичальником, своїх зобовязань перед кредитором за договором позики від 25.09.2013 року, укладеним між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА». Сторонами погоджено, що договір особистої гарантії укладається у формі, притаманній договору поруки, проте з особливостями, визначеними у договорі. При цьому під гарантією сторони розуміли особисте зобовязання поручителя перед кредитором позичальника, яке полягає у вчинені поручителем всіх залежних від нього дій щодо недопущення настання дефолту за договором позики. Відповідно до пунктів 3.2, 3.3 договору особистої гарантії від 28.10.2013 року сторонами погоджено, що вичерпним обсягом гарантії, якого буде достатньо для забезпечення покриття можливих ризиків настання дефолту за договором позики буде: (a) грошові кошти, майно та майнові права поручителя; та (b) право реалізації ескроу документів; та (c) ділова репутація поручителя. У разі настання дефолту, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір зобовязання забезпеченого гарантією. Пунктом 5.3 договору особистої гарантії визначено, що поручитель надає дозвіл кредиторові у випадку невиконання гарантії у строк, вказаний статтею 4.3 цього договору, (а) отримати від ескроу-агента у встановленому порядку ескроу документи; та (b) на власний розсуд реалізувати всі або лише частину прав за ескроу документами. Згідно визначеного в пункті 1.1 договору тлумачення термінів під ескроу-агентом сторони розуміли адвоката [PERSON], а під ескроу документами 8 (вісім) державних актів на право власності на земельну ділянку та оригінал довіреності, відповідно до якої представнику кредитора надано повноваження на здійснення всіх правочинів та інших юридично значимих дій щодо земельних ділянок. Відповідно до пункту 6.3 договору порядок отримання кредитором ескроу документів від ескроу-агента у випадку застосування наслідків порушення гарантії поручителем, передбачених статтею 5.3 (відповідальність у формі реалізації ескроу документів), визначається окремим договором укладеним між кредитором, поручителем та ескроу-агентом. Таким чином, договір відповідального зберігання від 28.10.2013 року є похідним від договору особистої гарантії від 28.10.2013 року та визначає лише порядок отримання компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» як кредитором прав щодо реалізації ескроу документів як одного з видів відповідальності [PERSON] як поручителя, тоді як підстави та умови настання відповідальності поручителя визначені саме договором особистої гарантії. [PERSON] у своєму позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, посилається на припинення поруки, що виникла на підставі договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, та, як наслідок, припинення договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року. Ці обставини третя особа повязує з припиненням забезпечених порукою зобовязань, що виникли на підставі укладеного між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» договору позики від 25.09.2013 року. Судом встановлено, що 25.09.2013 року між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», як кредитором, і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», як позичальником, було укладено договір позики. Згідно пунктів 1.1, 1.2 договору кредитор надає позичальникові позику на суму 100\~000\~000,00 доларів США, а позичальник буде використовувати суму позики для поповнення оборотних коштів і рефінансування своєї заборгованості. Даний договір зареєстровано в Управлінні Національного банку України в Одеській області 04.10.2013 року за № 115. Як стверджує позивач і не заперечують інші учасники процесу, на виконання договору протягом жовтня-листопада 2013 року компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» перерахувала на користь ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» позику в загальному розмірі 92\~844\~247,00 доларів США. При зверненні до суду із клопотанням щодо залучення до участі у справі Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області представником позивача були наведені доводи стосовно протиправного характеру сукупності правочинів, повязаних з отриманням ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» позики від компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та забезпеченням виконання зобовязань позичальника за відповідним договором, в тому числі у формі поруки [PERSON], наданої на підставі договору особистої гарантії від 28.10.2013 року. На спростування цих доводів представником [PERSON] в судовому засідання надані пояснення, з яких вбачається, що потреба в отриманні ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» позики від компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та подальше укладення угод щодо забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року дійсно були зумовлені обставинами, повязаними з існуванням конфлікту щодо ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» та компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» (ASSOFIT HOLDINGS LIMITED), яка до вересня 2014 року була єдиним учасником цього товариства та директором якої є [PERSON] Однак отримання позики було зумовлене саме запобіганням настанню негативних наслідків протиправних дій інших осіб, які намагалися рейдерським шляхом отримати контроль над ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» та заволодіти його майном. Враховуючи, що саме з припиненням зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року третя особа повязує припинення поруки за договором особистої гарантії від 28.10.2013 року, та з метою оцінки наведених представниками сторін доводів судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів проведено аналіз відносин, що передували виникненню зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року. Судом встановлено, що 25.02.2010 року між компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (ARRICANO TRADING LIMITED), яка в подальшому змінила назву на «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» (ARRICANO REAL ESTATE PLC), і компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» (STOCKMAN INTERHOLD S.A.) було укладено угоду між акціонерами щодо управління компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД». Згідно до пунктів 3.3, 3.4 угоди між акціонерами від 25.02.2010 року її сторони погодилися, що заборгованість перед компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» і її афілійованими особами, а також накопичені проценти, штрафи і пені, не будуть підлягати виплаті компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.», компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» або ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», ЗАТ «ДНІПРОВСЬКА ПРИСТАНЬ» за винятком платежів, здійснюваних афілійованими особами для погашення кредитної лінії, вказаної в п. 3.2.(с) угоди між акціонерами від 25.02.2010 року, а також процентів по кредитному договору між компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» (FILGATE CREDIT ENTЕRPRISES LIMITED) і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» на загальну суму, що не перевищує 100 мільйонів доларів США. Компанія «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» гарантувала компанії «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.», що вона в максимально короткий строк, але не пізніше 15.04.2010 року, здійснить усі необхідні дії для відступлення заборгованості ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» перед компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» в межах ліміту 100 (сто) мільйонів доларів США на користь фінансової компанії, створеної за законодавством Республіки Кіпр. Рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, винесеного у відповідності до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ, встановлено, що компанія «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» 08.11.2010 на законних підставах розірвала угоду між акціонерами від 25.02.2010 року. Вирішено, що компанія «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» приймає заходи для передачі кредиту компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» перед ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» під спільний контроль компанії «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» та компанії «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» за рахунок передачі кредиту компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» з компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» на кіпрську компанію, що прямо або опосередковано контролюється компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (49,97%) та компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» (50,03%); компанія «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» приймає заходи аби передати право на земельну ділянку під проект ТРК «Скай Молл» ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», при цьому компанія «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» та компанія «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» забезпечують продаж всіх акцій ЗАТ «ДНІПРОВСЬКА ПРИСТАНЬ» на користь третьої сторони, що визначається компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», за 1 долар США або за іншу вартість з огляду на забезпечення оптимальної ставки оподаткування. Компанії «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» та «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.», в якості акціонерів та номінальних власників компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», несуть взаємні фідуціарні зобовязання. Зобовязання щодо передачі кредиту ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» з компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» під контроль спільного підприємства, що прямо або опосередковано контролюється компаніями «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» і «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» не були виконані компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» та афілійованою із нею компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» ні на підставі угоди між акціонерами від 25.02.2010 року, ні на підставі рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, винесеного у відповідності до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ. Як було встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 11.02.2013 року у справі № 5011-61/11570-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2014 року, в перегляді якої відмовлено постановою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 01.07.2014 року, виходячи із угоди між акціонерами від 25.02.2010 року і рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, винесеного у відповідності до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ, між компанією «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД», як учасником єдиного із компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» субєкта господарювання, та компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» було досягнуто вичерпну, безумовну і безвідкличну домовленість про укладання договору про відступлення права вимоги із набранням ним чинності не пізніше 15.04.2010 року за договорами позики між компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» на користь третьої особи, яка належить спільно компаніям «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» і «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.». Невиконання такого договору, як і розірвання угоди між акціонерами від 25.02.2010 року, не спростовує факту укладання такого договору, його обовязковості, такий договір відступлення права вимоги є частиною спільної домовленості щодо набуття компаніями «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» і «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» спільного контролю над компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», і рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, винесеного у відповідності до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ, підтверджено чинність такого договору про відступлення права вимоги і обов'язковість переходу права вимоги за договорами позики між компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» на користь третьої особи, яка належить спільно компаніям «АРРІКАНО ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» і «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.». За висновками господарського суду м. Києва третьою особою, яка відповідає вимогам, визначеним в пункті 3.4 угоди між акціонерами від 25.02.2010 року і пункті 242.2 рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, винесеного у відповідності до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ, та яка на підставі статті 636 ЦК України набула право вимоги за відповідними договорами позики від 30.09.2005 року, 12.12.2006 року, 03.09.2007 року і 01.03.2010 року, що були укладені між компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», стала компанія «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД». У звязку з цим рішенням господарського суду м. Києва від 11.02.2013 року у справі № 5011-61/11570-2012 були внесені зміни до відповідних договорів позики в частині визначення стороною позикодавця компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» замість компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД». Як було встановлено Голосіївським районним судом м. Києва у рішенні від 28.10.2014 року у справі № 752/14702/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2016 року, компанією «АРРІКАНО [PERSON]» систематично порушувались зобовязання, які виникли згідно пункту 3.4 акціонерної угоди та арбітражного рішення, прийнятого арбітражним трибуналом за арбітражними правилами ЮНСІТРАЛ 09.06.2011 року у м. Лондон (Великобританія). Зокрема, компанія «АРРІКАНО [PERSON]» не вжила жодних заходів задля передачі кредитів компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» перед ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» під спільний контроль компаній «АРРІКАНО [PERSON]» та «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.». Навпаки, за сприяння компанії «АРРІКАНО [PERSON]» компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» здійснювались спроби щодо використання прав вимоги за вказаними кредитами на власну користь, з метою незаконного заволодіння майном боржника ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» (звернення прав вимоги до стягнення, в тому числі й за рахунок майна боржника, оформлення гарантійних листів та поручительств на користь компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» щодо забезпечення вказаних прав вимоги). Оскільки компанія «АРРІКАНО [PERSON]» жодних дій щодо передачі кредитів згідно покладеного на неї зобовязання не вчинила, але, більше того, допустила вчинення дій, які суперечили змісту покладеного на компанію «АРРІКАНО [PERSON]» перед компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» зобовязання та за умови успішності таких дій унеможливлювали б передачу кредитів (предявлення вимог до стягнення в судовому порядку, в тому числі й за рахунок майна боржника ТОВ «ПРИЗМА БЕТА»), судом було встановлено, що компанія «АРРІКАНО [PERSON]» на момент таких дій не вважала себе зобовязаною перед компанією «СТОКМАН ІНТЕРХОЛД С.А.» та відмовлялась від них. У звязку з цим на виконання викладених в акціонерній угоді домовленостей, а також рішень Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року та господарського суду м. Києва від 11.02.2013 року у справі № 5011-61/11570-2012 компанія «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» правомірно набула статус кредитора за укладеними між компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» договорами позики від 30.09.2005 року, 12.12.2006 року, 03.09.2007 року та 10.03.2010 року. В подальшому між компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», як позикодавцем за укладеними із ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» договорами позики, та компанією «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД» (TORSEM CO LIMITED) були укладені договори про відступлення права вимоги від 16.04.2013 року, які були зареєстровані Головним управлінням Національного банку України по м. Києву та Київській області 18.04.2013 року. Згідно із цими договорами права вимоги до ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договорами позики від 30.09.2005 року, 12.12.2006 року, 03.09.2007 року та 10.03.2010 року, що первісно були укладені із компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД», були відступлені на користь компанії «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД», яка стала новим кредитором у відповідних зобовязаннях. Укладення договорів відступлення права вимоги від 16.04.2013 року було зумовлене тим, що, виходячи з пункту 159 рішення Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, саме компанія «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД» повинна була стати тією кіпрською компанією, на користь якої згідно з положеннями пункту 3.4 акціонерної угоди компанією «АРРІКАНО [PERSON]» мали бути вжиті всі необхідні заходи для передачі боргу компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» у сумі, що не перевищує 100 мільйонів доларів США. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2016 року у справі № 487/1345/13-ц встановлено, що фактично компанія «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» самостійно виконала ті дії, які була зобовязана виконати компанія «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» відповідно до обовязків, покладених на неї рішенням Лондонського міжнародного арбітражного суду від 09.06.2011 року, що додатково свідчить про правомірність такого відступлення прав вимоги від 16.04.2013 року компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» на користь компанії «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД» у відношенні ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за відповідними договорами позики. Передача компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» на користь компанії «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД» прав вимоги до ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договорами позики, що відбулася на підставі відповідних договорів відступлення права вимоги від 16.04.2013 року, була зумовлена захистом від неправомірних дій компанії «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» та афілійованої із нею компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД», спрямованих на блокування господарської діяльності ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» і ЗАТ «ДНІПРОВСЬКА ПРИСТАНЬ», заволодіння майном цих підприємств та майном компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД». З наведеного суд вважає доведеним, що ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» мало заборгованість за низкою договорів позики в загальному розмірі до 100 мільйонів доларів, що утворилася перед компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД». В подальшому компанія «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» втратила права кредитора по відношенню до ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» внаслідок переходу права вимоги за відповідними договорами позики до компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД». З огляду на систематичне вчинення компанією «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» і афілійованою з нею компанією «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД» протиправних дій, спрямованих на блокування господарської діяльності ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» та заволодіння майном цього товариства і майном компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», права вимоги за відповідними договорами позики були правомірно відступлені компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» на користь компанії «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД». Також суд погоджується з доводами представника [PERSON] про те, що, зважаючи на потребу запобігання подальшим протиправним діям з боку компанії «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» і компанії «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД», а також враховуючи наближення кінцевого терміну повернення позик за договорами позики від 30.09.2005 року, 12.12.2006 року, 03.09.2007 року і 01.03.2010 року, який припадав на 01.05.2014 року, ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» було вимушене шукати шляхи рефінансування цієї кредиторської заборгованості. Отже, отримання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» позики від компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» в загальному розмірі 92\~844\~247,00 доларів США на підставі договору позики від 25.09.2013 року, та подальше перерахування ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» отриманих коштів для погашення кредиторської заборгованості перед компанією «ТОРСЕМ КО ЛІМІТЕД» суд вважає обґрунтованим і правомірним. Відповідно до п. 5.1 договору позики від 25.09.2013 року сторони договору погодили, що забезпечення виконання зобовязань позичальника за цим договором позики буде надано шляхом укладення договору іпотеки нерухомості, розташованої за адресою: проспект Генерала Ватутіна 2-Т, місто Київ, Україна. Такий договір повинен бути укладений протягом 6 (шести) місяців з дати укладення цього договору позики. Однак ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» не виконало у визначений договором позики від 25.09.2013 року строк обовязок щодо забезпечення іпотекою виконання власних зобовязань перед кредитором. Як випливає з обставин, встановлених судовими рішеннями при розгляді інших справ, ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» було обмежено у вчиненні дій з розпорядження належним йому нерухомим майном, що було спричинено діями третіх осіб, зокрема діями компаній «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» і «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД». У звязку з цим компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» звернулась до [PERSON] з вимогою виступити поручителем за зобовязаннями ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договором позики від 25.09.2013 року. В результаті між сторонами було укладено договір особистої гарантії від 28.10.2013 року, виконання окремих зобовязань за яким додатково врегульовано договором відповідального зберігання від 28.10.2013 року. Оцінюючи правомірність укладення договору особистої гарантії від 28.10.2013 року суд виходить з того, що цей договір укладено сторонами за формою, притаманній договору поруки, проте з особливостями, визначеними цим договором, що не суперечить вимогам статей 627, 628 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобовязання. Згідно частин 1, 2 статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Враховуючи виникнення у ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» зобовязань перед компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» на підставі договору позики від 25.09.2013 року та зважаючи на закріплені цивільним законодавством принцип свободи договору та презумпцію правомірності правочину судом встановлена правомірність укладення компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», [PERSON] і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» договору особистої гарантії від 28.10.2013 року щодо забезпечення виконання зобовязань ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договором позики від 25.09.2013 року. 21.08.2014 року між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», компанією «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» укладено договір кол опціону. За умовами цього договору компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», як власник опціону, набула право вимагати від компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», як емітента опціону, здійснити продаж належних останній часток в статутному капіталі ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за умови настання передбачених в договорі обставин. Умови, з якими повязано можливість звернення стягнення на предмет опціону, полягали в одночасному існуванні таких обставин: (а) ненадання з боку ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» передбаченого умовами договору позики від 25.09.2013 року іпотечного забезпечення; (б) неповернення ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» суми позики чи несплата процентів згідно з умовами договору позики від 25.09.2013 року, або зміна учасників чи кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «ПРИЗМА БЕТА». У разі реалізації опціону вартість, за якою компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» могла набути право власності на частки в статутному капіталі ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», підлягала визначенню як різниця між балансовою вартістю всіх активів ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» та його зобовязань. Як встановлено судом на підставі пояснень сторін та наявних у матеріалах справи доказів, цей договір укладено з метою надання додаткового забезпечення виконання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року, потреба в якому була зумовлена триваючою неспроможністю виконання передбаченого в пункті 5.1 договору позики від 25.09.2013 року обовязку щодо укладення договору іпотеки. Тобто причиною укладення договору кол опціону від 21.08.2014 року стала неможливість виконання ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» передбаченого договором позики від 25.09.2013 року обовязку щодо надання іпотечного забезпечення, що, в свою чергу, було зумовлене протиправними діями компаній «АРРІКАНО [PERSON] ПІ ЕЛ СІ» і «ФІЛГЕЙТ КРЕДІТ ЕНТЕРПРАЙЗІС ЛІМІТЕД». Одночасно з укладенням договору кол опціону від 21.08.2014 року між тими ж сторонами було укладено договір зворотного кол опціону, який визначав право компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» здійснити зворотній викуп часток в статутному капіталі ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» у випадку реалізації компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» своїх прав за договором кол опціону. Оскільки відповідно до пунктів 21.1, 22.3 договору кол опціону від 21.08.2014 року та відповідних пунктів договору зворотного кол опціону від 21.08.2014 року тлумачення, дійсність і виконання цих договорів та всіх позадоговірних зобовязань, що з них випливають або повязані з ними, регулюються англійським правом, а будь-які спори підлягають врегулюванню Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України, суд не здійснює оцінку змісту відповідних правочинів. При цьому суд враховує, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, а також іншими видами забезпечення виконання зобовязання, які можуть бути встановлені договором або законом. Отже, компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», компанія «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» мали право врегулювати свої відносини щодо забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року шляхом укладення відповідних договорів кол опціону та зворотного кол опціону від 21.08.2014 року, які відповідають загальним засадам цивільного законодавства, вимогам розумності та справедливості. Судом встановлено, що 01.09.2014 року ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» виконало зобовязання щодо надання в забезпечення виконання власних зобовязань за договором позики від 25.09.2013 року іпотекою нерухомості, уклавши із компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» відповідний договір іпотеки. Однак компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» реалізувала свої права за договором кол опціону від 21.08.2013 року, набувши у власність 100% часток у статутному капіталі ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», 10.09.2014 року між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» та ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого компанія «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» відступила свої права кредитора за договором позики від 25.09.2013 року на користь ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ». У цю ж дату між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» і ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 01.09.2014 року, яким забезпечувалось виконання зобовязань ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договором позики від 25.09.2013 року. Суд погоджується з доводами представника третьої особи, яка завила самостійні вимоги щодо предмета спору, про те, що після звернення компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» стягнення на 100% часток в статутному капіталі ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», компанія «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД», як попередній власник відповідних корпоративних прав, та безпосередньо [PERSON] як директор компанії «АССОФІТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД» вже не мали можливості впливати та якимось чином завадити укладенню між компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» і ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» угод щодо відступлення прав за договором позики від 25.09.2013 року та договором іпотеки від 01.09.2014 року. Відтак виключається будь-яка відповідальність [PERSON] за такі дії. На підставі наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що 12.06.2015 року між ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» і ТОВ «ПРИЗМА БЕТА», яке контролювалось з боку компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]», було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. На підставі цього договору ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» отримало у власність майновий комплекс загальною площею 21235,8 кв.м, розташований по пр.\~Генерала Ватутіна, 2 в м.\~Києві. Стягнення на цей обєкт нерухомості було звернуто в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» перед ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» за договором позики від 25.09.2013 року, права вимоги за яким були відступлені компанією «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» на користь банка на підставі договору відступлення права вимоги від 10.09.2014 року. Таким чином, при зверненні ПАТ АБ «ПІВДЕННИЙ» стягнення на предмет іпотеки відбулося повне погашення заборгованості ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договором позики від 25.09.2013 року, а ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» вважається таким, що повністю виконано свої грошові зобовязання за договором позики від 25.09.2013 року. Відповідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Існування поруки окремо від основного зобовязання, яке така порука забезпечує, є неможливим. Згідно ст. 7 договору особистої гарантії від 28.10.2013 року цей договір та гарантія, надана цим договором, набирає сили з моменту підписання договору сторонами та зберігає чинність до моменту повного виконання позичальником своїх зобовязань за договором позики. Отже, з урахуванням зясованих обставин, на які посилались сторони як на підстави своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, суд доходить висновку, що договір особистої гарантії від 28.10.2013 року, який було укладено за формою, притаманній договору поруки для забезпечення виконання зобовязань ТОВ «ПРИЗМА БЕТА» за договором позики від 25.09.2013 року, припинився внаслідок припинення основного зобовязання за договором позики від 25.09.2013 року. Також, відповідно, є припиненими відносини поруки, що виникли на підставі даного договору. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання припиненими договору особистої гарантії від 28.10.2013 року та поруки, що виникла на його підставі, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Натомість щодо позовних вимог компанії «ФІНАНСІНГ ЕНД ІНВЕСТ СОЛЮШН [PERSON]» суд не вбачає підстав для їх задоволення. Відповідно до пункту 7.2 договору відповідального зберігання від 28.10.2013 року строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 7.1 цього договору, та закінчується після виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. Момент закінчення строку дії договору відповідального зберігання повязується зі спливом періоду повернення конверту, який визначено сторонами договору як період, який починається 28.10.2013 року та закінчується одночасно із закінченням строку дії договору особистої гарантії. Отже, зважаючи на припинення договору особистої гарантії від 28.10.2013 року, договір відповідального зберігання від 28.10.2013 року також є припиненим, оскільки є похідним від договору особистої гарантії. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. Згідно з приписами частин 1, 3 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Витрати, пов'язані з розглядом справи за первісним позовом, суд вважає за необхідне покласти на позивача за первісним позовом. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved