Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

24 червня 1998 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАГС Смілянського міського управління юстиції Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 184. За час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу серії АВА № 634099 від 25 червня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3037, сторони за спільні кошти придбали будинковолодіння з надвірними спорудами [ADDRESS], яке було зареєстроване на відповідача [PERSON] Крім того, в період шлюбу сторонами, на підставі договору купівлі-продажу АВЕ № 353607 від 23 грудня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Пешехоновою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5646, придбано 21/50 частину будинковолодіння з надвірними спорудами, розташовану по [ADDRESS], право власності було зареєстровано також на відповідача [PERSON] На даний час шлюб між сторонами розірвано. Посилаючись на зазначені обставини і те, що він має право на половину майна, придбаного сторонами в період шлюбу, позивач звернувся до суду із позовом про розподіл спільного майна подружжя та просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час шлюбу та поділити його між сторонами. Відповідачка до суду повторно не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином. Позивач, в поданій суду заяві позов підтримав та просив справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу в заочному порядку, передбаченому гл.8 розд. III ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст.74 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовольнити. У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Як передбачено ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься і в ч.3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо один із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування їх в шлюбі. Правові підстави, передбачені ст. 57 СК України, щоб вважати спірне нерухоме майно та джерела для його придбання, особистою приватною власність відповідачки - відсутні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, зазначений будинок по [ADDRESS] та 21/50 частина будинковолодіння, що по [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об'єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідачки як подружжя, оскільки набуті за час їх перебування в шлюбі на підставі договорів, укладених відповідачкою в інтересах сім'ї за згодою та участі позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2274 грн. та витрати за розміщення оголошення в газеті про виклик відповідача в судове засідання в розмірі 72 грн., а всього - 2346 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved