Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

24 вересня 2020 року\~ [PERSON] , в інтересах\~якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що [INFO] в смт. Казанка Миколаївської області померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,88 га, розташована в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616, виданого 16 липня 2004 року Казанківською райдержадміністрацією. Відповідно до заповіту, посвідченого 25.11.2008 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Корж М.В., [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно, що належить чи буде належати їй заповіла [PERSON] , а тому позивач [PERSON] є спадкоємицею за заповітом. Представник позивача вказує, що позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 05 червня 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте приватним нотаріусом 05.06.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого ст.1270 ЦК України строку на прийняття спадщини. Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 6,8815 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом, набутої спадкодавцем [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616 від 16 липня 2004 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада Миколаївської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час, дату і місце його проведення була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом норм ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.3 і ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №929616 від 16 липня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010401600317, громадянка [PERSON] , на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації №409-р від 01.07.2004 року, є власником земельної ділянки площею 6,88 гектарів у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Казанківської селищної ради Миколаївської області (копія) (а.с.10). Відповідно до заповіту, посвідченого 25 листопада 2008 року державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Корж М.В., зареєстрованого в реєстрі за №1276, [PERSON] , що народилася [INFO] , на випадок своєї смерті усе своє майно, що належить чи буде належати їй, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла гр. [PERSON] , [INFO] (копія) (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] , у віці 75 років, про що 04 липня 2012 року складено відповідний актовий запис №79, місце смерті смт. Казанка Миколаївська область, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 6,88 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Казанківської селищної ради Миколаївської області, яка належала їй згідно Державного акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯЕ №929616\~від 16\~липня 2004\~року (копія) (а.с.10). 05 червня 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.28-42 копії спадкової справи №56/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 05.06.2019 року). Постановою приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корж М.В. від 05 червня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , через пропуск нею встановленого статтею 1270 ЦК України строку на прийняття спадщини (а.с.12, 42). Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно довідки №1660/03-15 від 21.08.2020 року виданої виконавчим комітетом Казанківської селищної ради Миколаївської області на вимогу гр. [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за місцем проживання по [ADDRESS] , в тому, що дійсно [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично постійно проживала з гр. [PERSON] за місцем її реєстрації: по [ADDRESS] , про що свідчить Акт підтвердження фактичного постійного проживання від 04.07.2020 року, за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З акту підтвердження фактичного постійного проживання, складеного депутатом Казанківської селищної ради Кудаковою Л.В. від 04.07.2020 року (копія) вбачається, що цей акт складений на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За вказаною вище адресою [PERSON] по день своєї смерті фактично постійно проживала у [PERSON] вдома, остання здійснювала догляд за [PERSON] , як за літньою людиною. Вказаний факт постійного проживання засвідчено наступними свідками: [PERSON] , та [PERSON] (а.с.44). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні засвідчили, що вони проживають в смт. Казанка, по сусідству з [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] проживала сама, їй племінниця [PERSON] здійснювала за нею догляд, доставляючи продукти та допомагаючи по господарству. Восени 2010 року [PERSON] забрала свою тітку [PERSON] до себе додому на постійне проживання. [PERSON] проживала у [PERSON] більше двох років по день своєї смерті. Зазначили, що похованням [PERSON] займалася племінниця [PERSON] . Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно ч.10 ст.6 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно з п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Суд вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст.76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку, що маються підстави для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] у період з 01 листопада 2010 року по день відкриття спадщини 03 липня 2012 року. Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом є передчасними, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача з спадкодавцем на час відкриття спадщини і відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину з урахуванням цього рішення, позивач не має. Таким чином позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають. В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем [PERSON] при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за двома самостійними вимогами: немайнового характеру (окремого провадження - встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини) та майнового характеру (визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом),\~в загальній\~сумі 2448\~грн.\~73\~коп.\~(а.с.1-2). Частиною 1 ст.141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовний вимог. Згідно ч.7 ст.295 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, лише в частині окремого провадження - встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в останній частині відмовлено, відповідно до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.\~\~\~

Outcome: partial