Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

26.06.2014р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3654грн.. В обґрунтування позову зазначила, що з вона працювала на [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» з 05.06.2006 р. за професією електромонтер з обслуговування станцій четвертого розряду в РМУ, що підтверджується копією трудової книжки. З 20.06.2011 року по 16.04.2014 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. 17.04.2014 року її не було допущено до робочого місця. Крім того її повідомили, що вона вже не працює на даному підприємстві у звязку з ліквідацією останнього. З єдиного державного реєстру вона дізналась, що підприємство, де вона працює, знаходиться в стадії ліквідації і ліквідатором цього підприємства на підставі постанови Господарського суду Донецької області від 18.04.2013 року призначено [PERSON]. 24 квітня 2014 року вона направила заяви про надання їй документів, а саме копії наказу про звільнення, трудової книжки, довідки про нараховані суми в рахунок остаточного розрахунку, з розшифровкою за видами оплат, на дві адреси: за юридичною адресою підприємства 83086 м.Донецьк пл.Комунаров, 4, та на адресу ліквідатора підприємства [PERSON] вул.. Васнецова буд..266 м. Маріуполь Донецької області. Конверт з її заявою на юридичну адресу підприємства повернувся без вручення. На її заяву до ліквідатора підприємства нею отримано відповідь від 26.05.2015 року № 19-905/278/13-г, згідно з якою їй було відмовлено у видачі документів та видачі трудової книжки, через те що до ліквідатора не передано трудовий архів, бухгалтерська, фінансова та інша документація. Відповідно до п.1 ст. 43 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до п.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак в порушенні вищезазначених вимог закону відповідач не надав їй довідку про остаточний розрахунок та не виплатив суми в рахунок остаточного розрахунку при звільненні. Згідно її розрахунків відповідач має заборгованість переді нею в рахунок остаточного розрахунку 3654 грн. Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Красноармійський машинобудівний завод» на її користь суму заборгованості в рахунок остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 3654грн. 02 липня 2015 року позивачка уточнила свої вимоги , про що надала відповідну заяву (а.с.83-84), в якій просить суд: зобовязати відповідача [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод», юридична адреса м. Донецьк, пл.. Комунарів, 4 видати наказ про її звільнення за власним бажанням з 16 грудня 2014 року; зобовязати відповідача [PERSON] Красноармійський машинобудівний завод» внести зміни в трудову книжку про звільнення за власним бажанням з 16 грудня 2014 року; зобовязати відповідача видати їй трудову книжку та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2014 року по 16.12.2014 року та провести нарахування та виплату сум в рахунок остаточного розрахунку з нею станом на 16.12.2014 року. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача[PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» до суду не зявився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.(а.с88-89,90). Суд, заслухавши пояснення позивачки, зясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, позовні вимоги[PERSON] не. підлягають задоволенню з таких підстав. Із копії трудової книжки(а.с.15-17) та пояснень представника позивачки [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що з 05.06.2016 року позивачка працювала на [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» електромонтером з обслуговування підстанції четвертого розряду, прийнята на роботу згідно наказу № 31-к від 05.06.2006 року. З 20.06.2011р. по 16.04.2014р. [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що підтверджується також довідкою № 469 від 14.06.2012р., виданою [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» .(а.с.18). 17.04.2014 року позивачка вийшла з відпустки з догляду за дитиною та прибула на своє робоче місце, але на прохідній не була допущена до роботи. Крім того, 24 квітня 2014 року на адресу ліквідатора підприємства [PERSON] направила лист з проханням надати їй копії наказу про звільнення , трудову книжку та довідку про остаточний розрахунок про звільнення, але заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на адресу адміністрації підприємства чи ліквідатора підприємства вона не писала. Постановою Господарського суду Донецької області від 18.04.2013р. [PERSON] «Красноармійський машинобудівний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]І.(а.с.7-11) . Із листа арбітражного керуючого [PERSON] на запит [PERSON] про надання їй копії наказу про звільнення, трудової книжки, довідки про нараховані суми в рахунок остаточного розрахунку, з розшифровкою за видами оплат, вбачається, що йому не були передані попереднім керівником трудового архіву, бухгалтерської, фінансової та іншої документації підприємства-банкрута, що робить неможливим надання їй витребуваних документів.(а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що позивачка звернулась до суду з трудовим спором не надавши суду будь-якого підтвердження того, що вона звільнена з роботи за власним бажанням чи зверталась до адміністрації підприємства з заявою про звільнення за власним бажанням(порушено досудовий порядок розгляду трудового спору), поклавши на суд обовязок по її звільненню, що не є компетенцією суду. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а в справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Пропуск строку звернення до суду з трудовим спором є підставою для відмови в задоволенні позову, якщо позивачем не заявлено вимоги про поновлення судом строків, пропущених з поважних причин. Оскільки позивачкою не надано суду доказу того, що вона звільнена з підприємства (копію наказу) чи зверталась до адміністрації підприємства з заявою про звільнення за власним бажанням і їй було відмовлено, не надано довідку на підтвердження розміру вихідної допомоги при звільненні, а також довідку про середньоденний заробіток позивачки та належним чином не розраховано середній заробіток за час розрахунку при звільненні,суд вважає, що в задоволенні вимог позивачки до [PERSON] Акціонерного Товариства «Красноармійський машинобудівний завод» про зобовязання відповідача видати наказ про звільнення, внесення запису до трудової книжки про звільнення за власним бажанням, про видачу трудової книжки, про нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні, слід відмовити як необґрунтованих.

Outcome: dismissed