Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

25 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 18 800 доларів США, що еквівалентно 496 132 грн., посилаючись на те, що 05.07.2014 року відповідач [PERSON] отримав у нього 18 800 доларів США та зобов'язався їх повернути до 01.08.2014 р., однак сума позики так і не повернута, а відповідач ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання, в зв'язку з чим просить стягнути дані кошти з [PERSON], проценти в сумі 286 173, 45 грн. та 3% річних в сумі 41 577, 84 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що 05.07.2014 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 18 800 доларів США, тобто між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач зобов'язався повернути кошти до 01.08.2014 р. Станом на день подачі позову відповідач не повернув позивачу коштів в сумі 18 800 доларів США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, підтверджується розпискою від 05.07.2014 року. Даний письмовий договір позики від 05.07.2014 р., наданий позивачем на підтвердження зобов'язань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобов'язання; цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача неповернутої суми позики за вказаним договором. Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця (в судове засідання не з'явився), а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обов'язки згідно закону України. Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 05.07.2014 року в сумі 18 800 доларів США. При поданні позову позивачем визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 26,739931 грн. за 1 долар США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, виходячи із наведених позивачем в розрахунку до позовної заяви формул, складові та суми стягнення з відповідача на користь позивача, - позика в еквіваленті до 18 800 доларів США становитиме 502 710, 71 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме : проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Згідно розписки від 05.07.2014 року відповідач зобов'язувався повернути позивачу позику до 01.08.2014 року. Відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню позики, а тому за період з 01.08.2014 року по 25.05.2017 р. з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми за 2014 рік: 502 710, 71 грн. / 100 х 3 / 365 х 152 = 6 280,45 грн.; за 2015 рік: 502 710, 71 грн. / 100 х 3 / 365 х 365 = 15 081, 32 грн.; за 2016 рік: 502 710, 71 грн. / 100 х 3 / 365 х 365 = 15 081, 32 грн.; за 2017 рік: 502 710, 71 грн. / 100 х 3 / 365 х 145 = 5 991, 20 грн., а всього 42 434 грн. 29 коп. Проте, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних в сумі 41 577,84 грн., а з урахуванням того, що суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог, тому до задоволенню підлягає сума 3 % річних - 41 577,84 грн. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вищезазначеними нормами, на користь позикодавця також необхідно стягнути проценти за договором позики за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України. Оскільки сторони при укладенні договору позики не обумовили, що позика є безоплатною та на неї не нараховуються проценти, відомості про це у розписці відсутні, а тому відповідач зобов'язаний сплатити позивачу проценти за користування позикою за період з 01.08.2014 року по 25.05.2017 року на рівні облікової ставки НБУ в розмірі за 2014 р. : 502 710, 71 грн. *152 (дні)/365(дні) )*13%(облікова ставка НБУ)/100 = 27 215, 24 грн.; за 2015 рік: 502 710, 71 грн. *365(дні)/365(дні) )*22%(облікова ставка НБУ)/100 = 110 595,35 грн..; за 2016 рік: 502 710, 71 грн. *365(дні)/365(дні) )*17%(облікова ставка НБУ)/100 = 85 460,82 грн.; за 2017 р.: 502 710, 71 грн. *145(дні)/365(дні) )*12%(облікова ставка НБУ)/100 = 23 964,83 грн., а всього 247 236, 24 грн. А тому в цій частині вимоги щодо стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 247 236, 24 грн. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 05.07.2014 року в сумі 18 800 доларів США, що еквівалентно 502 710, 71 грн., 3 % річних в сумі 41 577,84 грн., проценти за користування позикою в сумі 247 236, 24 грн. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial