Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

25 лютого 2021 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що 06 червня 2015 року, між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Від спільного проживання з чоловіком мають спільних дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спір про місце проживання дітей відсутній. Майнового спору в сторін не виникає. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, втрати поваги до один одного, в зв`язку із чим позивач прохає суд даний шлюб розірвати. Позивач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій підтримала позов та прохала його задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кобеляцького районного управління юстиції у Полтавській області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 47. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4,5). Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. Спору про спільне майно у сторін не має. Спір про місце проживання дітей відсутній. В зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ст. 112 СК України шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням думки позивача, вважаю, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] . Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені судові витрати при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.2069559694.1 від 29.03.2021 року в розмірі 908 гривень (а.с.19). Таким чином, оскільки розгляд справи по суті станом на 22.04.2021 року не розпочато, з урахуванням суми сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в розмірі 908 грн., позивачу підлягає поверненню 50% вказаної суми з державного бюджету, тобто 454 грн., а інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved