Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

25 лютого 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] та просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька на період з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.06.2025 року та надати дозвіл позивачу оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України без згоди батька дитини. В обгрунтування позову вказано, що позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 13 травня 2006 року по 12 квітня 2012 року, від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу, відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Про надання дозволу виїзду доньки з матір'ю за кордон для туристичних подорожей, відповідач безпідставно заперечує. Виходячи з викладеного позивач просила суд заявлені вимоги задовольнити. У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 13 травня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього доньку [PERSON], [INFO] /а.с.10/. 12 квітня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, відповідно до заочного рішення Центрального районного суду м.Миколаєва /а.с.9/. Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з матір'ю. Однак, вимоги позову не можуть бути задоволені виходячи з наступного. Законодавство України передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей з одним з батьків за межі України без дозволу іншого, який безпідставно не дає згоду на виїзд дитини з одним з батьків. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (далі - Закон) та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до п.3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Відповідності до ч.2 ст.4 Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже, із зазначених нормативно-правових актів випливає презумпція права малолітньої дитини на вільний виїзд за кордон у супроводі матері. Оскільки позивачем, всупереч п.4 Правил, чітко не зазначено відповідного часового проміжку перебування у Російській Федерації дитини та оскільки, позивач не надала доказів щодо її проживання та працевлаштування у Росії, доказів створення для дитини належних умов проживання та виховання дитини в іншій країні, тому неможливо зробити висновок щодо відповідності такого переїзду інтересам дитини, та враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини без супроводу та згоди батька слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed