Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

24 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON], визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що її батьки за життя побудували спірний будинок, який згідно з вимогами закону на той час був зареєстрований в погосподарскій книзі на батька позивача як главу родини. Після смерті батька його успадкувала мати, та продовжувала в ньому проживати. За життя [PERSON] скала заповіт на користь доньки, заповівши усе майно [PERSON], остання в свою чергу прийняла спадщину. Проте звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Позивач звернулася до суду з письмовою заявою, в якій позовні вимоги підтримали з наведених мотивів, просили позов задовольнити. Відповідач та представник третьої особи не з'явилися. Представник відповідача Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області та представник третьої особи Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області надали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Представник відповідача одночасно зауважив про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідкок КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» від 15.09.2015 №217 та Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області від 06 січня 2016 року №02-16/01 житловий будинок [ADDRESS], згідно з записом погосподарської книги Удянської сільської ради Золочівського району Харківської №6, особовий рахунок [NUMBER] числиться за померлим [PERSON], згодом згідно з записом погосподарської книги цієї ж сільради №3 (2006-2010 роки) особовий рахунок [NUMBER] - за померлою [PERSON]. Відповідно до наданого суду технічного паспорту, виданого 08 вересня 2015 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок [ADDRESS], будинок побудовано у 1968 році, його загальна площа становить 60,8 квадратних метрів, житлова - 40,6 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: веранди та трьох житлових кімнат, передпокою та господарських будівель: веранди літ. «а», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», «В», погребу літ. «Д», огорожі №1. 05 травня 2006 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, склавши заповіт, яким усе належне їй майно, яке їй належить та на яке вона матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON]. Відповідно до довідки Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області від 06 січня 2016 року №02-16/01 вказаний заповіт був посвідчений того ж дня секретарем Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, згодом він не скасовувався та не змінювався. [INFO] у віці 70 років помер [PERSON], про що Удянською сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації актів про смерть [INFO] зроблено актовий запис №16 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. [INFO] у віці 75 років померла [PERSON], про що Удянською сільською радою Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації смертей 16 жовтня 2009 року зроблено актовий запис №17 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER]. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 14 січня 2016 року вих. №18/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріальної контори 26 березня 2010 року надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері. 25 червня 2010 року надійшла ще одна заява від [PERSON] про видачу свідоцтв про право власності на спадщину. Того ж дня за цією заявою видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим номером 1787 на земельну ділянку, та свідоцтво за реєстровим №1788 на земельну частку (пай). Більше заяв про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 14 січня 2016 року вих. №17/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріальної контори 12 листопада 2002 року в інтересах [PERSON] надійшла заява від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] 03 грудня 2002 року в інтересах [PERSON] надійшла заява від [PERSON] про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. Того ж дня за цією заявою видано свідоцтво про право на спадщину реєстровий №1068 на земельну частку (пай). 07 березня 2003 року в інтересах [PERSON] надійшла заява від [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Того ж дня за цією заявою видано свідоцтво про право на спадщину реєстровий №253 на майновий пай члена КСП. Більше заяв про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 24 вересня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок [ADDRESS]. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, ЦК УРСР 1963 року, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень Закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, ім'я, по батькові голови родини, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР 1963 року до числа першої черги спадкоємців за законом належать в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із статтями 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину в тому числі якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або протягом 6 місяців подав заяву про прийняття спадщини. Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини. Так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набув у власність житловий будинок [ADDRESS], право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі на голову родини [PERSON], як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався як акт органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. [PERSON] як спадкоємець першої черги згідно із ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, після смерті чоловіка [PERSON] в порядку ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину та успадкувала все належне йому майно, на частину майна отримала свідоцтво про право на спадщину. Водночас свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у с. Уди Золочівського району Харківської області [PERSON] не отримала. Проте враховуючи, що спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини згідно із положеннями ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, а законодавством не передбачено наслідків неотримання свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] на момент своєї смерті була власником в тому числі спірного житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у с. Уди Золочівського району Харківської області, в зв'язку з чим дане майно увійшло до складу спадкового майна, що лишилося після її смерті. Позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом згідно із ст. 1223, 1268,1269 ЦК України, подавши відповідну заяву, прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO], та відповідно успадкувала все належне спадкодавцю майно в тому числі і спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у с. Уди Золочівського району Харківської області. Проте враховуючи, що в спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат», позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в зв'язку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved