Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

25.06.2020 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2020 справу передано на розгляд судді Папаценку П.І. 30.06.2020 судом на адресу відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради направлено запит щодо місця реєстрації позивача [PERSON] 17.07.2020 до суду надійшла відповідь з відділу аналітичного забезпечення Департаменту надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 15.07.2020 №089-99.02-04828, згідно з якою [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 30.06.2020 судом на адресу Центру надання адміністративних послуг Косовської РДА направлено запит щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] 08.09.2020 до суду надійшла відповідь з Центру надання адміністративних послуг Косовської РДА, у якій зазначено, що з 01.04.2016 реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання здійснюють органи місцевого самоврядування. Для отримання необхідної інформації необхідно звертатися до них, оскільки ЦНАП не надає такі послуги. Згідно з розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області №232 від 11.11.2020 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, призначено повторний автоматичний розподіл нерозглянутих справ судді Папаценка П.І. станом на 10.11.2020, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2020 цивільну справу передано на розгляд судді Томіліну О.М. 12.11.2020 судом на адресу Косівської міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача [PERSON] 13.11.2020 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачці час для усунення вказаних недоліків позовної заяви. 23.11.2020 до суду від представника позивача адвоката Довженка В.І. через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі суду від 23.11.2020. 01.12.2020 з виконкому Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області на запит суду надійшло повідомлення про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає та місцезнаходження останнього не відоме. З 03.12.2020 по 16.12.2020 включно суддя Томілін О.М. знаходився у відпустці у зв`язку із перебуванням на самоізоляції. 17 грудня 2020 ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області відкрите загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, про позбавлення батьківських прав і зміну способу стягнення аліментів, та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надіслати суду відзив на позовну заяву. З 15 січня 2021 по 22 січня 2021 включно суддя Томілін О.М. перебував у щорічній плановій відпустці. Ухвалою суду від 23.02.2021 доручено Косівському районному суду Івано-Франковської області вручити копію уточненої позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження по справі відповідачу [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та допитати його в порядку окремого доручення, з`ясувавши наступні питання: Чи визнає [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги? Які пояснення бажає дати [PERSON] , [INFO] з приводу заявлених вимог? Чи не заперечує [PERSON] , [INFO] , щоб справа була розглянута у його відсутність? Провадження у справі зупинено. 31.05.2021 до суду з Косівського районного суду Івано-Франковської області надійшла копія ухвали суду від 20.05.2021 про повернення доручення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області в частині допиту відповідача без виконання у зв`язку з неявкою відповідача до суду. Також, додано підтвердження про вручення документа, відповідно до якого копію ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.12.2020 про відкриття провадження по справі та копію доповненої позовної заяви з додатками вручено рекомендованим листом 13.05.2021 (згідно з поштовим повідомленням). Ухвалою суду від 01.06.2021 поновлено провадження у справі. З 14.06.2021 по 16.07.2021 включно суддя Томілін О.М. перебував у щорічній плановій відпустці. Ухвалою суду від 23.07.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду. З 16.08.2021 по 28.08.2021 включно суддя Томілін О.М. перебував у щорічній плановій відпустці. З 09.11.2021 по 15.11.2021 включно суддя Томілін О.М. перебував на лікарняному. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона із відповідачем з 06.11.2010 по 03.11.2016 перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 30.09.2016 з відповідача на користь позивачка на утримання дитини були стягнуті аліменти в розмірі 20 % відсотків доходів відповідача щомісячно до набуття дитиною повноліття. Щомісячна сума аліментів склала 1373 грн., чого вочевидь не вистачає для утримання дитини, тож виникла необхідність у стягненні аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, що буде достатньо для належного утримання та забезпечення дитини. Відповідач на даний час знаходиться у розшуку у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування у кримінальній справі та на даний час в нього існує заборгованість по виплаті аліментів. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від спілкування з дитиною, не опікується нею, не цікавиться її життям, участі в вихованні дитини не бере та не бажає з нею бачитися, тобто не виконує свої батьківські обов`язки. На підставі викладеного просила позбавити батьківських прав відповідача щодо дитини та змінити спосіб стягнення з нього на користь позивачки аліментів, стягнувши з нього аліменти в розмірі 4000 грн. щомісячно з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Позивач надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради - Мамаєва С.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила при вирішенні спірного питання на розсуд суду максимально врахувати права та інтереси малолітньої дитини. Враховуючи викладене, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, та витребувані судом у порядку ч. 5 ст. 19 СК України, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11). Згідно з рішенням Косівського районного суду міста Івано-Франківської області від 03.11.2016 шлюб між сторонами, який був укладений 06.11.2010 р., розірваний (а.с.16). Згідно з рішенням Косівського районного суду міста Івано-Франківської області від 30.09.2016 на користь позивачки з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 20 % доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Згідно з довідкою про склад сім`ї [PERSON] мешкає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] (а.с.13, 20). Дитина [PERSON] , [INFO] , навчається у ЗОШ №64 (а.с.14). Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 02.06.2021 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 18.05.2021 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно з ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її життям, не приймає участі в її вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, має заборгованість по сплаті аліментів, не відвідує та не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, приймаючи до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав, необхідно дійти висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дитини, та з урахуванням відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків, необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За частиною третьої згаданої статті, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Звертаючись до суду з позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів, позивач посилається на те, що збільшились витрати на утримання дитини та те, що аліментів в розмірі 20% від доходів відповідача щомісячно, що фактично складає 1373 грн., вочевидь не вистачає на утримання дитини та забезпечення її нормального фізичного та психічного розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до висновку ВС України щодо застосування ст.ст. 181-183, 192 СК України, викладеного у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що фактично є зміною розміру, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на збільшення витрат на утримання дитини, та те, що аліментів в розмірі 20% від доходів відповідача щомісячно, що фактично складає 1373 грн., вочевидь не вистачає на утримання дитини та забезпечення її нормального фізичного та психічного розвитку. Так, позивач вказує та судом встановлено, що вона є учасником бойових дій (а.с.10) та проживає одна разом з дитиною, тобто має нести особисто відповідні витрати на комунальні послуги, витрати по утриманню дитини, яка навчається в школі, несе витрати на її оздоровлення тощо. Позивачем вказано та не спростовано відповідачем, що останній не працює, тобто має мінливий дохід. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Як вже вказано вище, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Проаналізувавши викладене, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в сумі 3000 грн. щомісячно, тобто наявні підстави для часткового задоволення позову та зміни способу стягнення та збільшення стягуваних аліментів до вказаного розміру, з огляду на наступне. При визначенні нового розміру аліментів суд погоджується з твердженням позивачки про обов`язок обох батьків утримувати дитину, оскільки законом встановлені рівні обов`язки батьків перед дитиною на її утримання. Також суд враховує матеріальний стан сторін, вік дитини, яка потребує додаткового розвитку, відсутність інших утриманців у відповідача, який є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини. Дитина мешкає з матір`ю, що не заперечує відповідач, та що зумовлює її додаткові постійні витрати на її утримання. Таким чином суд приходе до висновку, про можливу зміну розміру аліментів, та вважає за необхідне змінити розмір стягуваних аліментів з 20% доходів відповідача щомісячно на 3000 гривень щомісячно з подальшою індексацією, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини, тому суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, а остання потребує утримання. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Щодо стягнення судових витрат, суд прийшов до таких висновків. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Що стосується вимоги про стягнення витрат на надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з відповідача цих витрат, оскільки жодних належних доказів на підтвердження понесення позивачем таких витрат суду не представлено.

Outcome: partial