Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

25 жовтня 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод» до [PERSON] про стягнення боргу у порядку регресу. В своїй позовній заяві позивач вказував, що відповідач [PERSON] є працівником Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод (далі: позивач, або ПАТ «КВБЗ»), з яким 14.05.1998 року був укладений трудовий договір. Відповідача було прийнято на роботу у цех безрейкового транспорту Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» водієм вантажного автотранспорту де він і працює на теперішній час. Позивач, на момент пред'явлення цього позову носить назву Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод». Вироком від 09.09.2013 року, по справі № 1604/1516/2012 (провадження 1/527/14/13) Глобинського районного суду Полтавської області встановлено, що водій ПАТ «КВБЗ» [PERSON] 27 листопада 2011 року, близько 17 години на 170 км + 850 м автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, в районі с. Липове Глобинського району Полтавської області, під час виконання трудових обов'язків, рухаючись на технічно справному автомобілі «КамАЗ-54112», державний номерний знак [NUMBER] із напівпричепом бортовим - Е «МАЗ-938660-044», державний номерний знак ВІ 3499 XT (який закріплений за водієм [PERSON] згідно з розпорядженням № 35 від 18.02.2011 року) по мосту через річку Сула в напрямку м. Бориспіль, порушив вимоги п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», яким передбачено, що при виборі в установлених межах безпечної швидкості, водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно ним керувати. Внаслідок необрання безпечної швидкості [PERSON] не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із передньою частиною автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який їхав у зустрічному напрямку. У результаті зіткнення водій автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Був госпіталізований до Градизької районної лікарні, де о 21 годині 40 хвилин 27.11.2011 року помер. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550» [PERSON] отримала тілесні ушкодження віднесені до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. 09.09.2013 року Глобинський районний суд Полтавської області постановив вирок у кримінальній справі №1604/1516/2012, яким визнав винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 КК України та засудив [PERSON], якому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. Одночасно, судом першої інстанції було прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільних позовів у частині стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] (мати потерпілого) у сумі 150\~000 грн., [PERSON] (брат потерпілого) у сумі 100 000 грн., та [PERSON] (постраждала та наречена потерпілого) у сумі 100\~000 грн. Ухвалою від 17.02.14 року Апеляційний суд Харківської області [PERSON] визнав винним, та встановив покарання у вигляді іспитового строку на три роки замість позбавлення волі строком на 4 роки, у частині стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] суму було зменшено до 130 000 грн. з урахуванням того, що ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» уже було сплачено 20\~000 грн. 28.01.2014 року, в частині відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] 100\~000 грн. залишено без змін, а в частині відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] направлено на повторний розгляд до суду першої інстанції. Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено вищевказані суми. Рішенням від 03.08.2015 року Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/203/15-ц щодо стягнення з Відповідача на користь [PERSON] спричиненої йому моральної шкоди було частково задоволено позовні вимоги на суму 97\~450 грн. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено вищевказану суму. Усього Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено суму 338 229, 70 грн., без урахування оплати благодійної допомоги матері потерпілого у сумі 20 208, 00 грн. Із [PERSON] на користь ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» щомісячно із заробітної плати стягується частинами сума боргу за вчинене ним правопорушення, у період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року було стягнуто 14 450, 00 грн. На підставі викладеного просили суд ухвалити рішення за яким стягнути у порядку регресу з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» борг у сумі 323 779, 70 грн., та судові витрати у сумі 4856.70 грн. Крім цього, 10.03.2017 року від представника позивача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» - [PERSON] на адресу суду надійшло уточнення позовних вимог, в яких просив врахувати відшкодування шкоди потерпілій [PERSON] в сумі 20208 гривень до основної суми боргу, та остаточно просив постановити рішення, яким: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» суму боргу в розмірі 338389 гривень 70 копійок та судовий збір в розмірі 4856 гривень 70 копійок. Загалом стягнути 343246 гривень 40 копійок. Крім цього, 10 березня 2017 року, на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про розстрочення порядку виконання рішення, в якому зазначила, що разом із відповідачем проживає та знаходиться на утриманні його мати [PERSON], [INFO], яка є хворим пенсіонером та потребує постійного догляду. Більш того, [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу, потребує періодичного прийому медичних препаратів. Крім того, до матеріалів справи долучено довідку про доходи відповідача, які є незначними, значна їх частина витрачається утримання матері, придбання медикаментів, сплату комунальних послуг, що не дає відповідачу змоги виконати майбутнє рішення суду негайно. Таким чином, зважаючи на матеріальний стан відповідача, його життєві потреби, розмір його доходів, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст. 3 ЦК України та враховуючи, те що відповідач проти задоволення позову не заперечує тому просить розстрочити рішення на 10 років. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити посилаючись на підстави та обставини викладені в позовній заяві, проти розстрочення порядку виконання рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, уточненні позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували, просили суд задовольнити клопотання про розстрочення порядку виконання рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне: Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач [PERSON] є працівником Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод (далі: позивач, або ПАТ «КВБЗ»), з яким 14.05.1998 року був укладений трудовий договір. Відповідача було прийнято на роботу у цех безрейкового транспорту Відкритого акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» водієм вантажного автотранспорту де він і працює на теперішній час. Позивач, на момент пред'явлення цього позову носить назву Публічне акціонерне товариство «Крюківський вагонобудівний завод». Вироком від 09.09.2013 року, по справі № 1604/1516/2012 (провадження 1/527/14/13) Глобинського районного суду Полтавської області встановлено, що водій ПАТ «КВБЗ» [PERSON] 27 листопада 2011 року, близько 17 години на 170 км + 850 м автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, в районі с. Липове Глобинського району Полтавської області, під час виконання трудових обов'язків, рухаючись на технічно справному автомобілі «КамАЗ-54112», державний номерний знак [NUMBER] із напівпричепом бортовим - Е «МАЗ-938660-044», державний номерний знак ВІ 3499 XT (який закріплений за водієм [PERSON] згідно з розпорядженням № 35 від 18.02.2011 року) по мосту через річку Сула в напрямку м. Бориспіль, порушив вимоги п. 12.1 «Правил дорожнього руху України», яким передбачено, що при виборі в установлених межах безпечної швидкості, водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно ним керувати. Внаслідок необрання безпечної швидкості [PERSON] не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із передньою частиною автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який їхав у зустрічному напрямку. У результаті зіткнення водій автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550» [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Був госпіталізований до Градизької районної лікарні, де о 21 годині 40 хвилин 27.11.2011 року помер. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «DAEWOO-Lanos D4MM550» [PERSON] отримала тілесні ушкодження віднесені до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. 09.09.2013 року Глобинський районний суд Полтавської області постановив вирок у кримінальній справі №1604/1516/2012, яким визнав винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 286 КК України та засудив [PERSON], якому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. Одночасно, судом першої інстанції було прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільних позовів у частині стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] (мати потерпілого) у сумі 150\~000 грн., [PERSON] (брат потерпілого) у сумі 100 000 грн., та [PERSON] (постраждала та наречена потерпілого) у сумі 100\~000 грн. Ухвалою від 17.02.14 року Апеляційний суд Харківської області [PERSON] визнав винним, та встановив покарання у вигляді іспитового строку на три роки замість позбавлення волі строком на 4 роки, у частині стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] суму було зменшено до 130 000 грн. з урахуванням того, що ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» уже було сплачено 20\~000 грн. 28.01.2014 року, в частині відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] 100\~000 грн. залишено без змін, а в частині відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] направлено на повторний розгляд до суду першої інстанції. Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено вищевказані суми, що підтверджується платіжними дорученнями № 49/41104 від 30.07.2014 року (оплата моральної шкоди [PERSON] В.), № 49/602 від 28.01.2014 року (поштовий збір та оплата частини моральної шкоди [PERSON] А.), № 49/41005 від 30.07.2014 року (оплата моральної шкоди [PERSON] А.), № 8008 від 31.03.2016 року (оплата частини виконавчого збору). Рішенням від 03.08.2015 року Глобинського районного суду Полтавської області по справі № 527/203/15-ц щодо стягнення з Відповідача на користь [PERSON] спричиненої йому моральної шкоди було частково задоволено позовні вимоги на суму 97\~450 грн. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24.11.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено вищевказану суму, що підтверджується платіжними дорученнями № 49/28715 від 26.05,2016 року (оплата моральної шкоди [PERSON] в розмірі 97450, 00 грн.. та частини виконавчого збору). № 49/27390 від 26.04.2016 року (оплата судового збору). Усього Публічним акціонерним товариством «Крюківський вагонобудівний завод» було оплачено суму 338 229, 70 грн., без урахування оплати допомоги матері потерпілого у сумі 20 208, 00 грн. Із [PERSON] на користь ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» щомісячно із заробітної плати стягується частинами сума боргу за вчинене ним правопорушення, у період з 01.10.2014 року по 30.09.2016 року було стягнуто 14 450, 00 грн. Вищезазначені обставини не заперечуються сторонами по справі. Відповідно до п.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Тож положення ст. 1172 ЦК стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи зазначене, наявність визнання позову стороною відповідача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача, стягнувши з [PERSON] на користь позивача 343246 гривень 40 копійок в порядку регресу. Крім цього, відповідно до ст.217 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду та надати [PERSON] розстрочку виконання цього рішення, встановивши обов'язок сплачувати суму в розмірі 2860 гривень не пізніше 20 числа кожного місяця, строком на 120 місяців, на рахунок позивача з моменту набрання цим рішенням законної сили. При цьому суд враховує наявність у відповідача на утриманні його мати [PERSON], [INFO], яка є хворим пенсіонером та потребує постійного догляду. Вказане підтверджується актом від 23 січня 2017 року, складеного депутатом Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] та підтвердженого сусідами [PERSON] та [PERSON] Вищезазначене об'єктивно унеможливлює виконання ним цього рішення у більш стислі строки. Додатково суд звертає увагу, що відповідач офіційно працевлаштований та має постійний дохід, що дає можливість погасити суму боргу протягом встановленого строку розстрочки. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] сплачений позивачем судовий збір за подання цього позову у розмірі 4856 гривень 70 копійок.

Outcome: approved