Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

24.11.2016 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що 03.03.2016 року померла мати позивача [PERSON], яка по день смерті проживала та була зареєстрована в [INFO] на вул. Аграрна, 125. Після смерті матері позивача залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Аграрна, 125, в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, та присадибної земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за тією ж адресою. Позивач є спадкоємцем майна після смерті матері за заповітом. Спадщину позивач прийняв та вже частково оформив спадкові права, зокрема на присадибну земельну ділянку, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не може, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори йому відмовлено в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на імя спадкодавця, що є перешкодою для оформлення його спадкових прав на вказаний будинок. Просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 03.03.2016 року його матері [PERSON] на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 58,5 м. кв., в тому числі житловою площею 44,6 м. кв., із господарськими будівлями: прибудовою під літерою «а», хлівом під літерою «Б», колодязем під літерою «В», огорожею «1-3», загальною вартістю 63547 грн., які знаходяться на вул. Аграрна, 125, в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через свого представника (а.с.78). Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 24.02.2016 року (а.с.27-28), в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.82). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Шаргородського району в судове засідання не зявився. 07.12.2016 року до суду надійшла заява від представника [PERSON] сільської ради [PERSON], що діє за довіреністю від 06.12.2016 року (а.с.81), у якій остання просить розгляд справи за позовом [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування розглянути у відсутності представника відповідача, позов сільська рада визнає, заперечень щодо задоволення позовних вимог не має (а.с.80). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивача, відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.03.2016 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №348446, свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про розірвання шлюбу спадкодавця (а.с.8-10). [PERSON] по день смерті, що сталася 03.03.2016 року, постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] на вул. Аграрна, 125. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на вул. Аграрна, 125 в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом від 12.10.2012 року, посвідченим секретарем Слободо-Шаргородської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №339, є позивач [PERSON], що підтверджується заповітом (а.с.45). Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв та оформив спадкові права на земельну ділянку площею 0,2500 гектара, яка знаходиться в с. Слобода Шаргородська Шаргородського району на вул. Аграрна, 125, і призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №031141, виданого [PERSON] сільською радою та відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області 29.02.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052530001001145, та на земельну ділянку площею 0,0130 га, розташовану в с. Слобода-Шаргородська на вул. Аграрна, 125, призначену для ведення особистого селянського господарства, що належить спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №031142, виданого [PERSON] сільською радою та відділом Держкомзему у Шаргородському районі 29.02.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052530001001146, що підтверджується оглянутими свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 23.09.2016 року (а.с.68, 71), матеріалами спадкової справи за №167/16 до майна померлої 03.03.2016 року [PERSON] (а.с.36-77). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на вул. Аграрна, 125, позивачеві [PERSON] відмовлено 23.09.2016 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON], про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.7). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, на вул. Аграрна, 125. Вказаний факт підтверджується доказами, дослідженими судом. Так, за даними з погосподарських книг по [PERSON] сільській раді за 1991-1995 роки, де спадкодавець [PERSON] значиться головою двору, у власності якого знаходиться будинок 1982 року забудови з господарськими будівлями. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,28 га (а.с.25-26). Відповідно до рішення Шаргородської районної ради від 29.04.1981 року, [PERSON] надано право на будівництво індивідуального жилого будинку в с. Слобода-Шаргородська та 30.04.1981 року виконавчим комітетом Шаргородської районної ради затверджено свідоцтво на забудову садиби, зокрема, будинку з господарськими будівлями на земельній ділянці площею 0,12 га (а.с.15-17). З довідки виконкому [PERSON] сільської ради від 23.09.2016 року за №2711 вбачається, що будинок на вул. Аграрна, 125, в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради за №102 від 20.06.1991 року (а.с.20). Із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що будинковолодіння в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на вул. Аргарна, 125, складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 58,5 м. кв., в тому числі житловою площею 44,6 м. кв., із господарськими будівлями: прибудовою під літерою «а», хлівом під літерою «Б», колодязем під літерою «В», огорожею «1-3», загальною вартістю 63547 грн. (а.с.23-24). Загальний фізичний стан будинку 1982 року забудови задовільний, має 40% зносу, придатний для експлуатації (а.с.22). Відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області на вул. Аграрна, 125. При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної [PERSON] народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Вказане рішення доповнене 20.06.1991 року рішенням за №102 щодо проведення переобліку житлового фонду в новоутвореному селі Слобода-Шаргородська (а.с.18). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських [PERSON] народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п.1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських [PERSON] народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські [PERSON] один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№32 та 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) [PERSON] депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1982 рік (рік забудови житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Слобода-Шаргородська, державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Отже, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. З листа-розяснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом обєкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію обєктів недержавного замовлення визначається [PERSON] Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По обєктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами). Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 23.09.2016 року за №297, вбачається, що згідно з архівними даними КП право власності на будинок по вул. Аграрна, 125, в с. Слобода-Шаргородська за [PERSON] не зареєстровано (а.с.21). Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в с. Слобода-Шаргородська по вул. Аграрній, 125, підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті останньої. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на житловий будинок померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved