Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

24 липня 2020 року позивач звернувся з цивільним позовом до відповідача про стягнення відшкодування. В якості підстав позову позивач зазначив, що 31.08.2017 сталася ДТП з вини водія-відповідача. Позивач сплатив виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі за договором добровільного страхування транспортного засобу в розмірі 5467,50 грн. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував на час ДТП відповідач не була застрахована, оскільки він відноситься до пільгової категорії громадян (а.с. 61-62). Відтак позивач прохає стягнути з відповідача суму в розмірі 5467,50 грн. Представник позивача подав суду заяву в якій просить задовольнити його позов, не заперечує про розгляд справи за його відсутності та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на відзив не скористався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів було застраховано транспортний засіб Шкода Фабія, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 55-59). 31.08.2017 об 12 год. 55 хв., [PERSON] в м.Івано-Франківську по вул. Мельника, 2а керуючи транспортним засобом МИТСУБІСІ ПАДЖЕРО д.н.з [NUMBER] не дотримався бокового інтервалу та не рухався ближче до правого краю проїзної частини, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Шкода Фабія д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Вказані обставини були встановлені постановою суду від 25.08.2017, яка набрала законної сили 06.10.17, та додатковому доказуванню не підлягають (а.с. 63-64). З матеріалів справи слідує, що автомобіль Шкода Фабія д.н.з. [NUMBER] , яким ккерував на момент ДТП [PERSON] був застрахованим на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних. [PERSON] звернувся до АТ «СК «ІНГО» із повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 60). Згідно до (акту) огляду застрахованого транспортного засобу (а.с.65) встановлено комплектацію, а також наявні пошкодження, у відповідності до рахунку малярні роботи (а.с 65-66) дорівнюють 5467,50 грн. У відповідності до заяви на виплату страхового відшкодування та платіжного доручення № 9392 визначено та виплачено суму в розмірі 5467,50 грн (а.с.69). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Позивач на підставі ст. 1166, 1187 та 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Стаття 1166 ЦК України вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч.3 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ч.4 ст. 1166 ЦК України). Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. А ст. 993 ЦК України зазначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. В той же час відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В даному випадку, судом встановлено, що відповідач відноситься до пільгової категорії громадян (а.с. 61-62). У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Отже, зазначена категорія осіб звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені вище особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих. Вказане звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є пільгою, яку держава надала певним категоріям своїх громадян. Ця пільга полягає у повному звільненні згаданих окремих категорій, від дотримання загального правила, встановленого законом для власників та інших законних володільців транспортних засобів, - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Аналізуючи в сукупності всі обставини даної конкретної справи суд констатує що, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, то і покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на окремі категорії громадян, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, однак вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована так само суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Оскільки судом не встановлено, що мав місце випадок, передбачений у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а у випадку із окремими категоріями громадян МТСБУ здійснює виконання гарантійних функцій стосовно відшкодування шкоди, завданої третім особам при експлуатації наземних транспортних засобів, відповідно до чинного законодавства України, то суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed