Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

25.04.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON], з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину до відповідача [PERSON] 22.05.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 11.07.2018 року. 11.07.2018 року в розгляд справи відкладений в зв'язку перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи призначений на 20.09.2018 року. Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 20.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди суму 6693.59 грн., та 1000 грн., на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року відповідача [PERSON], було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено міру покарання у вигляді одного року позбавлення волі, з тих підстав, що він 22 липня 2016 року знаходячись на залізничному вокзалі м. Вільногірськ разом з товаришем [PERSON], зустрівши раніше не знайомого чоловіка, його батька [PERSON], з умислом на вчинення злочину, а саме заволодіння належними йому грошовими коштами, попрохали в останнього мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок. Не повідомляючи про свої наміри, відповідач попросив товариша, щоб він начебто здійснив дзвінок з мобільного телефону та витяг з нього сім-карту мобільного оператора «Київстар» № [NUMBER]. [PERSON], виконав його прохання, в результаті чого відповідач з його допомогою заволодів сім картою мобільного оператора «Київстар» № [NUMBER], котра належала його батькові [PERSON] До вказаної картки мобільного телефону оператора «Київстар» № [NUMBER] була приєднана картка ПАТ Комерційний банк «Приват Банк» [NUMBER], котра належала йому. Після чого за допомогою цієї сім-картки та Інтернет програми «Приват-24» на протязі дня зняв з його кредитної картки [NUMBER] грошові кошти, які він перевів на картку своєї знайомої [PERSON] та зняв їх у банкоматі. В результаті злочинного умислу на вчинення крадіжки чужого майна за допомогою служби підтримки клієнтів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи меню (отримувач [PERSON]) з картки знято грошові кошти в сумі 6693.59 грн. Викраденими коштами відповідач розпорядився на власний розсуд. За вказаним вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину. Передбаченого ч. 1 ст. ст.. 185 КК України та на підставі п. «а» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання по амністії. Цивільний позов під час розгляду даної кримінальної справи ним не заявлявся, так як відповідач визнав свою вину в повному обсязі та обіцяв повернути в повному обсязі. Він неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі з проханням повернути викрадені в нього грошові кошти, на що відповідач запевняв, що найближчим часом їх поверне, але так до цього часу і не повернув та змінив номер телефону, щ й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON], вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено міру покарання у вигляді одного року позбавлення волі, з тих підстав, що він 22 липня 2016 року знаходячись на залізничному вокзалі м. Вільногірськ разом з товаришем [PERSON]. зустрівши раніше не знайомого чоловіка, батька позивача [PERSON], з умислом на вчинення злочину, а саме заволодіння належними позивачу грошовими коштами, попрохали в останнього мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок. Не повідомляючи про свої наміри, відповідач попросив товариша, щоб він начебто здійснив дзвінок з мобільного телефону та витяг з нього сім-карту мобільного оператора «Київстар» № [NUMBER]. [PERSON], виконав його прохання, в результаті чого відповідач з його допомогою заволодів сім картою мобільного оператора «Київстар» № [NUMBER], котра належала батькові позивача [PERSON] До вказаної картки мобільного телефону оператора «Київстар» № [NUMBER] була приєднана картка ПАТ Комерційний банк «Приват Банк» [NUMBER], котра належала позивачу. Після чого за допомогою цієї сім-картки та Інтернет програми «Приват-24» на протязі дня відповідач зняв з кредитної картки [NUMBER], належної позивачу, грошові кошти, які він перевів на картку своєї знайомої [PERSON] та зняв їх у банкоматі. В результаті злочинного умислу на вчинення крадіжки чужого майна за допомогою служби підтримки клієнтів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи меню (отримувач [PERSON]) з картки позивача знято грошові кошти в сумі 6693.59 грн. Викраденими коштами відповідач розпорядився на власний розсуд. За вказаним вироком суду відповідача [PERSON], визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. ст. 185 КК України та на підставі п. «а» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання по амністії За наведених обставин вина відповідача [PERSON], у вчиненні кримінального правопорушення, яке виразилось у таємному заволодінні грошовими коштами з банківської картки позивача, підтверджується вироком суду та доказуванню не підлягає в силу п. 6 ст. 82 ЦПК України. Так як відповідач звільнений від кримінальної відповідальності не за реабілітуючи ми обставинами. Так як згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з того, що вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року встановлено спричинення потерпілому [PERSON]. збитку на суму 6693 грн. 59 коп., згідно вироку суду, збитки спричинені потерпілому [PERSON]. не відшкодовувались, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача дану грошову суму на відшкодування спричиненої майнової шкоди. Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Враховуючи, що збитки у позивача виникли в результаті вчинення протиправної поведінки відповідачем. А саме вчинення кримінального правопорушення. Наслідком даної поведінки було позбавлено позивача права власності на належне йому майно, а саме грошові кошти, що на думку суду мало наслідком спричинення моральної шкоди позивачу. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, суд з урахуванням ступеню, глибини та тривалості моральних страждань, понесених позивачем, а також з урахуванням суми спричинених збитків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 1000 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок вчинення злочину Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON], на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 704 грн. 80 коп. На основі ст. 22, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: approved