Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

25.06.2014 року до Карлівського районного суду надійшов вищевказаний позов, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики №103 від 09.10.2013 року у розмірі 1893 грн., інфляційні втрати - 121,50 грн. та 3% річних - 28,40 грн., а всього в сумі 2042,90 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.10.2013 року [PERSON] отримала у ПП «Ланна-Агро» 2000 грн. за договором позики. На момент укладення договору відповідач перебувала в трудових відносинах з позивачем. Кінцевою датою повернення позики є 09.12.2013 року. Згідно умов договору, у разі припинення трудових відносин, сума боргу повертається негайно, в день звільнення. Наказом від 06.02.2014 року, [PERSON] звільнено з 03.01.2014 року. 10.01.2014 року відповідачу надіслано лист-вимогу повернути борг. 26.03.2014 року підписано акт визнання боргу. Станом на 01.05.2014 року борг становить 1893 грн. Позивач просить суд стягнути борг відповідно до ст. 625 ЦК. В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. (а.с. 21) Причина неявки відповідача суду не відома; заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В матеріалах справи міститься договір позики від 09.10.2013 року укладений між ПП «Ланна-Агро» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), яка перебуває у трудових відносинах з позикодавцем. Згідно умов договору, позикодавець передає позичальнику 2000 грн. Договір є безпроцентним. Передання позики підтверджується касовим ордером. Остаточна дата повернення позики 09.12.2013 року. Позика повертається шляхом відрахувань з заробітної плати. У випадку звільнення позичальника, вся сума позики повертається негайно. (а.с. 4) Додатком до договору є графік погашення заборгованості, згідно якого позика мала бути повернута двома платежами по 1000 грн., в період з 09.10.2013 року по 09.11.2013 року, а також з 09.11.2013 року по 09.12.2013 року. (а.с. 5) Договір укладено на підставі заяви [PERSON] від 07.09.2013 року. (а.с. 6) В матеріалах справи міститься копія видаткового касового ордеру, який свідчить про виконання умов договору позикодавцем. Підприємство передало [PERSON] 2000 грн. (а.с. 9) В судовому засіданні встановлено, що в строк до 09.12.2013 року позика повернута не була. При цьому, Наказом від 06.02.2014 року, [PERSON] звільнено з 03.01.2014 року (а.с. 10), що також є підставою повернення боргу, відповідно до п.5.3 договору. 10.01.2014 року підприємство направило письмову вимогу [PERSON] повернути позику, строк повернення якої минув 09.12.2013 року. На момент написання вимоги, заборгованість становила 2000 грн. (а.с. 8) 26.03.2014 року сторонами підписано акт визнання боргу у розмірі 1893 грн. (а.с. 11) і в цей же день [PERSON] написано розписку з зобов'язанням повернути такий борг до 30.04.2014 року. (а.с. 12) Незважаючи на умови договору та вимоги підприємства, станом на 26.09.2014 року борг у розмірі 1893 грн. не повернуто, що встановлено судом з матеріалів справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь ПП «Ланна-Агро» боргу у розмірі 1893 грн., за договором позики від 09.10.2013 року. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно з положеннями ст. 629 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути борг, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. 3% річних від простроченої суми обраховуються за формулою: сума боргу помножена на 3% річних, поділена на 365 днів і помножена на кількість днів прострочення. Виходячи з умов договору, відповідно до яких сума боргу мала бути повернута до 09.12.2013 року, прострочення має місце з 10.12.2013 року до 25.09.2014 року (оскільки на дату розгляду справи борг не повернуто). Заборгованість в період з 09.12.2013 року по 10.01.2014 року (дата вимоги, в якій зазначена сума боргу), становила 2000 грн., а в період з 26.03.2014 року (дата складання акту про визнання боргу) до 25.09.2014 року - 1893 грн. Суд не має відомостей про те, коли позичальником було повернуто частину боргу, тому робить розрахунок виходячи з того, що заборгованість у розмірі 2000 грн. існувала станом на 10.01.2014 року. 28,40 грн., які позивач просить суд стягнути як 3% річних від простроченої суми, можуть бути стягнуті, оскільки не перевищують суму, що вираховується за вказаною формулою. Інфляційні втрати позивачем обраховано виходячи з сукупного індексу інфляції за увесь період прострочення, шляхом множення такого на суму боргу. Зазначена позивачем сума інфляційних втрат - 121,50 грн., не перевищує суму інфляції за увесь період прострочення, тому може бути стягнута з відповідача. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, суму боргу за договором позики від 09.10.2013 року, що з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та 3% річних, становить 2042,90 грн. У зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь позивача.

Outcome: approved