Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

26.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23.06.2016р. шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвано. 20.02.2007 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Соколовою С.О. було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] . Даний будинок було придбано у період перебування у шлюбі за спільні кошти. Тому, просить спірне майно поділити між подружжям. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 20.05.2019 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено перше судове засідання на 18.06.2019 року по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб 21.11.1998 року, який був розірваний за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23.06.2016 року. (а.с.7). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.03.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2007р. посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Соколовою С.О. Відповідно до ст. 60 СК України, вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т.п.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України свідчить, що подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст. 70 СК України свідчить, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділу спільного майна подружжя», вирішуючи суперечки між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки була набута за час шлюбу. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є у матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с.1).

Outcome: approved