overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

25 травня 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 14.09.2011 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Вказала, що з 20 березня 2015 р. вона сама утримує дитину, а відповідач ухиляється від батьківських обов'язків, гроші на утримання дитини не надає. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частки щомісячно до її повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилася, але надіслала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, але також надав суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнав частково і не заперечував щодо сплати аліментів дитині в ? частці, а справу просив розглянути без його участі. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положенням частини 3 статті 181 СК України визначено, що кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, сторони з 14 вересня 2011 р. сторони проживають у зареєстрованому шлюбі. [INFO]. у них народилася донька - [PERSON], батьком якої є відповідач у справі, що останнім не оспорюється. Судом з'ясовано, що відповідач [PERSON] з 20 березня 2015 року проживає окремо від сім'ї, має задовільний стан здоров'я, працює, інші аліментні платежі не сплачує. Наведене свідчить про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але в розмірі меншому ніж просила позивач, тобто ? частку. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 25 травня 2015 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

25 травня 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? ч. від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 09 вересня 2016 р. і до закінчення дитиною навчання 30 червня 2019 р., мотивуючи тим, що донька з 01 вересня 2015 р. навчається на 1-му курсі денної форми навчання у Харківському національному університеті міського господарства імені [PERSON]. Строк закінчення навчання 30 червня 2019 р.. Сім»я знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Відповідач, як батько, зобов»язаний утримувати дитину до досягнення нею 23 років. У судове засідання зявилися позивачка і 3-я особа. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, до суду не з»явився і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, а тому суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

25 травня 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося внаслідок зловживання ним спиртними напоями і сварок з цього приводу. З 2010 р. вони разом не мешкають, сумісне господарство не ведуть. У теперішній час вона має намір одружитися з іншим чоловіком. Подальше збереження сім»ї буде суперечити її інтересам. У судовому засіданні позивачка позивні вимоги підтримала і дала пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У 2003 р. позивачка і відповідач зареєстрували шлюб. Мають дочку [PERSON], .[INFO], яка залишається з позивачкою. Спільне життя у подружжя не склалося, проходило в постійних суперечках і скандалах, внаслідок зловживання відповідачем спиртними напоями. У 2010 р. шлюбні відносини припинені і з цього часу вони разом не живуть, спільне господарство не ведуть. Позивачка має намір одружитися з іншим чоловіком. Згідно ст. 112 СК України суд розриває шлюб у разі якщо подальше збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб розриває. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою він перебуває у шлюбі з 12 квітня 2013 року; шлюб зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 171. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з листопада 2015 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивача та відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12 квітня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом № 171 (л.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 7). Як зазначив позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з листопада 2015 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачкою подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідачки вбачається, що вона не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачем в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивача так і відповідачки, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеною заявою, яку обґрунтовує тим, що після смерті чоловіка [PERSON], 13 червня 2015 року, відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 3,363 га. Заявник є спадкоємцем за законом, але під час \~прийняття спадщини було встановлено, що у правовстановлюючому документі на земельні ділянки помилково записано прізвище власника [PERSON], замість [PERSON], у звязку з чим вона просить встановити факт належності Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] Заявник та його представник в судове засідання не зявилися, представник подав заяву про підтримання вимог та розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК №0620624 від 23 грудня 1980 року (а.с.7). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №018620, виданого на імя [PERSON], який мешкає у с. Руднєве Путивльського району, останньому належить земельна ділянка загальною площею 3,363 га, що розташована на території Руднєвської сільської ради Путивльського району (а.с.10). [PERSON] помер 13 червня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БП №242115 від 15 червня 2015 року (а.с.6). Відповідно до довідки Руднєвської сільської ради Путивльського району Сумської області №170 від 04 квітня 2016 року, [PERSON], який помер 13 червня 2015 року, на день смерті був зареєстрований та проживав [INFO], разом з [PERSON] (а.с.8). Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі 19 травня 2016 року відбулась реєстрація спадкової справи № 102/2016 спадкодавця [PERSON], який помер 13 червня 2015 року (а.с.9). Листом приватного нотаріуса [PERSON] №338/01-16 від 19 травня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]\~у звязку з неможливістю встановити факт належності правовстановлюючого документа на земельну ділянку спадкодавцю (а.с.11). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що померлий 13 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, а отже у Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-СМ №018620 неправильно вказано прізвище власника.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 01 жовтня 2009 року, про що було зроблено актовий запис № 1853. Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили своє існування з 2015 року, спільне господарство не ведеться. В сім'ї часто виникали сварки та суперечки з суттєво важливих питань. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаєморозуміння. За таких обставин вважає збереження шлюбу неможливим. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав і проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 01 жовтня 2009 року, про що було зроблено актовий запис № 1863 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Суд, приймаючи до уваги обставини справи, письмові пояснення сторін, які визнаються судом достовірними, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що підтверджено дослідженими судом доказами. Позивачем понесені і документально підтвердженні судові витрати в сумі 551,20 грн. судового збору, які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання\~ неповнолітніх дітей. У позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19.05.2016 року було розірвано. Від цього шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач по справі. З відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Вона сама не може забезпечити їм належного життєвого рівня. Оскільки відповідач працює, а саме є військовослужбовецм, має стабільний регулярний дохід у вигляді заробітної плати, то просить стягнути з нього аліменти у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У судовому засіданні під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі, визначеному позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити повністю з наступних підстав.\~\~\~\~\~ Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач по справі. Дані обставини стверджюється копією рішення про розірвання шлюбу та\~ копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що відповідач працює, а саме є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] у [ADDRESS] , його дохід має сталий характер, з врахуванням даних про стан здоров`я дітей та відповідача, то розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідно до ст.ст.181, 183 СК України, визначає у частці у розмірі по 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі заяви в суд і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст.180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача донькою та у теперішній час проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги не надає, не бере участі в утриманні дитини, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання їхнього неповнолітнього сина. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є донькою позивачки і відповідача, у теперішній час проживає разом із позивачкою. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме свідоцтвом про народження (а. с. 4) та довідкою про склад сімї позивачки (а. с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, на підставі ст. 180 та ст. 191 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, з якого вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем і знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дітей відповідач не надає, через що позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття, на свою користь. До судового засідання позивач не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, в зв'язку з розглядом справи судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 4) та [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Відповідач не є інвалідом, не втратив працездатність, працює та має стабільний заробіток, тому зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, однак свої обов'язки не виконує. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене та визнання відповідачем позовних вимог, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своєї заяви позивач вказала, що 22 березня 2014 року вона вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Так як примирення між ними та збереження сімї неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надала суду заяву про підтримання позовних вимог, слухання справи у її відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та в установлений законом строк, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2014 року сторони вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-КЕ №116521, виданим 22.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №20. За час спільного проживання між позивачем та відповідачем часто виникали сварки, що призвело до втрати почуттів поваги та любові один до одного, сторони подружніх стосунків не підтримують, на протязі останніх семи років разом не проживають. Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не зявився та не надав письмових заперечень проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя.

Outcome: approved