Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: Межівська селищна рада Дніпропетровської області, Фермерське господарство «Санрайз», про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 31.12.2012 року між Межівською РДА та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки у відповідності з яким вона отримала оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 20,80 га, яка призначена для ведення фермерського господарства та розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, строком на 5 років. Після отримання права оренди зазначеної земельної ділянки, [PERSON] діючи у відповідності з вимогами статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», зареєструвала ФГ «Санрайз». У період з 31.12.2012 року і по сьогоднішній день вищезазначена земельна ділянка використовувалася і використовується [PERSON] у чіткій відповідності з вимогами ст.96 ЗКУ, положеннями договору оренди та лише за цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства. За вказаний період часу ні у Межівської РДА, ні у ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ні у Райпільської сільської ради будь-яких претензій до [PERSON] чи ФГ «Санрайз» пов'язаних з орендою земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], не було. Заборгованості по орендній платі та іншим платежам, які необхідно було здійснювати - не мають. Строк дії договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року закінчився 31.12.2017 року. 30.10.2017 року [PERSON] направила до відповідача лист-повідомлення про поновлення вищезазначеного договору з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди, а також завірені копії інших документів, необхідних для розгляду їх пропозиції про поновлення договору оренди земельної ділянки. Станом на 31.12.2017 року, тобто на день закінчення строку дії договору, [PERSON] не отримала будь-яких письмових повідомлень щодо результатів розгляду її листа-повідомлення та проекту додаткової угоди. Після закінчення строку дії договору оренди №122260004004546 вона продовжила користуватися земельною ділянкою і лише 01.02.2018 року на її адресу від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення відповідно до якого у задоволенні клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки, який укладено між Межівською РДА та С(Ф)Г «Зоряне» було відмовлено. Оскільки вона не просила про поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки, то вважає, що лист повідомлення адресувався С(Ф)Г «Зоряне», а їй направлений помилково. У будь-якому випадку, заперечень відповідача у поновленні договору оренди земельної ділянки, який укладено між Межівською РДА та [PERSON], вищевказаний лист-повідомлення не містить. 06.02.2018 року [PERSON] направила на адресу відповідача лист-повідомлення від 05.02.2018 року про поновлення договору оренди, а також чотири примірники додаткової угоди від 01.02.2018 року, які вже були підписані позивачем. 05.04.2018 року на її адресу від ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення, відповідно якого у листі-повідомленні яке надійшло позивачеві 01.02.2018 року, помилково було вказано не того орендаря, не ту дату і не той номер реєстрації логовору оренди землі, але цей лист треба розцінювати як відмову у задоволенні її клопотання про поновлення договору оренди. Що стосовно додаткової угоди від 01.02.2018 року, яка була направлено відповідачу ніякої інформації про результати розгляду цього питання не містить. Відповідно до правил встановлених ч.11 ст 33 Закону України « Про оренду землі», відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Позивач просить суд визнати поновленим, з 01 лютого 2018 року, на той самий строк і на тих самих умовах Договір оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 31 грудня 2012 року, укладений між фізичною особою [PERSON] і Межівською РДА Дніпропетровської області, зареєстрований 31 грудня 2012 року у відділі Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області за номером №122260004004546; визнати укладеною з 01 лютого 2018 року між фізичною особою [PERSON] і Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області, додаткову угоду від 01 лютого 2018 року про поновлення договору оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 31 грудня 2012 року; стягнути судові витрати з відповідача пов'язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у сумі 1409, 60 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 гривень. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року провадження у справі було відкрито та розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання було призначено на 17 травня 2018 року. 16 травня 2018 року до канцелярії суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на їх думку позовні вимоги не відповідають нормам діючого законодавства, відтак не можуть бути задоволені. Зазначають, що згоди щодо істотних умов договору між сторонами не було досягнуто, також позивачем не було надано агрохімічний паспорт земельної ділянки, в чому у свою чергу вони вбачають неналежне виконання умов договору. Також наголошують на тому, що помилкове зазначення в першому абзаці листа-повідомлення від 24.01.2018 року №19-8281/0-576/0/20-18 назви орендаря, дати та номеру реєстрації договору оренди, жодним чином не впливає на прийняте ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області рішення. Позивачу надано мотивовану відмову у відповідності до чинного законодавства України. Неможливо визнати укладеним договір, який було підписано лише однією стороною, а друга сторона в силу вище перелічених обставин не мала наміру його укладати, про що повідомила у своїх запереченнях викладених у листах-повідомленнях від 24.01.2018 року та від 29.03.2018 року. Що стосовно стягнення судових витрат вказано, що у доданих документах до позову, відсутній детальний опис робіт та наданих послуг, розрахунок погодинної вартості виконаних робіт за конкретні дії, передбачений законом. Тому вказана позовна вимога є такою, що не підлягає задоволенню. 17 травня 2018 року підготовче судове засідання у справі було відкладено на 31 травня 2018 року, у зв'язку з необхідністю надання позивачу часу для ознайомлення з відзивом відповідача та підготовки відповіді на відзив. 24 травня 2018 року до канцелярії суду надійшла від представника позивача [PERSON] відповідь на відзив відповідно до якої, зазначено, що відзив на позовну заяву поданий представником відповідача не спростовує правомірності заявлених вимог позивачем, а лише свідчить про неправильне тлумачення відповідачем ст.33 Закону України «Про оренду землі» та статті 96 Земельного кодексу України. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року підготовче провадження у справі було закрите та призначено справу до судового розгляду на 11 червня 2018 року. 07 червня 2018 року до канцелярії суду надійшли заперечення від представника ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на відповідь на відзив, згідно яких вважають доводи представника позивача безпідставними, невмотивованими, не відповідаючими дійсності, та такими, що засновані на власних міркуваннях та власному баченні діючого законодавства. 11 червня 2018 року судове засідання у справі було відкладено у зв'язку з закінченням робочого часу на 18 червня 2018 року. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено ФГ «Санрайз» та на підставі клопотання представника позивача судовий розгляд справи було відкладено на 27 липня 2018 року. 17 липня 2018 року від відповідача надійшли пояснення по справі відповідно до яких зазначено що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 20,8 га, яка знаходиться на території Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області була передана до комунальної власності Межівської селищної об'єднаної територіальної громади Межівського району Дніпропетровської області. Відтак відбулася зміна розпорядника земельної ділянки з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на Межівську селищну об'єднану територіальну громаду. Відтак позовні вимоги пред'явлені неналежному відповідачу у відповідності до ст.122 Земельного кодексу України та ст.51 ЦПК України та повинні бути пред'явлені до належного відповідача - Межівській селищній об'єднаній територіальній громаді Межівського району Дніпропетровської області. Також від представника відповідача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. 27 липня 2018 року судовий розгляд справи було перенесено у зв'язку з клопотанням представника третьої особи, Трояновської В.Ю., на 21 серпня 2018 року. 31 липня 2018 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли заперечення проти клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача, відповідно до яких зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки Межівська селищна об'єднана територіальна громада не зареєстрована, як юридична особа. Згідно інформації Публічної кадастрової карти України, станом на 27.07.2018 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] зареєстровано за державою. Також зазначено, що порушення прав позивача сталося внаслідок бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Таким чином є незрозумілим, з яких підстав Межівська селищна об'єднана територіальна громада повинна відповідати за протиправні дії відповідача, та в свою чергу не може вважатися належним відповідачем. 21 серпня 2018 року до канцелярії суду від представника третьої особи, Трояновської В.Ю., надійшли письмові заперечення проти клопотання представника відповідача про заміну неналежного відповідача, відповідно до яких зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки предметом позову є майно яке не перебувало і не перебуває у комунальній власності Межівської селищної об'єднаної територіальної громади, та права позивача були порушені саме відповідачем. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про заміну неналежного відповідача було відмовлено. Судовий розгляд справи було відкладено на 27 серпня 2018 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], на задоволенні позовних вимог наполягав. Уточнив, що позовну вимогу щодо визнання укладеною додаткової угоди від 01.02.2018 року просить задовольнити та викласти текст угоди у резолютивній частині рішення суду, зачитавши при цьому сам текст вказаної угоди, яку він вважає укладеною. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, а також у відповіді на відзив. Представник відповідача, Руденко Н.В., у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві, а також у письмових запереченнях на позовну заяву. Представник третьої особи, Трояновська В.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Надала пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях. Представник третьої особи, ФГ «Санрайз», [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 1, ч.4 ст.4, ст.13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Пунктами 1,7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року за № 15 встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Статтею 93, ч.4 ст.124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. 20 лютого 2012 року головою Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було видане Розпорядження №100-р-12 у відповідності з яким [PERSON] передавалася в оренду для ведення фермерського господарства земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 20,80 га розташована на території Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.(а.с.21) 31 травня 2012 року між Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у відділі Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області 31 грудня 2012 року за номером №122260004004546, у відповідності з яким остання отримала право оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], площею 20,80 га, яка призначена для ведення фермерського господарства та розташована на території Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області строком на 5 років.(а.с.22-24,25-26,27, 28,29) У судовому засіданні встановлено, що після отримання права оренди земельної ділянки, [PERSON], діючи у відповідності з вимогами статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», зареєструвала фермерське господарство «Санрайз» та використовувала земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], у відповідності з п.2 договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року, а саме для ведення фермерського господарства.(а.с.32,49-50) Заборгованості по орендній платі та іншим платежам, які необхідно було здійснювати у зв'язку з орендою земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], у ФГ «Санрайз» не має, що підтверджується довідкою Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №1754 від 25 жовтня 2017 року.(а.с.45) Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Під час судового розгляду встановлено, що маючи намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року, 30.10.2017, тобто за два місяці і один день до закінчення строку дії цього договору, позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договору від 31.12.2012 року. Зазначений лист був отриманий ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області 30.10.2017 року та зареєстрований за вхідним номером №19-8281/0/1-17. До даного листа-повідомлення було додано проект додаткової угоди а також завірені копії інших документів, необхідних для розгляду вказаної пропозиції про поновлення договору оренди земельної ділянки. (а.с.30,31) Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області ані у встановлений законом термін, ані на день закінчення строку дії договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року, будь-яких письмових повідомлень щодо результатів розгляду листа-повідомлення з проектом додаткової угоди позивачу не направляло. Строк дії договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року закінчився 31.12.2017 року. У судовому засіданні встановлено, що у період з 31.12.2012 року і по теперішній час земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] використовувалася і використовується [PERSON] у чіткій відповідності з вимогами ст.96 Земельного кодексу України, положеннями договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року та лише за цільовим призначенням: для ведення фермерського господарства. За вказаний період часу ні у Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ні у Райпільської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, будь-яких претензій до [PERSON] чи до ФГ «Санрайз» пов'язаних з орендою вказаної земельної ділянки - не було. Після закінчення строку дії договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року [PERSON] продовжила користуватися земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується довідкою Межівської селищної ради Дніпропетровської області №923 від 24.04.2018 року; квитанціями КБ «ПРИВАТБАНК» про сплату орендної плати за користування земельною ділянкою за січень, лютий і березень 2018 року №0.0.975303568.1 від 27.02.2018 року, №0.0.1000566758.1 від 30.03.2018 року, №0.0.1020988336.1 від 24.04.2018 року; та податковою декларацією з плати за землю, вх. №1274 від 14.02.2018 року.(а.с.45,46,47,48) Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області направило позивачу [PERSON] лист повідомлення про прийняте орендодавцем рішення №19-8281/0-576/0/20-18 від 24.01.2018 року. Згідно зазначеного листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, розглянувши заяву (пряма мова): «про поновлення договору оренди земельної ділянки, який укладено між Межівською районною державною адміністрацією та селянським (фермерським) господарством «Зоряне», що зареєстрований у відділі Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області 28.12.2012 року запис №122260004003879», вирішило, що зазначене клопотання не може бути задоволено.(а.с.36) Таким чином встановлено, що вищевказаний лист-повідомлення заперечень ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у поновленні договору оренди земельної ділянки, який укладено між Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та [PERSON], та зареєстрований у відділі Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області 31.12.2012 року запис №122260004004546, - не містить. 05 лютого 2018 року позивач направила на адресу відповідача лист-повідомлення про поновлення договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року у відповідності до ч.ч.6,8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». До вказаного листа-повідомлення [PERSON] долучила чотири примірники додаткової угоди від 01.02.2018 року про поновлення договору №122260004004546 від 31.12.2012 року оренди земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER]. Вказані примірники вже були підписані позивачем. Вищезазначені документи відповідач отримав 07.02.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто до спливу місячного строку встановленого ч.8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» для обов'язкового укладення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення.(а.с.37-38, 39, 40) 05 квітня 2018 року на адресу позивача, [PERSON], від відповідача надійшов лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення вихідний номер №Д-1231/0-1673/0/20-18 від 29 березня 2018 року, що підтверджується поштовим конвертом до рекомендованого поштового відправлення зі штрих кодовим ідентифікатором 4900401178363 та роздруківкою інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» стосовно поштового відправлення зі штрих кодовим ідентифікатором поштового відправлення 4900401178363.(а.с.41-42,43,44) У вищевказаному листі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначено, що у листі-повідомленні №19-8281/0-576/0/20-18 від 24.01.2018 року було помилково вказано не того орендаря, не ту дату і не той номер реєстрації договору оренди землі, але цей лист треба розцінювати як відмову у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року. Що стосується додаткової угоди від 01.02.2018 року про поновлення договору №122260004004546 від 31.12.2012 року, яка була направлена [PERSON] на адресу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області для підписання, то лист-повідомлення №Д-1231/0-1673/0/20-18 від 29.03.2018 року ніякої інформації про результати розгляду цього питання не містить. Нормами чинного законодавства, зокрема Закон України «Про оренду землі», не заборонено змінювати умови договору за згодою сторін. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ч.1,2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підстави поновлення договору оренди землі та переважне право орендаря, який належно виконував обов'язки за умовами договору визначені ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Порядок поновлення договору оренди землі також визначений вказаною статтею. Позивач скористався правом на поновлення договору оренди землі, у строк, не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, тобто в межах строку, передбаченого Законом України «Про оренду землі», повідомив орендодавця про намір укласти договір оренди землі на новий строк, надав проект додаткової угоди до договору та всі необхідні документи, сплачує орендну плату і продовжує користуватися земельною ділянкою після спливу строку дії договору, тобто належно виконує свої обов'язки за цим договором. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, про те, що направлений на адресу [PERSON] лист повідомлення про прийняте орендодавцем рішення №19-8281/0-576/0/20-18 від 24.01.2018 року, відповідно до якого у задоволенні клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного між Межівською районною державною адміністрацією та селянським (фермерським) господарством «Зоряне», що зареєстрований у відділі Держкомзему у Межівському районі Дніпропетровської області 28.12.2012 року запис №122260004003879» було відмовлено, стосувався саме [PERSON] просто в ньому було помилково зазначено в першому абзаці назви орендаря, дати та номеру реєстрації договору оренди, і цей факт жодним чином не впливає на прийняте ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області рішення. По-перше: вказаний лист було направлено з порушенням строків передбачених ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме: «у місячний термін з моменту отримання від орендаря листа-повідомлення з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди, який відповідач отримав 30.10.2017 року. Отже відповідь на пропозицію [PERSON] в тому числі і негативна повинна була бути направлена в строк з 31.10.2017 року по 30.11.2017 року, а не 24.01.2018 року. По-друге: у разі, якщо припустити, що дійсно мала місце якась помилка при складені листа №19-8281/0-576/0/20-18 від 24.01.2018 року, то згідно правової позиції викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України», зазначено, що «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.» Також суд критично відноситься до тверджень відповідача, що позивач неналежно виконував обов'язки орендаря по договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року, а саме не було проведено агрохімічну паспортизацію 20,8 га розораних [PERSON] земель. Проте наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України №536 від 11.10.2011 року «Про затвердження порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки» на який посилається відповідач не містить обов'язку орендаря чи землекористувача проводити агрохімічну паспортизацію орендованої земельної ділянки. Таким чином відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того факту, що позивач неналежно виконував обов'язки орендаря по договору оренди №122260004004546 від 31.12.2012 року. Частиною 11 статті 33 Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Також статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі «Стреч проти об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» зазначено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може буди підставою для позбавлення цього майна іншою особою, яка жодних порушень не вчинила. З 01.01.2013 відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб належать центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам. До таких органів відноситься, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Оскільки на час виникнення спору та в даний час повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (ст. 122 ЗК України) покладено на Головне Управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області позивач обґрунтовано заявив вимоги до Головного Управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, яке згідно вимог ч. ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» повинне укласти з позивачем додаткову угоду про поновлення спірного договору оренди землі на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені зазначеним договором. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0001939562018, вказана земельна ділянка знаходиться у державній власності та у комунальну власність не передана. На момент розгляду справи та виникнення спірних правовідносин саме Головне Управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області було розпорядником вказаної земельної ділянки. Цивільне законодавство передбачає загальний принцип свободи договору (пункт 3 статті 3 ЦК України) і не встановлює такого способу захисту цивільного права чи інтересу, як зобов'язання примусового укладення договору. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Проте, враховуючи положення статті 6 ЦК України така свобода договору не є безмежною у тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень. Обов'язковість укладення у місячний строк додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення передбачено ч.8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Отже, враховуючи, що нормами законодавства України прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення і виникнення за орендарем права оренди (ст. 640 ЦК України, ст. 125 Земельного кодексу України), суд вважає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту свого цивільного права, який відповідає вимогам статті 16 ЦК України. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Тому, встановивши, у справі, яка розглядається, факт належного виконання позивачем умов договору оренди; дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови в поновленні договору на новий строк та продовження використання [PERSON], земельної ділянки, суд на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» дійшов висновку про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк та порушення цього права відповідачем, що відповідає правовій позиції ВС України у справі №6-219 цс 14. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині необхідно задовольнити. Що стосовно стягнення судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 140 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відповідності до вимог ч. 8 ст. 140 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався правовою допомогою адвоката Пономаренко Андрія Володимировича. З акту приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги від 01.02.2018 року від 25 квітня 2018 року, вбачається, що відповідач здійснив витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. (а.с.57) Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, № 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04). Як вбачається з матеріалів позовної заяви адвокат Пономаренко А.В. надав наступні юридичні послуги: ознайомлення з документами, проведення попереднього аналізу справи, консультація клієнта щодо шляхів вирішення спору, копіювання документів необхідних для підготовки позовної заяви; підготовка листа-повідомлення про поновлення договору оренди та доданої до цього листа додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки; підготовка і роздруківка позовної заяви, роздруківка копій документів, які додаються до позовної заяви. Суд, виходячи із суті спору та зважаючи на складність цієї справи, а також те, що адвокат не приймав участі у розгляді справи у суді, вважає, що позивачем [PERSON] не обґрунтовано зазначений затрачений час на надання цих послуг і їх об'єм, а тому визначена представником позивача сума витрат на правову допомогу є дещо завищеною. Відтак, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, а також те, що [PERSON] просила стягнути з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог про стягнення судових витрат з ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь [PERSON], а саме 1000,00 грн. з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (зокрема, написання позовної заяви та збирання доказів); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у розмірі 2409 (дві тисячі чотириста дев'ять) гривень 60 копійок, які складаються з наступного: судовий збір - 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Outcome: partial