Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

26.02.2018 до суду звернувся позивач ПАТ «ПРИВАТБАНК» з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 23.03.2018 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 28.03.2018 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесена ухвала про відкриття провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 13.07.2018 року. 21.06.2018 року відповідачем надані письмові заперечення. 13.07.2018 року винесена ухвала про розгляд справи за правилами загального провадження. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.10.2018 року. 01.08.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив 17.10.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача в зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовки заперечень. Справу призначено до розгляду на 10.12.2018 року. 29.10.2018 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 05.12.2018 року від позивача надійшла відповідь на заперечення. 10.12.2018 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 27.02.2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У судовому засіданні 27.02.2019 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 09.06.2008 року, яка виникла станом на 31.01.2018 року в загальній сумі 106273 грн., 26 коп. яка складається з наступного: - 6397.62 грн., - заборгованість за кредитом - 90576.91.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 4000.00 грн.. заборгованість за пенею та комісією; - 250.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 5048.73 - штраф процентна складова А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 09.06.2008 року, згідно якого [PERSON], 09.06.2008 року отримав кредит у розмірі 6400.00 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 п. 3.3 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (Збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором.. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON], станом на 31.01.2018 року має заборгованість в загальній сумі 106273 грн., 26 коп. яка складається з наступного: - 6397.62 грн., - заборгованість за кредитом - 90576.91.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 4000.00 грн.. заборгованість за пенею та комісією; - 250.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 5048.73 - штраф процентна складова Відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов'язання за укладеним договором, не погашає суму заборгованості за кредитом та відсотками, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність також згідно відповіді на відзив та відповіді на заперечення на відзив позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У наданих відповідях письмово пояснив, що згідно виписки із рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами. Так як знімав грошові кошти потім їх частково погашав таким чином умови укладеного договору були відомі та зрозумілі відповідачу. Нараховані пеня та штрафні санкції мають різну природу, вони передбачені умовами укладеного між сторонами договору, і відповідач підписавши заяву на отримання кредитних коштів та користуючись кредитом погодився з такими видами відповідальності. Також посилався на те, що позивачем не пропущений строк позовної давності так як строк випущеної кредитної картки діяв до останнього дня квітня місяця 2016 року позивач звернувся з позовом до в відповідача 20.02.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що договір між сторонами не укладався. Заповнену його довірителем заяву на видачу кредитних коштів не можна вважати укладеним договором. Крім того з даної анкети - заяви не вбачається, що його довіритель був ознайомлений саме з тими умовами та правилами надання кредитних коштів, на які посилається позивач. Також відсутні докази щодо розрахунку заборгованості так як наданий розрахунок не завірений та не має підписів. Позивач просить стягнути з його довірителя, суму комісії, пені та штрафів. Тобто застосовує подвійну відповідальність, що суперечить нормам Конституції України. А розмір нарахованої неустойки значно перевищує суму самого кредиту. Крім того він просить застосувати строк позовної давності, так як його довіритель останній платіж здійснив у липні 2014 року. Більше кредитними коштами не користувався. Тому позовна давність має відраховуватися приблизно з вересня 2014 року. А позивач звернувся до суду лише у лютому місяці 2018 року. Тобто з пропуском строку позовної давності. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вомп в повному обсязі. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов'язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача в рішенні вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Судом встановлено, що відповідно до поданої відповідачем заявою - анкетою між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н від 09.06.2008 року, згідно якого відповідач [PERSON], 09.06.2008 року за поданою заявою отримав кредит у розмірі 6400.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 п. 3.3 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (Збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом в заяві. Таким чином доводи позивача, що між сторонами кредитний договір не укладався суд вважає безпідставними. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за укладеним Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме перерахував відповідачу кредитні кошти на платіжну картку. Відповідач своєчасно не виконував умови укладеного договору щодо повернення банку грошових коштів на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON], станом на 31.01.2018 року має заборгованість в загальній сумі 106273 грн., 26 коп. яка складається з наступного: - 6397.62 грн., - заборгованість за кредитом - 90576.91.00 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 4000.00 грн.. заборгованість за пенею та комісією; - 250.00 грн., - штраф (фіксована частина); - 5048.73 - штраф процентна складова Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом відповідачем не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом, відсотках за кредитом, відсотках та штрафах . Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач підписавши заяву на отримання кредитних коштів та отримавши кредитні кошти погодився з нею. В свою чергу відповідач та представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилаються на пропуск позивачем строку позовної давності та у запереченнях на відповідь на відзив представник позивача письмово просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч. 1 ст. 266 ЦК України). Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, останній платіж в сумі 106.00 грн., відповідач вніс 19.08.2014 року. Після цього будь-яких платежів на погашення заборгованості за кредитним договором не вносив. Таким чином строк позовної давності розпочався з дати наступного внесення платежу, а саме 19.09.2014 року. Починаючи з даної дати строк позовної давності закінчився у вересні місяці 2017 року. Позивач звернувся до суду у лютому місяці 2018 року тобто з пропуском строку позовної давності. При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що строк дії кредитної картки відповідача закінчується в останній день 2016 року і саме з даної дати потрібно відраховувати строк позовної давності. Так як порушення прав позивача відбулось не з часу закінчення строку дії кредитної картки відповідача, а з часу, коли відповідач перестав вносити кошти на погашення заборгованості за кредитом, про що було відомо позивачу у справі. Нормами цивільного кодексу України передбачена можливість збільшення строку позовної давності (ст. 259 ЦК України) проте матеріали справи не містять належного (письмового) договору про збільшення строку позовної давності за спірним кредитним договором. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762-00 грн,, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача та покладаються на позивача, так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. .

Outcome: dismissed