Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

24 січня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову посилається на те, що 26 липня 2008 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружніх стосунків мають доньку [PERSON],[INFO]. Сім'я фактично розпалася наприкінці 2012 року, із -за різного ставлення сторін до сімейного життя. На даний час спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено, та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Витрати по справі просить суд стягнути з відповідача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією, інші засоби зв`язку з відповідачем відсутні. Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею. ( ч. 1 ст. 223 КПК України). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 26 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області зареєстровано шлюб між учасниками справи, актовий запис № 199. Сторони припинили подружні відносини спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалосяіз -за різного ставлення сторін до сімейного життя.. Вважає, що подальше шлюбне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам її дитини. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов'язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Те, що відповідач на даний час проживає за межами підконтрольної території України не повинно суперечити можливості його дружини скористатися своїм правом на розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]». Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] як сторона по справі на користь якої винесено рішення суду, має право в порядку ст.141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат судового збору. Оскільки позивачка при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved