Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

26 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те,що позивач та відповідач знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 р.,шлюб розірвано рішенням Красно армійського міськрайонного суду Донецької області від 06.02.2014 р. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON],[INFO], сина [PERSON],[INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.Відповідач та позивач проживають у одному будинку ,відповідач працює, але на утримання дітей відповідач не надає матеріальної допомоги.Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON],[INFO], сина [PERSON],[INFO], у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу),але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши,що він працює, оплачує дітям дитсадок та надє матеріальну допомогу . Вважає, що на утримання дітей він повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини доходів. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази у їх сукупності , суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 р.,шлюб розірвано рішенням Красно армійського міськрайонного суду Донецької області від 06.02.2014 р. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON],[INFO], сина [PERSON],[INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с. 6,7,8,9). В судовому засіданні встановлено , що позивач та відповідач проживають у одному будинку , але сумісного господарства не ведуть, мають окремий бюджет. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами, які беруть участь по справі. Відповідно до ст.213 ЦПУ України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами , внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання .Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів , що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.1 ч.2,3 глави 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (учинено у м.Страсбург 25 січня 1996 р., реєстраційний код 37216/2006 ) предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей -підтримка їхніх прав , надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища , при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується .Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосується дітей , визначається розглядом сімейних справ , зокрема тих , що пов'язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності , наприклад стосовно місця проживання дітей та доступу до них. Статтею 2 глави 1 зазначеної Конвенції визначено термін «суб'єкти батьківської відповідальності » - батьки та інші особи чи органи , які мають здійснювати частково або повністю батьківську відповідальність . Відповідно до ст.ст.3,7,8,18,19 Конвенції про права дитини ( ратифіковано Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.91 )в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. мала громадянства. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини, докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства » батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний , духовний і моральний розвиток . Відповідно до ст.. 4 Конвенції про контакт з дітьми , підписана 15.05.2003 р.,набрала чинності для України 01.04.2007 р., дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним, такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді , коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з батьків. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від вказаного обов'язку не звільняються особи, позбавлені батьківських прав, що передбачено ч.2 ст.166 СК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги, передбаченої ст.180 СК України, на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не працює, на обліку у центрі занятості не знаходиться, здійснює догляд за дітьми. Відповідач працює ГРОЗ у ТОВ «Краснолиманське» отримує заробітну плату в середньому у місяць у розмірі 8 331,89 грн. (ва.с.19), інвалідності не має. Суд приходить до висновку , що доводи позивача про те, що вона витрачає додаткові кошти на розвиток дітей та їх догляд не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, т.я. позивачем не надано жодного доказу про понесення цих витрат . Крім того ,суд зазначає, що відповідно до ст.. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з якого з якого присуджені аліменти на дитину, зобов'язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,її хворобою,каліцтвом), розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин , що мають істотне значення, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово,періодично або постійно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку , що позивач при понесенні додаткових витрат на дітей не позбавлена права звернення до суду у разі спору з відповідачем. Позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей , позивач не заявляла , в наслідок чого на підставі ст. 11 ЦПК України ці вимоги не є предметом даного спору . З урахуванням вимог ст. ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, а також того, що відповідачем до суду не надано доказів неможливості виплати аліментів на утримання дітей , ураховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача - працює, не є інвалідом, відсутності на утриманні відповідача іншої дитини , ураховуючи матеріальне становище позивачки, стан здоров'я дітей , суд вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви до досягнення дітьми повноліття, внаслідок чого будуть гарантовані права дітей на належне утримання з боку відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial