Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

26 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області суду із позовом до Державного Підприємства «Дослідне Господарство «Таїровське» Національного Наукового Центру «Інститут Виноградарства і Виробництва [PERSON]», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, згідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.05.2017 року серії БР № 022315, 26.05.2017 року, о 16:20, на 13 км а/ш М-27 Одеса-Чорноморськ, водій [PERSON] керуючи трактором МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], при виїзді з ґрунтової дороги на а/д М-27, не надав перевагу в русі автомобілю Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого допустив з ним зіткнення, чим порушив п. 10.2 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. У звязку з тим, що [PERSON], на момент скоєння ДТП, перебував у трудових відносинах з відповідачем та скоїв ДТП під час виконання трудових обовязків, саме відповідач повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. В звязку з викладеним, з посиланням на ст.ст.23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь: 409255,80 грн. матеріальної шкоди, 2000 грн. у якості відшкодування витрат на проведення експертного авто товарознавчого дослідження, 50000 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу та судовий збір (позовна заява) 4992,55 грн. та 320 грн. судового забору сплаченого за подання заяви про забезпечення позову. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа проти задоволення позову заперечував в звязку з тим, що він без дозволу взяв трактор у роботодавця та скоїв ДТП після закінчення робочого часу. Заслухавши сторін, покази свідків та дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.05.2017 року серії БР № 022315, 26.05.2017 року, о 16:20, на 13 км а/ш М-27 Одеса-Чорноморськ, водій [PERSON] керуючи трактором МТЗ-80, реєстраційний номер [NUMBER], при виїзді з грунтової дороги на а/д М-27, не надав перевагу в русі автомобілю Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого допустив з ним зіткнення, чим порушив п. 10.2 ПДР., за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої ст.82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки Тойота, реєстраційний номер [NUMBER], та обставини даного ДТП, не потребує доказування. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до п.1 ч.2 цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Судом встановлено, що відповідно Наказу № 13-Г від 28 березня 2017 року, на Державному Підприємстві «Дослідне Господарство «Таїровське «Національного Наукового Центру «Інститут виноградарства і Виробництва [PERSON]Є [PERSON]», у звязку з початком масових механізованих весняно польових робіт і виробничої необхідності в період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року встановлено робочий час для трактористів тракторної бригади з 07:00 до 15:00 обідня перерва з 11:00 до 12:00. Також встановлено, що відповідно Наказу № 30 виданого Державним Підприємством «Дослідне Господарство «Таїровське «Національного Наукового Центру «Інститут виноградарства і Виробництва [PERSON]Є [PERSON]» від 30 травня 2017 року, [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне використання трактору у позаробочий час. Вказане підтверджується пояснювальною запискою головного інженера [PERSON], де вказано, що [PERSON] самовільно заволодів транспортним засобом трактором, пояснювальною запискою [PERSON] від 29 травня 2017 року, де вказано: « Я, [PERSON]П в 15:00 приехал в тракторную бригаду в пгт.Таирово где сдал трактор гл. индженеру [PERSON] После того как гл. инженер уехал с тракторной бригады я самовольно взял трактор и поехал на поле по своим делам в сторону дома. При этом рассчитывал вернутся в тракторную бригаду до 17:00. При пересечении главной дороги напротив газороздатки попал в аварию с джипом». Під час допиту в якості свідка [PERSON], останній підтвердив, що незаконно, без згоди керівництва у неробочий час виїхав з території підприємства та скоїв ДТП, за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що також підтверджується показами допитаного в якості свідка головного інженера підприємства [PERSON] Пунктом 2 частини 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п.п.4-7, 11, 16, 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно пункту 2 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки пункту « на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).» Відповідно пункту 18 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» N 14 від 29.12.1992 року, «роз'яснити судам, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203, 453 ЦК (1540-06). У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів» З огляду на те, що стороною. позивача не доведено заподіяння шкоди під час виконання трудових обовязків, а стороною відповідача навпаки доведено належними та допустимим доказами заподіяння шкоди працівником не півд. час виконання трудових обовязків, суд вважає заявлені вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed