Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі [PERSON] вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з листопада 2015 року по серпень 2016 року. 07.03.2017 року вона народила дочку [PERSON]. Відповідач [PERSON] є її батьком, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому статтею 135 Сімейного кодексу України і при видачі свідоцтва про народження зазначено її прізвище [PERSON]. В серпня 2016 року, коли стало відомо про її вагітність, [PERSON] повідомив, що йому ще не потрібно дітей і запропонував їй перервати вагітність штучно, на що вона відмовилась. Тоді відповідач повідомив, що дитина не від нього і він не визнає себе батьком. З того часу вона з відповідачем не спілкується. З часу народження дочки [PERSON] відповідач жодної участі в її утриманні не приймає, грошей на її утримання чи майна не передавав і не передає, умовами та життям дочки не цікавиться, дитину не відвідує. На даний час вона разом з неповнолітньою дочкою проживає в житловому будинку своїх батьків, власного житла не має, підсобного господарства не веде, не працює, інших доходів не має, тому їй одній не вистачає грошових коштів на утримання дочки, а матеріальної допомоги відповідач не надає. [PERSON] працює по тимчасових заробітках, має доходи, однак матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, не визнаючи дочку. Тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги позивача підтримали в повному обємі з підстав, які викладені в позовній заяві, просили позов задоволити, Визнати [PERSON] батьком\~[PERSON],\~яка народилася\~07\~березня 2017\~року в\~с.\~Гвізд Надвірнянського\~району.Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на дитину. Також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 640 грн. 00 грн. витрат по сплаті судового збору та 6620 грн. 70 коп. за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, всього 7260 грн. 70 коп. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначили, що проти визнання батьківства відповідач не заперечує, оскільки даний факт підтверджується висновком проведеної експертизи, однак просили зменшити розмір аліментів зазанчених позивачем, оскільки відповідач стабільного заробітку не має, в зв'язку з чим не має змоги сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Просили визначити розмір аліментів в межах половини прожиткового мінімуму на дитину, визначеного законом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.\~125\~Сімейного кодексу\~України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст.\~128\~СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. [PERSON] про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. [PERSON] про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. [PERSON] про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 07.03.2017 року народила дочку [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 333921 (а.с. 8). З пояснень позивача [PERSON] батьком дитини є відповідач [PERSON], з яким вона підтримувала близькі стосунки. Пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст.\~128\~СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст.\~135\~СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Ухвалою суду від 13.02.2017 року по справі було призначено судово-генетичну експертизу на визначення чи наявне кровне споріднення між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], матірю якої є [PERSON], [INFO]; якщо так, то чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON],\~[INFO] (а.с. 45). Відповідно до висновку експерта № 64 «Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи» від 03.04.2018 р. - 16.04.2018 р. молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] доведено (а.с. 53-56). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка надала достатнього доводів батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народженої позивачкою [PERSON] дитини [PERSON], 07.03.2017 року є доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України, відповідно до яких жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» даної постанови, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3\~ст.181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. В ч. 1 ст.\~184\~СК України вказано, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, і що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст.182\~СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини та платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати свою дочку в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоровя, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, тому суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в меншому розмірі, який просить позивачка. Тому з відповідача слід стягувати по 1100 грн. аліментів щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути судові витрати в сумі 640,00 грн. сплаченого судового збору, витрати за проведення судової молеклярно-генетичної експертизи в сумі 6620 грн. 70 коп., а всього 7260 грн. 70 коп. Також з [PERSON] в користь держави слід стягнути 704 грн. 80 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved