Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

25.02.2021 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором від 29.08.2013 в сумі 37362 грн 43 коп. і понесених судових витрат у сумі 2270 грн. Позивач просив розглянути справу за відсутності його представника. Сторони судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник відповідача надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи на те, що через неналежний стан здоров`я відповідач позбавлена можливості брати особисту участь у справі. Втім, суду не надано доказів неможливості явки до суду відповідача та/або її представника, в зв`язку з цим у задоволенні цього клопотання було відхилено. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав на невизнання відповідачем наявності договірних кредитних правовідносин з позивачем і повідомив про намір отримання відповідачем у позивача банківської картки виключно для зарахування на неї пенсії по інвалідності; крім того, просив застосувати до спірних правовідносин загальний строк позовної давності та відмовити в позові за сукупністю вказаних обставин. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі поданої відповідачем Анкети-заяви від 29.08.2013 позивач надав відповідачеві в користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (далі по тексту - Заява, а.с. 43-79). Посилаючись на те, що Заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що діяли станом на день підписання Заяви, в сукупності складають умови кредитного договору, який відповідач не виконує, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, що виникла станом на 07.02.2021, в сумі 37362 грн 43 коп. і складається із заборгованості по тілу кредиту. Вирішуючи спір суд виходить з такого. 1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 Кодексу). Згідно із частиною першою статті 633 Кодексу публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 10561 Кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. 2. У Заяві відповідача від 29.08.2013 процентна ставка за користування коштами, а також розмір неустойки не зазначені, а матеріали справи не містять підтверджень того, що з Умовами і Тарифами було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилася з ними, підписуючи Заяву. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату процентів, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем будь-яких нарахованих сум процентів і неустойки. 3. Перевіряючи правильність розрахунку суми заборгованості судом встановлено, що, як випливає з наданої позивачем виписки про рух коштів по рахунку відповідача (а.с. 27-40), останній раз відповідач використовувала кошти з банківської карти для власних потреб 01.04.2018; станом на вказану дату сума заборгованості перед позивачем становила 16125 грн 56 коп. (а.с. 27 зв.); 20.12.2018 позивач зменшив кредитний ліміт карти до 0 грн, що свідчить про її фактичне блокування в частині можливості отримання коштів позивача (а.с. 41). Починаючи з 02.04.2018 відповідач неодноразово здійснювала поповнення карткового рахунку - тобто сплачувала в погашення нарахованої відповідачем суми боргу і всього внесла 3600 грн (суми платежів виділено у виписці зеленим кольором), що свідчить про часткове погашення наявної заборгованості. Крім того, з відповідача списано позивачем у погашення наявної суми боргу в якості платежу «Миттєва розстрочка» 13952 грн 64 коп. /1744 х 8/. Отже, всього в рахунок погашення наявної у відповідача заборгованості утримано 17552 грн 64 коп. /13952.64 + 3600/. Таким чином, заборгованість відповідача, що існувала станом на 01.04.2018, погашена повністю. Суд констатує, що заборгованість у сумі 37362 грн 43 коп., позначена в позовній заяві як заборгованість по тілу кредиту (а.с. 4 зв.), виникла не через фактичне отримання відповідачем цих коштів у позивача, а в зв`язку з безпідставним нарахуванням відповідачем процентів, комісії та пені (вказані суми виділено у виписці жовтим кольором) та зміни статусу нарахованих сум шляхом переведення їх з неустойки до тіла позики, що не відповідає дійсності. За таких обставин, пред`явлений позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed