Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Богданівської сільської ради, третя особа: Дніпропетровське обласне комунальне підприємство «Межівський комунсервіс» про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 27 травня 2013 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: -житлового будинку разом з господарчими будівлями та спорудами, розташованого в с. Антонівське Межівського району Дніпропетровської області по вул. Леніна, 47; -земельної ділянки, розташованої за адресою: с. Антонівське вул. Леніна, 47 Межівського району Дніпропетровської області, площею 0,20 га.; -земельної ділянки, розташованої на території Богданівської сільської ради Межівськогго району Дніпропетровської області, площею 5,068 га.; -грошових вкладів, що знаходились на зберіганні у відділенні ТВБВ № 2992/079 смт. Межова ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 8304 гривні 20 копійок; -житлового будинку, розташованого в с. Антонівське по вул. Леніна, 53 Межівського району Дніпропетровської області. За життя мати склала заповіт, посвідчений Богданівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 26 грудня 2006 року, в якому він був зазначений як єдиний спадкоємець. Після відкриття спадщини він подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], прийнявши таким чином спадщину. Нотаріусом була заведена спадкова справа № 113/2013 р.. 28 листопада 2013 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, площею 5,068 га. та грошових вкладів, що знаходились на зберіганні у відділенні ТВБВ № 2992/079 смт. Межова ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 8304 гривні 20 копійок. 03 грудня 2013 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок разом з господарчими будівлями та спорудами, розташований в с. Антонівське по вул. Леніна, 47 Межівського району Дніпропетровської області. 16 червня 2014 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Антонівське вул. Леніна, 47 Межівського району Дніпропетровської області, площею 0,20 га.. Проте приватний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в с. Антонівське по вул. Леніна, 53 Межівського району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09 червня 1999 року, реєстраційний номер 6/04-НДМ посвідчено не нотаріально. Позивач просить суд визнати в порядку спадкування за ним право власності на житловий будинок загальною площею 66.7 кв.м., житловою площею 22.2 кв.м., який знаходиться в с. Антонівське по вул. Леніна, 53 Межівського району Дніпропетровської області. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи в їхню відсутність. На задоволенні позову наполягають. Представник відповідача Богданівської сільської ради у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Межівський комунсервіс» у судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] померла 26 травня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області (актовий запис № 13) (а.с.12). Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який розташований в с. Антонівське Межівського району Дніпропетровської області по вул. Леніна, 47; земельну ділянку, розташовану на території Богданівської сільської ради, площею 5,068 га.; грошові вклади, що знаходились на зберіганні у відділенні ТВБВ № 2992/079 смт. Межова ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 8304 гривні 20 копійок; земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Антонівське вул. Леніна, 47 Межівського району Дніпропетровської області, площею 0,20 га. прийняв її син [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Богданівською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області 26 грудня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за номером 177, за яким все своє майно заповіла [PERSON]. Право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: с. Антонівське Межівського району Дніпропетровської області вул. Леніна, буд. 53, підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим Павлоградською товарною біржею 09 червня 1999 року за реєстраційним № 6/04-НДМ (а.с.16). На час придбання вищевказаного будинку, тобто з 01 січня 1964 року по 01 січня 2004 року діяв Цивільний кодекс України, прийнятий 18 липня 1963 року. Статтею 47 вищевказаного ЦК передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно ст. 227 ЦК України від 18 липня 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що за життя [PERSON] не набула права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Антонівське по вул. Леніна, 53 Межівського району Дніпропетровської області, тому згаданий будинок з господарськими будівлями та спорудами не є об'єктом спадкування, як об'єкт нерухомого майна. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п. 3.1 дійшов до висновку, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Крім того, статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, як встановлено судом позивач не звертався із заявою до відповідних органів (Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, ДОКП «Межівський комунсервіс», Державної реєстраційної служби Межівського РУЮ Дніпропетровської області) із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та відмови не отримував, а відтак - ці особи не порушували, не невизнавали та не оспорювали права позивача. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту набуття спадкодавцем [PERSON] (за життя) на праві власності вказаного житлового будинку з господарчими спорудами та будівлями та факту порушення права позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed