Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

25 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 29292,14 грн., враховуючи інфляцію курсу НБУ до доларів США, Євро - упущену вигоду в сумі 295331.63 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що 23 жовтня 2010 року на підставі договору позики він передав відповідачам кошти 15250 доларів США та 2250 Євро. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору щодо повернення коштів, позивач вимушений був звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь [PERSON] суму боргу 15250 доларів США та 2250 Євро, що по курсу НБУ становить 145765,75 грн. та 3% річних від простроченої заборгованості, станом на 30 липня 2013 року в сумі 6912,89 грн. та судові витрати в розмірі 100 грн., а всього 152778,64 грн. В той же час, відповідачі рішення суду не виконали, станом на 25 жовтня 2019 року - день звернення до суду з даним позовом відповідачі не сплатили за рішенням суду жодної суми. У зв`язку з чим позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 22, 553, 625, 1049, 1050 ЦК України просив суд задовольнити його позов в повному обсязі. 11 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] подане клопотання про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності, разом з яким наданий відзив на позов. [PERSON] позов не визнає через те, що рішення суду від 10 червня 2014 року не виконується з вини [PERSON] оскільки з 15 березня 2012 року на все рухоме та нерухоме майно позивача накладений арешт і тому [PERSON] не надає державному виконавцю відомостей про банківські реквізити для зарахування грошових коштів; адресні грошові перекази на ім`я [PERSON] повертались без вручення через його відмову отримувати кошти. А тому саме неправомірна поведінка позивача сприяла збільшенню збитків. До частини вимог про стягнення 3% річних [PERSON] також заявила про застосування строку позовної давності. Вимоги про стягнення упущеної вигоди вважає необґрунтованими, оскільки курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, в розумінні ст. 22, 623 ЦК України. 12 лютого 2020 року відповідачем [PERSON] подане клопотання про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності, разом з яким наданий відзив на позов. [PERSON] позов не визнає через те, що рішення суду від 10 червня 2014 року не виконується з вини [PERSON] , оскільки з 15 березня 2012 року на все рухоме та нерухоме майно позивача накладений арешт і тому [PERSON] не надає державному виконавцю відомостей про банківські реквізити для зарахування грошових коштів; адресні грошові перекази на ім`я [PERSON] повертались без вручення через його відмову отримувати кошти. А тому саме неправомірна поведінка позивача сприяла збільшенню збитків. До частини вимог про стягнення 3% річних [PERSON] також заявив про застосування строку позовної давності. А вимоги про стягнення упущеної вигоди вважає необґрунтованими, оскільки курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, в розумінні ст. 22, 623 ЦК України. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, в черговий раз направила заяву про відкладення розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. 13 листопада 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 10 березня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Обставини, встановлені судом. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/6068/13-ц від 10 червня 2014 року, яке набрало законної сили 24 червня 2014 року встановлено, що 23 жовтня 2010 року відповідач [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму грошей в розмірі 15250 доларів США та 2250 Євро, які в еквіваленті по курсу НБУ становить 145765,75 грн., та зобов`язалась повернути зазначену суму боргу протягом місяця з дати пред`явлення вимоги. Зазначені кошти отримані відповідачем [PERSON] та [PERSON] , як подружжям для спільної мети, за взаємною згодою. Рішенням стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 152778,64 грн (а.с. 9-10). Рішення суду у справі № 183/6068/13-ц набрало законної сили. З повідомлення Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за № 13.27-27/50897 від 22.10.2019 року, вбачається, що за виконавчими провадженнями №44727994 та 44728265 з примусового виконання виконавчого листа № 183/6068/13-ц від 04.09.2014 року виданого на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/6068/13-ц від 10 червня 2014 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 152778.64 грн. станом на 22 жовтня 2019 року грошові кошти не стягувалися (а.с. 11). Судом відхиляються посилання відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо неправомірних дій позивача з приводу невиконання ними рішення суду, тому як відповідачами не надано достатніх та достовірних доказів цього, в той час як позивачем надані відомості щодо невиконання рішення суду відповідачами з виконавчої служби. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial