Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

25.01.2016 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, свої позовні вимоги обґрунтовав тим, що йому на праві власності належить будинок за адресою: вул. Островського, 67 у м. Дружківка Донецької області. В даному будинку крім нього також зареєстрована [PERSON] Відповідачка у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, господарством не займається. В будинку не має її речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає. Просить захистити його право на власність та зняти з реєстрації відповідачку. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надала, поважність причин неявки до суду не повідомила. 3-тя особа: Дружківський відділ цивільної імміграції фізичних осіб УМВС України в м. Дружківка в судове засідання не зявилася, про день і час розгляду справи сповіщена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок, який розташовано за адресою: вул. Островського, 67 у м. Дружківка Донецької області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25 січня 2000 р. (а.с.8) . Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована у спірному будинку за адресою: вул. Островського 67 у м. Дружківка Донецької області, що підтверджується записом в домовой книзі від 24 січня 2001 р. (а.с.9). Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Як вибачається із позовної заяви відповідачка є колишньої дружиною позивача, але в будинку не мешкає понад пять років, що підтверджується актом обстеження житла від 21 січня 2016 р. (а.с. 10) Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом 25.01.2016 року [PERSON] просив визнати відповідачку [PERSON], такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з вересня 2011 року, тобто понад пять років. Виходячи із змісту частин 1 ст. 182, частини 3 ст. 640 ЦК України право власності на спірний будинок у позивача [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації 25 січня 2000 р. Тобто на час звернення власника будинку до суду (25.01.2016 року) з позовом про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в спірному будинку, минуло шістнадцать років. З зазначеного в позові моменту [PERSON] в спірному житловому приміщенні відсутня понад пять років , а тому є усі правові підстави для визнання її, такою, що на час звернення позивача до суду втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки відповідачка не мешкає у будинку № 67 по вул. Островського у м.Дружківка, не сплачує комунальних платежів, не веде ніяких господарських робіт, не має права власності на частину вказаного будинку позов підлягає задоволенню. Враховуючи порушення відповідачкою права власності позивача, суд вважає, що слід зобов'язати Дружківський міський сектор ГУ Державної міграційної служби у Донецької області виписати відповідачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved