Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

25.02.2020 року виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідачка) за участю комунального закладу «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» (далі по тексту - третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-5). Так, позивач просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь комунального закладу «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/1189/20 за позовом ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування до [PERSON] за участю третьої особи КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.34-35). Позивач - ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, але його представник - Завгороднюк В.О. подала до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутністю сторони позивача. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.90-91). Третя особа - КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» в судове засідання не з`явився, але його представник - директор Владиченко М. подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному та просить вказану справу розглянути за його відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.89). Відповідачка - [PERSON] , відзив або заперечення на позов ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування до суду не надавала та в судові засідання не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.73, 82-83). Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Згідно відповіді, що надійшла з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ), яка наявна в матеріалах справи та за якою вона зареєстрована. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату (а.с.73, 82-83). Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи . У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України). Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачка - [PERSON] , була належним чином повідомлена про дату, час і місце судових засідань (а.с. а.с.73, 82-83), не з`явилася в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подавала відзив, а позивач - ВК Білгород-Дністровської міської ради орган опіки та піклування, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2020 року постановлено розгляд справи № 495/1189/20 за позовом ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування до [PERSON] за участю третьої особи КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів провести у заочному порядку. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] є матір`ю сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 09.10.2019 року, а/з № 20 (а.с.11). Згідно із довідкою відділу державної реєстрації актів цивільної стану Білгород-Дністровського міськрайонного головного територіального управління юстиції в Одеській області від 09.04.2019 року № 1860/54-18, державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.14). Відповідачка зареєстрована разом зі своїм сином за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] (мати [PERSON] ), [PERSON] , [INFO] , (брат [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (сестра [PERSON] ). В результаті обстеження житлово-побутових умов, комісією Сергіївської селищної ради встановлено, що [PERSON] - мати [PERSON] , не має постійного місця роботи та місце знаходження доньки їй невідомо. Відповідачка перебуває на обліку в управлінні соціальної політики Білгород-Дністровської міської ради, та ніякої державної соціальної допомоги на сина не отримує, про що свідчить повідомлення управління соціальної політики від 11.12.2019 року № 2521/01-08/4382 (а.с.21). [PERSON] , [INFO] на підставі направлення Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 24 червня 2015 року № 88 та витягу з протоколу засіданні психолого-медико-педагогічної комісії Одеської обласної державної адміністрації від 30 квітня 2015 року № 307 перебував в КЗ «Одеське спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 34 І-ІІ ступенів», з 1 вересня 2015 року. [PERSON] переведено до КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» по заяві матері - [PERSON] , що підтверджується копією повідомлення № 133 КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 34 І-ІІ ступенів» від 19.06.2019 року (а.с.17). За період перебування [PERSON] в КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», а саме з 07 червня 2019 року по теперішній час, мати не цікавилася долею дитини, не дзвонила, не відвідувала [PERSON] , на літні канікули сина додому не забирала. Утриманням, лікуванням та вихованням сина не займається. [PERSON] , [INFO] наказом № 51 служби у справах дітей від 20.06.2019 року поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.15). За твердженням позивача, відповідачка неодноразово була запрошена до служби у справах дітей, де їй надавалися рекомендації стосовно необхідності поліпшення житлово-побутових умов проживання, відповідального батьківства, ведення здорового способу життя, необхідністю дотримуватись санітарно-гігієнічних норм проживання. Також надавались рекомендації щодо планування сімейного бюджету, працевлаштування та налагодження відносин в сім`ї, виховання дитини. Проте, [PERSON] ігнорує рекомендації спеціалістів, офіційно не працює, в неї відсутній стабільний заробіток, не надає інформацію щодо місця перебування, не створила дитині належні безпечні умови проживання, не відвідує сина та не намагається змінити свій спосіб життя, з метою належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. За місцем реєстрації, [PERSON] характеризується посередньо, про що свідчить повідомлення № 01-16/797 Сергіївської селищної ради від 31.10.2019 року (а.с.26). Відповідно інформації міського центру соцальних служб для сім`ї дітей та молоді, у зв`язку з відсутністю [PERSON] н території міста Білгород-Дністровського, селищ Затока та Сергіївк неможливе здійснення соціального супроводу сім`ї (інформацію МЦСССДМ від 01.07.2019 року № 282). За результатами розгляду комісія з питань захисту прав дитини, засідання якої відбулося 11.02.2020 року, дійшла до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов проживання, навчання та розвитку дитини. 21.02.2020 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надано висновок № 32/495 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Орган опіки та піклування Карналіївської сільської ради враховуючи, заяву матері про не Дані обставини і стали підставою для звернення до суду ВК Білгород-Дністровської МР органу опіки та піклування з відповідною позовною заявою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, син - [PERSON] , [INFO] перебуває в КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», знаходяться на державному забезпеченні. В свою чергу, мати - [PERSON] участі у вихованні свого сина не приймає, матеріально не забезпечує його та знаходиться в складних життєвих обставинах. За таких обставин, суд приходить до висновку про відповідність та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1 859 грн. (50 % = 929,50 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 318 грн. (50 % = 1 159 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ВК Білгород-Дністровської міської ради органу опіки та піклування до [PERSON] за участю третьої особи КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved