Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON]. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні для дітей відповідного віку, з дня подання позову і до досягнення повноліття дитиною [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 07.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 520/2212/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. учасникам справи встановлено строк вчинення процесуальних дій. 06 червня 2018 року відповідач [PERSON] надав відзив, в якому зазначив, що з червня 2012 року сімейні стосунки між сторонами є фактично припиненими. З цього часу сторони проживають окремо. Відповідач не визнав обовязок сплачувати аліменти на малолітнього [PERSON], [INFO], зазначаючи, що відповідач не є біологічним батьком цієї дитини. Відповідач погодився з тим, що він записаний батьком дитини, але вказав, що такий запис було зроблено лише з підстав перебування сторін у шлюбі під час реєстрації народження малолітнього в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У відповіді на відзив позивач [PERSON] доводи відповідача визнала необґрунтованими та такими, що не повинні враховуватись судом при розгляді справи та ухваленні рішення. Ухвалою суду від 16.07.2018 року за клопотанням відповідача порядок провадження у цивільній справі № 520/5092/18 змінено з спрощеного позовного на загальний. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] двічі подавав тотожні клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. За результатами розгляду клопотань, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з положень частини першої статті 136 СК України, якими встановлено право особи, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, оспорити своє батьківство, у випадку пред'явлення позову про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідач [PERSON] такого позову не предявляв. Ухвалою суду від 16.08.2018 року розгляд справи по суті призначено провести у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши заяву про проведення розгляду справи без її участі та про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що власноруч розписався у розписці. що міститься в матеріалах цивільної справи №520/5092/18. Розгляд справи проведено судом у заочному порядку за наявними у ній матеріалами. Дослідивши наявні матеріали та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей: 29 червня 2010 року - [PERSON] (свідоцтво про народження серія 1-ЖД №226396, актовий запис № 1202) та 23 червня 2013 року - [PERSON] (свідоцтво про народження серія І-ЖД №357979, актовий запис №5666). На час розгляду справи шлюб між батьками дітей розірвано за рішенням суду. Батьки дітей проживають окремо. Відповідач визнав, що під час перебування сторін у шлюбі він був записаний батьком обох дітей, утім не погоджується сплачувати аліменти на молодшу дитину, оскільки не визнає свого біологічного батьківства. Зі змісту положень статей 141, 155, 180, 181 СК України: мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримувати дитину [PERSON], [INFO] судом не встановлено. Суду не надані докази того, що дохід малолітнього [PERSON] перевищує дохід кожного з батьків і повністю забезпечує потреби дитини. В досудовому порядку угоди щодо утримання дитини батьки не досягли. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року встановлений на рівні 1860 гривень. Позивач [PERSON] просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обовязок по утриманню дитини та позбавляли його реальної можливості платити аліменти. При визначенні розміру аліментів суд виходить з рівності прав дітей, закріплених у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами,\~ схваленими резолюцією\~50/155 Генеральної Асамблеї ООН\~від 21 грудня 1995 року), ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91. Зважаючи на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.09.2018 року у цивільній справі № 520/5090/18 (головуючий Бескровний Я.В.) на утримання старшого сина сторін [PERSON], 29 червня 2010 року було стягнуто щомісячно 2000 грн., суд доходить висновку, що стягнення аліментів у такій же сумі на молодшого сина сторін [PERSON], [INFO], буде справедливим. При цьому суд враховує можливість зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вказане право закріплене статтею 192 ЦПК України. Щодо обставин, стосовно батьківства відповідача, то у відповідності до частини першої статті 140 СК України стягнення з особи, яка записана батьком, матір'ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження. Згідно зі\~статтею 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до\~ статті 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України.

Outcome: partial