Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

26.12.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 27.04.2020 року уточнила та просить визнати за нею право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] всі умови договору виконані і майно передано їй в користування. Проте нотаріально оформити зазначений договір з відповідачами виявилось неможливим, оскільки відповідачі не з`явилась до нотаріуса на вимогу покупця для оформлення договору купівлі-продажу та ухиляються від нотаріального оформлення договору купівлі - продажу. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладання розписок від 05.10.2011 року та 17.10.2012 року. Розпискою від 17.04.2020 року [PERSON] підтвердив отримання грошових коштів спільно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в сумі 100000 грн. та 12680 доларів США з метою укладання в нотаріальному порядку договору купівлі - продажу 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Розпискою від 17.04.2020 року [PERSON] підтвердила отримання грошових коштів спільно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в сумі 100000 грн. та 12680 доларів США з метою укладання в нотаріальному порядку договору купівлі - продажу 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 34918195 від 22.08.2013 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., інформація про заповіт складений [PERSON] , відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 05.06.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області; - мати [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, тобто вважається такими, що прийняли спадщину. Крім того, встановлено, що [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкував належну [PERSON] частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до актового запису про смерть №747 від 30.05.2018 року, складеного Ізмаїльським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57034758 від 30.07.2019 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, після померлої [INFO] [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2019 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання права власності, в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] , померлої [INFO] , закрито. Таким чином, судом встановлено, що між до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Всі істотні умови договору виконані [PERSON] , грошовий розрахунок по даному договору здійснений в повному обсязі, позивач прийняла будинок та проживає в ньому, але договір нотаріально посвідчити не вдалося. Продавці отримали кошти за 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено розписками про отримання грошових коштів в рахунок вартості 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вина посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягай згоди з у істотних умов договору, що в даному випадку і було зроблено між позивачем та відповідачем. Отже, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Судом встановлено, що на момент складення договору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були власниками спірного нерухомого майна та у відповідності до ст. 658 ЦК України мали право це майно відчужувати, а договір підписаний повноважними особами. При укладенні такого договору сторони, тобто продавець та покупець домовилися щодо усіх його істотних умов, також відбулося часткове виконання договору, однак, відповідачі ухилились від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Заявами від 17.04.2020 року [PERSON] та [PERSON] визнали позов та підтвердили факт ухилення від нотаріального посвідчення договору, тобто на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК ці обставини не підлягають доказуванню. Крім того, встановлюючи факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення спірного договору, слід виходити з того, що відповідачі не уклали і не мають наміру в подальшому в нотаріальному порядку укласти такий договір, оскільки не проявляють будь-яких дій з цим пов`язаних, з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а відповідно до ст. 328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод, кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частинами 1, 4 ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Неможливість [PERSON] , в даному випадку провести нотаріальне посвідчення договору є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Приймаючи до уваги, що в зв`язку з тим, що оформлення договору купівлі-продажу 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на нерухоме майно та право позивача на придбане майно таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved