Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

26.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та довічно. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є непрацюючим пенсіонером похилого віку, має ряд захворювань. Його дохід складає лише пенсія у розмірі 1564, 0 грн, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є його дочкою, офіційно працює, матеріально забезпечена, може надавати йому допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати та доходи відповідача, вважає що дочка [PERSON] в змозі платити аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу щомісячно та довічно, для підтримки його матеріального стану та життя 06.04.2020 року від відповідача надйшов відзив на позовну заяву , в якому відповідач просить врахувати всі обставини справи: розмір пенсії батька, , потреби позивача у забезпеченні ліків, розмір заробітної плати відповідача, співмірність вимог щодо заявленого розміру позову та потреби позивача та у разі задоволення позову визначити розмір аліментів на утримання батька, [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач просила визначити розмір аліментів у грошовому еквіваленті. Суду пояснила, що позивач має квартиру та автомобіль «Сітроен», який може використовувати для передачу його в оренду, лізинг, та отримувати дохід. Після розлучення позивача з дружиною, яка є матірю відповідача в 1986 році, позивач участі в житті неповнолітньої дочки не приймав, всі обов`язки щодо утримання та виконання батьківських обов`язків взяла на себе мати відповідача. Позивач навіть не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Незважаючи на це, відповідач не втрачала зв`язки з батьком, в складних життєвих ситуаціях допомагала йому. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Судом встановлено, що позивач по справі, [PERSON] є батьком відповідача, [PERSON] . Позивач має статус пенсіонера, станом на жовтень 2019 року розмір пенсії позивача складав 1563, 0 грн в місяць, що підтверджується довідкою Управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 10843 від 17.10.2019 р. Також встановлено, що позивач має ряд захворювань. Відповідач працює суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області та отримує заробітну плату у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відповідно до показів свідка [PERSON] , позивач розлучився з першою своєю дружиною, [PERSON] в 1986 році. Їхню спільну дитину, [PERSON] утримувала мати відповідача, [PERSON] , позивач участі у вихованні та забезпеченні неповнолітньої дочки не приймав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем до 1986 року. Відповідач по справі, [PERSON] є їхньою дочкою. Після розірвання шлюбу позивач участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, весь тягар утримання взяла на себе мати відповідача. Позивач аліменти на неповнолітню дитину не сплачував, додаткові витрати на навчання теж не сплачував . Про дочку позивач згадав, коли та стала суддею та почала отримувати досить високу заробітну плату. Вважає, що вимоги позивача до відповідача є необґрунтованими, оскільки той з 1990 -х років офіційно не працював, мав іншу сім`ю, матеріальної допомоги відповідачу ніколи не надавав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є другою дружиною позивача, з яким проживала з 1989 року по 2014 рік. За весь час спільного проживання з позивачем не пам`ятає, щоб її колишній чоловік якимось чином допомагав відповідачу. Свідок зазначила, що вона неодноразово просила позивача аби той допоміг своїй дочці з навчанням, проте він грошей на навчання дочки не дав, мотивуючи їх відсутністю, а також тим, що його колишня дружина, мати відповідача, матеріально забезпечена, може оплачувати навчання їхньої дочки. Свідок також зазначила, що на прохання позивача, вона продала власнику квартиру та за частину отриманих від продажу квартиру коштів вони придбали мікроавтобус, частина коштів була витрачена на проживання, оскільки позивач не міг в повній мірі забезпечити сім`ю. Судом встановлено, що позивач у зв`язку з пенсійним віком, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги та відповідач має можливість її надавати. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Станом на час подачі позову, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік « установлено наступні розміри мінімальних соціальних стандартів у 2021 році, зокрема осіб, які втратили працездатність: 01.01.2021 - 30.06.2021 - 1769, 0 грн; 01.07.2021-30.11.2021 - 30.11.2021- 1854, 0 грн; 01.12.2021-31.12.2021-1934 грн. Із наданих позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що станом на 2019 рік його розмір пенсії є не нижчим прожиткового мінімуму для осіб. На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивача та того, що він мешкає сам, суд допускає витрати позивача на ліки та речі, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. З огляду на наведене, з урахуванням того, що прозивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків ( не сплачував аліменти на її утримання, не надавав матеріальну допомогу), а також враховуючи наявність у відповідача інших осіб, що перебувають на утриманні (ст. 180 СК України) - неповнолітньої дитини та непрацездатної матері, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 0 грн, але не більше, як на три роки, з чим вказана позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: partial