Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

24.11.2014 року Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд: 1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛГА» (пров. Річний, 6, с. Пирогівка, Шосткинського р-ну, Сумської області, індекс 41123, р/р 26002099154102 в АТ «УкрСиббанк» м. Харків, МФО 351005, код 14002505, Св.ПДВ № 25399082) на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі з урахуванням утримання податку у сумі 2242 грн. 90 коп. (дві тисячі двісті сорок дві гривні 90 коп.) за період з травня 2013 року по червень 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 18.06.2013 року по день винесення рішення та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 2. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. 3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛГА» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 150 (сто п'ятдесят гривень) грн. 00 коп. 4. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він з 09 квітня 2013 року по 17 червня 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі та працював підсобним робітником, що підтверджується записом в трудовій книжці та був звільнений 17 червня 2013 року згідно ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. Як зазначає позивач заробітну плату він жодного разу не отримував, що підтверджується відповідними довідками відповідача. В порушення ч. 1 ст.115 КЗпП України ст.. 15, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», відповідач не виплачував заробітну плату, яка виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Також, у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок неодноразового порушення відповідачем прав позивача, нервових напружень, що тривають довгий час, інших психологічних факторів, пов'язаних з невиплатою заробітної плати, позивачу заподіяно також і моральну шкоду. Відчуття несправедливості від розуміння того, що позивач заробив гроші, але не має змоги їх отримати, дуже гнітить його, а тому стан самопочуття значно погіршився, тому, що був позбавлений елементарного права розпоряджатися заробленими коштами. Внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати, у позивача виникли негативні зміни у звичайних умовах життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення та тривалого захисту свого порушеного права в суді. Тому, посилаючись на п.8 Постанови ПВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами внесеними згідно Постанови ПВСУ № 5 від 25.05.2001 року, визначає в розмірі 1000 грн. Крім цього, позивачем були понесені витрати на правову допомогу у вигляді підготування юридичних документів - позовної заяви для подання до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області в сумі 150 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.11.2014р. В судовому засіданні позивач уточнені вимоги підтримав в повному обсязі, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснив, що він з часу звільнення не працевлаштовувався і у центрі зайнятості на обліку не перебуває, про що надав трудову книжку в оригіналі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань суду не надав. Причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення. Позивач не заперечує. Вислухавши позивача та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем законодавства про працю України ч. 1 ст.115, 116-117 КЗпП України ст. 15, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці». Як встановлено матеріалами справи, позивач був звільнений17 червня 2013 року за ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, але при його звільненні не була виплачена йому заборгованість по зарплаті та середній заробіток за час затримки розрахунку, що не відповідає вимогам ст. 116 та 117 КЗпП України Матеріалами справи підтверджено, що позивач з 09 квітня 2013 року по 17 червня 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі та працював підсобним робітником, що підтверджується записом в трудовій книжці та був звільнений 17 червня 2013 року згідно ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. Як зазначає позивач заробітну плату він жодного разу не отримував, що підтверджується відповідними довідками відповідача. Як вбачається з наданих відповідачем довідок, заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати з урахуванням утримання податків складає 2242 грн.90 коп. Крім цього, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так, кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку за період з 18.06.2013 року по день ухвалення рішення 18 грудня 2014 року становить у 2013 році 138 робочих днів, у 2014 році -242, а всього=380 дня. 380 дні х 61 (середньоденний заробіток згідно довідки відповідача)=23180 грн. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приймає доводи позивача про стягнення з відповідача про спричинення відповідачем моральних страждань позивачу, оскільки не отримання заробітної плати внаслідок не виплати її відповідачем позбавив позивача способу існування, що змушує його додатково тривалий час, а саме протягом 380 днів, тобто більше року існувати без зароблених коштів, а тому заявлена вимога в сумі 1000 грн., моральної шкоди є на думку суду співмірною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в сумі 150 грн.00 коп., та на користь державного бюджету м. Шостка судові витрати в сумі 264 грн.23 коп., з урахуванням всієї стягнутої суми.

Outcome: approved