Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

26 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, тобто до 26 серпня 2032 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 59. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Малолітній син проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. На даний час відповідач проживає окремо, не надає позивачу достатню матеріальну допомогу на утримання сина хоча має таку можливість, оскільки є працездатною особою за віком та станом здоровя. Оскільки відповідач добровільно не сплачує аліменти на утримання дитини, позивач була змушена звернутися з заявою до суду. У судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити (а.с. 31). Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 30). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере\~участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 14 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 59, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 114022 від 14 вересня 2009 року (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 401856 від 15 вересня 2014 року (а.с. 5). Відповідно до довідки Захарівської селищної ради Одеської області № 5294 від 21 вересня 2017 року, малолітній [PERSON] проживає разом із матірю та знаходиться на її утриманні (а.с. 6). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоровя та матеріальне становище дитини; -стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; -інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, те, що останній проживає окремо участі в утриманні дитини не приймає, матеріально не допомагає, та те, що позивач не взмозі самостійно повноцінно утримувати сина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на те, що, відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя на рівні з позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 вересня 2017 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача 1000 гривень витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат сторона позивача надала суду довідку адвоката [PERSON] про надання правової допомоги, де зазначено про передачу та отримання коштів (а.с. 13). Разом з тим, суду не надані договір про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом [PERSON] та [PERSON], акту здачі-приймання наданих послуг, їх обсягу та узгоджений розрахунок понесених витрат. У такому випадку вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач була звільнена від його сплати при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Outcome: approved