Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

25.10.2017 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що 01 серпня 2006 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] було укладено усний попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався передати Позивачу у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності, а Позивач зобов`язався прийняти земельну ділянку та сплатити за неї [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000,00 дол. США. Так, на виконання вказаного договору Позивач передав 01.08.2006 року [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату надання коштів 175 000,00 грн. Факт передачі коштів за зазначеним договором підтверджується розпискою. Відповідно до розписки, [PERSON] отримав повну суму розрахунку за продану земельну ділянку від [PERSON] та зазначив, що в майбутньому на дану земельну ділянку ніяких претензій до Позивача мати не буде та дає йому право користуватися земельною ділянкою по його потребам та зобов`язався здійснити переоформлення документів по земельній ділянці на [PERSON] . Окрім того, 01 серпня 2006 року [PERSON] нотаріальною довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати...) належну йому земельну ділянку площею 4,5201 га в межах згідно з планом, розташовану на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] , масив 32, 33. Однак, у зв`язку з веденням у 2001 році мораторію на продаж сільськогосподарської землі, який дійсний і по нині, земельна ділянка не була переоформлена на Позивача. В свою чергу, [PERSON] обіцяв Позивачу, що як тільки буде знято даний мораторій, останній виконає свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки та передасть у власність Позивачу земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки слід визнати недійсним враховуючи наступне. 12.10.2017 р. за запитом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Пориванем було отримано інформаційну довідку, згідно якої власником вищезазначеної земельної ділянки (кадастровий номер 5123755300:01:003:0080) значиться [PERSON] (далі - Відповідач). Підставою виникнення права власності на земельну ділянку є рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.12.2015 р. по Справі № 509/4594/15-ц. Здійснивши запит за номером справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень [PERSON] знайшов дане рішення. Уже з рішення йому стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер, а його донька - [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.12.2015 р. по цивільній справі № 509/4594/15-ц позов [PERSON] до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задоволено у повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 4,5201 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123755300010030080, що знаходиться за адресою: ділянка № [NUMBER] , масив № [NUMBER] , [NUMBER] , на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії Я А №261235, виданого на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області № 772 від 01.12.2004 р. Як було зазначено вище, на момент смерті [PERSON] земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивачу передана у власність не була, грошові кошти передані за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 35 000.00 (тридцять п`ять тисяч) дол. США також не повернуті. Про порушення своїх прав Позивач дізнався нещодавно, оскільки до недавнього часу земельна ділянка знаходилася у його користуванні. Відразу Позивач почав з`ясовувати обставини, що склалися, а також зв`язався в телефонному режимі з Відповідачем та просив вирішити ситуацію мирним шляхом, а саме або повернути йому грошові кошти, що були передані батьку Відповідача за спірну земельну ділянку, або видати довіреність на користування земельною ділянкою на час дії мораторію та в подальшому, після його зняття, передати йому у власність земельну ділянку, як це було передбачено першочергово. Однак у відповідь Позивач отримав відмову. Більш того, Відповідач сказала, що нічого повертати не збирається і в подальшому вчинить всі можливі дії, щоб унеможливити розпорядження вказаною земельною ділянкою Позивачем. Окрім того, Позивач на виконання вимог ст. ст. 1281, 1282 ЦК України звернувся до Відповідача, яка є спадкоємицею [PERSON] , шляхом направлення цінного листа з описом вкладення, з вимогою про повернення грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.08.2006 року, в якій просив повернути йому 35 000,00 дол. США у гривневому еквіваленті на день оплати коштів шляхом одноразового платежу. Проте, станом на сьогодні, вимога Відповідачем не виконана. З огляду на викладене, з посиланням на п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст.3, 15, 16, 203, 215, 216, 635, 655, 657 ЦК України він просить суд визнати недійсним Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.08.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.10.2017 року провадження у справі відкрито. Також Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.10.2017 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на спірну земельну ділянку. 04.07.2018 року позивач звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд: - визнати недійсним Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.08.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, що були отримані за Попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01.08.2017 року, у розмірі 100 000,00 грн. 28.03.2019 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, відповідно до якої просив суд в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 26.06.2019 року представник позивача звернувся до суду з запереченнями проти заяви про застосування строків позовної давності, відповідно до яких вважає, що строк позовної давності не пропущений, але у випадку, якщо суд дійде висновку, що строки позовної давності позивачем пропущені, просить суд вважати поважними причини пропущення позовної давності та поновити позивачу строк на звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просить суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позов3 заперечує та просить суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 01 серпня 2006 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] було укладено усний попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався передати Позивачу у власність земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності, а Позивач зобов`язався прийняти земельну ділянку та сплатити за неї [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000,00 дол. США. Так, на виконання вказаного договору Позивач передав 01.08.2006 року [PERSON] грошові кошти у розмірі 35 000,00 (тридцять п`ять тисяч) дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на дату надання коштів 175 000,00 грн. Факт передачі коштів за зазначеним договором підтверджується розпискою. Відповідно до розписки, [PERSON] отримав повну суму розрахунку за продану земельну ділянку від [PERSON] та зазначив, що в майбутньому на дану земельну ділянку ніяких претензій до Позивача мати не буде та дає йому право користуватися земельною ділянкою по його потребам та зобов`язався здійснити переоформлення документів по земельній ділянці на [PERSON] . Окрім того, 01 серпня 2006 року [PERSON] нотаріальною довіреністю уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати...) належну йому земельну ділянку площею 4,5201 га в межах згідно з планом, розташовану на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ділянка № [NUMBER] , масив [NUMBER] , 33. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.12.2015 р. по цивільній справі № 509/4594/15-ц позов [PERSON] до Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задоволено у повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 4,5201 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5123755300010030080, що знаходиться за адресою: ділянка № [NUMBER] , масив № [NUMBER] , [NUMBER] , на території Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії Я А №261235, виданого на підставі розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області № 772 від 01.12.2004 р. В позовній заяві позивач вказує, що: «однак, у зв`язку з веденням у 2001 році мораторію на продаж сільськогосподарської землі, який дійсний і по нині, земельна ділянка не була переоформлена на Позивача. В свою чергу, [PERSON] обіцяв Позивачу, що як тільки буде знято мораторій, останній виконає свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки та передасть у власність Позивачу земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , масив 32,33». Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові ВС у справі № 369/1971/16-ц позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ,до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До позовних вимог про визнання недійсними укладеного між сторонами попереднього усного договору купівлі-продажу відповідно до статті 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у 3 роки. Частинами четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Аналогічний висновок щодо застосування норм статті 261 ЦК України та визначення початку перебігу позовної давності викладений у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2014 року (справа № 915/1437/13) Моментом вчинення оспорюваного правочину в даному випадку є 01.08.2006 року. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові ВС у справі №394/559/17 від 22.03.2019 перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше. Відповідно до Постанови ВС України у справі №6-152цс14 від 29.10.2014 року для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Фактично, позивач, в позовній заяві зазначає, що йому було відомо про те, що договір є недійсним в момент його підписання. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За правилами передбаченими ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що в даному випадку строк позовної давності необхідно рахувати з 02.08.2009 року, оскільки в цей момент сплив строк дії довіреності і позивач повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки строк позовної давності сплив 02.08.2012 року, а позивач звернувся з даним позовом до суду 25.10.2017 року, більше ніж через п`ять років з моменту спливу строку позовної давності, суд вважає, що поважні причини пропуску строку позовної давності відсутні. Таким чином, з огляду на заяву відповідача про застосування строків позовної давності і відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, а заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed