Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

25 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами до нього, який розташований у м.Пологи Запорізької області по провул.Ювілейний,6. Відповідач у справі проживала в належному йому будинку з 2005 року по 08 січня 2016 року, будучи зареєстрованою в ньому з 22 лютого 2005 року. Не проживаючи в належному йому будинку відповідач продовжує бути в ньому зареєстрованою, хоча в будинку нема її речей і майна, вона не використовує житлову площу за належністю. На теперішній час відповідач проживає у м.Пологи за іншою адресою. Реєстрація відповідача в його, позивача, будинку шкодить його інтересам, оскільки в разі необхідності розпорядитися належним йому будинком він не зможе цього зробити у звязку з реєстрацією в ньому [PERSON] Крім того, [PERSON] є боржником у декількох установах банку, у звязку з чим на його, позивача, адресу приходять поштою відповідні листи з вимогами про погашення боргу та можливим застосуванням примусових заходів щодо стягнення боргу, що також порушує його, позивача, право як власника і перешкоджає спокійному розпорядженню належною йому житловою нерухомістю. З посиланням на ст.ст.383,386,391 ЦК України позивач просить постановити судове рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому, [PERSON], житловим будинком №6 по провул.Ювілейний у м.Пологи Запорізької області. У судовому засіданні 24 лютого 2017 року позивач підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснив, що відповідач певний час була співмешканкою його сина, і тому проживала разом з сином у належному йому, позивачу, будинку. З 08 січня 2016 року відповідач припинила стосунки з його сином і вибула з належного йому, позивачу, будинку, не знявшись при цьому з реєстрації в ньому. З зазначеного часу відповідач у будинку не проживає, не використовує житлову площу в ньому за призначенням. Раніше адреса належного йому будинку була вул.Молодіжна,30 у м.Пологи, але наразі адреса розташування його будинку є провул.Ювілейний,6 у м.Пологи. На підтвердження зазначеного позивач надав суду довідку міської ради. У судове засідання 07 березня 2017 року позивач, будучи належним чином повідомленим про явку до суду (а.с.23), надав письмове клопотання про завершення судового розгляду його позову до [PERSON] в його відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає і просить задовольнити їх, проти заочного рішення у справі не заперечує (а.с.25). У судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача у справі, проживають з ним по одному провулку у м.Пологи. Вони знають, що [PERSON] була співмешканкою сина позивача [PERSON]. [PERSON] певний час проживала у будинку позивача, але вже більше року вона у будинку [PERSON] не живе, стосунки з сином позивача у справі вона не підтримує, той живе у батьківському будинку без неї. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді, про що свідчать поштове рекомендоване відправлення і розписка на а.с.19,26, у судове засідання не явилася, причину неявки суду не повідомила, з заявами про розгляд справи в її відсутність або про відкладення судового розгляду справи з певних підстав до суду не зверталася, у звязку з чим суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у справі доказів з винесенням заочного рішення відповідно до вимог ст.169 ч.4 ЦПК України. Суд, вислухав позивача, свідків, враховуючи ненадання відповідачем заперечень проти позову, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 11 березня 1986 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] народних депутатів №33 від 20 лютого 1986 року (а.с.10), [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями до нього, розташованого у м.Пологи Запорізької області по вул.Молодіжна,30. Згідно ксерокопії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду на а.с.5-7 і довідки [PERSON] міської ради Запорізької області №3 від 24 лютого 2017 року на а.с.27 судом встановлено, що з 1987 року адреса житлового будинку позивача змінена була з вул.Молодіжна,30 у м.Пологи на провул.Ювілйний,6 у м.Пологи. Власником будинку є [PERSON] З довідки [PERSON] міської ради Запорізької області від 16 січня 2017 року №118, відомостей домової книги для прописки громадян, які проживають у [INFO], а також пояснень свідків у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у належному [PERSON] будинку, проте не проживає в ньому з 08 січня 2016 року, що прямо зазначено в довідці міської ради №118 (а.с.3,8-9). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку [PERSON] або його (будинку) частини, не є членом сімї власника будинку, не є наймачем будинку (його частини), не проживає в ньому, витрати по його утриманню не несе, поза судовим порядком не знялася з реєстрації у будинку позивача. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АД №107255, виданої 30 вересня 2008 року про інвалідність другої групи безстроково (а.с.11), у звязку з чим на підставі ст.79, ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує судовим рішенням з відповідача на користь держави 640 грн. судового збору.

Outcome: approved