Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

26.02.2020 позивач звернувся до Борівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з є дня подачі позову і довічно. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Вказує, що має двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням. Єдиним його доходом є пенсія у зв`язку з втратою годувальника, яка на сьогоднішній день складає 1638,00 грн., інших джерел доходу у нього немає. За своїм станом здоров`я не може знайти роботу. Наразі позивач є самотньою людиною, його діти з ним не спілкуються, поруч з ним немає ніякої близької людини, яка могла б допомогти та підтримати його матеріально. На підставі судового наказу, виданого Борівським районним судом Харківської обл. 25 листопада 2019 р. з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі однієї чверті всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2019 до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки МВ ДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському р-нах та м.Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в січні 2020 р. з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] в сумі 750,00 грн. Таким чином, залишок пенсії, яку позивач отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму для проживання. Позивач страждає хронічним захворюванням, багато коштів витрачає на придбання медичних препаратів, не приймати їх він не може, оскільки це може привести до непердбачуваних наслідків. Сума, яка залишається є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум, її навіть не вистачає на харчування. Побутовими предметами першої необхідності позивач себе забезпечити не може. Вказує, що відповідач працює в СВК «Солоненське», має стабільний дохід. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності, не отримуючи від дітей ніякої підтримки на його прохання про надання допомоги, позивач змушений звернутися з даними позовними вимогами до свого сина. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 13.03.2020 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В установлений строк відзив на позовну заяву не надійшов. Позивач у судове засідання надав заяву, у якій просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Таким чином, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно копії довідки МВ ДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському р-нах та м.Ізюм Східного міжрегіонального управління міністертсва юстиції (м.Харків), [PERSON] дійсно сплачує аліменти [PERSON] : в січні 2020 р. - 750,00 грн. (а.с.3). Згідно копії довідки про доходи №6040 0601 1094/491, [PERSON] перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному УПФУ в Харківській обл. і отримує пенсію у разі втр. годувал.; сума пенсії за період з 01.08.2019 - 31.01.2020 складає 8713,00 грн. (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). [PERSON] значиться як застрахована особа, що підтверджується копією Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) (а.с.7-11). Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам`ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч.2 ст.1 СК України є утвердження почуття обов`язку перед батьками. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав -непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Обов`язок неповнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридичних значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька, потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 (провадження №61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі №6-3066цс15. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей. Дочка позивача [PERSON] являється неповнолітньою Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) на утримання батька щомісячно з дня пред`явлення позову до суду і довічно. Частиною 1 ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Суд також враховує, що відповідач позов визнав та те, що відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його утримання, тому підстав у відповідності до ч.1 ст.204 СК України для звільнення відповідача від обов`язку утримувати батьків не вбачається. Суд враховує, що позивач є пенсіонером, тобто в правовому розумінні є непрацездатним, є інвалідом 3 групи з дитинства, отримує пенсію в розмірі, який не перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в зв`язку з чим потребує додаткових витрат на придбання ліків, а отже потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здорв`я сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідача, сімейний стан, відсутність інших утриманців. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. За таких обставин, з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову, суд вважає, що справедливим буде стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частки його доходу на утримання батька, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, а отже, на думку суду, має можливість утримувати батька та сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збор, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. У відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць З урахуванням викладеного,

Outcome: approved