Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

25 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власника житлового будинку за адресою: вул.Леніна, 10 с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування цим житлом та зняття їх з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вказаному будинку, який належить йому на праві приватної власності, окрім нього, його дружини та сина, з 11.02.2014року зі згоди власника зареєстровані [PERSON], 07.04.1974року народження, та [PERSON], 27.03.1978року народження. Зазначив також, що фактично з моменту реєстрації вказані особи у будинку не мешкали, добровільно знятися з реєстрації на прохання позивача відмовилися. Посилаючись на те, що реєстрація вказаних осіб у будинку [PERSON] порушує його право власника, він позбавлений можливості розпоряджатися ним на власний розсуд, позивач вважав, що є підстави для позбавлення [PERSON] та [PERSON] у судовому порядку права користування житловим будинком. 17.03.2016року позивачем подано суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій [PERSON] зазначив, що [PERSON] є знятим у позасудовому порядку з реєстрації за адресою проживання позивача, підстав для визнання цієї особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, немає, і тому просив позбавити права користування будинком лише [PERSON] Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову не надіслав. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку площею 37,7 кв.м. загальною площею 49,8кв.м з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Леніна, 10, с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучені копії договору купівлі-продажу цього будинку від 22.10.2004року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] зі штампом реєстрації органу технічної інвентаризації, а також технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 10.10.2004року (а.с.а.с.3,5). З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] вбачається, що у будинку за адресою вул.Леніна,10 с.Білолісся зареєстровані та фактично мешкають власник [PERSON], 04.02.1971року народження, його дружина [PERSON], 21.08.197року народження, та син [PERSON], 04.01.2000року народження, а також зареєстровані та фактично не проживають інші члени родини - [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З відомостей Татарбунарського РС ГУДМС України в Одеській області слідує, що [PERSON], 07.04.1974року народження, зареєстрований за адресою [INFO] з 11.02.2014року, при цьому [PERSON], [INFO], за зазначеною адресою знятий з реєстрації з 23.09.2014 року (а.с.а.с.12,13). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК). За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника житлового приміщення на користування та підстави позбавлення такого права визначені положеннями статті 405 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону, що є особистим сервітутом у розумінні частини 1 ст.401 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, окрім іншого, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведених норм законодавства слідує що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. При цьому подальше зняття з реєстрації здійснюється, зокрема, на підставі рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Зазначене узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України (далі - ВСУ) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), викладеними у постанові ВСУ від 16.01.2012року у справі №6-57цс11 та у п.39 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014року №5. З урахуванням того, що в матеріалах справи є докази на підтвердження виникнення права користування відповідача об'єктом нерухомості як члена сім'ї [PERSON], при цьому [PERSON] фактично не проживає у житловому приміщенні більше року та не бажає у добровільному порядку знятися з реєстрації за адресою проживання позивача-власника будинку, що створює йому перешкоди у розпорядженні нерухомим майном, суд вважає, що є підстави для захисту майнових прав власника шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 551 грн.20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з відповідача на його користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved