Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

25.01.2021 року позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона з відповідачем зареєстрували свій шлюб 25 травня 2013 року в Скірченській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис №1. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14.04.2020 року їх шлюбу було розірвано. В даному шлюбі в них народилась двоє дітей, дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є молодою працездатною особою, інших утриманців не має, однак не надає допомогу на утримання дітей, які постійно хворіють, потребують покращеного харчування, забезпечення одягом та іншими речами. [PERSON] зауважує, що сама вона невзмозі забезпечити належний рівень забезпечення дітей. Враховуючи викладене, просить суд стягувати з [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на її користь для утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо невиконання ним батьківського обов`язку по утриманню дітей, просив визнати поважними причину пропуску строку на подання відзиву у зв`язку із перебуванням у відрядженні, позов визнав частково та просив визначити суму стягуваних аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 2020 року. Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14.04.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. З матеріалів справи встановлено, що у шлюбі у сторін народилося двоє дітей дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11). З довідки виконавчого комітету Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області №56/1.11.2/21 від 20.01.2021 року встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться на утриманні [PERSON] (а.с.8). Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: із 1 січня 2021 року 1921 грн., із 1 липня 2021 року 2013 грн., із 1 грудня 2021 року 2100 грн. а дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зазначені\~норми закону,\~суд виходить\~з того,\~що батьки\~дитини повинні\~забезпечити для\~дитини утримання\~у розмірі\~не меншому\~прожиткового мінімуму\~на місяць,\~встановленого на\~відповідний період\~для певного\~віку дитини,\~як мінімальної\~гарантії загального\~рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров`я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході розгляду справи, судом встановлено поважність обставин пропуску відповідачем строку на подання відзиву, що підтверджується долученим до відзиву наказом про відрядження. Також, відповідачем подано належні та допустимі докази того що його матеріальне становище та дохід є не достатнім для сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі. Зокрема, згідно довідки виданої [PERSON] від 02.04.2021 року останній працює на посаді водія у ТзОВ «Доценко Транс Сервіс» та його сукупний дохід з відрахуваннями за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року складає 26852,62 грн., що у середньомісячному розрахунку становить 4475,44 грн., що є менше ніж заявлена позивачем тверда сума на двох дітей (6000 грн.). Окрім цього, суд бере до уваги доводи відповідача викладені у відзиві, якими [PERSON] стверджує, що вживав заходів для забезпечення дітей усім необхідним у тому числі одягом, продуктами харчування, ліками, іграшками та іншими речами такими як телефони, ноутбуки велосипед. Відповідач також запевняє, що у майбутньому буде продовжувати виконувати свої обов`язки по утриманню дітей належним чином. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходжу до висновку про часткове задоволення позову та необхідність стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі, що становить 1500 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 25.01.2021 року (а.с.1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на його користь. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. ст.180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial