Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

25 лютого 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання такою що, втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування Ѕ частини квартири від 14 січня 2003 року та договору дарування ј частини квартири від 14 липня 2003 року. Відповідачка по справі є її внучкою, яка в лютому 2015 року за власним бажанням виїхала за межі України, особистого майна в квартирі немає. Реєстрація відповідачки в квартирі створює для неї як для власника, перешкоди, адже вона змушена нести витрати з оплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованої в квартирі відповідачки та розпорядитись нею. Тому просить усунути перешкоду у праві власності визнавши [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування квартири укладеного 14 січня 2003 року та посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Никоненко Т.В., реєстр № 95. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 08 вересня 2003 року, вбачається, що ј частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 04 липня 2003 року, запис № 3737. Згідно інформації Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 081-13.07-02055 від 27.12.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої КСН «Новий східний» від 09 січня 2020 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік, чим створює позивачу перешкоди в користування нею. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved