Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

26.07.2017 [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Славутського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказує на те, що 01.06.2006 року помер її батько [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою [INFO]. Вказує, що вона є спадкоємцем за законом, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такий строк вона пропустила з поважних причин, а саме у звязку з тим, що в цей час знаходилась на амбулаторному лікування. Просить визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні представник позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада Славутського району у судове засідання участі представника не забезпечила, проте в поданій до суду заяві вказала що позов визнає повністю та просить справу слухати без їх представника. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою померлого 01.06.2006 року у с. Стригани Славутського району [PERSON], це стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №035141, виданим [PERSON] сільською радою Славутського району 01.06.2006 року (а.с.10). Отже, відповідно до ст. 1217 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані із обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно із правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 у справі №6-148цс15, правила частини 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини без поважних причин, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Позивач. вказала, що не прийняла спадщину вчасно у звязку з перебуванням на амбулаторному лікуванні з 06.11.2006 року по 10.11.2006 року, що підтверджується випискою з амбулаторної карти [PERSON] від 18.07.2018 року, виданою Центром первинної медико санітарної допомоги №1 Поділського району міста Києва (а.с.12). Наведені [PERSON] докази не доводять поважності причин пропуску строку на подання заяви про отримання спадщини, оскільки такий закінчився 01.12.2006. Крім того, позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів поважності пропуску строку звернення із заявою про отримання спадщини протягом 2006-2017 років. Крім того суд звертає увагу, що покликання представника позивача, як на підставу задоволення позову, на ч.4 ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову є безпідставними, оскільки, обовязок ухвалити рішення про задоволення позову не є безумовним, а залежить від норм права, які регулюють спірні відносини. Оскільки позивачем не доведено наявність перешкоди для подання відповідної заяви та поважність причин пропуску строку звернення з такою заявою, тому суду приходить до переконання, що доводи позивача про поважність пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини є безпідставними та не обґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed