Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

25 вересня 2013 року [PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Садове товариство «Любисток», про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 30 грудня 1978 року позивач перебувала в офіційному шлюбі з [PERSON]. 22.07.2002 року [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS]. Дана угода була оформлена договором купівлі-продажу. Крім цього чоловік позивача вступив до членів садового товариства «Любисток». 21.11.2002 року на ім'я [PERSON] Дніпропетровською міською радою було видано державний акт на право приватної власності на землю, а саме на земельну ділянку [ADDRESS]. Чоловік позивача - [PERSON] помер [INFO], про що є відповідне свідоцтво про смерть. За життя [PERSON] заповіту не залишив, проживав з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на будинок, однак згідно з постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі такого свідоцтва, через те, що не має підтвердження зареєстрованого права власності на імя [PERSON] на вказаний садовий будинок. На підстав викладеного позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на садовий будинок на ділянці [ADDRESS]. Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська 17.12.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі (а.с. 94,95). Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2014 року заяву Дніпропетровської міської ради задоволено, заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2013 року скасовано. Справа слухається спочатку. Представники позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, підтвердивши всі обставини викладені в позовній заяві. Представник Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Представник Садового товариства «Любисток» 06.03.2014 року надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності представника, зазначивши, що позовні вимоги вважає правомірними (а.с. 118). Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню зважаючи на наступне. 30 грудня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до вказаного свідоцтва після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища «[PERSON]». 22.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла по дорученню від імені [PERSON] уклали договір купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив садовий будинок з спорудами та земельну ділянку, що знаходяться на території [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до вказаного договору вказаний садовий будинок з спорудами, що відчужується, належить [PERSON] на підстав договору дарування, посвідченого 22.01.1998 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р.1 - 439, зареєстрованого 27.11.2001 року Дніпропетровським МБТІ в реєстровій книзі № Д-10 за реєстровим № 107-16. Також, даний факт підтверджується листом КП «ДМБТІ» ДОР від 06.12.2013 року № 14296 в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за гр.. [PERSON] на підставі договору дарування від 22.01.98 посвідченого 6-ою ДДНК за реєстром № 1-439 зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № Д-10 за реєстровим № 107-16 (а.с. 41). 21 листопада 2002 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, а саме на земельну ділянку площею 0,0595 га в межах згідно з планом, на території [ADDRESS] (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). Відповідно до довідки наданої житлово-експлуатаційним товариством № 26, [PERSON] дійсно прописана в [ADDRESS] та має склад сім'ї: син [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], по день смерті (а.с. 57). Відповідно до довідки наданої головою Садового товариства «Любисток» [PERSON] прийнята 15.09.2013 року в члени садового товариства «Любисток» на території Самарського району м. Дніпропетровська після смерті її чоловіка - [PERSON], померлого [INFO], що був членом даного товариства з 2002 року та власником садового будинку на [ADDRESS] даного товариства (а.с. 11). Як вбачається зі спадкової справи № 932/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON], після його смерті з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась [PERSON] (а.с. 44). Діти спадкоємця [PERSON] та [PERSON] відмовились від права на прийняття належної їм частки у спадщині, яка залишилася після смерті [PERSON] (а.с. 45). Відповідно до постанови державного нотаріуса від 20 вересня 2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на садовий будинок, скільки у [PERSON] не має підтвердження зареєстрованого права власності (правовстановлюючих документів) на ім'я [PERSON] на садовий будинок у садовому товаристві «Любисток» (а.с. 13). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами: - інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56; - тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом мінюсту України від 07.02.2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Договір купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою було укладено 22.07.2002 року, тобто до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, лише відсутність факту реєстрації свідоцтва в МБТІ перешкоджає оформленню позивачем своїх спадкових прав. Виходячи з вищенаведених обставин справи, та з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивачем надані докази в підтвердження обґрунтованості своєї заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved