Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

26 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 березня 2017 року відповідач, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись у спільному дворі (сервітут) неподалік будинку № 9, розташованого по вул. Гетьманська в м. Очакові Миколаївської області, під час словесного конфлікту, на підґрунті неприязних відносин, вкусив його за перший палець кисті правої руки, внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді рани І пальця правої кисті, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01 квітня 2017 року є легким тілесним ушкодженням. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року відповідача, на підставі ст.47 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та передано на поруки трудовому колективу ПАТ «Очаківське хлібоприймальне підприємство», та кримінальне провадження закрите. Діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях у звязку з заподіяним тілесним ушкодженням, необхідністю змінити звичний спосіб життя, витрачати свій час на проведення судово-медичної експертизи, звернення до правоохоронних органів, що зумовило залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача, оцінює у 5000 грн. Крім того, просить стягнути з останнього понесені ним у кримінальному провадженні витрати на правову допомогу у розмірі 3840 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечуючи того факту, що 28 березня 2017 року, під час конфлікту з сусідом [PERSON], він вкусив останнього за палець руки, чим спричинив тілесне ушкодження, стверджує, що конфлікт спровокував сам [PERSON], тому вимогу про стягнення моральної шкоди вважає безпідставною. Також заперечував проти задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, вважаючи їх такими, що не підтверджені доказами. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, що їх надали сторони, суд дійшов наступного. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 28 березня 2017 року, приблизно о 12 год. 00 хв., він, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись неподалік будинку № 9, розташованого по вул. Гетьманська в м. Очакові Миколаївської області, під час словесного конфлікту, на підґрунті неприязних відносин, вкусив [PERSON] за перший палець кисті правої руки, внаслідок чого спричинив тілесне ушкодження у вигляді рани І пальця правої кисті, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01 квітня 2017 року є легким тілесним ушкодженням. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року [PERSON], на підставі ст.47 КК України, було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та передано на поруки трудовому колективу ПАТ «Очаківське хлібоприймальне підприємство», та кримінальне провадження відносно нього закрито. Зазначені вище обставини підтверджуються копією вищевказаної ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 грудня 2017 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Твердження відповідача щодо безпідставності вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді вищевказаного кримінального провадження він повністю визнав свою вину у предявленому йому обвинуваченні, розкаявся у своїх умисних протиправних діях відносно [PERSON], просив звільнити його від кримінальної відповідальності та передати на поруки трудовому колективу. Діями [PERSON] позивачеві завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, повязаних з тим, що у звязку з отриманим тілесним ушкодженням йому довелося змінити звичайний ритм життя, звертатися до правоохоронних органів, додатково витрачати свій час. Враховуючи наявність протиправної поведінки [PERSON], причинного звязку між його поведінкою та завданою моральною шкодою, з врахуванням глибини моральних страждань, отриманих позивачем, виходячи з засад розумності та справедливості, на підставі ст. 1167 ЦК України, суд вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 500 грн. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає безпідставними та при цьому виходить з наступного. Вказані вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним понесені витрати на правову допомогу у вищевказаному кримінальному провадженні та на підтвердження цих витрат у розмірі 3840 грн. надав акт виконаних робіт від 11 грудня 2017 року, складений адвокатом. При ухваленні рішення суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. З акту виконаних робіт вбачається, що витрати на правову допомогу визначені відповідно до Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», виходячи з тривалості часу, витраченого на усну консультацію [PERSON] та участь захисника у судових засіданнях. Разом з тим, вказаний Закон визначав граничні розміри витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах. Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Матеріали справи не містять доказів укладення договору про надання позивачу правової допомоги та відсутні докази на підтвердження сплати позивачем суми витрат на надання правової допомоги. Також, порядок відшкодування процесуальних витрат у кримінальному проваджені, до яких відносяться також витрати на правову допомогу, визначений Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 124, ч. 1 ст. 125 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати у разі ухвалення обвинувального вироку. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial