Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

25.02.2021 голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. звернувся до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] , [INFO] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини на користь державного закладу або фізичної чи юридичної особи, якій буде переданий [PERSON] , [INFO] , 2500 грн. 00 коп. у твердій грошовій сумі, що підлягає індексації згідно закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, витрати пов`язані із розглядом справи в суді покласти на відповідача [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною залишеною без батьківського піклування через неналежне виконання батьком своїх обов`язків щодо його виховання, та утримання. Мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідач не цікавиться дитиною. [PERSON] свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, жодним чином не займається вихованням дитини, не приймає участі ні в духовному на в фізичному розвитку дитини, не спілкується з ним, не відвідує його. У зв`язку з вищевказаним голова органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. змушений звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.57). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11.06.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.62). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками дитини є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.43) Згідно свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 28.12.2020 виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції м. Львів актовий запис №2198 вбачається, що [INFO] померла мама дитини [PERSON] (а.с.40) 31.12.2020 року складено «Акт оцінки потреб сімї/особи», (за формою затвердженою наказом міністерства соціальної політики України від 13.18.2018 року №1005) та Висновок оцінки потреб сім`ї щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] від 04.02.2021 року відповідно. Згідно вказаного документу діти проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.47-53). Відповідно до акту обстеження умов проживання - Додаток № 9 до «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008р. № 866 - від 15.01.2021 року батько [PERSON] за адресою фактичного проживання дітей відсутній. Неповнолітні залишились без батьківського піклування та без законного представника(а.с.35). Відповідно до Сімейного кодексу України та Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» і «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, дитину [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштовано до повнолітньої сестри [PERSON] , [INFO] на підстава заяви [PERSON] та [PERSON] від 04.02.2021 року - Наказ Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №35 від 04.02. 2021 року «Про взяття на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та тимчасове влаштування»(а.с.14-15) Згідно рішення Галицького районного суду м. Львова справа №461/8336/16-ц від 27.12.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( письмовий доказ щодо не проживання батька разом із сім`єю)(а.с.45-46). Також згідно постанови, справа №461/2641/19, мама дітей [PERSON] була визнана винною, але звільнена від адміністративної відповідальності за ч.1. ст. 184 КупАП. Із вказаної постанови преюдиційно не встановлено інформація про відповідача та його участь у житті дітей отже можна припустити, що вказана постанова не є непрямим доказом неналежного виконання батьківських обов`язків, але підтверджує факт відсутності батька(а.с.32). Згідно довідки №1307000741 від 15/10/2015 р. [PERSON] та [PERSON] разом з мамою [PERSON] є внутрішньо переміщені особи з тимчсово окупованої території АР Крим, адреса реєстрації: [ADDRESS] (а.с.39). Згідно довідки №1308-5000313248 від 12.10.2020 року дитина [PERSON] , [INFO] взятий на облік внутрішньої переміщеної особи - згідно документу інформаціця щодо законного представника, що супроводжує малолітню дитину є [PERSON] (а.с.38). Також за пошуком сайту Судова влада відсутність відповідача взагалі на території України об`єктивно підтверджується справами про адміністративні правопорушення №3/657/1355/17 від 19.10.2017 та 3/657/186/18 від 15.02.2018(а.с.30,31). Відповідно до п. 76 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008р. № 866 Служба у справах дітей за місцем виявлення дитини, переміщеної з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі або району проведення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, протягом семи робочих днів після її виявлення вживає заходів до встановлення особи дитини, місця її проживання, відомостей про батьків або осіб, які їх замінюють, інших родичів, місця їх проживання (перебування). У разі неможливості повернення дитини на виховання в сім`ю служба у справах дітей забезпечує підготовку документів для надання їй статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до пунктів 13-25 цього Порядку. Підстава для надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, визначена у підпункті 11 пункту 24 цього Порядку, розповсюджується на дітей, переміщених із тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі або району проведення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Акт, що підтверджує зазначену підставу, підписується представниками служби у справах дітей, територіального підрозділу ДМС та органу Національної поліції за місцем виявлення дитини. Під час набуття дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, з підстави, визначеної у підпункті 11 пункту 24 цього Порядку, служба у справах дітей разом з органами Національної поліції, охорони здоров`я вживає заходів до встановлення особи дитини, місця її проживання, відомостей про батьків, інших родичів, місця їх проживання (перебування) не менш як протягом року після виявлення дитини для організації роботи з повернення дитини на виховання в сім`ю або підтвердження статусу дитини відповідно до підстав, передбачених у пункті 24 цього Порядку. З матеріалів справи встановлено, що батько дітей [PERSON] , [INFO] отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні [NUMBER] від 02.01.2018 року, орган видачі - 4601 (Головне управління ДМС у Львівській області. Адреса підрозділу: 79005, м. Львів, вул. Руданського, 3). За інформацією відділу поліції №4 Львівського районного управління поліції у Львівській області (лист від 01.02.2021р. № 1.9-2960-260001) батько дітей, [PERSON] , перебуває у Російській Федерації. [PERSON] написана заява, посвідчена нотаріусом нотаріального округу Плесецького району Архангельської області, Лобашкіною Людмилою Леонідівною (29.01.2021 року №29/40-н/29-2021-1-76) про надання згоди щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . З 21.11.2014 року [PERSON] отримав паспорт громадянина Російської Федерації ( [NUMBER] код підрозділу 290-024) та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач відсутній та з дітьми не проживає з 2014 року, а також участі у вихованні не бере (а.с.17-29). Відповідно до ч. 3 ст. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно інформації навчального закладу де навчається [PERSON] відповідач не цікавиться навчанням сина не відвідував батьківські збори і виховні заходи, які проводилися у класі. За весь час навчання сина не був у навчальному закладі. З боку батька прослідковується повне та систематичне ігнорування і свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо сина, від так дитина залишилась без батьківської опіки і тому є потреба у юридичному врегулюванні статусу та захисту прав і законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу до відповідача є доречним і співрозмірним у захисті прав та законних інтересів дітей і перевагу слід надати, якнайкращому захисту інтересу дитини. Доказів надання будь-якої матеріальної, фінансової чи натуральної допомоги від відповідача не має. Як стверджує [PERSON] сестра дитини, вони з братом проживають на заощадження матері та вона має намір працевлаштуватись. З чого можна зробити висновки про те що жодних витрат на сина відповідач не несе, звідки вбачається повне не бажання цікавитись ним у будь-якій формі. Крім цього відповідач не купляє йому одяг та інші необхідні їм речі, чи ліки при потребі, а отже не цікавиться і станом здоров`я, його потребами та проблемами. Слід зауважити, що сестара дитини [PERSON] є особою з числа молоді та сама відповідно до законодавства потребує підтримки та допомоги від батька в тому числі. Неповнолітній [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, не заперечив щодо позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] [PERSON] написана заява, посвідчена нотаріусом нотаріального округу Плесецького району Архангельської області, Лобашкіною Людмилою Леонідівною , про надання згоди щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] , 2006 р.н., залишений без батьківського піклування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Згідно долученого до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, вбачається,що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021рік», установлено у 2021 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Відтак, при визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров`я дитини. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 2500,00грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнути аліменти на його утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00грн.

Outcome: approved