Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Центр Державного земельного кадастру» про зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку з записом про звільнення та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що з 24 квітня 2009 року працювала на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи відділу організації землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт ДП «Центр Державного земельного кадастру». З 18 травня 2009 року переведена на посаду інженера 1-ої категорії відділу організації землевпорядних та землеоціночних робіт департаменту організації землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, а з липня 2013 року переведена на посаду провідного інженера відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт. Трудовий договір з відповідачем було укладено на невизнаний строк. 15 жовтня 2015 року їй було вручено попередження про вивільнення, згідно якого за наказами ДП «Центр державного земельного кадастру» № 248 від 18 вересня 2015 року «Про затвердження та введення в дію організаційної структури Центру ДЗК» та № 274 від 05 жовтня 2015 року «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в Центрі відбувались зміни в організації виробництва і праці зі скороченням чисельності та штату працівників. Посада яку вона займала підлягала скороченню, а тому їй було запропоновано посаду провідного інженера відділу регіонального розвитку та виробництва. Від переведення на запропоновану посаду вона відмовилася, оскільки ця посада не відповідала її професії та кваліфікації, про що 30 грудня 2015 року вона повідомила відповідача. Крім того, факт відмови від продовження трудових відносин з відповідачем підтверджувався її погодженою з роботодавцем відсутністю на робочому місці, оскільки вона користуючись положенням п. 2.7. колективного договору, мала право на 5 вільних від роботи годин на тиждень зі збереженням заробітної плати для пошуку нового місця роботи. Станом на 15 грудня 2015 року вона отримала можливість працевлаштуватися на нове місце роботи, про що вона усно повідомила відповідача і отримала обіцянку про звільнення з 31 грудня 2015 року. Після спливу вказаного строку, письмово засвідчивши свою відмову від запропонованої роботи ДП «Центр Державного земельного кадастру», 04 січня 2016 року вона письмово звернулась до відповідача з вимогою забезпечити додержання встановлених законом процедур при вивільненні працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Відповіді на звернення отримано не було, тому 11 січня 2016 року та 30 січня 2016 року вона письмово зверталася до відповідача, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, як органу, до сфери управління якого віднесено відповідача, з вимогою ознайомити її з наказом про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, здійснити розрахунок та видати трудову книжку. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, листом вих. № ЖК-206/0-321/6-16 від 19 лютого 2016 року повідомила її про те, що керівнику ДП «Центр Державного земельного кадастру» доручено ретельно розглянути порушені в її листах питання. 11 травня 2016 року вона отримала лист ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 28 квітня 2016 року про надання пояснень з приводу її відсутності на робочому місці з 06 січня 2016 року. Просила суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку з записом про звільнення з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 05 січня 2016 року; стягнути на її користь, належні до виплати при звільненні кошти та компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні. 07 липня 2016 року позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначила, що 16 червня 2016 року вона отримала копію наказу № 151-к від 09 червня 2016 року, згідно якого її звільнено з роботи з 05 січня 2016 року за прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи факт попередження про вивільнення в зв'язку зі скороченням посади, яку вона обіймала, відмову від переведення на іншу роботу в ДП «Центр Державного земельного кадастру», а також на укладення 01 квітня 2016 року трудового договору з ТОВ «ПК ЗЕМЕКСПЕРТ», який передбачає її зайнятість повний робочий тиждень, збереження трудових відносин з ДП «Центр Державного земельного кадастру» є неможливим та порушує її права і охоронювані законом інтереси, гарантовані ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України. З урахування заяви про зміну предмету позову, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ ДП «Центр Державного земельного кадастру» № 151-к від 09 червня 2016 року про звільнення за прогули; змінити причини звільнення та зобов'язати відповідача видати їй належним чином оформлену трудову книжку з записом про звільнення з 05 січня 2016 року з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 41989 гривень 43 копійки, в тому числі грошові кошти в сумі 19627 гривень 11 копійок як суми належні до сплати у зв'язку зі звільненням та грошові кошти в сумі 22362 гривні 32 копійки як відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснили суду, що 15 жовтня 2015 року позивача було попереджено про звільнення. Перейти на запропоновану іншу посаду вона не погодилась. На роботі її попросили допрацювати до 05 січня 2016 року, щоб її можна було розрахувати вже в новому році. 05 січня 2016 року вона написала заяву, щоб її звільнили до 17 години 00 хвилин. У цей день керівник викликав її та повідомив, що у нього на працівників плани, і він не буде їх звільняти. Про те, що її посаду не будуть скорочувати, їй не повідомили та наказом № 274 від 05 жовтня 2015 року «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» не ознайомили. Представник відповідача вважав, що позов не підлягає задоволенню. Подав до суду письмові заперечення та пояснив суду, що згідно з наказами ДП «Центр державного земельного кадастру» мали відбутися зміни в організації виробництва і праці із скороченням чисельності та штату працівників. Пунктом 2 та пунктом 3 наказу ДП «Центр державного земельного кадастру» від 05 жовтня 2015 № 274 «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» передбачено, що накази Центру ДЗК від 26 грудня 2014 № 490 «Про затвердження та введення в дію організаційної структури Центру ДЗК» та від 16 квітня 2013 № 137 «Про затвердження штатного розпису працівників центрального апарату Центру ДЗК», за якими передбачена посада провідного інженера відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт, на якій і працювала [PERSON], визнано такими, що продовжують діяти до моменту звільнення, переведення працівників центрального апарату ДП «Центр державного земельного кадастру». Дійсно [PERSON] було вручено попередження про вивільнення, в якому їй було запропоновано працевлаштування на іншу посаду, але вона відмовилась. У підприємства існувала гостра виробнича необхідність у функціонуванні відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт і ця необхідність відпала лише в червні 2016 року. У відповідача не відбулось жодних істотних змін в організації виробництва і праці для позивача, що є обов'язковою умовою при звільненні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За позивачем збереглась її посада з відповідними функціональними обов'язками, робочим місцем, робочим часом та штатним окладом. Розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише з ініціативи роботодавця, а не працівника, оскільки це питання входить виключно до компетенції роботодавця. Починаючи з 06 січня 2016 року та по 09 червня 2016 року з невідомих для відповідача причин [PERSON] припинила виходити на роботу та протягом вищевказаного терміну була відсутня на своєму робочому місці. Відповідачем складались Акти про відсутність [PERSON] на своєму робочому місці та направлялись листи від 13 січня 2016, від 19 лютого 2016, від 29 лютого 2016 та від 28 квітня 2016 з проханням з'явитись на своєму робочому місці з метою вирішення кадрових питань та витребовуванням пояснень щодо причин відсутності на роботі з 06 січня 2016 у відповідності з вимогами ст. 149 КЗпП України, але вищевказані листи відповідача були проігноровані позивачем. Позивач на роботі не з'явилась, ґрунтовних пояснень щодо відсутності на роботі з 06 січня 2016 по теперішній час не надала, а лише листом від 11 травня 2016 повідомила відповідача про те, що знайшла нову роботу та не зацікавлена у відновленні дії трудового договору з ДП «Центр Державного земельного кадастру». Листом від 09 червня 2016 позивачеві запропоновано з'явитись до Центру ДЗК для отримання належним чином оформленої трудової книжки і надіслано копію наказу ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 09 червня 2016 № 151-к «Про звільнення з роботи [PERSON]». Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. У судовому засіданні позивач [PERSON] була допитана судом як свідок за її згодою. Як свідок вона підтвердила надані пояснення в судовому засіданні та зазначила, що після 06 січня 2015 року вона не виходила на роботу, оскільки їй потрібно було займатися дитиною, та вона була впевнена, що відповідач звільнив її з роботи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 24 квітня 2009 року [PERSON] працювала на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи відділу організації землевпорядних, земле оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт ДП «Центр Державного земельного кадастру». З 18 травня 2009 року переведена на посаду інженера 1-ої категорії відділу організації землевпорядних та землеоціночних робіт департаменту організації землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, а з липня 2013 року переведена на посаду провідного інженера відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт (а.с. 12-13). Відповідно до наказів ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 18 вересня 2015 № 248 «Про затвердження та введення в дію організаційної структури Центру ДЗК» та від 05 жовтня 2015 № 274 «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в ДП «Центр Державного земельного кадастру» відбулися зміни в організації виробництва і праці із скороченням чисельності та штату працівників (а.с. 63). Пунктом 2 та пунктом 3 наказу ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 05 жовтня 2015 № 274 «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» передбачено, що накази ДП «Центр Державного земельного кадастру» від 26 грудня 2014 № 490 «Про затвердження та введення в дію організаційної структури Центру ДЗК» та від 16 квітня 2013 № 137 «Про затвердження штатного розпису працівників центрального апарату Центру ДЗК», за якими передбачена посада провідного інженера відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт, на якій і працювала [PERSON], визнано такими, що продовжують діяти до моменту звільнення, переведення працівників центрального апарату ДП «Центр Державного земельного кадастру» (а.с. 66-67). 15 жовтня 2015 року позивачу було вручено попередження про вивільнення, згідно якого, відповідно до наказів державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 248 від 18 вересня 2015 року «Про затвердження та введення в дію організаційної структури Центру ДЗК» та № 274 від 05 жовтня 2015 року «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в ДП «Центр Державного земельного кадастру» відбувались зміни в організації виробництва і праці зі скороченням чисельності та штату працівників. Згідно вказаного попередження, посада яку займала [PERSON], підлягала скороченню, а тому їй було запропоновано посаду провідного інженера відділу регіонального розвитку та виробництва (а.с. 74). Від переведення на запропоновану посаду позивач відмовилася, оскільки ця посада не відповідала її професії та кваліфікації, про що 30 грудня 2015 року вона повідомила відповідача. Починаючи з 06 січня 2016 року та по 09 червня 2016 року, [PERSON] припинила виходити на роботу та протягом вищевказаного терміну була відсутня на своєму робочому місці, про що відповідачем складались відповідні Акти про відсутність [PERSON] на своєму робочому місці та направлялись листи з проханням з'явитись на своєму робочому місці з метою вирішення кадрових питань та витребовуванням пояснень щодо причин відсутності на роботі з 06 січня 2016 року (а.с. 75-131). Наказом № 151-к від 09 червня 2016 року [PERSON] звільнено з роботи провідного інженера відділу методичного забезпечення робіт із землеустрою департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт з 05 січня 2016 року за прогули у період з 06 січня 2016 року по 09 червня 2016 року без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Департаменту фінансово - економічної роботи, бухгалтерського та податкового обліку наказано виплатити [PERSON] компенсацію за 104 календарних дні невикористаної щорічної відпустки (а.с. 139). Листом від 09 червня 2016 позивачеві запропоновано з'явитись до ДП «Центр Державного земельного кадастру» для отримання належним чином оформленої трудової книжки і надіслано копію наказу про звільнення з роботи (а.с.140-142). Згідно меморіального ордеру № 6 від 06 червня 2016 року (а.с. 152) та виписки по рахунку (а.с. 153) позивачу при звільненні було виплачено 9298 гривень 64 копійки (а.с. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 цієї статті визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Позивача було попередженого про наступне звільнення та запропоновано переведення на іншу посаду, від якого позивач відмовилась. З пояснень представника відповідача вбачається, що до винесення наказу про звільнення позивача із займаної посади підприємством було вжито відповідні заходи і відпала потреба у звільненні окремих працівників, зокрема, позивача. Разом з тим, позивач починаючи з 06 січня 2016 року та по 09 червня 2016 року, припинила виходити на роботу та протягом вищевказаного терміну була відсутня на своєму робочому місці, про що відповідачем складались відповідні Аати. Позивач пояснила суду, що їй було відомо про наступне звільнення, тому вона вважала, що її звільнили. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Вбачається, що з 06 січня 2016 року та по 09 червня 2016 року позивач була відсутня на роботі та не виконувала свої посадові обов'язки, поважності причин відсутності на роботі у ці дні [PERSON] суду не надала. 31 грудня 2015 року, 04 січня та 05 січня 2016 року [PERSON] виходила на роботу та виконувала свої функціональні обов'язки на посаді провідного інженера. Зазначена посада була збережена на підприємстві, та позивач продовжувала її займати після 30 грудня 2015 року, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу працівників Департаменту землевпорядних та землеоціночних робіт ДП «Центр Державного земельного кадастру» за період з грудня 2015 року по червень 2016 року (а.с.132-138). Суд вважає, що посилання сторони позивача на те, що її не було повідомлено стосовно збереження її посади та не ознайомлено з наказом № 274 від 05 жовтня 2015 року «Про затвердження штатного розпису працівників Дирекції Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» не є підставою для невиходу на роботу за відсутності наказу про звільнення особи. За таких обставин, порядок звільнення [PERSON] порушений не був, тому її вимоги про скасування про звільнення за прогули, зміну причини звільнення та зобов'язання видати належним чином оформлену трудову книжку з відповідним записом про звільнення з 05 січня 2016 року з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не ґрунтуються на законі. У такому випадку не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на її користь грошових коштів у зв'язку зі звільненням з 05 січня 2016 року та за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При звільненні позивача за прогул за наказом № 151-к від 09 червня 2016 року, її були перераховані належні до виплати при звільненні кошти в розмірі 9298 гривень 64 копійок (а.с. 152, 152). З огляду на наведене, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed