Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про визнання прав засновника в порядку спадкування за законом В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 17 травня 2012 року помер його батько [PERSON]. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом є діти спадкодавця: він, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з фермерського господарства «Привільне» яке розташоване на території Попасненської сільської ради Новомосковського району, Дніпропетровської області, та зареєстровано за адресою [INFO], житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул. Комсомольська, буд. 1 с. Надеждівка Новомосковського району Дніпропетровської області та земельної ділянки площею 5,0 га, розташованої на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Згідно установчих та реєстраційних документів [PERSON] був єдиним засновником фермерського господарства «Привільне», яке розташоване в с. Тарасово Новомосковського району, Дніпропетровської області. Позивач зазначив, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом і згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України має право успадкувати за законом права засновника на Фермерського господарства «Привільне» (КОД ЄДРПОУ21939230) юридична адреса: 51242, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Тарасово. Позивач зазначив, що після смерті батька у встановлений законом шестимісячний строк він, маючи намір продовжити діяльність фермерського господарства, звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але рішенням нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в частині фермерського господарства «Привільне» оскільки, ним не були надані правовстановлюючі документи на майно господарства. Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Загальні положення про спадкування визначено главою 84 Цивільного кодексу України. Згідно п. 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» діяльність фермерського господарства припиняється у разі: якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. У звязку з відмовою нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в частині фермерського господарства «Привільне», він не має можливості здійснити державну реєстрацію зміни засновника фермерського господарства «Привільне», що в свою чергу унеможливлює набуття ним прав засновника фермерського господарства «Привільне». В звязку з наведеним, позивач [PERSON] просив визнати за ним права засновника Фермерського господарства «Привільне» (Код ЄДРПОУ21939230, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією 11 лютого 1994 року,розпорядження №139, реєстраційна справа № 04052324Ю0010466, юридична адреса: 51242 Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Тарасово) в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 17 травня 2012 року. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, в своїй заяві просили суд розглянути справу без їх участі, не заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився. Реєстраційна служба Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, як третя особа, в своєму листі просила суд розглянути справу без участі її представника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 травня 2012 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно спадкової справи Новомосковської районної державної нотаріальної контори, з заявами про прийняття спадщини після [PERSON], померлого 17 травня 2012 року, звернулися: [PERSON], син спадкодавця [PERSON]. Діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON], яка звернулася з заявою про прийняття спадщини, не є спадкоємцем [PERSON], померлого 17 травня 2012 року четвертої черги за законом, що встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. У відповідності до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, [PERSON] права на спадкування не має. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі з фермерського господарства «Привільне» яке розташоване на території Попасненської сільської ради Новомосковського району, Дніпропетровської області, яке зареєстроване за адресою: [INFO]. Згідно Статуту, установчих, та реєстраційних документів [PERSON] був єдиним засновником фермерського господарства «Привільне», яке розташоване в с. Тарасово Новомосковського району, Дніпропетровської області. Постановою нотаріуса від 17 лютого 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в частині фермерського господарства «Привільне» оскільки, ним не були надані правовстановлюючі документи на майно господарства. Суд вважає відмову необґрунтованою, оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Статтею 63 Господарського Кодексу України встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи). У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства. У відповідності до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. В той же час, у відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. В звязку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача [PERSON], як до спадкоємця засновника фермерського господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства.

Outcome: approved