Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

25 квітня 2019 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з 2010 р. в спірній квартирі не проживає без поважних причин, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, він змушений сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи, не може отримати державну житлову субсидію. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву не надав. Треті особи в судове засідання також не з`явились. Представник Шосткинської міської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 10 грудня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно положень ст. 63 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Судом встановлено, що ордер № 541 серії ГИК 86 на жиле приміщення /а.с. 34/ - квартиру [ADDRESS] , виданий 11.07.1986р. на ім`я [PERSON] . Вказаний ордер виданий на сім`ю наймача у складі: чоловіка - [PERSON] , синів - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 33/, [PERSON] [INFO] померла. З того часу особовий рахунок в ЖКО КП «ШКЗ «Імпульс» зареєстрований за її чоловіком - [PERSON] /а.с. 5/, який зареєстрований та проживає у вказаній вище квартирі та несе тягар її утримання. За змістом ст. 106 ЖК УРСР у разі смерті наймача повнолітній член сім`ї наймача вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відтак, позивач наразі є наймачем квартири [ADDRESS] . З довідки житлово-комунального відділу КП ШКЗ «Імпульс» вбачається, що у вказаній квартирі, крім інших, зареєстрований син позивача - [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. З наявних в матеріалах справи актів від 03.10.2017р. та від 03.04.2018р. вбачається, що [PERSON] з 2010 року не проживає в квартирі [ADDRESS] /а.с. 6, 7/. Протоколами засідання комісії по встановленню фактів тимчасової відсутності мешканців міста від 14.09.2018р. та від 05.04.2019р. /а.с. 8, 9/ встановлено факт відсутності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] , які, кожна окремо, суду повідомили, що відповідач вже більше п`яти років за місцем реєстрації взагалі не з`являвся, при цьому жодних перешкод для його проживання там ніхто не чинить. Згідно з ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Пункт 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.) Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач більше шести місяців не проживає у вказаній квартирі, поважності причин такої відсутності протягом всього вказаного періоду судом не встановлено. Жодних доказів, що спростовували б доводи позивача та піддавали б сумніву подані ним докази відповідачем суду не надано. Враховуючи, що [PERSON] був на законних підставах зареєстрований у спірному житлі, проте відсутній без поважнх причин у цій квартирі понад шість місяців, у суду є законні підстави для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплату судового збору за подання позову, від сплати якого позивача було звільнено законом, як інваліда 2 групи.

Outcome: approved