Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вимогами до [PERSON] про участь у вихованні малолітнього сина сторін та вільному спілкуванні з ним , про зобов,язання не чинити перешкод в спілкуванні батька з сином з боку матері. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з жовтня 2013р. по грудень 2015р. В шлюбі народився син [PERSON],[INFO]. За ініціативою позивача, з 07 січня 2016 року сторони відновили шлюбні стосунки та стали проживати разом як подружжя до 19 червня 2016 року.19 червня 2016 року сторони остаточно розлучились, подружні стосунки не відновляли і не мали такий намір. За домовленістю між сторонами, як зазначає позивач , батько дитини добровільно матеріально утримує сина та зустрічається з сином без будь-яких обмежень, приймаючи участь у його вихованні. Однак, після спливу приблизно трьох тижнів, відповідачка почала обмежувати спілкування батька з сином, а через деякій час взагалі припинила побачення позивача з сином. Через це, позивач звертався з заявою до районного відділу поліції з відповідними заявами. Позивач посилається на те, що він не проти проживання їх сина з матір,ю, але він вимушено звернувся до суду з даним позовом, просить зобов,язати відповідачку не чинити перешкод в його спілкуванні з сином шляхом встановлення перебування дитини з батьком щовівторка з 19.00 години до 21.00години, кожної суботи з 09.00 години до 20.00години, щорічного перебування [PERSON] разом з батьком [PERSON] під час літнього оздоровлення в липні місяці. Позивач і його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали свій позов повністю, але вимоги щодо спілкування з сином частково, а саме час зустрічі визначений в висновку органу опіки та піклування та перебування сина з ним в липня місяці щорічно. Позивач також просить суд роз,яснити сторонам, що дане рішення виконується до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], до повноліття дитини до 18 квітня 2032 року, або до зміні способу та порядку участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON]. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечує спілкуванню сина з батьком тільки до денного сну дитини в дні зазначенні в висновку органу опіки та піклуванні. Письмові заперечення відповідачки на л. с. 29. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, дослідив представлені докази, що містяться в матеріалах справи, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступне : Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2013 року 2015 рік . В шлюбі народився син сторін [PERSON], [INFO]. Сторони відновили свої фактичні шлюбні стосунки 07 січня 2016р. по червень 2016р. В червні 2016 р. сторони остаточно розійшлися, припинив сімейні стосунки. Після розлучення сторін, син [PERSON] залишився проживати з матір,ю [PERSON] в кВ.№56 в будинку №103 по вулиці Дніпропетровська дорога в м. Одесі. Після припинення сторонами шлюбних відносин між ними виникли суперечки щодо вільних побачень батька з сином та участі в його вихованні і розвитку. Сторони визнали той факт, що між ними є суперечки в вихованні дитини, відповідачку хвилює, щоб при спілкуванні сина з батьком, не порушувався розпорядок дня дитини. Позивач посилається на те, що після розлучення сторін, сторони не дійшли згоди щодо прийняття участі батька в вихованні , в вільному спілкуванні з сином [PERSON], мати дитини почала створювати штучні перешкоди в спілкуванні батька з сином, посилаючись на режим дня. Спроби батька вирішити дане питання мирним шляхом не дали позитивних результатів, тому позивач звернувся з позовом до суду, оскільки порушується його батьківські права. Відповідно до Висновку від 19.09.2016 р. за № 01-05-3/357вх органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (л.с.27-28) місцем проживання малолітнього [PERSON], 18.04.2016 р. визначено з матір,ю, про що батько не заперечує, але при цьому звернув увагу суду на порушення його батьківських прав з боку матері щодо вільного спілкування з сином, участі в його вихованні, розвитку, нагляду за здоров,ям сина, що виразилось в перешкодах бачитись з сином. Даним виносвком визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні свого малолітнього сина [PERSON], шляхом встановлення перебування дитини з батьком щовівторка з 09.00 години до 20.00години, щосереди з 09.00 години до 20.00години, щоп,ятниці ввечері з 18.00 години до 20.00години. В судовому засіданні позивач [PERSON] з висновком органу опіки та піклування погодився та ще просить суд встановити перебування сина з батьком в липні місяці щорічно, позивач не заперечує проти того, що дитина повинна бути з матір,ю разом, але і батько має право вільно спілкуватись, виховувати і приймати участь у житті дитини. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] частково визнала позов, пояснивши , що вона не проти спілкування батька з сином, за її узгодженням та відповідно до розпорядку дня дитини, вона не згодна на перебування сина з батьком у липні місяці щорічно. Третя особа органа опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради подали заяву у відповідність до норм ст..158 ЦПК України, просили ухвалити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Л.с.28 Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року застережено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір,ю. В судовому засіданні такі виключні обставини не встановленні, тому [PERSON] залишається проживати з матір,ю. Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. В суді не встановлено фактів грубого поводження з дитиною , привиттям їй поганих звичок, відсутністю нагляду за дитиною з боку батька, тобто не має таких виняткових випадків, про що наголошено в п.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1089р. Норми статті 141 Сімейного кодексу України передбачають: « Мати, батько мають рівні права та обов,язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов,язків щодо дитини». Таким чином, діюче законодавство проголошує рівність прав і обов,язків матері і батько відносно дитини, ніхто з батьків не має пріоритетного права на реалізацію своїх прав відносно дитини. З урахуванням встановленого, суд вважає позовні вимоги обгрунтованними, переконливими і доказаними, але

Outcome: partial