Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

26.10.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно якого просить стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 20225,10 грн. за кредитним договором б/н від 03.02.2012. Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 03.02.2012. Відповідно до виявленого бажання відповідачці відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, користувалася картковим рахунком, однак не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 30.10.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачці [PERSON] 10.11.2020 вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с. 70). Позивач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Приймаючи до уваги відсутність сторін, суд проводить розгляд справи на підставі наявних доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 03.02.2012 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. (а.с. 16). Як видно з наданої позивачем виписки з карти, відповідачка користувалась кредитними коштами, здійснювала платежі у рахунок погашення заборгованості, тобто вчиняла дії, що свідчать про її згоду з умовами кредитного договору (а.с. 51-58). Згідно довідки, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] згідно укладеного кредитного договору б/н надані кредитні картки: 03.12.20212 № [NUMBER] з терміном дії 08/15; 1408.2015 № [NUMBER] з терміном дії 03/19; 23.04.2016 № [NUMBER] з терміном дії 04/20; 28.05.2016 № [NUMBER] з терміном дії 04/20; 28.12.2017 № [NUMBER] з терміном дії 11/21; 21.05.2018 № [NUMBER] з терміном дії 04/22. (а.с.15). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] вбачається, що 03.02.2012 відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , 03.02.2012 на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт 300 грн.; 11.07.2016 кредитний ліміт збільшено до 2 000,00 грн.; 09.11.2017 кредитний ліміт збільшено до 6 000,00 грн.; 28.12.207 кредитний ліміт збільшено до 9 000,00 грн.; 13.05.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 14). На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 22.09.2020 складає 20 225,10 грн., в тому числі: 13 283,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 3 694,17 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3246,96 грн. - заборгованість за пенею. (а.с. 13). Позивач просив стягнути частину суми заборгованості за кредитом в розмірі 20225,10 грн., в тому числі: 13283,97 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3694,17 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 3246,96 грн. - заборгованість за пенею. Враховуючи, що відповідачка отримала копію ухвали про відкриття провадження по справі, копію позовної заяви з доданими документами, не спростувала доданий позивачем розрахунок заборгованості, тому суд бере вказаний розрахунок до уваги. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачкою не підписані (а. с. 17-41). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правили надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.02.2012 шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Враховуючи вищевикладене, у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення нарахованої суми пені за порушення зобов`язань по кредитному договору слід відмовити. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідачки відсотків в розмірі 3694,17грн, нарахованих згідно зі статтею 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що згідно наданого Банком до позовної заяви розрахунку, відсотки нараховані за прострочений кредит згідно ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01.11.2019 по 22.09.2020 за процентною ставкою 84,0%. Матеріали справи свідчать, що строк дії останньої перевипущеної кредитної картки, яка видавалася відповідачці є квітень 2022 року, тобто 30 квітня 2022 року (а.с.15). Відтак, з 01.11.2019 Банк не мав право нараховувати відсотки в порядку вимог ст.625 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також з врахуванням вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому суд не приймає до уваги визнання відповідачкою пред`явлених до неї позовних вимог зважаючи на положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки вважає, що визнання відповідачкою позову суперечить закону та порушує її права. В даному випадку, виходячи з наданого банком розрахунку заборгованості, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 13 283,97грн. При зверненні до суду з даним позовом в частині нарахування пені, банк посилається на те, що їх нарахування передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, проте, оскільки Умови та правила не містять підпису відповідачки, то відсутні підстави вважати, що сторони погодили вказаний вид зобов`язання за прострочення виконання основного зобов`язання. Тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Таким чином, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед Банком у сумі 13 283, 97 грн, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (65,68 % від 2102 гривні 00 копійок) в розмірі 1 380,59 грн.

Outcome: partial