Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

24 травня 2016 року Перший заступник керівника Жмеринської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Шаргородської центральної районної лікарні (далі - позивач) з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Прокурор просить стягнути з відповідача на користь Шаргородської центральної районної лікарні 409,50 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та судові витрати. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року у кримінальному провадженні №152/1019/15-к відповідача було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за те, що 28 травня 2015 року біля 13 години він, керуючи автомобілем ВАЗ 211440, по другорядній ґрунтовій дорозі в напрямку проїзної частини вулиці Дзержинського у с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, під час проїзду перехрестя не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до перехрещення проїзних частин та рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з скутером «Honda-Dio» під керуванням [PERSON] та подальший переїзд колесом автомобіля через праву гомілку потерпілої. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, заподіяними злочинними діями відповідача, потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у Шаргородській ЦРЛ з 28 травня 2015 року по 30 травня 2015 року, на що витрачено 409,50 грн. У судовому засіданні прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Остапенко М.В. та представник позивача - Шаргородської ЦРЛ - Шейгець Н.І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 152/1019/15-к відповідача було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 2 листопада 2015 року (а.с. 6-8). Вироком установлено, що відповідач 28 травня 2015 року біля 13 години, керуючи автомобілем ВАЗ 211440, державний номерний знак [NUMBER] по другорядній грунтовій дорозі в напрямку проїзної частини вулиці Дзержинського в с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, під час проїзду перехрестя, не переконався в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною та не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до перехрещення проїзних частин та рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з скутером «Honda-Dio» під керуванням [PERSON] та подальший переїзд колесом автомобіля через праву гомілку потерпілої, яка, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №24 від 12.06.2015 року, в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження у виді відкритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням та заходженням відламків з розчавленням м'яких тканин правої гомілки, який ускладнився травматичним шоком 1-2 ступеня. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження в результаті ДПТ відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час заподіяння. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, заподіяними злочинними діями відповідача, потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у Шаргородській ЦРЛ з 28 травня 2015 року по 30 травня 2015 року, вартість лікування - 409,50 грн, що підтверджується довідкою Шаргородської центральної районної лікарні №584 від 28 березня 2016 року (а.с. 9). Згідно із ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача потерпілій [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження і ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді цієї справи. Установленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Так, статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 7 липня 1995 року № 11 судам роз'яснено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідач визнав понесені позивачем витрати, які підтверджуються також документальними доказами. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права на відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, тому позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551,20 грн судового збору. Ураховуючи усе вище викладене,

Outcome: approved