Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

25 липня 2018 року (за інформацією про відправлення) представник позивача за довіреністю [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.09.2007 відповідач отримала кредит у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Правилами користування платіжною карткою (далі - Правила) та Тарифами Банку складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві та надав право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 14.06.2018 порушила зобов'язання за Договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 11910,82 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачені судові витрати. У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позову повністю, посилаючись на те, що кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 21600 грн вона не отримувала. Отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. При зверненні до позивача за збільшенням кредитного ліміту до 6000,00 грн їй було відмовлено. У наданому банком розрахунку тіло кредиту складає від 2600,00 грн до 3000,00 грн. Вона своєчасно сплачувала відсотки за користування кредитом до смерті двох своїх дітей, після чого забула про кредитну картку, строк дії якої натепер закінчився. Пеня стягується лише за один рік, а відсотки не можуть перевищувати суму кредиту. У відповіді на відзив представник позивача, крім аргументів, викладених у позові, посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 06.09.2007 б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 21600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копіями кредитного договору та паспорта відповідача, розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Щодо кредитного ліміту, то п. 2.1.1.2.3 Умов клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може змінити його у будь-який момент. Підписання цього Договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Повідомляє, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписання чека. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по картці. За таких умов доказом зняття коштів з рахунку є виписка. Відповідач не спростувала розрахунок заборгованості, контр розрахунок не надала, судово-бухгалтерська експертиза не проводилась, тому наданий розрахунок є належним. Щодо строку дії картки, то даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Сума обов'язкового мінімального місячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Відповідач отримала кредитні карти № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 04.2022. Картковий рахунок діє до повного виконання. Підстав для застосування позовної давності по пені не вбачає, так як порушення зобов'язання триває. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 9 серпня 2018 року справу за клопотанням представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково. В судове засідання представник позивача повторно не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. В судовому засіданні відповідач позов визнала частково. В судовому засіданні відповідач пояснила, що вона визнає заборгованість по тілу кредиту у розмірі 945,02 грн, по відсотках за користування ним - у розмірі 22,80%. Наполягає на застосуванні позовної давності строком три роки, так як не підписувала договору про збільшення такого строку. Щодо розміру пені, то просить його зменшити на підставі ст. 551 ЦК України, врахувавши, що вона є безробітною, малозабезпеченою, поховала двох дітей, з яких, син [PERSON] був учасником АТО, відтак вона має статус члена сім'ї померлого ветерана війни. Крім того, з нею проживає та перебуває на її утриманні внучка, дочка її померлої дочки. Вона певний час погашала заборгованість. Проте у зв'язку із хворобою та похоронами дітей не мала змоги погашати борг. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з'ясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 6 вересня 2007 року між сторонами у справі було укладено Договір, б/н, який складається із заяви позичальника, Умов, Правил та Тарифів Банку, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11 - копії заяви). Рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було замінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та замінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.33-34 - копія Статуту). Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до змісту п. 1.1.3.2.3 Умов Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Карткорахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню Банку і без по попереднього повідомлення Клієнта. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.5.7 Умов передбачено, що власник картрахунку зобовязаний стежити за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми позову. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов на боргові зобов»язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. Термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31 Умов). Пункт 1.1.7.42 Умов встановлює, що сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках Договору або Договору, що підпадає під дію договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед банком за Договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій Банку, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості. На підставі п. 2.1.1.12.2 Умов за користування Кредитом, наданим Держателю, при наявності пільгового періоду, Клієнт сплачує відсотки по льотній процентній ставці 0,01% річних в рамках встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції (а.с.13-27 -Витяг з Умов). Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 14.06.2018 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором становить 11910,82 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 945,66 грн, по процентах за користування кредитом - 3006,84 грн, за пенею - 7153,68 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов: 250,00 грн - фіксована частина, 555,28 грн - процентна складова (а.с.5-10 - розрахунок). При пред'явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України надані позивачем докази вбачаються достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 у справі № 727/6829/15-ц. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, що є підставою для стягнення із неї заборгованості у розмірі, визначеному судом, - 2069,93 грн, яка складається із тіла кредиту у розмірі 945,02 грн, процентів - 624,91 грн та за пенею - 500,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву. Умови є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте ні витяг з Тарифів, ні витяг з Умов, які надані суду, відповідачем не підписані, а Пам'ятку клієнта суду взагалі не надано. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що відповідачу при оформленні заяви від 6 вересня 2007 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам'ятка клієнта взагалі надавалась. Вищезазначені доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшеного строку позовної давності, пені, комісії та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть, в тому числі відсотки за користування кредитом у збільшеному розміру. Згідно з правовою позицією у справі за № 6-1374цс17 від 11.10.2017 щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Проте таких доказів позивач не надав. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за спірним Договором від та його припинення відповідач також суду не надала та не спростувала в повному обсязі доказів, наданих позивачем. Відповідач наполягає також на застосуванні загальної позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за укладеним Договором від 6 вересня 2007 року. Враховуючи викладене, вбачається за необхідне стягнути із відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом на підставі ст. 257 ЦК України в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки з наступних підстав. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14. Як убачається із розрахунку заборгованості та загальних вимог Умов та Тарифів позивача, чергові платежі по сплаті відсотків відповідач повинен був здійснювати щомісяця частинами, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог боржника та обчислення строку для пред'явлення вимог до боржника. Таким чином, суд визначає розмір заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом 624,91 грн (945,02 грн х 22,80 % : 360 дн. х 1045 дн.). При цьому відповідно до довідки про умови кредитування враховано, що базова відсоткова ставка у місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році. З урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд може застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. При цьому суд враховує, що відповідач є членом сім'ї померлого ветерана війни, безробітною, отримує відповідну допомогу у розмірі 544,00 грн, втратила сина та дочку, має на утриманні малолітню онуку (а.с.54-60 - довідка, копії свідоцтв про народження та про смерть, посвідчення та довідки). Отже вбачається, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує основний розмір боргу та наявні правові підстави, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на користь банку. Відтак, враховуючи ст. ст. 3, 509, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності, суд визначає пеню у розмірі 500,00 грн. Позивач при пред'явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 306,21 грн. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки позивач не довів, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентної ставки. Крім того, суд не вбачає законних підстав для стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом поза межами загального строку позовної давності та для стягнення неустойки, зокрема щодо нарахованого розміру штрафів, оскільки не вбачається за можливе одночасне стягнення штрафу та пені,

Outcome: partial