Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

26.11.2020 до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015 в розмірі 14 335,50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.05.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір №200284824, відповідно до пункту 2 якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 695,43 грн. Строк користування кредитом встановлено до 22.05.2018. Грошові кошти переказані на платіжну картку відповідно до пункту 4 договору. Згідно з пунктом 2 Договору сукупна вартість кредиту становить 219,69% річних. Банк в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти, а відповідач не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредиту в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої визначений первісним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський» та станом на 20.07.2020 становить 13 491,09 грн, з яких сума залишку за кредитом (тіло) - 4 709,76 грн, сума нарахованих процентів - 8 781,33 грн. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 535,22 грн, інфляційні збитки складають 175,38 грн, а відсоткова ставка 3% річних становить 133,81 грн. Отже, заборгованість за кредитним договором станом на 17.11.2020 складає 14 335,50 грн. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 грудня 2020 року справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю Деснянському районному суду м. Чернігова. 12.01.2021 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі за текстом - ЦПК України), дану справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.02.2021. 01.02.2021 розгляд справи відкладено на 22.02.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 02.02.2021 відповідач подала відзив, у якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, так як вона повністю погасила свій борг за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015 ще в 2016 році. 09.02.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» надіслало відповідь на відзив. 22.02.2021 розгляд справи відкладено на 15.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2021 клопотання відповідача та представника відповідача - задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»: розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015; оригінал додатку (витягу з реєстру боржників) до договору між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс»; банківську виписку по рахунку [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» по кредитному договору №200284824 від 22.05.2015. Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»: розрахунок суми заборгованості, переданої згідно договору між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс»; оригінал додатку (витягу з реєстру боржників) до договору між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс»; банківську виписку по рахунку [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» по кредитному договору №200284824 від 22.05.2015. Розгляд справи відкладено на 05.04.2021. 05.04.2021 розгляд справи відкладено на 15.04.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 15.04.2021 розгляд справи відкладено на 20.05.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. Ухвалою суду від 20.05.2021, за клопотанням представника відповідача, витребувано у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виписку виключно по рахункам кредитної угоди № 200284824 від 22.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] . Розгляд справи відкладено на 08.06.2021. 08.06.2021 розгляд справи відкладено на 29.06.2021, у зв`язку зі здійсненням повторного запиту щодо витребування доказів. 29.06.2021 розгляд справи відкладено на 12.07.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 12.07.2021 розгляд справи відкладено на 16.07.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 16.07.2021 розгляд справи відкладено на 31.08.2021, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. У судове засідання 31.08.2021 учасники справи не з`явилися, представник ТОВ «Діджи Фінанс» надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, відповідач та її представник про причини неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу 31.08.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладеного кредитний договір №200284824 від 22.05.2015, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7 695,43 грн на строк до 22.05.2018 (а.с. 5). 20.07.2020 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (а.с. 5-6). На підтвердження заборгованості відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» надало розрахунок, за яким заборгованість відповідача складається з: 13 491,09 грн - сума заборгованості, 535,22 грн - пеня, 175,38 грн - інфляційні збитки, 133,81 грн - 3 % річних (а.с. 7). Також позивачем наданий витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020, відповідно до якого сума заборгованості за тілом кредиту становить 4 709,76 грн, за доходами - 8 781,33 грн. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно частин першої - шостої вказаної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку. Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як убачається з виписок по рахункам кредитної угоди №200284824 від 22.05.2015, наданих на вимогу суду Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, та розрахунку представника відповідача, відповідачем станом на 2016 рік зобов`язання за кредитним договором виконані. Натомість, ТОВ «Діджи Фінанс», на вимогу суду, не надало: розрахунок суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015; оригінал додатку (витягу з реєстру боржників) до договору між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200284824 від 22.05.2015, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс»; банківську виписку по рахунку [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» по кредитному договору №200284824 від 22.05.2015, суд доходить висновку про недоведеність належними та допустимими доказами наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку позивача. Доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості (а.с. 7) за своїм змістом не відповідає визначенню «розрахунок» та не може братися судом до уваги, оскільки в ньому зазначені лише остаточні суми боргу за кредитом. Також, оцінюючи надані позивачем докази суд вважає за необхідне зазначити наступне. Датою початку розрахунку суми заборгованості, складеним самим позивачем, за кредитним договором № 200284824 від 22.05.2015 є дата укладення між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» договору про відступлення прав вимоги №7_БМ (20.07.2020), а відтак даний розрахунок не дає суду змоги пересвідчитись у правильності підрахунку всіх складових заборгованості відповідача, з`ясувати її структуру та дотримання строку позовної давності тощо. Зокрема, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача суму нарахованих процентів у розмірі 8 781,33 грн, проте розмір процентної ставки за кредитним договором становить 0,0001%, що ставить під сумнів заявлену позивачем до стягнення суму боргу за процентами. Так само, згідно Графіка платежів, проценти за користування кредитом становлять 0,00 грн. При цьому і витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу №7_БМ із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 не містить даних про заборгованість за процентами, а лише узагальнену інформацію про заборгованість за тілом кредиту (4 709,76 грн) та доходами (8 781,33 грн). Викладені у відповіді на відзив доводи позивача про заборону передачі ПАТ «Банк Михайлівський» позивачеві виписки по рахунку відповідача протирічать змісту пункту 5 договору ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020, відповідно до якого наявні у Банку документи, що підтверджують права вимоги до Боржників, а також реєстр Прав вимог у електронному вигляді передаються Банком Новому кредитору за відповідним актом не пізніше 30 календарних днів із дати настання Відкладальної обставини відповідно до пункту 16-1 цього Договору. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких сторона мала заперечення. Правничу допомогу відповідачу надавала адвокат Блохіна Н.В. на підставі договору про надання правничої допомоги від 26.01.2021. З квитанції №б/н від 28.01.2021 убачається, що [PERSON] сплатила адвокату 8 000,00 грн за правничу допомогу. Суд, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved