overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

25 січня 2017 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO], без його згоди у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він не в змозі забезпечити свою життєдіяльність на достатньому рівні, потребує стаціонарного лікування в умовах психіатричного стаціонару. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що [PERSON] з дитинства відставав у психічному розвитку, з 1998 року знаходиться на обліку у дитячого психіатра Конотопської ЦРЛ, 24.10.2007 року встановлена 2 група інвалідності. Остання госпіталізація з 08.09.2016 року по 27.12.2016 року. Напередодні госпіталізації психічний стан погіршився, направлений на лікування психіатром Контопської ЦРЛ. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/450 від 25.01.2017 року характер психічного захворювання [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні (а.с.4). Заінтересована особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до суду не зявилася. В письмовій заяві розгляд справи прохала провести у її відсутності (а.с. 10). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 липня 2016 року [PERSON] визнано недієздатним, опікуном над ним призначено [PERSON] (а.с. 6). З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді «Шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), галюцинаторно-параноїдний с-м». Враховуючи виражене недорозвинення памяті та інтелекту, порушення поведінки (емоційно неадекватний, подразливий, легко афектується, на зауваження не реагує), продуктивну псих симптоматику (наявність слухових галюцинацій, під впливом яких неадекватно посміхається, до чогось прислухається, придивляється, сам з собою розмовляє) пацієнт не в змозі забезпечити свою життєдіяльність на достатньому рівні. Потребує стаціонарного лікування в умовах психіатричного стаціонару. Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Учасники судового розгляду не заперечували проти задоволення даної заяви, вважали, що примусова госпіталізація відповідає інтересам [PERSON] Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він не в змозі забезпечити свою життєдіяльність на достатньому рівні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

25 січня 2017 року заявник звернувся до суду з даною заявою в якій зазначає, що в даний час він оформляє пенсію, однак заінтересована особа не може прийняти його трудову книжку, оскільки у ній невірно написано його прізвище - [PERSON] замість [PERSON]. Вказана помилка виникла у зв'язку з тим, що діловодство в Камінь-Каширському райоб'єднанні «Сільгоспхімія», куди його було прийнято 17 серпня 1981 року на посаду електрогазозварювальника і де було виписано йому трудову книжку, велося на російській мові. Просить встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER]. У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю з підстав, які в ній зазначені. Заінтересована особа проти заяви не заперечує, про що подала відповідну заяву, де розгляд справи просить провести без її участі. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що заява підлягає до повного задоволення. Як убачається із свідоцтва про народження заявника та його паспорта (а.с. а.с. 3, 3зворот, 4), він народивсь [INFO] в м. Камені-Каширському. З трудової книжки серії [NUMBER], заповненої 21 серпня 1981 року (а.с. а.с. 5-6) вбачається, що вона заповнювалася та велася на російській мові, і була видана на ім'я [PERSON], [INFO], що ставить під сумнів належність її заявнику. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту, що вищезгадана трудова книжка належить заявнику, має для нього юридичне значення для оформлення пенсії. Іншим чином встановлення даного факту неможливо, оскільки Камінь-Каширського райоб'єднання «Сільгоспхімія», де було виписано заявнику вищевказану трудову книжку, на даний час не існує. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зазначена в поданій суду заяві трудова книжка належить саме заявнику. Із заінтересованої особи суд судових витрат не стягує, оскільки, згідно ст. 235 ч.7 ЦПК України, такі витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

25 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. С. Ковалевської, 73/146. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.01.2017р. о 00 год. 53 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.01.2017р. о 00 год. 53 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Воєцької лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, негативістична, інструкції не виконує, відмовляється від їжі. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлад особистості та поведінки внаслідок органічного враження головного мозку важкого ґенезу психоорганічний синдром з психотичною симптоматикою. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

25 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Косіора, 61/84. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.01.2017р. о 20 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.01.2017р. о 20 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого вербальний контакт малопродуктивний внаслідок вираженої моторної афазії. Настрій знижений, трохи розгублений. На запитання намагається відповідати в плані заданого. Анамнестичні дані повідомляє плутано, утруднюється в підборі слів, збивається. В місці знаходження орієнтований вірно, дезорієнтований в календарному часі, себе називає правильно. Обмани сприйняття поведінкою не виявляє. Мислення торпедне, малопродуктивне. Порушена концентрація уваги, виражена відволікаємість, істощаємість. Память знижена переважно на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний делірій. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

25 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Дніпро, пр. Кірова, 106-А/99. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 24.01.2017р. о 19 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 24.01.2017р. о 19 год. 00 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Пазіч лікарні КЗ „ОЦЕМД та МК ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний вербальному контакту. Настрій нестійкий, трохи розгублений. На прості запитання намагається відповідати в плані заданого, періодично становиться дратівливим. Анамнестичні дані повідомляє плутано, утруднюється в підборі слів, збивається. В місці знаходження орієнтований вірно, дезорієнтований в календарному часі, себе називає правильно. Обмани сприйняття поведінкою не виявляє. Мислення торпедне, малопродуктивне. Порушена концентрація уваги, виражена відволікаємість, істощаємість. Память знижена переважно на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічний делірій. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

25 січня 2017 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом Виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої [PERSON], 2012р.н., до [PERSON], третя особа Криворізький міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, про відібрання дітей та стягнення аліментів. Судом встановлено, що при ухваленні вказаного рішення, судом не вирішено питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору. В судове засідання сторони не з'явились, що не перешкоджає розгляду даного питання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, оскільки при ухваленні рішення 25.01.2017р. не вирішено питання про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

25 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 21 квітня 2016 року помер його вітчим [PERSON]. Померлому на праві приватної власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Співвласниками цієї квартири є [PERSON], [PERSON], які на момент смерті [PERSON] були зареєстровані разом з ним і фактично прийняли спадщину. Померлий [PERSON] склав заповіт, в якому все своє майно заповів [PERSON] Позивач вчасно не звернувся до нотаріуса через свою необізнаність в законодавстві. Також, позивач вважав, що оскільки він мешкає у квартирі вітчима, то вважав себе повноправним спадкоємцем. Позивач [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляну справи сповіщений належним чином: судовою повістко, про що у справі є поштове повідомлення. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. До суду надали заяви, в яких просять суд розглянути справу без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України встановлює наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Відповідно до цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що причини, зазначені позивачем [PERSON] є поважними, у звязку з чим вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини строком у три місяці з дати набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

25 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказав, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2012 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2016 року вони з дружиною припинили спільне проживання, оскільки між ними постійно виникали сварки, що призвело до втрати порозуміння та поваги. Позивач вважає, що сімя розпалась остаточно, зберегти її неможливо. Просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, згодна на розірвання шлюбу з [PERSON]. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям Данилова та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного з листопада 2016 року і фактично сімейних відносин між ними не має. Спільним господарством вони не повязані, поновляти сімейні стосунки сторони не бажають. Суд вважає, що зобовязати їх проживати у шлюбі не можливо, це суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

25 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 15.04.2010 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просив не надавати, вказав, що спільно господарство не ведуть. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, строк на примирення просила не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 15.04.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія 1-БВ № 073304, актовий запис № 339. Від шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 141762. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, строк на примирення просили не надавати. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

25 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що він є власником будинку № 26 в по вул. Жуковського в Приморському районі м. Маріуполя на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2013 року. Відповідача було зареєстровано в належному позивачу будинку 19.02.2014 року. В будинку відповідач не мешкав з моменту реєстрації, витрат по утриманню нерухомості не несе. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул..Жуковського, буд. 26. Позивач в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності за участю його представників [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіславши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи,суд приходить до наступного: Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником будинку № 26 по вул. Жуковського в Приморському районі м. Маріуполя на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2013 року. (а. с. 8). В будинку крім позивача, зареєстровано: дружину [PERSON] та дітей, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], а також [PERSON]Ф.(а.с.8-9). Згідно довідки КСН « Поселок моряків» від 14.01.2017 року відповідач з лютого 2014 року в будинку не мешкає (а. с. 10). За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Жуковського, б. 26.

Outcome: approved