Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

24 січня 2015 року [PERSON] через представника своїх інтересів за довіреністю [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, зазначивши третьою особою Першу Дніпропетровську державну нотаріальну контору про визнання обєкту нерухомого майна спільною сумісною власністю, виділення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування (а. с. 2-5). В ході судового розгляду даного спору були зясовані певні обставини, у звязку з чим позивачем було уточнено коло відповідачів, а також зміст позовних вимог ( а. с. 179-183). В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві з урахуванням уточнень посилався на те, що 26 вересня 2010 року померла мати [PERSON] [PERSON], чоловіком якої [PERSON] за життя померлої було набуто право власності на квартиру № 14, розташовану в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] та її донька [PERSON] звернулись до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте відповідне свідоцтво жодним з них отримано не було. 02 жовтня 2013 року помер [PERSON], після чого позивачу стало відомо, що останній 06 листопада 2010 року подав до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву, якою відмовився від належної йому частки у спадщині, що залишилась після смерті його дружини [PERSON] на користь [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на майно, з якого складається спадщина. В ході розгляду даної цивільної справи було зясовано, що 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір довічного утримання (догляду), укладеного між відчужувачем [PERSON] та набувачами [PERSON] та [PERSON]. Останні внаслідок смерті [PERSON] зареєстрували право власності на квартиру № 14, розташовану в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську, а саме: по 1/2 частині квартири за кожною. У звязку із зазначеним [PERSON] просила суд визнати недійсним договір довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 14, розташовану в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої 29 вересня 2010 року. Представник позивача надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, в заяві вказав, що наполягає на задоволенні позову з урахуванням уточнень у повному обсязі (а. с. 200). Відповідачі у судове засіданні не заявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в тому числі шляхом надання оголошення в засобах масової інформації з викликом відповідачів у судове засідання. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора також просила здійснити розгляд даної цивільної справи без участі свого представника (а. с. 188). Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи заяву про проведення розгляду справи без її участі (а. с. 190). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ № 373988, виданого горбюро ЗАГС м. Першотравенська Дніпропетровської області 08 серпня 1980 року у [PERSON] та [PERSON] 12 червня 1980 року народилась донька [PERSON], прізвище якої було змінено внаслідок реєстрації шлюбу з [PERSON] на «Родна». Дані обставини підтверджуються матеріалами справи (а. с. 7, 8). Судом встановлено, що прізвище [PERSON] було змінено на «Лебедєва» у звязку з реєстрацією шлюбу 14 жовтня 1989 року з [PERSON] (а. с. 9). Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстрованим № 165 19 березня 2010 року був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого [PERSON] набув право власності на квартиру № 14, розташовану в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську (а. с. 14-15, 156-157). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином квартира № 14, розташована в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], та їхні частки є рівними, тобто кожний з цього подружжя є власником по 1/2 частини даної квартири. Судом встановлено, що [PERSON] померла 26 вересня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявним в матеріалах справи (а. с. 12). З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], що була відкрита Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та надана останньою за запит суду (а. с. 65-72) вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 06 листопада 2010 року звернулась донька померлої [PERSON] (а. с. 66). Чоловік померлої [PERSON] та мати померлої [PERSON] до нотаріальних органів подали заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь доньки померлої [PERSON] (а. с. 66, 66 зворот). Постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 2313/02-31 від 23 червня 2011 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на квартиру № 14, розташована в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську в цілому, оскільки тільки 1/2 частина даної квартири належала спадкодавцю на підставі ст.ст. 60-65 Сімейного кодексу України, інша частина квартири, тобто 1/2 частини, на підставі ст.ст. 60-65 Сімейного кодексу України належить чоловіку спадкодавця [PERSON] (а. с. 10). Постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 5027/02-31 від 13 грудня 2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на квартиру № 14, розташовану в будинку 14/16 по вул. Паторжниського у м.Дніпропетровську у звязку із ненаданням спадкоємцем оригіналів правовстановлюючих документів на майно, з якого складається спадщина (а. с. 11). Судом було встановлено, що 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2638 був посвідчений договір довічного утримання (догляду), укладеного між відчужувачем [PERSON] та набувачами [PERSON] та [PERSON], предметом якого є передача відчужувачем набувачам по 1/2 частині квартири №14, розташованої в будинку № 4/6 по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську, натомість набувачі зобовязались надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення (а. с. 176-177). На підставі даного договору за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності по 1/2 частини вказаної квартири за кожною. Викладене підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 153-154). Також судом було встановлено, що [PERSON] помер 02 жовтня 2013 року, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 127, 132). Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою суду була надана інформація про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] (а. с. 64). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири № 14, розташованої в будинку № 14/16 по вул. Паторжинського у м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті матері позивачки [PERSON], враховуючи, що дана квартира, була придбана [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а також те, що [PERSON] свого часу (06 листопада 2010 року) відмовився від своєї частки спадщини, яка складається з 1/2 частини вказаної квартири, на користь доньки [PERSON] [PERSON], а також приймаючи до уваги, що позивач у встановленому законом порядку та строки звернулась до нотаріальних органів України із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте не отримала свідоцтва про прийняття спадщини з незалежних від неї причин, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, у звязку з чим вважає за можливе їх задовольнити. Крім того, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним договору довічного утримання (догляду) від 19 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], оскільки укладаючи даний договір [PERSON] не був власником всієї квартири, яка відчується за даним правочином, а лише 1/2 її частини, що було встановлено в ході розгляду даної цивільної справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 2850,70 грн. (а. с. 17, 178) по 1425,35 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved