Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

25.04.2016 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ордеру № 409 від 05 квітня 1988 року виданого Київським КЕЧ та погодженого Міністерством оборони СРСР [PERSON] ( чоловік позивача) та [PERSON] надано право зайняття жилого приміщення в ізольованій квартирі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою вона зареєстрована та мешкає разом із сином [PERSON] На підставі розпорядження представника Президента України у Дарницькому районі м.Києва №70 від 18.05.1992 р., даний будинок було перенумеровано на [ADDRESS]. Відповідно до акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 року, вказаний будинок передавався на баланс (на утримання) Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» саме як житловий будинок. Позивач зазначає, що вона виявила бажання приватизувати займану нею і членом її сім'ї на умовах найму квартиру у цьому житловому будинку. З метою подачі пакету документів до районного органу приватизації, вона звернувся з заявою 24грудня 2015 до директора Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» Кривка В.А. про отримання довідки про склад сім'ї наймача квартири та займані ними приміщення. 18 січня 2016 року вона звернулася з заявою і до керівництва ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». 28 грудня 2015 року директор Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» Кривко В.А. надіслав письмову відповідь, у якій вказав, що жодних довідок їй надано не буде, а будівля не підпадає під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та повідомив, що філія не є юридичною особою, а є лише структурним підрозділом ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». Разом з тим, 08 лютого 2011 року Апеляційний суд м. Києва у справі № 22-ц/2690/506/2011 встановив факт, що дана будівля є житловим будинком, а не гуртожитком. Її ордер № 409 від 05.04.1988 року чинний та дійсний, а правомірність заселення відповідачем не оспорюється. Просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» надати їй відповідні документи (завірені печаткою) для подальшого звернення до відділу (сектору) приватизації, а саме: довідку про склад сім'ї наймача і про займані ними приміщення (форма №4), заяву на оформлення технічного паспорта на квартиру, завірену копію ордеру про надання житлової площі. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснив, що вимоги стосуються лише надання довідки та не пов'язані з вирішенням питань про наявність чи відсутність права на приватизацію. Представник відповідача вважала, що позов не підлягає задоволенню. Надала суду письмові заперечення. Пояснила суду, що ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». Майно, яке передано на обслуговування КЕУ Міністерства оборони України від 01 грудня 2000 pоку до Філії є нерухомим військовим майном військового містечка № 225 та перебуває на обліку Київського квартирно-експлуатаційного управління та відноситься до державного житлового фонду. У переліку переданих будівель зазначений і гуртожиток [ADDRESS], тому позивач не може його приватизувати. Крім того, до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожиток [ADDRESS] може бути переданий у порядку та на засадах, визначених Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності » у разі, якщо він попадає під дію постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних сил» за рішенням Міністерства оборони України та за наявності згоди Київської міської ради. Крім того, посилалася на те, що позивачка проживає та зареєстрована на підставі тимчасового ордеру на період з 05.04.1988-05.04.1991 р., а особовий рахунок на спірну квартиру оформлено на колишнього чоловіка позивача. За таких обставин вважає, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 409 від 05 квітня 1988 року виданого Київським КЕЧ та погодженого Міністерством оборони СРСР, [PERSON] ( чоловік позивача) та [PERSON] надано право зайняття жилого приміщення в ізольованій квартирі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 8). На підставі розпорядження представника Президента України у Дарницькому районі м.Києва №70 від 18.05.1992 р., даний будинок було перенумеровано на [ADDRESS]. Багатоквартирний будинок [ADDRESS], який відноситься до державного житлового фонду перебуває на обслуговуванні в Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд». З акту приймання/передачі будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року, вбачається, що будинок [ADDRESS] передавався на баланс (на утримання) Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» як житловий будинок. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно зі ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Організація проведення приватизації та оформлення права власності регулюється ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч. 1 ст. 8 Закону). З метою приватизації займаної квартири в житловому будинку позивач звернувся до Філії «135 Домобудівельний комбінат» ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» для отримання довідки про склад сім'ї наймача квартири та займані ними приміщення, проте йому було відмовлено. У ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено перелік об'єктів, які не підлягають приватизації. Житлове приміщення, яка бажає приватизувати позивач до цього переліку не віднесене. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 лютого 2011 року, яке набрало законної сили встановлено, що ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» передано на балансовий облік на підставі акту приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06 грудня 2000 року будинок [ADDRESS] З цього акту також вбачається, що будинок [ADDRESS] передавався на баланс ДП Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» у 2000 році як житловий будинок на території військового містечка (а.с. 24-25). У технічному паспорті статус будинку по [ADDRESS] також зазначений як житловий. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Представник відповідача посилається на те, що будинок, у якому розташована займана позивачем квартира, має статус військового майна. Разом з тим, зазначена обставина не впливає на обов'язок відповідача видати за зверненням позивача довідку про склад сім'ї і про займані ним приміщення (форма № 4). Вбачається, що у видачі довідки позивачу відмовили безпідставно, чим обмежено реалізацію його права на приватизацію житла, а тому його вимога ґрунтується на законі. Доводи відповідача щодо відсутності рішення про здійснення переоформлення особового рахунку на позивача за спірною квартирою, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач значиться зареєстрованою разом зі своїм сином у спірній квартирі та відповідного рішення щодо її виселення, визнання недійсним ордеру , відповідачем не надано. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved