Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

24 листопада 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Прикарпаттянафтопродукт» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 01 червня 2004 року між [PERSON] акціонерним товариством «Прикарпаттянафтопродукт» та [PERSON] укладений договір № 5 про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку. За умовами даного договору позивач зобовязувався передати відповідачу квартиру, розташовану за адресою: вулиця Гетьмана Мазепи, 40а в місті Івано-Франківську, а відповідач зобовязалася своєчасно внести кошти, передбачені умовами договору. 27 липня 2006 року додатком № 1 були внесені зміни до вказаного вище договору, відповідно вартість квартири склала 51\~000,00 доларів США. Відповідно до умов договору з урахуванням змін, передбачених в додатку № 1 до договору, відповідач взяла на себе зобовязання вносити кошти в наступні строки: перший внесок в розмірі 2 000,00 доларів США до 25 лютого 2005 року, другий внесок в розмірі 18000,00 доларів США при підписанні додатку до договору, третій внесок у розмірі 10\~000,00 доларів США до 31 грудня 2006 року. Проте 31 грудня 2006 року відповідач не внесла кошти у розмірі 10\~000,00 доларів США, що були передбачені умовами договору. Натомість позивачем внесено 5\~940,00 доларів США 26 січня 2007 року, чим порушено умови договору. На адресу відповідача надсилалися претензії з вимогами виконати умови договору, що залишилися без відповіді. За таких обставин позивач просить розірвати договір № 5 про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку, укладений 01 червня 2004 року між [PERSON] акціонерним товариством «Прикарпаттянафтопродукт» та [PERSON]. Ухвалою суду від 12 грудня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача у судове засідання не зявився, проте до суду надана заява, в якій просить справу розглядати без участі представника позивача. У судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, пояснила, що відповідачем виконані умови договору у повному обсязі, а також позивач пропустив строк позовної давності. Представник відповідача 2 у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 липня 2006 року між [PERSON] акціонерним товариством «Прикарпаттянафтопродукт», Виконавцем, та [PERSON], Пайовиком, укладений додаток № 1 до договору № 5 «Про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку по вулиці Гетьмана Мазепи, 40а в місті Івано-Франківську» від 01 червня 2004 року, за умовами якого загальна вартість квартири становить 51\~000,00 доларів США. Пайовик вносить другий внесок у розмірі 18 000,00 доларів США при підписанні даного додатку, третій внесок у розмірі 10\~000,00 доларів США до 31 грудня 2006 року, четвертий внесок у розмірі 10 000,00 доларів США протягом 10 днів після одержання свідоцтва на право власності на квартиру, пятий внесок у розмірі 11\~000,00 доларів США до 31 грудня 2007 року (а.с. 3). На адресу відповідача 1 30 квітня 2015 року та 03 червня 2015 року надсилалися претензії з вимогами виконати умови договору, що залишилися без відповіді (а.с. 4-8). 01 червня 2004 року між [PERSON] акціонерним товариством «Прикарпаттянафтопродукт», Виконавцем, та [PERSON], Пайовиком, укладений договір № 5 про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку по вулиці Гетьмана Мазепи, 40а в місті Івано-Франківську, у відповідності до якого Виконавець веде будівництво багатоквартирного житлового будинку по вулиці Гетьмана Мазепи, 40а в місті Івано-Франківську, а Пайовик приймає дольову участь і вносить кошти на це будівництво для отримання квартири на умовах даного договору (а.с. 21-22). Згідно листа Закритого акціонерного товариства «Прикарпаттянафтопродукт» від 27 липня 2006 року № 82/06, адресованого Івано-Франківській філії «Приватбанку», [PERSON] акціонерне товариство «Прикарпаттянафтопродукт» не має жодних претензій щодо внесків по квартирі № 4, пайовиком якої є [PERSON] (а.с. 25). На підставі акту прийому-передачі житла згідно договору про дольову участь в будівництві від 01 червня 2004 року, складеного 28 листопада 2008 року, [PERSON] акціонерне товариство «Прикарпаттянафтопродукт» передало, а [PERSON] прийняла трикімнатну квартиру загальною площею 87,8 кв.м в багатоквартирному житловому будинку № 40а по вулиці Гетьмана Мазепи в місті Івано-Франківську (а.с. 26). Відповідачем 1 [PERSON] вносилися пайові внески згідно договору № 5 від 01 червня 2004 року (а.с. 27, 79). Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 71). 27 липня 2005 року укладений кредитний договір між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», Банком, та [PERSON], Позичальником, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 94\~400,00 грн. на ремонт квартири і на оплату страхових внесків (а.с. 75-78). [PERSON] працювала головним бухгалтером у Закритому акціонерному товаристві «Прикарпаттянафтопродукт» (а.с. 80-83). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до частини першоїстатті 612Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Положеннями статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Судом встановлено, що [PERSON] акціонерне товариство «Прикарпаттянафтопродукт» передало, а [PERSON] прийняла трикімнатну квартиру загальною площею 87,8 кв.м в багатоквартирному житловому будинку № 40а по вулиці Гетьмана Мазепи в місті Івано-Франківську, про що 28 листопада 2008 року складений акт прийому-передачі житла згідно договору про дольову участь в будівництві від 01 червня 2004 року; 20 жовтня 2015 року зареєстровано право приватної власності за відповідачем 1 на квартиру [ADDRESS]. Позивач у позовній заяві вказує, що відповідачем 1 не оплачено вартість квартири у розмірі 10\~000,00 доларів США, проте у вимогах від 30 квітня 2015 року, 03 червня 2015 року просить відповідача 1 внести кошти у розмірі 4\~160,00 доларів США. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів істотного порушення [PERSON] договору № 5 від 01 червня 2014 року, істотної зміни обставин, а також не доведена наявність умов, , визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, на підставі яких може бути розірваний за рішенням суду договір. Крім того, судом встановлено, що з вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за укладеним договором [PERSON] акціонерне товариство «Прикарпаттянафтопродукт» не зверталось. Виходячи з безпідставності позовних вимог, суд приходить до висновку, що строк позовної давності, який просила застосувати представник відповідача 1 до позовних вимог не може бути застосований, оскільки відповідно до абзацу 3 пункту 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У відповідності до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи представником позивача не доведені ті обставини, на які посилається як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Прикарпаттянафтопродукт» до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору про пайову участь в будівництві багатоквартирного житлового будинку не підлягають задоволенню. На підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються з боку відповідача. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 526, 530, 610, 611, 612, 629, 651, 652 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed