Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

26.10.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до місцевої територіальної громади в особі Суховільської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок № 1, що розташований за адресою: вул. Шкільна, с. Партизанське, Новоград-Волинський район, Житомирської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з квітня 2003 року до 28.05.2004 р. позивач проживав у вищевказаному будинку разом із [PERSON], без реєстрації місця проживання, вели спільне господарство. 28.05.2004 р. [PERSON] померла. Інших родичів у померлої не має. Позивач посилалась на ст. 344 ЦК України та просив визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. \~У судове засідання з'явилась представник позивача, просила позов задовольнити. Пояснила, що житловий будинок №1 за адресою: вул. Шкільна, с. Партизанське, Новоград-Волинський район, належав [PERSON], що підтверджується записом у погосподарській книзі сільської ради. Позивач доглядав [PERSON] з 2003 року до дня її смерті 28.05.2004 року, вів з нею спільне господарство та залишився проживати в будинку після її смерті. [PERSON] була одинокою особою похилого віку, родичі та спадкоємці у неї відсутні. Оскільки позивач з 2003 року постійно проживає у зазначеному будинку, він набув право вимагати визнання за ним право власності на підставі ст. 334 ЦПК України. Відповідач участь представника у судовому засіданні не забезпечив, подали заяву, в якій зазначили, що проти задоволення позову не заперечують та просять проводити розгляд справи без участі представника Суховільської сільської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 251008 від 01.06.2004 року [PERSON] померла 28.05.2004 року. (а.с. 5) Згідно рішення № 14 виконавчого комітету Суховільської сільської ради від 25.03.1994 року, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства у с. Партизанське. (а.с. 7) Відповідно до технічного паспорту від 29.06.2016 року житловий будинок № 1 по вул. Шкільній в с. Партизанське, збудований у 1984 р. (а.с. 8) Згідно довідки виконавчого комітету Суховільської сільської ради від 01.12.2016 року [PERSON] з квітня 2003 року проживає без реєстрації у будинку за адресою: вул. Шкільна, 1, с. Партизанське, Новоград-Волинського району. Також позивачем надано копії квитанцій про оплату за користування електроенергією з 2011 р. в будинку вищевказаною адресою . Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Отже, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином, на підставі довідки з погосподарської книги судом встановлено, що власником спірного будинку була [PERSON] Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З матеріалів справи вбачається що [PERSON] з квітня 2003 року проживає без реєстрації у будинку за адресою: вул. Шкільна, 1, с. Партизанське, Новоград-Волинського району. Таким чином, є підстави для висновку, що він почав користуватись будинком за життя власника [PERSON], з її згоди. Отже, володіння позивача будинком є добросовісним. Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом установлено, що жодна особа не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved