Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

25.03.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить виселити відповідача з житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу, без надання іншого жилого приміщення; стягнути з відповідача грошові кошти за сплату комунальних послуг за квартиру у розмірі 6\~378,32 грн.; стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі разом із позивачем проживає відповідач, який є її колишнім чоловіком. У зв'язку із негативною поведінкою відповідача по відношенню до позивача, а також враховуючи, що відповідач не сплачує витрати по наданню житлово-комунальних послуг, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та просять її задовольнити. При цьому наголосили, що спільне проживання із відповідачем неможливе. Відповідач [PERSON] [PERSON] у ході розгляду справи у судовому засіданні 05.05.2016 року заперечував проти задоволення позову, судове засідання, призначене на 02.06.2016 року відповідач покинув із претензіями ведення судового процесу державною мовою, та в подальшому до відповідач до судового засідання не з'явився, повідомлявся. Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.07.1996 року Виконавчим комітетом Київської райради народних депутатів м. Одеси на підставі рішення Виконкому № 560 від 18.06.1996 року, видано ордер № 0122 серії КР на право заняття жилого приміщення позивачу [PERSON] із сімєю у складі однієї особи - сина, [PERSON], а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 7/. 21.01.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства Міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження № 90757 від 21.01.1997 року, видано свідоцтво про право власності на житло № 19-676, яким посвідчено право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8/. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 24.02.1997 року 129пр.стр.7-р.232 /а.с. 9/. В подальшому за нотаріально посвідченим договором дарування від 24.11.2008 року [PERSON] відчужив позивачу [PERSON] належну йому ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10-12/. Судом досліджено технічний паспорт, виготовлений КП «ОМБТІ та РОН» 20.06.2012 року, на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 13-15/. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноособовим власником частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖД № 088350, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] [PERSON] було розірвано 18.11.1998 року, актовий запис № 390 /а.с. 17/. З довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 3153 від 08.02.2016 року слідує, що у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], з 03.10.1990 року, та [PERSON] [PERSON], [INFO], з 10.01.1997 року /а.с. 16/. Тобто, судом встановлено, відповідач [PERSON] [PERSON], будучи колишнім чоловіком позивача [PERSON], з 1997 року продовжує проживати у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є власністю позивача. Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як на підставу позовних вимог в частині виселення відповідача [PERSON] посилається на положення ч. 1 ст. 116 ЖК України, якою передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Стосовно негативної поведінки відповідача, що у розумінні ч. 1 ст. 116 ЖК України дає підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення, позивач [PERSON] у ході судового розгляду справи пояснювала, що відповідач з 2014 року почав фізично та морально знущатися над нею, погрожує. Так, на підтвердження вказаних обставин, позивачем надано, а судом досліджено письмові докази: -Талон-повідомлення Київського РВ ГУМВС України в Одеській області № 00255 від 09.08.2014 року за зверненням позивача /а.с. 18/; -Талон-повідомлення Київського РВ ГУМВС України в Одеській області № 001970 від 06.04.2015 року за зверненням позивача /а.с. 18/; -Відповідь Київського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області № 37 на звернення позивача за фактом насильства в сімї, з якої слідує, що із [PERSON] [PERSON] була проведена профілактична бесіда про неприпустимість порушень діючого законодавства України /а.с. 19/; -Висновок по матеріалам перевірки ЖЄО від 20.10.2015 року, яким встановлено, що [PERSON] [PERSON] 17.10.2015 року на адресу позивача висловлювався нецензурною лайкою, та кидався в бійку, на зауваження не реагував /а.с. 20/; -Висновок по матеріалам перевірки ЖЄО від 27.07.2015 року, за наслідками якого [PERSON] [PERSON] було винесено офіційне застереження про неприпустимість порушення діючого законодавства України /а.с. 21/; -Листи Київського РВ ГУМВС України в Одеській області від 16.07.2015 року, від 01.04.2014 року, від 20.01.2015 року, від 21.08.2014 року, від 16.03.2014 року, від 26.05.2015 року,з яких слідує, що [PERSON] [PERSON] було винесено офіційне застереження про неприпустимість порушення діючого законодавства України /а.с. 22, 24, 27, 29-31/; -Талон-повідомлення Київського РВ ГУМВС України в Одеській області № 00268 від 06.01.2015 року, а також № 000868 від 01.04.2014 року, № 002570 від 30.04.2015 року /а.с. 36/ за зверненням позивача /а.с. 23, 25/; -Заяви позивача до Київського РВ ГУМВС України в Одеській області від 01.04.2014 року /а.с. 26/, від 09.08.2014 року /а.с. 28/, від 26.02.2015 року /а.с. 33/, від 30.04.2015 року /а.с. 37/; -Довідку КУ «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги № 039 від 23.04.2015 року, з якої слідує, що 05.04.2015 року за адресою: [ADDRESS], для надання медичної допомоги позивачу [PERSON] виїжджала бригада № 42 /а.с. 35/. У судовому засіданні 07.07.2016 року судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила, що у сторін по справі був син [PERSON], який передчасно загинув, з того часу відповідач не несе витрати по утриманню квартири. Свідок вказала, що квартиру [PERSON] отримала на себе та сина, так як працювала двірником, а відповідач таксував. В липні 2015 року одразу після смерті сина сторін, свідок була свідком погроз відповідача в адресу позивача. Свідок зазначила, що щоразу при телефонних розмовах із позивачем чує погрози відповідача, у зв'язку із чим, перестала їздити до них у гості. Також свідок вказала, що позивач іноді через сварки із колишнім чоловіком залишалася ночувати у неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що був другом сина сторін [PERSON]. Свідок вказав, що часто бачив відповідача, знає, що він живе у дальній кімнаті квартири, спить на полу на матраці, постійно пяний. Свідок зазначив, що відповідач звинувачує позивача, лікарів у смерті сина, кидався на позивача з ножем, свідку приходилося приїжджати у розбиратися у цих бійках. Проаналізувавши надані позивачем докази, та враховуючи показання свідків, суд приходить до висновку про протиправну поведінку відповідача [PERSON] [PERSON], що у розумінні ч. 1 ст. 116 ЖК України дає підстави для виселення особи без надання іншого жилого приміщення. У звязку із чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів за сплату комунальних послуг за квартиру у розмірі 6\~378,32 грн., суд зазагчає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. На підтвердження вимог позивача у цій частині, судом досліджено таблицю фактичної сплати за комунальні послуги з 23.01.2013 року по 19.02.2016 року /а.с. 42-44/, з якої слідує, що за вказаний було сплачено 12\~756,64 грн. Окрім того, судом досліджено надані позивачем копії квитанції про оплату вартості житлово-комунальних послуг /а.с. 45-84/. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги з 23.01.2013 року по 19.02.2016 року, то суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 257 ЦК України. Оскільки, вимоги позивачем предявлені до суду 25.03.2016 року, то заборгованість з відповідача підлягає стягненню за три роки до дня звернення. Проаналізувавши надану позивачем таблицю фактичної сплати за комунальні послуги, суд приходить до висновку про можливість пред'явлення до стягнення суми у розмірі 11\~242,68 грн. При цьому, враховуючи положення ст. 64 ЖК України щодо рівності прав та обовязків осіб, що проживають у квартирі, суд приходить до висновку, що тягар утримання квартири лежить як і на стороні позивача так і на стороні відповідача. Так, приймаючи до уваги документально підтверджені втирати позивача щодо утримання квартири протягом строку позовної давності, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню кошти у розмірі 5\~621,34 грн. (11\~242,68 грн. : 2). Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved