Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

26 листопада 2012 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 24 вересня 2010 року під час висадки пасажирів, водій тролейбуса, не переконавшись, що з салону вийшли всі пасажири, закрив двері, внаслідок чого у позивачки була пошкоджена рука, а саме: вона отримала закритий перелом лівої променевої кісті в типовому місці без зсуву. Постановою прокурора Калінінського району м. Донецька від 08 серпня 2011 року відносно водія тролейбуса 7 маршруту - [PERSON] була порушена кримінальна справа. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21 жовтня 2011 року було закрито провадження у кримінальній справі за ст. 128 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Позивачка була визнана потерпілою у кримінальній справі. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 02 квітня 2012 року був частково задоволений позов і з відповідача на користь позивачки було стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 205 гривень 20 копійок, а у відшкодування моральної шкоди - 7 000 гривень. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на придбання медичних препаратів у розмірі 4 967 гривень 19 копійок і вартість санаторно-курортного лікування у розмірі 5 967 гривень 50 копійок, виходячи із розрахунку (21 календарний день х 341 гривню (вартість лікування за добу). Рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 23 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» про відшкодування шкоди задоволено частково: стягнуто з комунального комерційного підприємства Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» на відшкодування витрат, понесених на лікування, 4 761 гривню 99 копійок, та вартість санаторно-курортного лікування - 5 967 гривень 05 копійок, а всього з відповідача на користь позивачки було стягнуто 10 729 гривень 49 копійок, вирішено питання про стягнення судового збору на користь держави у розмірі 243 гривні 06 копійок. В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, комунальне комерційне підприємство Донецької міської ради «Донелектроавтотранс» принесло апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення, з наступних підстав: - стягуючи з відповідача на користь позивачки витрати на придбання ліків, судом першої інстанції не було враховано, що згідно чекам, наданим позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог, нею купувались також медичні препарати на лікування інших захворювань позивачки, а тому вказані витрати не повинні відшкодовуватись відповідачем, - задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивачки витрат на санаторно-курортне лікування, суд не врахував, що позивачкою не була дотримана процедура отримання санаторно-курортного лікування у відповідності до вимог Правил медичного відбору і направлення хворих (дорослих, підлітків та дітей) на санаторно-курортне та амбулаторно-курортне лікування №580 від 16 травня 1983 року. Крім того, фактичні витрати на придбання путівки позивачкою не були понесені. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити. При цьому звернула увагу апеляційного суду на те, що попереднє рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної і моральної шкоди у розмірі 7 000 гривень виконано, позивачка отримала вказані гроші і мала можливість оплатити вартість санаторно-курортного лікування і надати з цього приводу відповідні документи для оплати їх відповідачем. Позивачка і її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, позивачку і її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, в частині стягнення матеріальної шкоди, зміні, а в частині стягнення витрат на санаторно-курортне лікування скасуванню з наступних підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається. 24 вересня 2010 року [PERSON] при виході з тролейбуса 7 маршруту отримала травму лівої руки, а саме: закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці без зсуву, ускладнений посттравматичною невропатією ліктьового, серединного нерву зліва. Дані тілесні ушкодження мають характер середнього ступеня тяжкості. Відносно водія тролейбуса 7 маршруту [PERSON] була порушена кримінальна справа. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21 жовтня 2011 року було закрито провадження у кримінальній справі за ст. 128 КК України та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію». Позивачка уже зверталась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди і рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 02 квітня 2012 року на її користь було стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 205 гривень 20 копійок, а у відшкодування моральної шкоди - 7 000 гривень. Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 3 квітня 2013 року позивачка потребує санаторно-курортного лікування з урахуванням наявних наслідків травми, отриманої при дорожньо-транспортній події 24 вересня 2010 року. Крім того, згідно із висновком цієї судово-медичної експертизи був визначений перелік лікарських препаратів, необхідних їй для лікування травми, а саме: «капьцемин-си; кавинтон амп.10мг 2мл; армадин амп 50мг 2мл; актовегин амп. 200мг 5мл; мидокалм р-р д/ин амп 1мл; натрия хлорид 0,9% 100мл; пхв-катетер; калия йодид; кетанов; нейрорубин; лизиноприл 10; магне В6; Дип Релиф гель 5% 50,0; лиотон 1000 гель 50,0; тиоцетам р-р д/ин. амп. 5мл; нейромидин таб. 20мг; тиамина хлорид (вит. ВІ) д/ин.5%; нейровитан таб; остемакс таб. 70мг; тиоцетам р-р д/ин.амп. 5мл; троксевазин гель 2% 40г; Ь- лизин эсц 0,1% 5мл; наклофен амп. 75мг/3мл; никотиновая к-та-Д 1% ІмлхЮ; нейрорубин-форте; соль морская; целебис капс. 250мг; витамин В12; диалипон амп. 3% 20мл; мукосат-нео 2мл; озонотерапия; а також медичні засоби, необхідні для проведення лікування (шприци, перчатки, вата, муравьїний спирт, лейкопластир, системи для переливання розчинів, бинт і т.п.)», у тому обсязі та дозуванні, яке вказане у чеках (квитанціях)». При цьому, судовими медичними експертами був визначений перелік ліків (більше 20 найменувань), які застосувались при лікуванні інших захворювань позивачки. Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування у розмірі 4 761 грн. 99 коп., суд першої інстанції виходив із того, що на підставі квитанцій, наданих [PERSON], вона понесла витрати на лікування тілесних ушкоджень на загальну суму 4 967 грн. 19 коп. Однак, з висновком суду першої інстанції в частині стягнення вартості лікування у розмірі 4 761 гривня 99 копійок, в повній мірі погодитися не можливо з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ст.ст. 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачкою були надані чеки на загальну суму 4 967 гривень 19 копійок та витяг із амбулаторної карти. На підтвердження витрат по придбанню медичних препаратів позивачка подала витяг із амбулаторної картки та чеки. Під час розгляду справи у суді першої інстанції була проведена судово-медична експертиза, згідно із висновками якої, для лікування позивачки необхідні були ліки, згідно із зазначеним в експертизі і приведеним вище переліком (а.с. 66). Таким чином, експертами, які проводили експертизу, були виключені із переліку медикаментів, придбаних позивачкою, медичні препарати, які необхідні для лікування інших захворювань позивачки, не пов*язаних із отриманою травмою. Вказаний висновок судово-медичної експертизи судом першої інстанції врахований не був. Аналізуючи вказані докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині розміру матеріальної шкоди необхідно змінити і стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 1 240 гривень 40 копійок. Що стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, то апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування тощо. Згідно із ст.ст. 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із висновком судово-медичної експертизи, проведеної судом першої інстанції, позивачка потребує санаторно-курортного лікування (а.с. 66). Позивачка отримала Довідку від 6 вересня 2011 року для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, у якій їй було рекомендовано санаторії м. Слов*янська, Маріуполя та Бердянська (а.с. 88 - прозорий файл). Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилалась на те, що позивачкою не була дотримана процедури отримання путівки на санаторно-курортне лікування і вона фактично не понесла витрати по придбанню путівки. В обгрунтування своєї позиції представник відповідача посилалась на Правила медичного відбору і направлення хворих (дорослих, підлітків та дітей) на санаторно-курортне та амбулаторно-курортне лікування №580 від 16 травня 1983 року (які діють по теперішній час), відповідно до яких при наявності медичних показників для санаторно-курортного лікування хворому видається на руки Довідка з рекомендацією санаторно- курортного лікування (форма №070/у) із зазначенням назви курорту чи його аналогів, вид лікування та профіль рекомендованих санаторіїв. Після отримання цієї рекомендації лікар заповнює та видає хворому санаторно-курортну карту. Після закінчення санаторного лікування хворому видається відривний талон санаторно- курортної карти для пред*явлення у заклад, який видав санаторно-курортну карту і курортна книжка із даними про проведення лікування (пункти 1- 3 розділу Ш Правил). Позивачка отримала Довідку форми №070/0 (а в Правилах № 070/у) від 6 вересня 2011 року для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, у якій їй було рекомендовано санаторії м. Слов*янська, Маріуполя та Бердянська, строк дії якої, згідно із пунктом 2 вказаних Правил складає 12 місяців і сплинув 7 вересня 2012 року. Із позовом про стягнення вартості санаторно-курортного лікування позивачка звернулась до суду 26 листопада 2012 року. Таким чином, на час звернення позивачки до суду з вказаним позовом строк дії цієї Довідки з рекомендацією санаторно-курортного лікування, сплинув. Крім того, позивачкою не було надано суду саноторно-курортну карту у відповідності до вимог Правил медичного відбору і направлення хворих (дорослих, підлітків та дітей) на санаторно-курортне та амбулаторно-курортне лікування №580 від 16 травня 1983 року. Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року (в редакції станом на 2003 рік) стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому. Таким чином, позивачкою не було надано відповідних і належних доказів щодо позовних вимог про стягнення на її користь витрат на санаторно-курортне лікування, а тому суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про задоволення цих вимог, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення на її користь витрат на санаторно-курортне лікування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. Оскільки позовні вимоги були задоволені частково у розмірі 1 240 гривень 40 копійок, то з відповідача на користь держави у відповідності до статті 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 124 гривні 04 копійки.

Outcome: partial