Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

24 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що вона працює на посаді медичного реєстратора амбулаторії № 6 комунального закладу Броварської міської ради «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (далі - КЗ БМР «БМЦПМСД»). На підставі наказу головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22 її притягнуто до дисциплінарної відповідальності й оголошено догану за відсутність на робочому місці 21, 22 та 23 грудня 2016 року. Разом із тим, 21 січня вона була на роботі, що підтверджується табелем обліку робочого часу та її записами в журналі реєстрації викликів лікарів додому, а 22 та 23 грудня хворіла, у зв'язку із чим до неї додому здійснювався виклик лікаря. Їй не було відкрито лікарняний листок лише у зв'язку із вказівкою керівництва КЗ БМР «БМЦПМСД» та вимогою надати довідку з жіночої консультації. Цю довідку вона у подальшому одержала, однак у відкритті лікарняного листка їй все одно було відмовлено. 23 січня 2017 року вона написала заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, яку о 09 годині ранку того ж дня на її прохання до амбулаторії № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД» віднесла дружина її брата [PERSON] У позовній заяві [PERSON] просить суд визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов й просили його задовольнити, підтвердивши викладені у ньому підстави та мотиви в обґрунтування заявлених позовних вимог. У судовому засіданні представники відповідача КЗ БМР «БМЦПМСД»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнали позов та просили у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON] в обґрунтування вимог, змісту та предмету спору, пояснення представників відповідача КЗ БМР «БМЦПМСД»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в обґрунтування заперечень на вимоги позивача, їх обґрунтованості та доведеності, дослідивши показання свідків й зібрані письмові докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді медичного реєстратора АЗПСМ № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД». Наказом головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» від 23 січня 2017 року № 22 оголошено догану [PERSON] із позбавленням преміальних виплат протягом року на підставі доповідної записки медичної сестри АЗПСМ № 6 [PERSON] та Акту № 1 від 23 грудня 2016 року про відсутність на робочому місці (а.с.31). Як вбачається із копії доповідної записки виконуючої обов'язки старшої медичної сестри [PERSON], із 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. 21 та 22 грудня 2016 року медичний реєстратор [PERSON] була відсутня на робочому місці. Причини відсутності на роботі за здалегідь не повідомила, медичну довідку чи листок непрацездатності про звільнення від роботи не надала (а.с.7). Із копії Акту від 23 грудня 2016 року № 1 (який також підписано й виконуючою обов'язки старшої медичної сестри [PERSON].) видно, що 21 та 22 грудня 2016 року із 08 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. медичний реєстратор [PERSON] була відсутня на роботі. [PERSON] запропоновано надати довідку про звільнення від роботи або листок непрацездатності, однак нею не надано жодного документу, який би підтверджував її непрацездатність (а.с.8). У письмових запереченнях головного лікаря КЗ БМР «БМЦПМСД» на позовну заяву [PERSON] зазначається, що, як встановлено зі слів медичних працівників амбулаторії ЗПСМ № 6, 21 грудня 2016 року [PERSON] без дозволу керівництва самовільно залишила своє робоче місце о 12 год. 10 хв. й до кінця робочого часу не з'являлася, а 22 грудня 2016 року взагалі не вийшла на роботу. Акт про порушення трудової дисципліни [PERSON] складено виконуючою обов'язки старшої медичної сестри [PERSON] у той час коли остання знаходилася у відпустці, однак у зв'язку із виробничою необхідністю з власної ініціативи вийшла на роботу для допомоги медичним працівникам у роботі. [PERSON] згідно із наказом № 649-К від 07 грудня 2016 року перебувала у відпустці з 19 грудня 2016 року по 05 січня 2017 року. Дані щодо [PERSON] за грудень 2016 року (а саме 22 й 23 грудня) були відкориговані (а.с.21). Таким чином, як зазначено вище, під час складення доповідної записки про відсутність [PERSON] на робочому місці 21 та 22 грудня 2016 року та Акту від 23 грудня 2016 року № 1 про відсутність на роботі [PERSON] у ці ж дні - виконуюча обов'язки старшої медичної сестри [PERSON] перебувала у відпустці, а тому на переконання суду не мала повноважень на складення й підписання цих документів, які покладені в основу прийнятого наказу щодо застосування дисциплінарного стягнення до позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] дала пояснення, що наявні копії з журналу обліку викликів лікаря додому за 21 грудня 2016 року зроблені нею (а.с. 27-30). Згідно із копією пояснювальної записки медичного реєстратора [PERSON] від 06 січня 2017 року, 22 й 23 грудня вона була відсутня на робочому місці у зв'язку із хворобою. Про це вона попереджала завчасно завідуючого [PERSON], який запропонував надати медичну довідку й на цій підставі їй буде відкрито лікарняний лист. Медична довідка була нею надана. За день до того, як не вийшла на роботу, вона знову запитувала як їй краще вчинити чи писати заяву про надання відпустки за власний рахунок чи буде відкриватися лікарняний лист, однак чіткої відповіді їй не було надано. 22 грудня 2016 року за місцем її проживання викликано лікаря. На виклик приїхав завідуючий з акушером гінекологом. У вечері цього ж дня вона зателефонувала [PERSON] й запитала про те, як їй вчинити наступного дня й знову конкретної відповіді не одержала. Вона склала письмову заяву про надання їй відпустки за власний рахунок, яку дружина її брата [PERSON] передала вранці 23 грудня 2016 року завідуючому у присутності двох медсестер (а.с. 9, 38). 11 й 12 січня 2017 року відбулися збори членів трудового колективу медичної амбулаторії ЗПСМ № 6 КЗ БМР «БМЦПМСД» на яких прийнято рішення про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (протоколи №№ 2, 3) (а.с.25, 26). Встановлено, що й раніше [PERSON] була відсутня на роботі. Її відсутність на роботі не оформлювалася, робочі дні у табелях обліку робочого часу заповнювалися. Підставою для невиходу на роботу була наявна у неї хвороба «Дисменорея». Із наявної у матеріалах справи копії медичної документації видно, що [PERSON] періодично звертається за медичною допомогою до лікарських установ у період загострень наявної у неї хвороби «Дисменорея». 22 грудня 2016 року [PERSON] було виписано направлення на планову госпіталізацію у поліклінічне відділення Броварської ЦРЛ (а.с.73). У матеріалах справи наявна довідка жіночої консультації Броварської центральної районної лікарні від 22 грудня 2016 року, з якої видно, що [PERSON] була оглянута лікарем гінекологом (а.с.72). Записи лікаря про звернення [PERSON] до лікарні 22 грудня 2016 року містяться й у її медичній книжці (а.с.92). Між тим, згідно із повідомленням Броварської центральної районної лікарні від 04 жовтня 2017 року № 2736, - амбулаторна картка [PERSON] знаходиться у неї; довідки про звернення [PERSON] до лікаря гінеколога 22 грудня 2016 року у вихідних книгах лікарні не зареєстровані (а.с.83). Відповідно до повідомлення Медичного департаменту Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2017 року № 04 02 21-Т-17904/15300зв, наданого на запит [PERSON], «Дисменорея» (незапальні хвороби жіночих статевих органів) - порушення менструацій, яке проявляється переймоподібними болями внизу живота, поперековій ділянці, та супроводжується загальним нездужанням. Розрізняють чотири ступеня тяжкості дисменореї: - нульовий ступінь, при якому працездатність жінки не знижена, системні симптоми відсутні; - перший ступінь, при якому працездатність жінки знижена рідко, системні симптоми відсутні; - другий ступінь, при якому працездатність жінки помірно знижена, системні симптоми поодинокі; - третій ступінь, при якому працездатність жінки різко знижена, системні симптоми виникають часто. Втрата працездатності можлива при третьому ступені важкості дисменореї (а.с.182). У судовому засіданні допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] дав показання про те, що 22 грудня 2016 року він виїздив до [PERSON] із акушером. Був проведений огляд й [PERSON] направлено на огляд до лікаря гінеколога. Вона лежала на кроваті обличчям до стіни й не хотіла розмовляти. Посміхалася. На запитання не хотіла відповідати. Були скарги на виражений больовий синдром. Ступінь больового синдрому він не міг оцінити. Особисто він оглядав [PERSON], міряв температуру тіла, оглядав живіт. Невідкладної швидкої допомоги [PERSON] не вимагала. У [PERSON] кожен місяць виникали проблеми й вона по два, три дні була відсутня на роботі. Дозволяла собі йти кожен день на обід додому й була відсутня на робочому місці по 30 - 40 хвилин. На роботу приходила мати [PERSON] й при ній він відповідав на телефонні дзвінки, а не вів прийом пацієнтів. Також санітарка бігала піднімати слухавку, поки між ними не виник конфлікт. Раніше він йшов на зустріч, відпускав [PERSON] з роботи. Медичної довідки на передодні 22 грудня 2016 року [PERSON] не приносила. Він радив [PERSON] звернутися до медичну допомогу до лікаря гінеколога й 22 грудня 2016 року оформлював направлення. Свідок [PERSON] дала показання про те, що 22 грудня 2016 року вона як лікар акушер із завідуючим відділу [PERSON] виїздила на виклик додому до [PERSON] Вдома [PERSON] лежала в ліжку. Провели її огляд. На біль у животі при нажимах не реагувала. [PERSON] на запитання не відповідала. Діагноз «Дисменорея», виражений больовий синдром. [PERSON] повідомила, що якщо їй буде гірше, то вона викличе швидку медичну допомогу. Після того як було виписано направлення до лікаря, то вона допомогла [PERSON] й підвезла її до лікарні на власному транспортному засобі. [PERSON] направлено у стаціонар для підтвердження діагнозу. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона із 19 по 23 грудня 2016 року перебувала на лікарняному із дитиною. [PERSON] проживає в одному помешканні із її сім'єю. Вона викликала сімейного лікаря додому. [PERSON] не могла навіть встати. На виклик приїхав лікар [PERSON] із акушером [PERSON] Проводили огляд [PERSON] Акушер [PERSON] запитувала у лікаря [PERSON] щодо відкриття лікарняного листка, однак той прийняв рішення про госпіталізацію. Вони говорили про роботу, про те, що санітар повинен піднімати слухавку на роботі. [PERSON] запропонувала підвести [PERSON] до лікарні, що у подальшому й було зроблено. Додому з лікарні [PERSON] привіз її чоловік на автомобілі. 23 грудня 2016 року вона носила лікарю [PERSON] заяву [PERSON] про надання їй відпустки без збереження заробітної плати й передала її у присутності медсестр. [PERSON] нічого не відповів, а заяву передав медсестрі. Ситуації зі станом здоров'я у [PERSON] відбуваються кожен місяць. Вона проходила лікування, однак воно не допомогло, були випадки, що [PERSON] втрачала свідомість. Свідок [PERSON] дала показання про те, що 22 та 23 грудня 2016 року [PERSON] себе погано почувала, лежала у ліжку. Їй відомо, що [PERSON] викликала лікаря. Вона допомагала [PERSON] підійматися з ліжка й пересуватися по помешканню. Ліки не допомагали. Були випадки, що викликали швидку медичну допомогу, втрачала свідомість, перебувала у лікарні. У [PERSON] це відбувається по два, три дні щомісяця. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона працювала у поліклініці, виконувала обов'язки старшої медсестри. [PERSON] неодноразово не з'являлася на роботі, причини не повідомляла. Кожен місяць два чи три дні [PERSON] не було на роботі. Працівники медичної амбулаторії вимушені були залишати свою роботу й відповідати на телефонні дзвінки, тобто виконувати роботу [PERSON] З нею проводили роз'яснювальну роботу, збиралися колективом. За весь час роботи [PERSON] жодного разу не надала медичної довідки про стан здоров'я чи лікарняний листок. Відсутність на роботі пояснювала лише словами про те, що погано себе почуває. Табелі про вихід на роботу заповнювала вона. Заповнювали табелі обліку робочого часу про перебування [PERSON] на робочому місці, керівництво йшло їй на зустріч, надавалася можливість не виходити на роботу. За змістом пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), прогулом є невихід на роботу, а також відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин. За своєю правовою природою відсутність працівника на роботі без поважних причин (прогул) є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, тягне накладення одного з видів дисциплінарного стягнення - догану або звільнення, з дотриманням правил, встановлених статтями 148-151 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 147, частин першої, третьої статті 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Встановлено, що позивач [PERSON] залишила місце роботи 21 грудня, а 22 грудня 2016 року не вийшла на роботу через загострення наявної у неї хвороби. Цю обставину залишення місця роботи й відсутності на роботі суд визнає поважною. При цьому судом враховуються у сукупності, як наявні у матеріалах справи письмові докази, так і показання свідків щодо загострення у позивача хвороби у цей період. Враховуючи періодичні не виходи позивача [PERSON] на роботу з підстав загострення хвороби й наявної у керівництва відповідача про це відповідної інформації, здійснення відміток про роботу в табелях обліку робочого часу при фактичній відсутності працівника, не може свідчити про дотримання відповідачем трудового законодавства при застосуванні дисциплінарного стягнення. Статтею 2-1 КЗпП України визначено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від статі, гендерної ідентичності, віку, стану здоров'я, інвалідності тощо. Статтями 12, 13, 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Причини відсутності на роботі є поважними. На підставі викладеного,

Outcome: approved