Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

26 листопада 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою працездатності на виробництві і зазначав, що він більше 20 років працював на підприємствах вугільній промисловості, з них 18 років 6 місяців - в умовах впливу шкідливих факторів. У відповідача він працював на посаді машиніста гірничих виймальних машин підземного з повним робочим днем в шахті з 27 квітня 2007 року по 26 червня 2012 року та звільнився на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 01 червня 2013 року, де зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах праці, обумовленими впливом промислового фактора - пил (запиленість повітря робочої зони переважно фіброгенної дії складає 215,9 мг/м.куб., ПДК - 2 мг/м.куб.). Висновком МСЕК від 8 липня 2013 року йому первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням та потребу в медикаментозному лікуванні. Крім того, згідно з висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 13/574 від 16 квітня 2013 року йому рекомендовано динамічне спостереження та лікування у профпатолога, пульмонолога, невролога, кардіолога, нефролога, офтальмолога, стоматолога за місцем проживання, санаторно-курортне лікування в профільних санаторіях, курси загальнозміцнюючої, відновлювальної терапії та поставлено діагноз - хронічний бронхіт II ступеня, фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І ст. (першого ступеню) - захворювання професійне, встановлено вперше. Позивач вважає, що ушкодженням здоров'я на підприємстві йому заподіяна моральна шкода, оскільки він постійно змушений лікуватись, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Просив суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 гривень. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 січня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 11 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. В решті позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції дана невірна оцінка глибині моральних страждань позивача, який не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не підтвердив заподіяння моральної шкоди медичними документами про перенесення стресових негативних проявів стану здоров'я. Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не врахував засади розумності та справедливості. В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (форма 119) про отримання судової повістки [PERSON] 27 лютого 2014 року, який причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, в якій підтримані доводи апеляційної скарги. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що позивач 20 років 7 місяців 7 днів працював у вугільній промисловості, з них 18 років 6 місяців - в умовах впливу шкідливих факторів, а з 27 квітня 2007 року по 26 червня 2012 року працював у відповідача на посаді машиніста гірничих виймальних машин підземного з повним робочим днем в шахті. Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, і висновком МСЕК від 8 липня 2013 року йому вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Ушкодженням здоров'я позивачеві завдана моральна шкода, яку повинен відшкодувати роботодавець, згідно зі ст.237-1 КЗпП України. Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди з таких підстав. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач протягом 20 років 7 місяців 7 днів працював на підприємствах вугільної промисловості, з них 18 років 6 місяців - в умовах впливу шкідливих факторів. З 27 квітня 2007 року по 26 червня 2012 року позивач працював у відповідача на посаді машиніста гірничих виймальних машин підземного з повним робочим днем в шахті та звільнився на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію. Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 01 червня 2013 року. Висновком МСЕК від 8 липня 2013 року позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Наявність небезпечних і шкідливих умов праці позивача в ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» відповідачем не спростована. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженими ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до пункту 27 статті 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», зупинено дію абзацу четвертого статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини 1 статті 21, частини 3 статті 28 і частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей і що зупинення вищевказаної норми Закону не дає підстав для його застосування. Крім цього, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-У «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України на час виникнення спірних правовідносин, в зв'язку із зміною спеціального закону, не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання в цей період таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст.237-1 КЗпП України. Відповідачем не надано доказів щодо відсутності його вини в заподіянні позивачеві моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, безпідставні і не ґрунтуються на законі, оскільки сам факт ушкодження здоров'я свідчить про заподіяння моральної шкоди. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що страждання позивача викликають певні зміни у його житті, він був вимушений звільнитися з підприємства, де бажав продовжувати працювати, що тривале лікування позначилося на його загальному стані, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому. Проте, визначаючи розмір відшкодування за заподіяну внаслідок ушкодження здоров'я моральну шкоду 11 000 грн., суд в повній мірі не врахував обставини справи, глибину моральних страждань позивача, їх характер та тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, засади розумності, виваженості та справедливості, і не навів в рішення переконливих мотивів в обгрунтування саме такого розміру відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає можливим апеляційну скаргу відповідача частково задовольнити і рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди змінити та стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві, 8 000 гривень, а в решті рішення суду залишити без змін.

Outcome: partial