Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

26.05.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 09.11.2013 року він уклав шлюб з відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що було видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївської області, актовий запис № 88. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Позивач вказав, що нормальні шлюбні відносини із відповідачкою за час спільного проживання не склалися, сторони мають різні погляди на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини між ними фактично припинено. Позивач вважає, що підтримувати подальше існування сім`ї не вбачається за можливе. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності та вказала що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що було видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції у Миколаївської області, актовий запис № 88. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 15. Нормальні шлюбні стосунки між подружжям за час спільного проживання так і не склались. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння через розбіжності у поглядах на життєві проблеми і шляхи їх вирішення. Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Позивач на примирення не згодний та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить його інтересам. Відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки відповідачем клопотання про зміну її прізвища після розірвання шлюбу заявлено не було - їй слід залишити шлюбне прізвище [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 840,80 грн. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто у розмірі 454 грн. Враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 454 грн.

Outcome: approved