Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

24.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 23.12.2000 року відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 83, залишивши за нею прізвище «Кононенко». - стягнути з [PERSON] на її користь витрати понесені нею при підготовці та розгляді даного позову. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами. 23.12.2000 року відділом РАЦСу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON]»ю, 10.06.2007 року, які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Спільне життя у них з відповідачем не склалося,через протирічивість поглядів на життя, несумісність характерів, небажання відповідача вести нормальний сімейний спосіб життя, зловживання ним спиртними напоями, сварки в сім»ї на ґрунтіцього, що негативно впливає на виховання дітей, їх нормальний розвиток, спокій та психіку. На протязі останніх шести місяців позивачка з відповідачем подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, протягом останніх трьох місяців, проживають за різними адресами. Примирення між нею та відповідачем неможливе, а перебування позивачки в шлюбі з відповідачем позбавляє її, в майбутньому, можливості зареєструвати можливи повторний шлюб. Подальше спільне життя її і відповідача як подружжя суперечить їхнім інтересам. Спору про поділ майна, немає. Відповідач не погоджується розірвати шлюб в порядку, передбаченому ст. 109 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути прєд'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. 24.11.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 11.12.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 26.12.2017 року. 26.12.2017 року слухання справи було відкладено на 12.01.2018 року в зв»язку з неявкою відповідача по справі. В судовому засіданні, яке відбулося 12.01.2018 року, позивачка [PERSON], позов підтримала, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, не заперечували проти винесення заочного рішення, категорично заперечує проти надання строку на примирення. В судове засідання, яке відбулося 12.01.2018 року, відповідач [PERSON] не з»явився повторно, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, - [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не по відомив про причини своєї неявки, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, не подав відзив на позовну заяву. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня. Підсудність. Згідно ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов»язковість якого надана Верховною Радою України. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 23.12.2000 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер І БК № 059596, яке видане 23 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик Кагарлицького району Київської області, громадянка України, зареєстрували шлюб 23.12.2000 року, про що 23 грудня 2000 року складено відповідний актовий запис за № 83. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружині [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, - сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON]»ю, [INFO]. Вищевказаний факт підтверджується: - свідоцтвом про народження серії І БК № 025007, яке видане 03 липня 2001 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народився 25 червня 2001 року в місті Кагарлик, Кагарлицького району, Київської області, про що 03 липня 2001 року складено відповідний актовий запис за № 54 . В графі «батько» зазначений відповідач \~ [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка \~ [PERSON]. - свідоцтвом про народження серії 1 ОК № 068770, яке видане 26 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON]»я [PERSON] народилася 10 червня 2007 року в місті Кагарлик, Київської області, про що 26 червня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 74 . В графі «батько» зазначений відповідач \~ [PERSON]. В графі «мати» зазначена позивачка \~ [PERSON]. Станом на даний час неповнолітні діти,\~ - син, - [PERSON] та дочка [PERSON]»я [PERSON] проживють спільно з матір»ю, позивачкою по справі, - [PERSON], та повністю перебувають на її утриманні. Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, близько 6 місяців, протягом останніх трьох місяців проживають за різними адресами, відповідно, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками. Відповідно, як вбачається з письмової заяви позивачка [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу, окрім того, позивачка в додатковій письмовій заяві категорично відмовилася на надання терміну на примирення, з огляду на тривалі неприязні відносини, які існують між ними, та істотними підставами для розірвання шлюбу. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. [PERSON] України. Згідно ст. 21 [PERSON] України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 [PERSON] України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 [PERSON] України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце воля одного з подружжя на розірвання шлюбу, що зводить на нівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як вказано судом вище, сторони спільних дітей не мають, майнового спору між ними немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача. Окрім того, суд зазначає, що майнових спорів немає. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень [PERSON] України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після\~ реєстрації шлюбу, - [PERSON], тому суд приймає рішення про\~ залишення позивачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - [PERSON], причому, суд зазначає, що це є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується. Що стосується встановлення місця проживання дитей, - [PERSON], [INFO] та [PERSON]В то, як вбачається з заяви позивачки,\~ спору між сторонами щодо місця проживання дитей немає, за обопільною згодою неповнолітні діти\~ залишаються проживати спільно з матір»ю, - позивачкою по справі, - [PERSON]. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, позивачка [PERSON] в судовому засіданні уточнила позов, та не забажала стягувати судові витрати з відповідача [PERSON], а тому судові витрати суд залишає за позивачкою. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved