Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

25.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що вона з 2006 року володіє та розпоряджається зазначеним майном. В даний час вона бажає визнати за собою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за вищезазначеною адресою, та зареєструвати їх в органах реєстрації на себе, так як вона безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років. Зареєструвати на себе даний житловий будинок з господарськими будівлями вона не має можливості так, як відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно, що і вимусило її звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заперечень проти позову не надав. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 20.08.2018 року, інвентаризаційна справа № 35697, вбачається, що по [ADDRESS] знаходяться житловий будинок та господарські будівлі. Згідно довідки Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-22/177 від 21.06.2018 року, [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], з 2006 року по теперішній час (а.с. 5). З довідки Великокобелячківської сільської ради № 02-22/174 від 19.06.2018 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] (а.с. 6). Згідно довідки Великокобелячківської сільської ради № 02-22/187 від 25.06.2018 року, [PERSON], який був зареєстрований та проживав в [ADDRESS], помер 28.01.1999 року (актовий запис про смерть № 5 від 28.01.1999 року) (а.с. 7). Той факт, що [PERSON] дійсно проживає з 2006 року за адресою: [ADDRESS] підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-10). Суд не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи не має, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved