Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

25 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, який згодом 08 червня 2016 року уточнила, до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що вона з серпня 2003 року до листопада 2004 року проживала однією сім'єю з відповідачем, - [PERSON], без державної реєстрації шлюбу. Вказувала на те, що з 2005 року вони припинили спільне проживання, але до кінця 2007 року близькі стосунки з відповідачем продовжували. У цей період вона завагітніла, але відповідач заперечував проти народження дитини. [INFO] року вона народила доньку, - [PERSON]. Відповідач є її батьком, однак він відмовився визнати її своєю дитиною і подати до органу РАЦСу заяву про визнання його батьком дитини. Запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було проведено нею. Прізвище, ім'я та по-батькові батька дитини було записано за її вказівкою, в порядку, передбаченому ст.135 Сімейного кодексу України. Зазначала, що у 2010 році відповідач виявив бажання познайомитися з дочкою, до листопада 2015 року відповідач періодично її навідував, та не заперечував факт батьківства. Щомісяця надавав їй матеріальну допомогу (добровільні внески) на утримання дитини у розмірі 400 - 500 гривень. З 2013 року вони з відповідачем повторно проживали разом, вели спільне господарство. Після листопада 2015 року спілкування відповідача з дитиною припинилося. Посилалася на ті обставини, що встановлення факту батьківства їй потрібне для стягнення аліментів з відповідача на утримання їхньої дитини, яка нині знаходиться на її утриманні, оскільки батько згідно з приписами ст.180 Сімейного Кодексу України, повинен матеріально утримувати свою дитину. Вказувала також на те, що відповідач має на своєму утриманні ще одну малолітню дитину, щодо якої має аліментні зобов'язання. На підставі виклеєного просила задовольнити уточнені позовні вимоги, та винести рішення, котрим визнати відповідача батьком [PERSON], [INFO], та присудити з відповідача на її користь щомісячні аліменти на утримання дочки, - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення позову, та до досягнення нею повноліття. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення по суті справи, підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених в уточненій позовній заяві, просила суд задовольнити їх. Присутній у судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення по суті справи, уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, про що надав суду відповідну заяву (а.с.19). Суд вважає, що судове засідання можливо провести на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, об'єктивно, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року позивач [PERSON] (а.с.3, 4) народила дочку, - [PERSON], в запис про народження якої відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторно виданого свідоцтва про народження від 15 вересня 2015 року, серії [NUMBER], виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №270 (а.с.5). 08 січня 2016 року позивачем було змінено прізвище із [PERSON], на [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного свідоцтва про зміну прізвища, виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №01 (а.с.6). З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію №184 від 15 квітня 2016 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, вбачається, що сім'я позивача складається із трьох осіб, та її малолітня дочка, - [PERSON], [INFO], проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З довідки №05709-06/117 від 27 січня 2016 року, вбачається, що відповідач [PERSON] має перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредитні зобов'язання по сплаті валютного кредиту за договором №5706С66 від 17 серпня 2006 року (а.с.20). Згідно з ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначаються за заявою матері та батька дитини; або за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Частина 1 ст.60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнав себе батьком малолітньої дитини, - [PERSON], [INFO], про що надав суду відповідну заяву, отже ця обставина не підлягає доказуванню у суді. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує, що відповідач є працездатним, має на своєму утриманні ще одну малолітню дитину, щодо якої має аліментні зобов'язання, має кредитні зобов'язання перед банком. Відповідачем також визнані позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 гривень (а.с.1). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у зв'язку із тим, що позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору за подачу позову з вимогою про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved