Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

26.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заборону здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором та повернення неправомірно стягнутих коштів. Ухвалою Балтського районного суду від 27.12.2019 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу в порядку загального позовного провадження. (а.с.27) 17.01.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заборону здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором та повернення неправомірно стягнутих коштів, зокрема стягнення моральної шкоди. (а.с.43-49) Ухвалою Балтського районного суду від 05.02.2020 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання уточненої позовної заяви, в якій було збільшено позовні вимоги. (а.с.59-60) Ухвалою Балтського районного суду від 03.07.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. (а.с.101) В обґрунтування уточнених позовних вимог, представник позивача - адвокат Бузовський О.І. (діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.12.2019 року) в уточненій позовній заяві посилався на те, що 26.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого являється відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено кредитний договір, на виконання якого [PERSON] отримала від банку грошові кошти, які використала на свої потреби. Однак зазначений кредитний договір був укладений [PERSON] від імені позивача [PERSON] за допомогою підробленого паспорту. Вироком Балтського районного суду від 24.07.2014 року було встановлено, що 26.04.2013 року [PERSON] не укладала кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і коштів від останніх не отримувала. Кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено [PERSON] від імені [PERSON] за підробленим паспортом. Рішенням Балтського районного суду від 30.04.2015 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.04.2013 року. Підставою для відмови в задоволенні позову став зазначений вище судовий вирок, яким фактично встановлено безпідставність вимог банку до [PERSON] . З [PERSON] з боку відповідача здійснюється стягнення заборгованості за кредитом шляхом самовільного списання відповідачем коштів з зарплатного рахунку позивача, який відкритий у Балтському відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме відповідачем з [PERSON] в період з 13.08.2018 року до 28.11.2019 року стягнуто кошти в розмірі 5614,50 грн., в грудні 2019 року знов здійснено стягнення в розмірі 2617,78 грн. Всього з позивача незаконно стягнуто кошти в розмірі 8232,28 грн. Таким чином, позивач вважає достовірно встановленим той факт, що між позивачем та відповідачем не укладався кредитний договір від 26.04.2013 року і позивач не являється позичальником за цим договором. З огляду на це відповідачем неправомірно здійснювалося стягнення з позивача коштів шляхом їх списання з банківського рахунку позивача, тому позивач просить суд заборонити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.04.2013 року з її банківських рахунків та повернути кошти, які відповідач неправомірно стягнув з неї. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн., посилаючись на те, що вона проживає з чоловіком, який не працює, та неповнолітньою дитиною, відповідачем їй завдано моральної шкоди, так як незаконним списанням коштів відповідач поставив позивача та її сім`ю в скрутне матеріальне становище, що змушує її постійно брати кошти в борг, створює напружені стосунки в її сім`ї, суттєво погіршилася якість її життя та її сім`ї в зв`язку зі зменшенням доходів, оскільки, позивач не може дозволити собі та своїй сім`ї повноцінне харчування та оплату всіх необхідних видатків сім`ї. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, 03.07.2020 року від представника позивача - адвоката Бузовського О.І. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. (а.с.99) Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, 30.10.2020 року від неї надійшла заява про проведення справи у її відсутність, зазначивши, що позов не визнають, посилаючись на письмові пояснення від 27.04.2020 року, з яких вбачається, що відповідач може повернути списані кошти на погашення кредитного договору лише після визнання недійсним кредитного договору за рішенням суду. (а.с.84, 114). У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам позивача та її представника, письмовим поясненням відповідача, в сукупності з наданими письмовими доказами, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 26.04.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] від імені позивача [PERSON] за допомогою підробленого паспорту останньої, укладено кредитний договір, на виконання якого [PERSON] отримала від банку грошові кошти. Вироком Балтського районного суду Одеської області від 24.07.2014 року по справі № 493/1453/14-к, який набрав законної сили 25.08.2014 року, визнано винною та засуджено [PERSON] за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 357 ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 4, 190 ч. 1, 190 ч. 4 КК України. (а.с. 22-23) Зі змісту вироку вбачається, що 26.04.2013 року [PERSON] знаходячись у Балтському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» використала завідомо підроблений нею паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 16.08.1995 року, та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ, на ім`я [PERSON] , шляхом пред`явлення його спеціалісту по обслуговуванню клієнтів вказаного банку, з метою оформлення грошового кредиту. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30.04.2015 року по справі № 493/683/15-ц, яке набрало законної сили 11.05.2015 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.11) Зі змісту рішення вбачається, що суд вважає безпідставними вимоги позивача відносно [PERSON] з приводу виконання кредитного договору від 26.04.2013 року, який фактично був укладений [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалами Балтського районного суду від 27.12.2019 року та 05.02.2020 року (а.с.28, 61) постановлено витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним чином завірені відомості виписки з банківських рахунків щодо суми коштів, які були списані банком за кредитним договором від 26.04.2013 року з усіх рахунків позивача, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», починаючи з 01.08.2018 року до дати надання такої інформації до суду. Однак ухвали суду відповідачем не виконані, витребувані докази до суду не надані, тому згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України судом беруться до уваги виписки з банківського рахунку, які надані позивачем. Згідно виписок з банківського рахунку [PERSON] в період з 09.08.2018 року по 07.11.2019 року (а.с.14,16), з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року (а.с.12), з 01.12.2019 року по 31.12.2019 року (а.с.50) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] було автоматично списано кошти для погашення простроченої заборгованості, а саме: 13.08.2018 року - 200 грн., 22.08.2018 року - 1077,61 грн., 28.08.2018 року - 1274,61 грн., 13.09.2018 року - 700 грн., 28.10.2019 року - 50 грн., 29.10.2019 року - 25,89 грн., 22.11.2019 року - 800 грн., 24.11.2019 грн. - 55,39 грн., 25.11.2019 року - 50 грн., 28.11.2019 року - 1381, 62 грн., 27.12.2019 року - 2617,89 грн. (1773,11+800+44,78). Всього було списано 8233,01 грн., але [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кошти в сумі 8232,28 грн. Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Судом встановлено, що позивач 26.04.2013 року не укладала кредитний договір з відповідачем, за її паспортом, який було викрадено та підроблено, фактично кредитний договір було укладено [PERSON] , яка і отримала від банку грошові кошти. А тому між позивачем та відповідачем відсутні договірні кредитні правовідносини, внаслідок чого банк не має підстав для списання грошових коштів з рахунку [PERSON] , зокрема рішенням суду від 30.04.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості з [PERSON] , тому у відповідача відсутні підстави для списання грошових коштів з позивача. Крім того, посилання відповідача на те, що вони можуть повернути списані кошти на погашення кредитного договору лише після визнання недійсним кредитного договору за рішенням суду, судом до уваги не приймаються, оскільки [PERSON] не виявляла свою волю до вчинення правочину, тобто правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 року також констатувала, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підпису має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду такий договір слід вважати неукладеним. Враховуючи, що 26.04.2013 року самою [PERSON] не укладався кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», приймаючи до уваги наявність рішення суду про відмову в стягненні кредитної заборгованості, яке не скасовано та набрало законної сили, вимога позивача про заборону АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснювати стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.04.2013 року з її банківських рахунків, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є обґрунтованою та підлягає задоволенню, також підлягають стягненню з відповідача автоматично списані кошти з карти для виплат, що відкрита на ім`я [PERSON] , в сумі 8232,28 грн., оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача та завдання матеріальних збитків, що призвело до моральних переживань, погіршення якості життя. Згідно ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 10000 грн. є завищеним. Розмір відшкодування має бути співрозмірним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 1000 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду через завдання матеріальних збитків. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.12.2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Бузовським О.І. (а.с.17-19), переліку послуг, які надаються адвокатом Бузовським О.І. на виконання умов договору (а.с.20), рахунку на оплату послуг з правової (правничої) допомоги від 03.12.2019 року (а.с.21) вартість юридичних послуг становить 2000 грн. 16 грудня 2019 року позивачем здійснено оплату юридичних послуг за договором від 03.12.2019 року у розмірі 2000 грн., про що свідчить квитанція № ПН4321. (а.с.15). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, у розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вважаю за необхідне розподілити судові витрати наступним чином. При поданні позовної заяви 26.12.2019 року позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 768,40 грн., позовну заяву майнового характеру в розмірі 768,40 грн., про що свідчать квитанції № 34, 35 від 26.12.2019 року (а.с.1,2), дані позовні вимоги задоволені, тому витрати по сплаті судового збору, які понесла [PERSON] , підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За подання 17.01.2020 року уточненого позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір». В даному уточненому позові було збільшено позовні вимоги, та заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, судовий збір за подання якої становить 2102 грн., оскільки задоволено вимогу про стягнення моральної шкоди частково, тому слід присудити з відповідача стягнення судових витрат з оплати судового збору в пропорційному відношенні до задоволеної вимоги на користь Державної судової адміністрації України у розмірі 210,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial