Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

24 грудня 2014 року на виконання ухвали Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.12.2014 року до Новодністровського міського суду Чернівецької області надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до КП «Ремонтно-будівельне підприємство», третя особа на стороні відповідача - Кельменецька районна рада Чернівецької області, про стягнення заробітної плати, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди. Як на підставу задоволення позовних вимог, позивач посилається на те, що він працював на посаді директора КП «Ремонтно-будівельне підприємство» та був звільнений з цієї посади у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. За період роботи [PERSON] у комунальному підприємстві утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 7579,89 грн.. В подальшому, при звільненні позивача та станом на сьогоднішній день розрахунок із ним не проведений, а тому він просить суд: стягнути з КП «Ремонтно-будівельне підприємство» заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції в сумі 10075 грн. 16 коп. з утриманням з даної суми обов'язкових податків та інших платежів, передбачених законодавством; середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі у сумі 195228 грн. з утриманням з даної суми обов'язкових податків та інших платежів, передбачених законодавством; 5000 грн. відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 800 грн.. 13 грудня 2016 року [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, зокрема, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4719,89 грн., компенсацію інфляційних втрат за період з січня 2010 року по листопад 2016 року включно у сумі 7105,71 грн., відшкодування за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01.01.2010 року по 01.12.2016 року в сумі 192726 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. При цьому, вказав, що підприємство безпідставно стягнуло в лютому 2010 року із нарахованої позивачу заробітної плати 5900 грн. із вказівкою «згідно акту КРУ», оскільки через допущену [PERSON] нестачу на підприємстві, виявлену під час перевірки КРУ, за його заявою вже було зменшено суму заборгованості відповідача перед позивачем на 8760 грн., а тому КП «Ремонтно-будівельне підприємство» заборгувало йому станом на 01.01.2010 року 4719,89 грн. заробітної плати. Позивач у судовому засіданні підтримав свої уточнені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи на стороні відповідача у судовому засіданні не визнала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та заперечила проти їх задоволення, так як вважала, що з серпня по грудень 2009 року підприємство безпідставно нараховувало зарплату позивачу, оскільки останній в силу припинення контракту не перебував вже більше в трудових відносинах з підприємством. При цьому, керівником підприємства у вищезазначений період був [PERSON], який позивача не приймав на роботу, жодних договорів чи контрактів з ним не укладав, а тому нарахування заробітної плати [PERSON] в розмірі окладу керівника є незаконним. Також, зазначила, що на період відсторонення від посади керівника [PERSON] перебував у трудових відносинах лише із Кельменецькою районною радою, а не підприємством, тільки районна рада могла визначати розмір заробітної плати та умови її виплати, відтак позивач не міг отримувати на період відсторонення від посади заробітну плату. У звязку з цим, вказувала, що в.о. керівника [PERSON] незаконно нараховував позивачу заробітну плату за роботу керівника, який таку не здійснював. Окрім цього, представник [PERSON] зауважила, що Розпорядження про звільнення [PERSON] зявилось 30.12.2009 року з його вини, у звязку з тим, що він перешкоджав проведенню перевірки, а тому на підставі ст. 5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» позивач немає права на отримання такої компенсації. Посилається на акт ревізії підприємства від 11.12.2009 року №21-25/120 як неспростовний доказ того, що [PERSON] був керівником лише до 28.07.2009 року і в підприємства була відсутня заборгованість перед працівниками станом на 01.10.2009 року. Однак [PERSON] в своєму запереченні визнала, що на 01.11.2009 року КП «Ремонтно-будівельне підприємство» мало заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період січень-липень 2009 року 3604,01 грн. Вказувала, окрім іншого, на невірні розрахунки в книзі по заробітній платі за 2009 рік та пропущення [PERSON] трьохмісячного строку звернення до суду про стягнення заробітної плати, яка є спірною. Не погоджувалась із наданим ним розрахунком до уточненої позовної заяви, оскільки вважала його помилковим. На думку представника відповідача та третьої особи [PERSON], позивач несе повну матеріальну відповідальність за завдані підприємству збитки на підставі контракту та Статуту підприємства, а тому повинен відшкодувати відповідачу 5155,99 грн. Свідок [PERSON], який з 12.08.2009 року виконував обовязки керівника підприємства, показав, що з серпня по грудень 2009 року позивач, хоча і був відсторонений від посади керівника, однак допомагав йому щоденно по роботі, у звязку з чим він табелював [PERSON] та нараховував йому заробітну плату. Додав при цьому, що з серпня по листопад 2009 року включно бухгалтера на підприємстві не було, а тому він заповняв книгу по заробітні платі особисто, консультуючись із знайомим бухгалтером. Підтвердив, що станом на 01.01.2010 року на підприємстві рахувалась заборгованість перед позивачем. Свідок [PERSON], яка працювала в КП «Ремонтно-будівельне підприємство» на посаді бухгалтера з грудня 2009 року, зазначила, що виплата заробітної плати здійснювалась лише на картку працівника, чому заборгованість по заробітній платі [PERSON] в 2010 році виплачена не була за умови виплати заробітної плати іншим працівникам пояснити не змогла. Також вказала, що 5900 грн. могли бути відраховані із заробітної плати позивача лише на підставі розпорядження чи наказу, проте чи були останні вона не памятає. Додала, що нарахування здійснювались працівникам, в тому числі [PERSON], на підставі первинних бухгалтерських документів, а саме, табелів обліку робочого часу. Суд, заслухавши думку позивача та представника відповідача і третьої особи на стороні відповідача, їх доводи та заперечення, покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням VII сесії V скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області № 142.7-5/07 від 26 липня 2007 року [PERSON] призначено на посаду начальника «Ремонтно-будівельного підприємства» (а.с. 34, т. 1). Пунктом 4.4 Розділу IV Статуту «Ремонтно-будівельного підприємства» (а.с. 67-73, т.3) передбачено, що керівник (начальник) підприємства призначається та звільняється відповідно до чинного законодавства України, Положення «Про порядок призначення та звільнення з посади керівників обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селища району» на контрактній основі. Згідно п. 1.1, 3.1 Положення «Про порядок призначення та звільнення з посади керівників обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селища району», затвердженого рішенням V сесії районної ради V скликання №105.5-5/07 від 28.02.2007 року (а.с. 72-73, т.3) призначення на посаду керівника підприємства та звільнення, зокрема, у випадку закінчення терміну дії контракту, здійснюється рішенням сесії районної ради. У контракті передбачаються строки його дії, вимоги до професійної діяльності, ефективного використання та збереження майна, права, обовязки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, розірвання контракту, соціально-побутові умови, необхідні для виконання визначених зобовязань (п. 2.3 Положення). Так, 28.07.2008 року між Кельменецькою районною радою в особі заступника голови районної ради [PERSON] та позивачем було укладено трудовий контракт строком на один рік, а саме, по 28.09.2009 року (а.с. 36-40, т.1) з додатком до нього (а.с.11, т.1), відповідно до якого [PERSON] як керівнику підприємства було встановлено посадовий оклад в розмірі 2322 грн. та надбавки за високі досягнення в праці 45% до посадового окладу в розмірі 1044 грн. Частиною 3 ст.21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законом. Відповідно до ст.24 КЗпП України контракт укладається в письмовій формі і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. 27 травня 2009 року начальник відділу з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селища району, приватизації обєктів комунальної власності [PERSON] запропонувала голові районної ради не переукладати контракт з позивачем (а.с.68, т.1), внаслідок чого 23.06.2009 року та 10.07.2009 року голова постійної комісії з питань промисловості, транспорту, звязку, будівництва та житлово-комунального господарства [PERSON] рекомендував Кельменецькій районній раді Чернівецької області не переукладати контракт з позивачем, провести прийом-передачу товаро-матеріальних цінностей підприємства та погодити кандидатуру [PERSON] на посаду керівника підприємства (а.с.65-66, т.1). 23 липня 2009 року рішенням XIX сесії V скликання Кельменецької районної ради Чернівецької області № 386.19-5/09 задоволено заяву [PERSON] від 21.07.2009 року (а.с. 64, т.1) про звільнення із займаної посади в звязку із закінченням терміну дії контракту та вказано голові районної ради [PERSON] звільнити директора КП «Ремонтно-будівельне підприємство» [PERSON] після завершення прийому-передачі товаро-матеріальних цінностей підприємства (а.с. 35, т.1). Відповідно до ст. 36 ч.2 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення визначеного в трудовому контракті строку (пункт 2 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно зі ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. 11 серпня 2009 року на підставі рекомендації начальника відділу з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селища району, приватизації обєктів комунальної власності [PERSON] від 11.08.2009 року №03-28/21.09 (а.с. 67, т.1) розпорядженням заступника голови районної ради [PERSON] №25 (а.с. 62, т.1) [PERSON] був відсторонений від виконання обовязків начальника КП «Ремонтно-будівельне підприємство» на період до завершення роботи комісії по перевірці окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємства та прийому-передачі товаро-матеріальних цінностей підприємства у звязку з тим, що він перешкоджає проведенню перевірки. Згідно п. 2 даного розпорядження з 12 серпня 2009 року тимчасово виконуючим обовязки начальника КП «Ремонтно-будівельне підприємство» призначено виконроба даного підприємства [PERSON] Як вбачається із показів свідка [PERSON] та встановлено судом, позивач з серпня 2009 року по грудень 2009 року працював на підприємстві, допомагав в.о. керівника [PERSON] у здачі актів виконаних робіт та виконував інші його доручення, внаслідок чого [PERSON] нараховувалась заробітна плата. В подальшому, 30 грудня 2009 року голова Кельменецької районної ради Чернівецької області [PERSON] виніс розпорядження № 55 про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Ремонтно-будівельне підприємство» у звязку із закінченням терміну дії контракту (а.с. 7, т. 1), на підставі якого було внесено відповідний запису в трудову книжку (а.с. 80, т.3). Оскільки [PERSON] був звільнений 30.12.2009 року, з часу припинення дії контракту фактично перебував у трудових відносинах із підприємством і жодна із сторін не вимагала припинення цих відносин до 30.12.2009 року, суд дійшов висновку, що на підставі ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України дія контракту була продовжена з 28.07.2009 року на невизначений строк на умовах, визначених контрактом від 28.07.2008 року. При цьому суд відхиляє доводи представника [PERSON] про безпідставність нарахування позивачу заробітної плати в розмірі, визначеному контрактом, який був припинений з 28.07.2009 року, та невиконанням ним обовязків керівника через відсторонення останнього від посади, з огляду на наступне. Стаття 46 КЗпП України передбачає, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. В Статуті «Ремонтно-будівельного підприємства» (а.с. 67-73, т.3), Положенні «Про порядок призначення та звільнення з посади керівників обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селища району», затвердженого рішенням V сесії районної ради V скликання №105.5-5/07 від 28.02.2007 року (а.с. 72-73, т.3) та Контракті від 28.07.2008 року відсутні будь-які положення щодо порядку відсторонення від посади та нарахування заробітної плати працівнику у випадку відсторонення від посади. Окрім того, відсторонення від посади не являється ототожненням припинення трудових відносин із роботодавцем, що в свою чергу спростовує доводи [PERSON] про перебування під час відсторонення [PERSON] у трудових відносинах із районною радою. З огляду на зазначене та висновків суду про продовження трудового договору на умовах, викладених, в тому числі в додатку до Контракту від 28.07.2008 року, на невизначений строк, суд дійшов висновку, що нарахування заробітної плати [PERSON] з розрахунку окладу керівника підприємства в розмірі 2322 грн. було правомірним. Як вбачається із виписок з рахунків позивача, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», на які відповідачем здійснювалось зарахування заробітної плати (а.с. 226-249, том.1, а.с. 30-47, т.2), [PERSON] за 2009-2010 року заробітна плата виплачувалась 23.04.2009 року в сумі 2351,68 грн., 12.08.2009 року в сумі 2500 грн. та 26.10.2009 року в сумі 10000 грн., що в свою чергу відповідає записам, зробленим в книзі по заробітній платі за 2009 рік (а.с. 106-117, т.1). Згідно зі ч. 1-3 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Статті 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки представник відповідача [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження обгрунтованості стягнення із заробітної плати позивача в лютому 2010 року 5900 грн., враховуючи заперечення [PERSON] стосовно погодження ним такого стягнення, суд дійшов висновку, що дане стягнення в сумі 5900 грн., яке перевищує середньомісячний заробіток позивача, було незаконним та безпідставним, так як здійснювалось без рішення суду. Так як відповідач був зобовязаний виплачувати позивачу заробітну плату на період відсторонення його від посади керівника в розмірі посадового окладу, з урахуванням книг по заробітній платі 2009-2010 року та виписок з банку, суд дійшов висновку, що станом на 01.01.2010 року заборгованість підприємства із заробітної плати перед [PERSON] становила 13479,97 грн. Однак, згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А відтак, суд,

Outcome: partial