Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

26 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що 24 жовтня 2000 року позивач придбав квартиру за адресою [ADDRESS]. 07 грудня 2011 року він уклав шлюб з відповідачем, а 05 квітня 2003 року як власник квартири дозволив відповідачу зареєструватися у квартирі. Рішенням суду від 18 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірваний і фактично відповідач у спірній квартирі тривалий час не проживає. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2016 року вирішено вселити відповідача в спірну квартиру. Однак відповідач більше ніж два роки не проживає у спірній квартирі, що підтверджується показами сусідів, які були опитані дільничним офіцером поліції. З наведених підстав та з посиланням на положення ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК УРСР позивач просить суд ухвалити рішення про визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловою квартирою №43 в будинку №10А по вулиці Конякіна в місті Луцьку Волинської області (а.с.5). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявилася в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2000 року є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Згідно даних будинкової книги в даній квартирі наразі зареєстровані позивач, [PERSON] (колишня дружина позивача), [PERSON] (дочка позивача) та [PERSON] (а.с.8-9). З матеріалів справи слідує, що сторони були у зареєстрованому шлюбі у період з 07 грудня 2001 року по 18 квітня 2013 року (а.с.10). Таким чином, наразі позивач та відповідач не є членами однієї сімї. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2016 року у справі №161/14006/15-ц вирішено вселити [PERSON] в квартиру № 43 в житловому будинку № 10а по вулиці Конякіна в м. Луцьку Волинської області (а.с.11-12). Як слідує з висновку дільничного офіцеру поліції СП Луцького ВП ГУНП у Волинській області майора поліції [PERSON] від 14 червня 2017 року, в ході розгляду матеріалів проведено опитування сусідів [PERSON] [PERSON] та [PERSON], які повідомили, що підтверджують той факт, що у квартирі №43 проживають [PERSON], [INFO], разом з донькою [PERSON], [INFO] Колишня дружина [PERSON] та матір [PERSON] [PERSON], [INFO] не проживає з ними, не приділяє уваги вихованню дочки, зловживає спиртним. Сусідам не відомо місце теперішнього проживання [PERSON]. Сусіди зазначили, що позивач знають лише з хорошої сторони, він добра, чуйна людина, не має шкідливих звичок, працює, добре виховує свою доньку. В ході проведення перевірки не встановлені дані про те, що заявник чи його сусіди надали неправдиву інформацію щодо обставин звернення (а.с.13). Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У частині першій статті 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. А у частині четвертій цієї ж статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що колишній член сімї власника житла зберігає право на користування цим житлом. Однак він втрачає таке право, якщо відсутній без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В розглядуваному випадку, як слідує з матеріалів перевірки Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, відповідач дійсно протягом тривалого часу, а саме протягом останніх 2 років не проживає у спірній квартири разом з позивачем та своєю дочкою. Факт не проживання у спірній квартирі підтверджується також тим, що [PERSON] не отримує за місцем реєстрації поштову кореспонденцію суду. Крім того, відповідач у судове засідання не зявилася, хоча викликалася у судове засідання судовим оголошенням у пресі, та не надала доказів протилежного. Враховуючи вищевикладене, на думку суду, відповідач втратила право на користування квартирою за адресою [ADDRESS], а тому позовні вимоги слід задовольнити повністю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: approved