Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

26 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобовязання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором у сумі 44\~018,99 грн. з урахуванням процентів та неустойки, а також відшкодування судових витрат (а.с.а.с. 1 3). Представник позивача до суду не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, яким також не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку (а.с.а.с. 46, 47). Відповідачка до суду також не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено кредитний договір №500402923, за умовами якого ПАТ «Альфа-Банк» надало відповідачці кредит в сумі 20\~000,00 грн. під 14,99% річних строком до 15.08.2016 року (а.с.а.с. 5 11, 17 24). Відповідачка неналежно виконує свої зобовязання з повернення позичених коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 10.10.2016 року утворилася заборгованість загальною сумою 44\~018,99 грн. з урахуванням процентів та неустойки відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 14), а саме: -основна заборгованість 19 556,62 грн.; -проценти 18 862,37 грн.; -пеня 5 600,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк» передало відповідачці певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідачка дотепер неналежно виконує свої обовязки з повернення позичених коштів та процентів за ними, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобовязань у розумінні приведеної норми. Відповідно до кредитного договору в разі порушення відповідачкою зобовязань, покладених на неї договором, вона несе перед позивачем відповідальність у виді сплати додаткових обовязкових платежів (пеня тощо). Зважаючи на те, що відповідачка неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати заборгованості, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з цим позовом. За правилами частини 1 статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. Відповідно до статті 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію понесених судових витрат у сумі 1 762,00 грн. (а.с. 4).

Outcome: approved