Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

26.01.2016 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON], в якому просила позбавити \~\~ батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в сімейних відносинах, під час перебування в яких у них народився син [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин позивачка з дитиною проживає окремо. При цьому відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виконує обовязків по його вихованню та не дбає про його здоровя, тобто взагалі не виконує своїх батьківських обовязків. Крім того відповідач ухиляється від сплати аліментів, про що свідчить наявність заборгованості у розмірі 27\~321,43 грн. за період з 13.02.2012 року по 01.12.2015 року. Дитина проживає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. На підставі викладеного просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні, підтвердила обставини, що викладені у позовній заяві. Просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він ухиляється від виконання батьківських обовязків. Представник позивачки позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, підтвердив обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив, що хоче приймати участь у вихованні та утриманні дитини. При цьому вказав, що дитину останній раз бачив в лютому 2016 року, коли вона була з бабусею, на дні народження дитини та на «утренніки» до дитячого садка не ходить, бо його ніхто не запрошує. Зазначив, що з дитиною жив разом до 2011 року, після цього сімя розпалась, але він постійно спілкувався з дитиною до 2015 року. В 2015 році один раз забирав дитину з дитячого садка, подарунки дитині та кошти передавав через бабусю (свою матір). Додав, що про наявність кримінального та виконавчого проваджень щодо нього в звязку із несплатою аліментів не знав і не цікавився, оскільки позивачка казала, що їй від нього нічого не треба. Звернув увагу, що має намір піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, виконувати обовязки по його вихованню, однак після розпаду сімї маються певні перешкоди для цього, але пояснити які саме перешкоди не зміг. Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії І-ФП №147736, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, [PERSON] народився 24 травня 2011 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментам, що складена державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції [PERSON], заборгованість по сплаті аліментів по справі №2/1412/2943 про стягнення з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01.12.2015 року складає 27\~321,43 грн. Згідно витягу з кримінального провадження №12015150030006759, 29.12.2015 року до Заводського ВП ГУ НП надійшла заява від [PERSON] щодо злісного ухилення [PERSON] від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини. Зміст довідок Дошкільного навчального закладу №78 від 25.12.2015 року за номером 57, Миколаївського міського клубу Аерокікбоксінгу №42 від 30.12.2015 року, Центру розвитку дитини «Розумники й розумниці» від 29.12.2015 року свідчить про те, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та навчанні своєї дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.04.2016 року за №980/02020122/03/14/16, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] З позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач посилалась на положення п.2 ч.1\~ст.164 СК України\~(ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). При цьому, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обовязку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Європейський суд з прав людини у рішення по справі «[PERSON] проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішення цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~\~від 23 лютого 2006 року\~(з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Частиною 5\~ст.19 СК України\~встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача судом не приймається до уваги, оскільки не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини та якими причинами це викликано. Не прийняття відповідачем протягом останнього року участі в житті дитини і, як наслідок, відсутність будь-якого виховного впливу на дитину, судом розцінюється як помилка відповідача, щодо ступеня своєї участі у вихованні дитини при належному вихованні з боку матері, з якою дитина мешкає. Враховуючи, що відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, а також помилковість його ставлення в минулому до своєї участі у вихованні дитини, суд вважає, що характер поведінки відповідача можливо змінити без застосування такої виняткової міри впливу на відповідача як позбавлення його батьківських прав. В даному випадку суд вважає, що таке вирішення спору надасть можливість відповідачу усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах з сином та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини.

Outcome: dismissed