Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В своїй заяві позивач вказав, що Наказом від 01 жовтня 2010 року № 286-к його призначено на посаду головного лікаря Краснокутської центральної районної лікарні, що підтверджується записом у трудовій книжці. Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації від 26 серпня 2014 року № 143-к його було звільнено з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Краснокутська центральна районна лікарня» з 01 вересня 2014 року на підставі його заяви від 11 серпня 2014 року та листа департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 19 серпня 2014 року № 04/624. Позивач вважає вказане розпорядження незаконним та необгрунтованим, виданим із грубим порушенням чинного законодавства та таким, що порушує його право на працю. Прохав визнати недійсним та скасувати розпорядження Краснокутської РДА від 26 серпня 2014 року № 143-к про звільнення [PERSON]; визнати недійсним та скасувати рішення Краснокусткьої районної ради Харківської області від 15.10.2014 року про погодження звільнення [PERSON] з посади головного лікаря; поновити його на посаді головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Краснокутська районна центральна лікарня » з 01 вересня 2014 року. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що звільнення позивача з займаної посади здійснено на законних підставах, процедура звільнення дотримана, порушень трудового законодавства не має, також посилався на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду визначений Кодексом законів України про працю. Прохав в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача - Краснокутської районної ради Харківської області в відкрите судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву, згідно якої прохав суд слухати справу за відсутності представника Краснокутської районної ради. Проти позовних вимог заперечують в повному обсязі. Представник третьої особи - КЗОЗ «Краснокутська ЦРЛ» у відкрите судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог статті 232 КЗУпП безпосередньо в районних…судах розглядаються трудові спори за заявами: 2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних в частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; Суд, з огляду на наведені вище норми права , заслухавши доводи учасників судового процесу, об`єктивно дослідивши, надані ними докази, всебічно перевіривши обставини справи, приходить до наступного висновку. Визнається та не заперечується сторонами, що наказом від 01 жовтня 2010 року № 286-к позивача призначено на посаду головного лікаря Краснокутської центральної районної лікарні, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 6). Також визнається та не заперечується сторонами, що 11 серпня 2014 року [PERSON] звернувся с заявою, написаною власноручно, на ім`я голови Краснкоутської РДА - Марчука А.С. про звільнення з посади головного лікаря за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗУпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів України про працю працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. З огляду на зазначену норму права , суд вважає, що заява [PERSON] про звільнення відповідає її змісту. Доводи позивача та його представника про написання цієї заяви під тиском або в рамках усталеної в районі традиції, суд розцінює критично в зв`язку з тим, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Розпорядженням голови Краснокутської районної державної адміністрації від 26 серпня 2014 року № 143-к [PERSON] було звільнено з посади головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Краснокутська центральна районна лікарня» з 01 вересня 2014 року на підставі його заяви від 11 серпня 2014 року та листа департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації від 19 серпня 2014 року № 04/624 (а.с. 8). На момент видачі оскаржуваного розпорядження, районною державною адміністрацією звільнення [PERSON] з посади головного лікаря не було узгодженим із Краснокутською районною радою, як цього вимагає пункт 7.5. Статуту КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» (а.с.57). Даний факт підтверджується текстом розпорядження № 143 - к від 26 серпня 2014 року . В графі «підстава» значиться - заява [PERSON] від 11.08.2014 року , лист Департаменту охорони здоров`я . Будь - які посилання на погодження процедури звільнення [PERSON] з займаної посади з Краснокутською Районною радою - відсутні. З урахуванням зазначеної обставини, суд вважає, що оскаржуване розпорядження голови Краснокутської РДА за своїм змістом не відповідає вимогам пункту 7.5. Статуту КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня». Наказом № 154 - к від 01 вересня 2014 року по Комунальному закладу охорони здоров`я «Краснокутська центральна районна лікарня» [PERSON] з 01 вересня 2014 року звільнено з посади головного лікаря у відповідності до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 38 КЗУпП України, на підставі розпорядження голови Краснокутської РДА від 26 серпня 2014 року № 143 (а.с. 73). З огляду на зазначений наказ , суд вважає, що моментом звільнення позивача з посади головного лікаря є саме 01 вересня 2014 року. Даний факт підтверджується також табелем робочого часу за вересень 2014 року (а.с. 71 - 72). Цим документом також спростовуються доводи представника позивача про те, що [PERSON] продовжував виконувати обов`язки головного лікаря КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» після 01 вересня 2014 року. Відповідно, суд не має підстав для застосування вимог ч. 2 ст. 38 КЗУпП, на яку посилається представник позивача, як на підґрунтя для задоволення позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2014 року [PERSON], не погоджуючись із своїм звільненням з підстави невідповідності процедури п. 7.5. Статуту КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня», звернувся до голови Краснокутської РДА с заявою про скасування розпорядження № 143 - к від 26 серпня 2014 року (а.с.9). Та 30 вересня 2014 року с заявою на ім`я голови Краснокутської районної ради с проханням не розглядати призначення головного лікаря КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» (а.с. 10). Цю заяву також мотивував аналогічно, раніше поданій. Заяви [PERSON] були залишені без задоволення , відповідно до листа голови Краснокутської РДА від 21 жовтня 2014 року (а.с. 11-12) та листа голови Краснокутської районної ради від 21 жовтня 2014 року (а.с. 13). Відповідно до вимог ч. 1 статті 233 Кодексу законів України про працю працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З урахуванням вимог цієї норми права , суд вважає, що [PERSON] був ознайомлений з наказом про звільнення з посади головного лікаря від 01 вересня 2014 року з моменту його видання, так - як наказ № 154 - к від 01 вересня 2014 року підписаний особисто позивачем (а.с. 83). Беручи до уваги зазначене, зміст пояснень, наданих в ході розгляду справи по суті позивачем та його представником, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] пропущено строк, встановлений законом для звернення до суду для відповідної категорії справ (ч. 1 ст. 233 КЗУпП ). Будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску цього строку позивачем або його представником суду не надано. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що Рішення Краснокутської районної ради № 454 - VI від 15 жовтня 2015 року не породжує юридичних наслідків для позивача. На думку суду, будучи винесеним «пост фактум» , тобто вже після звільнення [PERSON] з посади головного лікаря, воно за своїм змістом суперечить логіці процедури звільнення, передбаченій п. 7.5. Статуту КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня». А, відповідно, не може розцінюватись в якості підстави звільнення [PERSON] Одночасно, суд критично ставиться до доводів представника Краснокутської РДА про неможливість проведення сесії Краснокутської районної ради в строки, зазначені в заяві [PERSON] про звільнення., з урахуванням регламенту . Суд з цього приводу зазначає, що Статут КЗОЗ «Краснокутська центральна районна лікарня» , в якому передбачено порядок призначення та звільнення головного лікаря, було затверджено саме Рішенням Краснокутської районної ради від 25 квітня 2014 року (а.с. 49). Тобто Краснокутська районна рада, затвердивши Статут була в повній мірі освідомленою про порядок звільнення головного лікаря, а також і про порядок його призначення, про що позивач додатково повідомляв голові Краснокутської районної ради в заяві від 30 вересня 2014 року. Тому суд не бере до уваги посилання представника відповідача про неможливість проведення сесії в строк, зазначений [PERSON] в заяві про звільнення . Крім того, витяг із регламенту Краснокутської районної ради, наданий відповідачем (а.с. 93- 95) не передбачає неможливості скликання позачергової сесії або внесення змін та доповнень до переліку питань, винесених на пленарні засідання ради. Окрему увагу суд приділяє і тій обставині, що позивач звернувшись з вимогою стягнення з КЗОЗ «Краснокутська районна лікарня» заробітної плати за час вимушеного прогулу, не надав суду жодного доказу що до розміру коштів, які підлягатимуть стягненню або заяви чи клопотання про витребування розрахунку для встановлення цієї суми. При подачі заяви про поновлення на роботі, [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому

Outcome: dismissed