Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

26.09.2013р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що її бабі, [PERSON], [INFO], належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, виданого 06 липня 2004 року виконкомом Промінської сільської ради Луцького району Волинської області та зареєстровано у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації шостого серпня 2004 року в реєстрову книгу №2 за номером запису 57 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №6928525. [PERSON] померла [INFO]. Остання за життя склала заповіт, за яким вона, [PERSON], успадкувала після її смерті вищевказане домоволодіння . У ньому після смерті баби і по даний час проживає вона з чоловіком [PERSON], дочкою - [PERSON], [INFO]. В цьому ж будинку проживають [PERSON] з дружиною - [PERSON] та їхніми неповнолітніми дітьми: дочкою - [PERSON]-[INFO], сином - [PERSON]-[INFO], сином - [PERSON]-[INFO], які зареєстровані за вищевказаною адресою. Вона неодноразово попереджала відповідачів про виселення та зняття з реєстрації, так як будинок в аварійному стані та на даний час належить на праві власності їй. Відповідачі категорично відмовилися виселитися та звільнити займане приміщення . Договір найму житла між нею на правах власника та відповідачами не укладався. Відповідачі стверджують, що виселятись з будинку не будуть, так як мають намір проживати зі своєю родиною на рівних з нею правах. Їхні дії перешкоджають їй у користуванні належному їй на праві власності будинку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив виселити відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON]-[INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO] з житлового будинку [ADDRESS]. Зобов'язати Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Луцького районного відділу УМВС України у Волинській області зняти вищевказаних осіб з реєстраційного обліку в її будинку [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, мотивуючи його тим, що вони перебувають в шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей. Їхня сім'я проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав бабі [PERSON] - [PERSON]. Крім них, у цьому будинку були зареєстровані [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхня дочка [PERSON]. Сім'я відповідача, після реєстрації шлюбу, фактично проживала в місті Луцьку, в квартирі, що належить [PERSON], в той час, як вони постійно проживали однією сім'єю разом з бабою, вели з нею спільне господарство, доглядали її до смерті, доказом чого є довідка Промінської сільської ради №700 від 08.07.2013 року. За життя, [PERSON] подарувала відповідачу частину земельної ділянки в селі Промінь Луцького району Волинської області, де остання розпочала будівництво власного житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори був зареєстрований в реєстрі за № 2-4077 заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла все майно [PERSON] Через шість місяців по смерті спадкодавця відповідач зазначила про те, що баба заповіла все своє майно на неї та поставила вимогу про виселення їхньої сім'ї із займаного житлового будинку. Вони вважають, що мають право користуватися жилим приміщенням в повному обсязі, оскільки зареєстровані у ньому та проживають на законних підставах . Посилаючись на наведене, позивачі просили суд зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод їм та їхнім дітям: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] користуватися житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову підтримали з наведених у позовній заяві мотивів, просили відмовити в задоволенні зустрічного позову в зв'язку з безпідставністю. Представник Органу опіки та піклування Луцької райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, подав в суд заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заперечує щодо задоволення позову. Відповідачі по первісному позові [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, оскільки іншого житла не мають. [PERSON] перешкоджає їм у користуванні житловим будинком, тому просили зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2005 року, баба сторін [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], склала заповіт, згідно з яким зробила розпорядження про те, що все її майно, з чого б воно не складалося і де б воно не було, і все те, що буде їй належати на день її смерті заповіла позивачу [PERSON]. Даний заповіт посвідчено [PERSON], державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-4077.(а.с.7). З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2013 року вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], успадкувала після смерті баби [PERSON] наступне майно: цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]. (а.с.5) Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником спірного житлового будинку є позивач за первісним позовом - [PERSON] (а.с.9). Судом встановлено, що на даний час у вищевказаному житловому будинку, крім позивача, проживають її чоловік [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO]. Крім них, у будинку проживають відповідачі за первісним позовом: брат позивача [PERSON]- [PERSON], його дружина - [PERSON] та їхні неповнолітні діти : дочка - [PERSON]-[INFO], син - [PERSON]-[INFO], син - [PERSON]-[INFO], які зареєстровані за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою Промінської сільської ради Луцького району Волинської області № 833 від 13 серпня 2013 року. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня .1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 p. № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі) належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - статті 810, 814 ЦК). Натомість частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин, сторони не були і не є членами сім'ї, між ними не виникли договірні відносини щодо користування спірним житловим будинком Отже, з припиненням права власності особи на житлове приміщення члени йоґо сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі підлягають виселенню з спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Оскільки первісний позов [PERSON] задоволено, виселено відповідачів [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми із спірного житлового будинку, тому зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні даним житловим будинком до задоволення не підлягає.

Outcome: approved