overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

24 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.02.2015р. о 12 год. 16 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа не заперечував, зазначив, що потребує лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.02.2015р. о 12 год. 16 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний вербальному контакту. Скаржиться на головні болі, зниження слуху, безсонню. Настрій підійманий, трохи розсіяний. На прості питання старається відповідати в плані заданих. Анамнітичні дані надає плутано, затрудняється в підборі слів, збивається. Мислення торпідне, малопродуктивне. Пам'ять знижена на поточні дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - деменція важкого генезу (церебросклероз, пухлина ГМ), з іншими змішаними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

24 лютого 2015 року по вищевказаній справі Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], визнано право власності на 1/ 4 частину земельної ділянки у садівничому товаристві «Айстра», на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Однак при ухваленні вказаного рішення не вирішено питання розподілу судових витрат. В судове засідання сторони не з'явились, проте їх присутність в силу ч. 3\~ст. 220 ЦПК України, не є обовязковою. Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про задоволення такої з наступних підстав. Згідно\~ст. 220 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 24.02.2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 450/143/15-ц, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Однак, встановлено, що ухвалюючи вказане рішення, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, оскільки позов задоволено повністю та не вирішено питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, яким понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачем з 17 вересня 1988 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ, актовий запис № 3494. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між ним та відповідачем припинені з липня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, різність характерів та поглядів на життя. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Просив позов задовольнити, шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19 лютого 2014 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 вересня 1988 року, про що зроблено відповідний актовий запис №3494, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, посилаючись на те, що відповідач є її батьком, але він не надає матеріальної допомоги не дивлячись на те, що вона навчається на денній формі у Богуславському гуманітарному коледжі ім. І. С. Нечуя-Левицького. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала заяву про зменшення розміру аліментів, в якій просила стягувати аліменти з відповідача у розмірі 1/8 частки його доходів на користь позивач та просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із заявою в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає повністю та просить розглянути справу без його участі. Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про, те щоб розгляд справи відбувався без їх участи та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення ст. ст. 198-200 СК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач по справі. Відповідач ніде не працює, не приймає участі в утриманні дитини добровільно. Просить суд стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. До судового засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до відкритого судового засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, тому суд, за наявності письмової згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 січня 1999 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 15. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 березня 1999 року [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис № 120, в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. За таких обставин, передбачених ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29.09.2006 року вона уклала шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 457 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 29 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 457 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] заявляв клопотання надати строк для примирення з відповідачкою, оскільки вважає, що сім'ю можливо зберегти і примирення між ними можливе, у зв'язку з чим ухвалою суду від 13.03.2015 р. було сторонам по справі надано строк для примирення до 12.05.2015 року. Сторони по справі не примирилися (а.с. 17). Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]., від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 12 листопада 2009 року, актовий запис № 2081 зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4). [PERSON] народився [INFO] року в смт.Новогуйвинське, Житомирського району, Житомирської області в свідоцтві про народження якої батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Дослідивши матеріали справи судом встановлено наявність порушення відповідачем своїх обов'язків, як батька, утримувати свою неповнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, що є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач [PERSON]. звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 22 січня 1999 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області. Від шлюбу мають сина [INFO].. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з 2011 року через відсутність взаєморозуміння. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Майнового спору вони не мають. Просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON], будучи повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання неодноразово не зявлявся, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянув справу без його участі Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №016214, виданого 22 січня 1999 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 15, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін «Янчук».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що 19 вересня 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №113. Від шлюбу з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з батьком. Спільне життя між сторонами не склалося, в даний час вони проживають окремо, з 17 лютого 2015 року вони не підтримують подружніх стосунків, сім'я існує формально. Позивач ставить питання про розірвання шлюбу, вважає, що вони не зійшлися характерами з відповідачкою та мають різні погляди на життя, внаслідок чого в їхніх стосунках виникла неприязнь. В судовому засідання позивач був відсутній, але від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному об'ємі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, але від неї надійшла заява про слухання справи без її участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Із матеріалів справи видно, що 19 вересня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №113. В сім'ї сторін народилися діти, син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 19 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №05, та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] виданого 15 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №52. Спільне життя між сторонами не склалося, в даний час вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, сім'я існує формально. Згідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення до суду про розірвання шлюбу, та інші обставини із життя подружжя. Суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Питання про розподіл майна сторони не порушують. При таких обставинах суд вважає, що шлюб носить формальний характер, тому повинен бути розірваний. Діти проживають із позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

24 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з цим позовом, та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказував, що він є власником вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування. З відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2000 року по 2013 рік. Після розірвання шлюбних стосунків, а саме - з травня 2013 року, відповідачка разом з їх донькою [PERSON] стала проживати в будинку її батьків, участі в утриманні цього будинку не приймає, але з реєстраційного обліку за цією адресою не знялася, що змушує позивача нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, тому він, як власник вказаного будинку, просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, у зв'язку із чим судом допустив заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 14 грудня 2009 року [PERSON] є власником житлового будинку з земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно положень п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, майно набуте чоловіком, дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю набувача, отже вказане майно не належить до спільного сумісного, та позивач вправі розпоряджатися ним як єдиний власник. Згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 травня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 11). За даними Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10), натомість, згідно акту від 20.02.2015 року, за вказаною адресою [PERSON] не мешкає з травня 2013 року (а.с. 13). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Проте відповідачка не має права власності на вказаний житловий будинок або на його частку, та не є членами сім'ї позивача, у будинку не проживає більше року, не приймає участі в його утриманні чи сплаті комунальних послуг, проте її реєстрація за цією адресую змушує позивача нести додаткові витрати зі сплати цих послуг, тому вимоги останнього законні та обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved