Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

26 жовтня 2016 року до суду звернулась [PERSON], з позовом до [PERSON], про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], посилається на те, що вона з 2008 року, згідно ордеру № 144 від 08.10.2008 року на жиле приміщення є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] (нині Довженка) в смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, яка складається з двох житлових кімнат, площею 27.35/47.53 кв.м. Зазначений ордер було видано на сімю у складі трьох чоловік: позивачки [PERSON], (квартиронаймач), [PERSON], (сина квартиронаймача) та [PERSON], (чоловіка квартиронаймача). На разі у даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], [INFO], який у спірну квартиру не вселявся і не проживає з 2008 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Позивачка одноособово проводить їх сплату. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинить, оскільки останній добровільно спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин. У звязку із чим та на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою № 38 у будинку № 15 по вул.Довженка в смт.Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області та стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримала, подавши письмову заяву до суду стосовно розгляду справи за її відсутності. Просить задовольнити заявлені вимоги до відповідача у повному обсязі, із підстав, що наведені у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомленим належним чином про час, день і місце розгляду справи про, що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, і не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Заяв щодо розгляду чи відкладення розгляду справи та (або) заперечень відносно предявленого позову до суду не надав. Доказів відносно поважності неприбуття у судове засідання відповідачем до суду також не подано. Так відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України слідує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи зазначену норму Закону, а також те, що відповідач мав можливість прибути особисто у судове засідання та (або) уповноважити іншу особу (представника) прибути в судове засідання. У звязку з чим розгляд справи затягується відносно його розумності розгляду справи по суті, а тому суд з врахуванням наведеного визнає причину неявки до суду відповідача неповажною та проводить розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі тих письмових доказів, які знаходяться у справі. Представники третіх осіб: Новобілокоровицької селищної Ради та Новобілокоровицького багатогалузевого комунального підприємства Олевського району Житомирської області у судове засідання явку своїх представників не забезпечили, подавши до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] (шлюбне прізвище Михайлова) [PERSON], на підставі ордеру № 144 від 08.10.2008 року є одноособовим квартиронаймачем ізольованого житлового приміщення, загальною площею 27.35/47.53 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно рішення 7-ї сесії УІІ скликання Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області від 19.08.2016 року № 63 «Про перейменування вулиць селища [PERSON]» - вулицю Фрунзе в смт.Нові Білокоровичі перейменовано на вулицю Довженка, (а.с.13). Квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області, (а.с.10). Оплату зазначеного житлового приміщення, його утримання та комунальні послуги здійснює одноособово [PERSON], по особовому рахунку відкритому на її імя (а.с.9). З 07.11.2008 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.10). Однак з дня видачі ордера на житлове приміщення № 144 від 08.10.2008 року та з 07.11.2008 року - дня вселення позивачки до квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON], у спірну квартиру не вселявся і не проживає у ній на даний час, (а.с.8,10-12,20). 29 листопада 2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за № 94, (а.с.5). Положеннями ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Так, із матеріалів справи вбачається та встановлено в судовому засіданні, що з 07 листопада 2008 року [PERSON], у спірній квартирі № 38, розташованій за адресою смт.Нові Білокоровичі вул.Довженка, 15 Олевського району Житомирської області не проживає, і до даної квартири не вселявся взагалі, (а.с.8, 10-12, 20). Судом також не здобуто жодних доказів, які б підтверджували поважність причин, з яких [PERSON], не міг користуватися спірною квартирою, починаючи з 07.11.2008 року, тобто з дня вселення позивачки до спірної квартири та наявності особистих речей відповідача у даній квартирі і виконання обовязків [PERSON], як членом сімї, передбачених ст.64 ЖК України, повязаних із утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Обставин, які перешкоджали б відповідачу [PERSON], не проживати у спірній квартирі внаслідок неправомірних дій позивачки [PERSON], судом не встановлено. Отже, відповідач утратив інтерес до спірної квартири, як до місця своєї реєстрації та самостійно вибув із неї. Таким чином, і у даному випадку судом встановлено, що відповідач дійсно відсутній у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців, тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідач втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Outcome: approved