Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

25.02.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом при цьому вказавши, що з 04.10.1996 року по 27.08.2002 року працював у КСП «Лазірки» Оржицького району Полтавської області на посаді слюсаря. Після проведення паювання земель КСП «Лазірки» був виданий Державний акт про право колективної власності на землю від 08.02.1996 року. Вказане паювання землі відбулось згідно розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №557 від 24.12.1996 року. Після проведення даного паювання позивачеві не було наділено земельний пай. Звернувшись до архіву за відповідною інформацією, позивачеві у червні 2014 року стало відомо про те, що згідно протоколу звітних зборів уповноважених КСП «Лазірки» від 14.02.1997 року позивача прийнято у члени КСП та подано у списки, які надають право на паювання землі. Вважає, що належним відповідачем за позовом має бути Лазірківська сільська рада, яка має резервний фонд для надання земельних ділянок особам, яким по не залежних від них причинам не було наділено земельних ділянок. Звернувшись до сільської ради з проханням виділити земельну ділянку з земель резервного фонду, позивач 15.09.2014 року отримав відмову згідно якої сільська рада вказала, що вона не є компетентною у вирішенні даного питання, оскільки такі землі знаходяться за межами населеного пункту та належать до відання [PERSON] РДА. У подальшому позивач звернувся до [PERSON] РДА, яка повідомила, що оскільки КСП «Лазірки» ліквідовано, то вирішити питання по суті неможливо через відсутність списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). З урахуванням того, що родючість землі є різною, визначити розмір земельної ділянки позивач не може. Просить виділити позивачеві із резервного фонду земель Лазірківської сільської ради Оржицького району Полтавської області земельну частку (пай) в розмірах встановлених на території даної сільської ради. Судові витрати віднести за рахунок позивача. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з мотивів, що у ньому наведені. Крім того зазначили, що про те, що позивач був включений у список осіб, які мають право на пай дізнався лише у 2013 році, про що йому сказав [PERSON] Про проведення зборів членів КСП, що відбулись 14.02.1997 року йому нічого не було відомо. Нікого не уповноважував на участь у них. Так як є доведеним, що позивач має право на земельну частку (пай), то йому необхідно виділити зазначену землю. Предстник позивача вважає, що архівна довідка підтверджує той факт, що позивача включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Предстаавник Лазірківської сілької ради сільский голова вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки ПСП «Лазірки» було реорганізовано у СТОВ «Агрофірма»Куйбишево», яке з 2011 року безпідставно використовує земельні ділянки громадян, тобто без договорів. На даний час позивачеві виділити земельну ділянку неможливо, оскільки вона засіяна. Також у судових дебатах зазначив, що якщо громядінин [PERSON] заслужив, то земельну ділянку слід наділити. Відповідач головне управління Держземагенства у Полтавській області у поданій до суду заяві прохають справу розглядати без їх участі. Своєї позиції щодо змісту позовних вимог не вказали. Представник третьої особи - Дерземагенства у Оржицькому району заперечень щодо позову немає. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних трудової книжки виданої на ім»я [PERSON] встановлено, що він з 04.10.1996 року по 27.08.2002 року працював у ПСП «Лазірки» Оржицького району на посаді слюсаря та тракториста. Зі інформацією відділу Держземагенства у Оржицькому районі № 696 від 17.07.2014 року зазначено, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Лазірки» виданий 08.02.1996 року Лазірківською сільською радою Оржицького району Полтавської області. Із списком громадян, яким передано у приватну власність земельні частки (паї) є можливість ознайомитись у даному відділі. Згідно архівного витягу № 01-39/Н-31 від 25.06.2014 року із протоколу звітних загальних зборів уповноважених КСП «Лазірки» від 14.02.1997 року № 1 вбачається, що збори ухвалили прийняти у члени колгоспу і подати списки на паювання землі щодо [PERSON] ( порядковий номер 12). Відповідно до листа № 304 від 15.09.2014 року Лазірківська сільська рада зазначає, що є не компетентною у вирішенні питання щодо передачі у приватну власність земельної ділянки із резервного фонду. Відповідачі [PERSON] РДА та головне управління Держземагенства у своїх листах від від 15.10.2014 року № 01-58/75 та від 06.11.2014 року № Н-250/0-428/6-14 рекомендували позивачеві звернутися до суду. У судовому засіданні був допитания свідок [PERSON], який вказав, що перебуваючи на жнивах у с.Корніївка у 2013 році зустрівся з позивачем та під час розмови з»ясували, що позивач не має земельного паю. Свідок у 2006 році був головою ревізійної комісії і мав списки осіб, яким надавалось право на земельну частку (пай) та бачив, що до даного списку був включений [PERSON] Щодо проведених зборів у 1997 році на яких вирішувалось питання про допаювання землі, то знає, що ці збори відвідували ті працівники, які не були зайняті під час робочого дня. Знає, що громадянам виділялось по 4,52 умовно кадастрових гектарів. За інформацією відділу Держземагенства у Оржицькому районі від 15.06.2015 року № 31-1606-0.3-625/2-15 зазначено, що на території Лазірківської сільської ради затверджено розмір паю 24 грудня 1996 року у розмірі 4,52 умовних кадастрових гектари, які передані у колективну власність КСП «Лазірки». Інших доказів, що стосуються предмету спору сторонами надано не було. При прийнятті рішення суд звернувся до слідуючих норм законодавства. Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За нормами ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Статтею 121 ЗК України передбачено випадки безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Відповідно до ч.4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно п.2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на правоколективної власності на землю. Пунктом 5 Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. За нормою п.7 Указу передбачено, що необхідно установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Статтею ч.3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших,передбачених законом, способів. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай),також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ст. 3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги про виділення земельної частки (паю) із земель резервного фонду земель Лазірківської сільської ради до задоволення не підлягають, оскільки можливість такого виділення передбачена діючим законодавством лише при наявності сертифіката про право на земельну частку (пай), або при перебуванні земельної ділянки у власності особи. Для виділення земельної ділянки необхідно дотриматись процедури, яка передбачена Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Оскільки земельна частка (пай) повинна виділятись із земель державної власності, то Лазірківська сільська рада у межах повноважень визначених ст. 12 ЗК України не має права вирішувати питання щодо її виділення. Обраний спосіб захисту суперечить положенням ЗК України. Так, позивачем доведено, що його прийнято в члени КСП «Лазірки» та його прізвище подано в списки на паювання землі, вказане підтверджено архівним витягом від 25.06.2014 року №01-39/Н-31. Разом з тим позивач не надав суду жодного доказу, який підтверджує його право чи право власності на земельну частку (пай) чи земельну ділянку, що перешкоджає саме виділенню земельної ділянки. [PERSON] у суді не довів, що його включено до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю як передбачено п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданиху колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року. На запитання суду з даного приводу, суду було повідомлено, що позивач є у списку, але його до суду надати не можуть. Клопотань про забезпечення чи витребування доказів із даного приводу позивачем та його представником суду не заявлялось. Позивач ототожнив поняття подачі у списки на паювання землі та включення до списку на паювання землі. За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. З огляду на те, що даної норми позивачем при обгрунтуванні позову дотримано не було, то і підстав для його задоволення суд не вбачає. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З урахуванням вказаної норми та з огляду на те, що позивач довів поважність пропуску строку зверення до суду, суд вважає, що процесуальний строк підлягає поновленню.\~Відповідачі заяв про застосування вказаних строків суду не заявляли, а позивач дізнався про те, що його включено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) у 2013 році, що не спростовано сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed