Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

25 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, третя особа [PERSON], про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В позові зазначив, що [INFO] року помер його батько, [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], Веселинівський район Миколаївська область, належний померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва на право особистої власності. [PERSON] заповіту не залишив, тому право на спадщину отримали в першу чергу діти, дружина і батьки померлого. До нотаріального органу з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, тому спадщину після його смерті прийняла дружина померлого, [PERSON], яка фактично вступила в володіння та управління спадковим майном. До державної нотаріальної контори [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину не зверталася. [INFO] року [PERSON], померла. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,57 га (рілля), кадастровий номер: [NUMBER], та площею 0,14 га (пасовище), кадастровий номер: [NUMBER], розташовані на території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0904 га, яка знаходиться в [ADDRESS], Веселинівського району Миколаївської області; та житловий будинок, успадкований померлою після смерті чоловіка [PERSON] Оскільки [PERSON] заповіт не складала, позивач як син спадкодавця, отримав право на спадкування за законом у першу чергу та звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, де подав заяву про прийняття спадщини. Окрім нього є й інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1274 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, а відповідач [PERSON] спадщину прийняв на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Коли позивач звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на належну йому частку у спадщині, нотаріус, відмовила йому у видачі свідоцтва про право спадщину за законом, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Враховуючи те, що правовстановлюючих документів на нерухоме майно позивач не мав, він звертався до інших спадкоємців з питанням про місцезнаходження правовстановлюючих документів на нерухоме майно, але виявилося, що правовстановлюючі документи на нерухоме майно були втрачені з невідомих причин. Віднайти та відновити втрачені правовстановлюючі документи на спадкове майно позивач не зміг, а тому звернувся до суду на просить визнати за ним право власності на 2/3 частини успадкованого майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що після звернення з позовом до суду, йому стало відомо від відповідача [PERSON], що правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцеві знаходяться у нього та що він не визнає його право власності на успадковане майно. Відповідач [PERSON], утримуючи правовстановлюючі документи щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, створює йому перешкоди в нотаріальному оформленні його права, а тому, він вимушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на 2/3 частини успадкованого після смерті матері [PERSON] майна. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав письмове заперечення. Своє заперечення обґрунтував тим, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться в нього, крім того за життя [PERSON] в усній формі повідомила йому, що все майно після її смерті повинно належати лише йому, а тому він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Надавати правовстановлюючі документи на спадкове майно позивачу відмовляється. Просив суд відмовити в позовних вимогах [PERSON] повністю. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Миколаївської області Фролова Ю.С. в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Веселинівської селищної ради, позов визнають повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, викладені в позові обставини та факти підтримав повністю, позов визнає. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Звенигородка Веселинівського району Миколаївської області помер, [PERSON], смерть якого була зареєстрована 03 травня 1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 49. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований в [ADDRESS], належний померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 08 грудня 1988 року виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради на підставі рішення Веселинівської районної ради народних депутатів № 222 від 06 грудня 1988 року. Право власності [PERSON] на житловий будинок зареєстроване Миколаївським МБТІ від 08 грудня 1988 року, реєстраційний номер 55. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом». Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] за життя заповіту не залишив, тому право на спадщину отримали в першу чергу діти, дружина і батьки померлого. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45467838 від 19 жовтня 2016 року спадкова справа після смерті [INFO] року [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Отже, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався та свідоцтва про право на спадщину не отримував. Разом з тим, дружина померлого, [PERSON], з часу відкриття спадщини проживала в спадковому будинку, використовувала його за призначенням та несла весь тягар його утримання, а тому у порядку ст. 549 ЦК УРСРприйняла спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. [INFO] року в смт. Веселинове Миколаївської області померла [PERSON], смерть якої була зареєстрована 30 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом № 83. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої зокрема увійшли: земельні ділянки площею 5,57 га (рілля), кадастровий номер: [NUMBER], та площею 0,14 га (пасовище), кадастровий номер: [NUMBER], передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0904 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], Веселинівського району Миколаївської області. Крім того, до складу спадкового майна увійшов і житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], Веселинівський район Миколаївська область, успадкований [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] заповіту не склала. Після її смерті право на спадщину за законом у першу чергу отримали діти спадкодавця, а саме: позивач по справі, [PERSON], відповідач по справі, [PERSON], третя особа по справі, [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи № 5/2015 заведеної Веселинівською державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] року [PERSON], позивач [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання 20 січня 2015 року до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 6. [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON], про що 20 січня 2015 року подав до Веселинівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, яка була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 7. Згідно довідки Веселинівської селищної ради Миколаївської області від 25 травня 2016 року № 1113/02-12 разом з [PERSON] на день її смерті був зареєстрований та проживав її син [PERSON], а отже у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину. Таким чином, спадкоємцям, що прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON] є позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON] Відповідно до постанови державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 травня 2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки спадкодавцем не надано жодного правовстановлюючого документу на спадкове майно. Під час розгляду справи встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться у відповідача [PERSON]. Оригінали вказаних документів було оглянуто в судовому засіданні. Однак, відповідач відмовляється надати їх позивачу [PERSON], не визнаючи право останнього на частку спадкового майна, та з власних суб'єктивних міркувань вважає себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину. Іншим чином, отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно, щоб оформити своє право на спадщину за законом, позивач не може. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 5,57 га (рілля), кадастровий номер: [NUMBER], та площею 0,14 га (пасовище), кадастровий номер: [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. Це її право власності посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 14 жовтня 2003 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 16. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4802331202016 від 12 липня 2016 року відділом Держгеокадастру у Веселинівському районі уточнено площу та розміри земельної ділянки з кадастровим номером: [NUMBER], з 5,57 га на 5,5718 га. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 16 грудня 2010 року Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0904 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS], Веселинівського району Миколаївської області. Крім того, за життя [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], Веселинівський район Миколаївська область, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. Згідно п. 3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України та п. 3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем [PERSON] своїх спадкових прав у державній нотаріальній конторі, у зв'язку з відсутністю у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, враховуючи, те що право [PERSON] на частку в спадковому майні не визнається відповідачем [PERSON], що крім іншого також підтверджується відмовою останнього надати оригінали правовстановлюючих документів позивачу [PERSON] для оформлення ним спадкових прав, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права власності на 2/3 частини в порядку спадкування за законом на земельні ділянки та житловий будинок. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач [PERSON] є інвалідом І групи, він відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1343 грн. 92 коп. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved