Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

24 квітня 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом посилаючись на наступні обставини. [PERSON] будучи знайомою, увійшовши до позивача в довіру, попросила у нього в грудні 2012 року кошти в борг у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. на невеликий термін. 20 грудня 2012 року відповідач отримала від позивача кошти у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. про що склала власноручно та передала розписку, в якій підтвердила що позивач надав їй у борг кошти у сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. та вказала, що надану їй суму у борг зобов'язується повернути протягом одного року з дня отримання грошових коштів, тобто до 20 грудня 2013 року. В кінці 2013 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою щодо повернення грошових коштів, але відповідач відмовляється повернути позивачеві позичені грошові кошти, посилаючись на те, що у неї скрутне матеріальне становище. Також вважає, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевному стражданні від протиправної поведінки відповідача, яку оцінив у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики підтримав, а в частині стягнення моральної шкоди поклався на розсуд суду. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики визнала, а в частині стягнення моральної шкоди заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи знайомою позивача, увійшовши до нього в довіру, в грудні 2012 року в м. Орджонікідзе попросила його позичити їй кошти у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 20 грудня 2012 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача кошти в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. та власноруч склала та передала йому свою розписку, в якій підтвердила, що позивач надав їй в борг кошти в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається в простій письмовій формі. За змістом ч.2 ст. 1047 ЦК України, якщо договір укладається в простій письмовій формі, його укладення може бути здійснено як у формі окремої угоди позики, так і шляхом обміну листами, телеграмами, тощо. Розписка, підписана відповідачем, і є документом, який згідно закону стверджує укладення договору позики. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлено договором. В кінці 2013 року позивач звернувся до [PERSON] з вимогою щодо повернення грошових коштів, але відповідач відмовляється повернути йому позичені грошові кошти, посилаючись на те, що у неї скрутне матеріальне становище. Таким чином, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому його кошти, але зазначені кошти не отримав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так як відповідач відмовилася виконувати своє зобов'язання за договором позики, а тому позивач і вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з неї заподіяних збитків в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. З урахуванням викладеного, вимог діючого законодавства, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача грошових коштів в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. за договором позики від 20 грудня 2012 року, стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд, вважає наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, або незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо: шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. На переконання суду самі лише пояснення позивача у позовній заяві не доводять факт дійсної наявності понесення позивачем будь-яких втрат немайнового характеру, внаслідок моральних страждань або інших негативних явищ, а також того, що такі факти спричиненні саме в наслідок неповернення боргу відповідачем [PERSON] А також, в обґрунтування даної позовної вимоги позивач не надав доказів, які б підтвердили факт того, що така шкода дійсно йому була завдана, а обмежився загальними посиланнями на те, що він відчував душевні страждання від протиправної поведінки відповідача і це принизило його ділову репутацію, тобто не довів наявності моральної шкоди, а тому суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: partial