Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

24.09.2021 року заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Черкасова А.О. звернулась до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON] на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] була госпіталізована до лікарні 23.09.2021 року о 18:40 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем БШМД № 204 Нестеренко, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від сина [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] На підставі цих відомостей [PERSON] 23.09.2021 року була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] , яка підтвердила висновок про необхідність госпіталізації. 24.09.2021 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів лікарні. Комісія дійшла висновку, що [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у формі: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, внаслідок якого становить небезпеку для оточуючих, а в зв`язку з наростаючою соціальною дезадаптацією і для себе (агресивна до оточуючих , по маячним мотивам не мешкає вдома, бродяжить, вважає, що її всі переслідують, впливають на неї енергетично, скаржиться у всі державні установи) та підтвердила обґрунтованість рішення про примусову госпіталізацію згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Зінченко Н.М. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що її лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки вона страждає на важке психічне захворювання у формі: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, внаслідок якого становить небезпеку для оточуючих, а в зв`язку з наростаючою соціальною дезадаптацією і для себе (агресивна до оточуючих , по маячним мотивам не мешкає вдома, бродяжить, вважає, що її всі переслідують, впливають на неї енергетично, скаржиться у всі державні установи). У зв`язку з чим, потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] до лікарні. Представник [PERSON] - адвокат Какосян Т.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти її примусової госпіталізації та пояснила, що не має причин лікуватися у даній лікарні і вона вважає себе здоровою людиною. Також , повідомила що її сина або викрали або підминили. Син [PERSON] - [PERSON] надав лікарні заяву про те, що він просить госпіталізувати свою матір до лікарні у звязку із погіршенням її психічного стану, яка приєднана до матеріалів заяви. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка № 2115/204, [PERSON] 23.09.2021 року була доставлена до лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з попереднім діагнозом: шизофренія. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 09/4736 від 24.09.2021 року, складеного комісією лікарів лікарні, [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням у формі: шизофренія, параноїдної форми, безперервного типу перебігу хвороби, внаслідок якого становить небезпеку для оточуючих, а в зв`язку з наростаючою соціальною дезадаптацією і для себе. Потребує стаціонарного лікування та примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] психічно хвора з 1990 року, неодноразово лікувалась у психіатричному стаціонарі з загостренням галюцінаторно-параноїдної симптоматики, агресивністю до оточуючих. Бродяжить по маячним мотивам: вважає, що її всі переслідують, впливають на неї енергетично, з цього приводу періодично зверталась у різні державні установи зі скаргами, ці відомості взяті з заяви сина. Також син повідомив, що з 2018 року за місцем прописки не проживає. Після виписки із стаціонару підтримуючого лікування не приймала, не вважаючи це за потрібне. Направлена на стаціонарне лікування БШМД № 204. Стан погіршився 2 роки тому. Перестала приймати ліки. Почала жити на вулиці у своєму дворі та наносила туди сміття. Агресивна до сусідів. Госпіталізована у зв`язку з погіршенням стану, у зв`язку з психомоторним збудженням, агресією до оточуючих, погрозами фізичною розправою на адресу рідних. Після огляду чергового лікаря, згоду на госпіталізацію і лікування не дала. Застосована примусова госпіталізація за ст. 14 ЗУ «Про примусову госпіталізацію», в зв`язку з небезпекою до оточуючих і для себе. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд дійшов висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу, який обумовлює її безпосередню небезпеку для себе та оточуючих виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікарні із даною заявою, її психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, захворювання є тяжким психічним захворюванням, яке створює небезпеку як для оточуючих, так і для самої [PERSON] і захворювання залишається стабільно стійким. На уточнююче запитання суду про те чи вважає [PERSON] себе хворою, остання заперечила. Доводи [PERSON] суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника лікарні, даними акту психіатричного огляду особи з висновками комісії лікарів. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого вона представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без її згоди.

Outcome: approved