Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

25 вересня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 14 лютого 2018 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу спільних дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки припинені у вересні 2019 року в зв`язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обов`язки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору вони не мають. У судове засідання позивач та його представник адвокат Сукач Т.В. не з`явилися, надали заяви з проханням розглядати справу в їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили шлюб розірвати. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, в письмовій заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №23. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до\~роз`яснень,\~наданих у\~пленумі Верховного\~суду України\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, у зв`язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved