Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

25.07.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕГАІНВЕСТСТРОЙ» про стягнення коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем у справі було укладено попередній договір за реєстром №2677 від 08.12.2017 року про купівлю-продаж квартири. Згідно умов вказаного договору купівлі-продажу з її сторони як покупця всі зобов`язання було виконано, в строк до 31.03.2018 року було здійснено повністю розрахунок згідно умов попереднього договору купівлі-продажу. Відповідачем не було виконано зобов`язання за договором, а саме: п. 2.16 попереднього договору купівлі-продажу сторони даної угоди погодили, що нотаріальне посвідчення основного договору купівлі-продажу квартири необхідно було здійснити до 30.04.2018 року. Проте, основний договір купівлі-продажу квартири було укладено лише 06.09.2018 року, тому згідно п. 2.17 попереднього договору відповідач має компенсувати 10% від загальної суми попереднього договору купівлі-продажу, що складає 62 726 грн. 40 коп. Просила суд про стягнення з відповідача на її користь 62 726.40 грн. компенсації від загальної суми за попереднім договором, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 31.07.2018 р. відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 07.10.2019 року до суду надійшов письмовий відзив від представника відповідача. 10.10.2019 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач у справі в судовому засіданні підтримала в повному обсязі викладене в позовній заяві та просила суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача у справі в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що вони жодним чином не доведені позивачем у справі та ґрунтуються на законі. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, заслухавши пояснення сторін, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 1, 2-5, 12 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем у справі 08.12.2017 року укладено попередній договір купівлі-продажу, предметом якого було те, що ТОВ «Мегаінвестстрой» зобов`язалася передати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язалася купити та прийняти від ТОВ «Мегаінвестстрой» житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] .(а.с. 4-5). Сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири здійснюватиметься до 30 квітня 2018 року (п. 2.16). Пунктом 2.17 договору передбачено, якщо договір куплі-продажу квартири не буде укладено протягом строку, встановленого в п. 2.16 договору і не буде досягнуто згоди про зміну його строку з вини сторони 1 (Відповідач), то сторона 1 зобов`язана протягом трьох календарних днів з дня настання зазначеного строку повернути стороні 2 (Позивач) суму забезпечення виконання зобов`язання, отриману за даним договором та сплатити стороні 2 (Позивачу) штраф в розмірі 10% від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана нею за договором про забезпечення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволені позову [PERSON] виходячи з наступного. Позивач висуваючи вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% від суми забезпечення виконання зобов`язання, що була отримана ним за договором забезпечення, посилається на не виконання відповідачем п. 2.16 попереднього договору. Проте, як випливає із вказаного пункту попереднього договору, відповідач сплачує штраф у разі прийняття рішення позивачем про не продовження терміну дії договору та фактично виставлення вимоги відповідачу про повернення сплачених коштів. В підтвердження згоди позивача на укладення основного договору та відсутності у неї претензій до відповідача, слугує заява позивача від 06.09.2018 року про зарахування сплачених коштів по попередньому договору в рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири від 06.09.2018 року та акт прийому передачі квартири від 31.10.2018 року в п. 3 якого зазначено, що «сторони підтверджують, що претензій та зауважень щодо виконання умов договору одна до одної не мають. Зобов`язання сторін за договором виконані повністю та належним чином.» (а.с. 34-35). Крім того, основний договір було укладено 06.09.2018 року (а.с.7) Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Беручи до уваги, що доводи сторони позивача повністю спростовані наявними у матеріалах справи доказами, тому вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє, позивачу не повертаються судові витрати, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed