Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

25.08.2014 позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, який обґрунтовує тим, що 26.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №063-2008-917, відповідно до умов якого остання отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 315 000,00 дол. США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом. Для забезпечення зобов'язання за кредитним договором 26.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 705, відповідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Чігріною Г.В., приватним нотаріусом КМНО 26.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером №704. Відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору своїх обов'язків щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала та на даний час продовжує порушувати умови кредитного договору. Окрім того, в порушення умов договору іпотеки без згоди іпотекодержателя відчужила предмет іпотеки на користь ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит». У зв'язку з порушенням умов кредитного договору рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014, з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в загальному розмірі 335280,93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2014 складає 2 866 886,65 грн., та суму судового збору 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Оскільки на даний час дане рішення суду та зобов'язання відповідача [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» залишаються не виконаними, позивач просить: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 2 121 496, 12грн.; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» 128 420,81 грн. у якості 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по нарахованим відсотках за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в сумі 173 717,94 доларів США; - в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в сумі 2 866 886,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит», шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, яка буде визначена експертом, суб'єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження. Представник позивача - ПАТ «Універсал Банк» в судове засідання не з'явився, відповідно до п. 1 прохальної частини позовної заяви просить розглянути справу в його відсутності, згодний на розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 31.03.2016 до канцелярії суду надійшли заяви [PERSON] та представника ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» про відкладення розгляду справи. Зважаючи на обставини справи, суд проходить до висновку про відсутність обставин, які свідчать про поважність причин неявки відповідачів. Суд враховує, що закон створює рівні умови для реалізації особами, які беруть участь у справі своїх процесуальних прав, та вважає, що судом прийнято вичерпні заходи для повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, та у зв'язку з цим забезпечено їх можливістю з'явитися в суд і захистити свої права. В той же час, справа неодноразово призначалась до судового розгляду, а тому з огляду на те, що відповідачі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явились без поважних причин, з заявами про розгляд справи у їх відсутності до суду не звертались, суд відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України знаходить можливим розглянути справу в даному судовому засіданні, ухваливши заочне рішення. Вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №063-2008-917, відповідно до умов якого остання отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 315 000,00 дол. США, строком до 10.03.2038 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом. Відповідно до п.2.5. кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, який є невід'ємною частиною даного договору. Згідно з п.2.4. цього ж договору сплата процентів за користування кредитом та частина кредитних коштів сплачується позичальником не пізніше 10 числа наступного за звітним місяцем. Позивач повністю виконав перед [PERSON] свої зобов'язання, передбачені умовами договору, а остання в свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких: зобов'язалася погашати кредит та проценти за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором кредиту та додатками до нього. Зазначені обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014, відповідно до якого з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 в загальному розмірі 335280,93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 13.02.2014 складає 2 866 886,65 грн., та суму судового збору 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,00 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу статті 1049 Цивільного кодексу України (ЦК), позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Виконання зобов'язання полягає у вчиненні або утриманні від вчинення дій, які складають його об'єкт. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. З матеріалів справи вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2014, змінене рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014, на час розгляду справи не виконане. При цьому, з відповідача [PERSON] на користь позивача даним рішенням суду стягнута заборгованість за кредитним договором, до якої включено тіло кредиту, відсотки та підвищені відсотки нараховані включно до 18.05.2011. Враховуючи, що зазначеним рішенням суду заборгованість за кредитним договором від 26.03.2008 №063-2008-917 визначена в іноземній валюті та перерахована в національну валюту, то з моменту перерахунку відповідач відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язана на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми. Окрім того, оскільки зобов'язання між позивачем та відповідачем [PERSON], яке виникло на підставі кредитного договору від 26.03.2008 №063-2008-917, не є припиненим остання зобов'язана сплачувати на користь позивача проценти за користування грошовими коштами. Як видно з представленого позивачем розрахунку, інфляційне збільшення суми боргу, стягнутого рішенням суду складає 2 121 496,12 грн., розмір трьох процентів річних за період з 13.02.2014 по 12.08.2015 складає 128 420,81 грн., а розмір заборгованості за процентами нарахованими за період з 19.05.2011 по 12.08.2015 складає 137 717,94 дол. США, з яких: за відсотками - 168 691,84 дол. США, за підвищеними відсотками - 5 026,11 дол. США Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних втрат, трьох процентів річних та процентів за користування грошовими коштами у зазначеному вище розмірі відповідають вимогам закону, належно обгрунтовані, а тому суд приходить до висновку, що ці вимоги належить задовольнити. Як далі видно з матеріалів справи, для забезпечення зобов'язання за кредитним договором 26.03.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 705, відповідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що має три кімнати, загальною площею 88,80 кв.м., житловою площею 56,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. 26.03.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером №704. На підставі вищезазначеного договору іпотеки приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. 26.03.2008 до Державного реєстру іпотек внесено відомості про обтяження іпотекою квартири за адресою: [ADDRESS]. Матеріали справи свідчать, що на даний час право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит». Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності за ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» зареєстровано 08.02.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №3491. Відповідно до приписів ст.ст. 1 - 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Отже, враховуючи, що факт істотного порушення відповідачем [PERSON] основного зобов'язання, яке витікає з кредитного договору від 26.03.2008 №063-2008-917, достовірно підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, суд вважає, вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], - законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. При цьому, суд враховує, що право іпотеки позивача зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що діяло на час укладання договору іпотеки, а тому відчуження відповідачем [PERSON] предмета іпотеки на користь відповідача ТОВ «Аудиторська компанія «Бізнес-Аудит» у даному випадку відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про іпотеку» не є перешкодою для задоволення вимог позивача, що витікають з основного зобов'язання, шляхом звернення стягнення на відповідне майно. Відповідно до вимог статті 39 Закону «Про іпотеку», у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідні роз'ясненнями містяться і в п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». З урахуванням положення ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу підлягає встановлена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки. Ґрунтуючись на вищевикладеному, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки належить задовольнити в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів у рівних частинах підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved