Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вони з відповідачем з 20 вересня 2014 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №86. Від вказаного шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужила різність поглядів на життя та різність характерів подружжя. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинені з січня 2017 року. Спір про поділ спільного майна та стягнення аліментів на дитину у позивачки з відповідачем відсутній. Тому позивачка, [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], так як, відновлювати спільне проживання з відповідачем не має наміру та просить малолітню дитину [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею. Ухвалою від 25 травня 2017 року Великомихайлівським районним судудом Одеської області розгляд справи було відкладено, сторонам по справі було надано строк на примирення 3 місяці. Однак після спливу вищезазначеного строку, судом було з'ясовано, що сторони не скористались вжитими судом заходами щодо їх примирення. Позивачка в судове засідання не зявилась, але через канцелярію суду від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі,спору по розділу майна немає, а також просить суд залишити неповнолітню дитину проживати разом з нею та залишити їй шлюбне прізвище «Александрюк». Відповідач в судове засідання не зявився, але через канцелярію суду від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує, срору по розділу майна немає, згоден, щоб дитина залишилась проживати разом з матірю. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 86. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На підставі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з січня 2017 року, відновлювати подружні відносини не мають наміру, оскільки вважають, що їхня сім'я розпалася остаточно. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При таких обставинах, суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка й жінки й роблять їхнє спільне життя надалі неможливим, тому що, збереження родини суперечило б інтересам сторін, адже сторони категорично налаштовані на розірванні шлюбу, на примирення не згодні, а оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді сторін, то ніхто не вправі примусити чоловіка та жінку до шлюбу. Таким чином, з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 Сімейного кодексу України, є недоцільним та неефективним і суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає надалі іменуватися прізвищем «Александрюк», що підтверджується її заявою. На підставі ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, що сторони дійшли згоди стосовно місця проживання дитини, суд вважає можливим залишити проживати неповнолітню [PERSON] з матір'ю. Спору стосовно поділу майна подружжя немає. Частина 3 ст.115 Сімейного кодексу України регламентує, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. на користь позивачки [PERSON]. На підставі ст.ст. 10, 11, 197 ч. 2, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

Outcome: approved