Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

24.12.2013 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Львові, [PERSON], третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 грудня 2007 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею, знаходиться повністю на її утриманні, так як батько не бере участі в утриманні дитини та вона належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона, позивачка, має фінансову можливість подорожувати за кордон з метою всебічного розвитку дитини на різноманітні пізнавальні екскурсії, оздоровчий відпочинок тощо. Проте батько дитини, відповідач [PERSON], не надає дозволу на тимчасові виїзди за кордон сина та дозволу на виготовлення сину проїзних документів дитини, тому вона змушена звернутися до суду, просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні тим, що викладені в поданій до суду позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Пацюркевич І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, підтримала висновок від 12.02.2014 року № 36 - 269 Органу про можливість надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] за межі України без згоди батька [PERSON] Представник відповідача Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Львові в судове засідання не зв'явився з невідомих суду причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причин своєї неявки в судове засідання не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача [PERSON] та представника Шевченківського районного відділу Державної міграційної служби України у м. Львові, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Пацюркевич І.В., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Дитина проживає з матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. Шлюб між сторонами розірваний, що стверджуєть копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 04.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлено законом. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвеції «Про права людини», кожен має право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 регламентує, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. У відповідності до ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2004 р. № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформляється на підставі рішення суду. З матеріалів справи та з пояснень представника позивачки вбачається, що позивачка ставить питання про дачу дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки останній відмовляє їй у наданні своєї згоди. Також представник позивачки [PERSON] пояснила, що наміру залишитися на постійне місце проживання за кордоном, чи залишити дитину її довірителька не має. На думку суду, звернення [PERSON] до суду з даним позовом спрямоване на захист прав та інтересів дитини, відповідає бажанням дитини відпочити, відвідувати та побачити інші країни світу. Оцінюючи зібрані по справі, докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дитини - [PERSON], суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, дозволити тимчасові виїзди дитини за кордон, оформлення в органах та установах України, розташованих на території України консульських та посольських установах іноземних держав проїзних та будь - яких інших документів для тимчасових виїздів дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON].

Outcome: approved