Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

24.09.2014 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просять визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 0,3649 га, 0,3549 га та 2,7124 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом і прийняв спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали [PERSON] на підставі державного акту, з тих підстав, що відсутні дані в реєстрі Державного земельного кадастру про кадастровий номер цих земельних ділянок і його присвоєння після смерті власника є неможливим. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просила визнати за [PERSON] право власності на ці ділянки, так як ще один спадкоємець [PERSON] на спадщину не претендує, за заповітом спадщину ніхто не приймав. Від Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району до суду надійшов відзив на позов в якому вона визнає позов і просить слухати справу у відсутності її представника. [PERSON] направила суду нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини після смерті матері [PERSON] Заслухавши представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що слід прийняти визнання позову відповідачами та відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. [INFO] у віці 85 років померла [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть та будинковою книгою. За життя, 15.05.1993 та 20.03.1995 [PERSON] склала заповіти, які посвідчені секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та зареєстровані Київській обласній Філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України». Останнім своїм заповітом [PERSON] все своє майно заповіла дітям: позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] Спадщину за заповітом ніхто не прийняв, що вбачається з матеріалів спадкової справи. Позивач [PERSON].15.02.2013 подав до Першої Херсонської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом. [PERSON] є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. А тому він має право на спадкування, як спадкоємець І черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України. [PERSON] за життя мала право приватної власності на землю (діл. 595) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,4322 га. в окремо визначених ділянках площею 0,3649 га, 0,3549 га та 2,7124 га розташованих на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району, що підтверджується відповідним Державним актом серії Р2 № 444836, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 488 та виданим Переяслав-Хмельницькою райдержадміністрацією 26 листопада 2002 року. У цьому Державному акті є план зовнішніх меж земельних ділянок, але відсутній кадастровий номер. Відповідно до листа управління Держкомагенства у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держкомагенства в Київській області від 02.09.2014 року, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей про земельну ділянку здійснюється лише за заявою власника цієї земельної ділянки. Тому, за відсутності кадастрового номера, надати витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки громадянки [PERSON], яка померла, неможливо до переходу права власності до інших осіб. 15 вересня 2014 року нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори виніс Постанову про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку № 595 загальною площею 3,4322 га, що знаходиться на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, посилаючись на відсутність відомостей про власника цієї земельної ділянки у державному реєстрі земель. Отже спадкове право позивача на земельні ділянки загальною площею 3,4322 га, які належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 444836, підлягає захисту в судовому порядку. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Як встановлено, Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім'я [PERSON] 26 листопада 2002 року, відповідає формі, яка затверджена Кабінетом міністрів України, відповідно до Постанови Верховної ради України від 13 березня 1992 р. № 2201-ХІІ. Вказаний державний акт виданий повноважним органом та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, як то передбачено п. 3.1, 3.5 діючої на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, яка була чинною на момент набуття права власності на землю [PERSON] право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. За правилами ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, а також шляхом прийняття спадщини. Відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність спору про спадщину, а також те, що позивач [PERSON] відповідно до вимог закону вчинив всі дії, які свідчать про прийняття та оформлення спадщини за законом в нотаріальному порядку після смерті матері [PERSON], суд вважає, що він має право на спадкування земельних ділянок, якими спадкодавець володіла на законних підставах, а тому за ним слід визнати право власності на дане спадкове майно.

Outcome: approved