Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

25.10.2016 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Одеської міської ради, [PERSON], в якому просить суд зобов'язати [PERSON], [PERSON] власними силами та за власні кошти знести самочинно збудований будинок, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, як такий що порушує права власника суміжного будинку [PERSON] та збудований із порушенням норм ДБН 360-92** Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень, «Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією будівель та територій жилої забудови» та СНІП ІІ-4-79 «Природне і штучне освітлення», без додержання вимог, стосовно здійснення нового будівництва, норм Законів України «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що вона є власницею частини будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6/8, номер запису про право власності: 15072074 від 21.06.2016р. Позивачка вказує, що з листопада 2014 року біля її будинку громадянами [PERSON] та [PERSON] ведеться незаконне самовільне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для даних цілей. Позивачка зазначає, що на її неодноразові вимоги щодо надання документів на підставі яких проводиться дане будівництво, тобто, чи було дотримано вимоги закону щодо початку проведення будівельних робіт та отримано відповідну декларацію у Департаменті ДАБІ в Одеській області про початок будівельних робіт, [PERSON] та [PERSON] відповідали відмовою у дуже грубій формі. Також позивачка вказує, що раніше, на тому місці, на якому громадянами [PERSON] та [PERSON] на даний час проводиться самовільне будівництво, була вільна земельна ділянка, яка собою являла широкий прохід між сусідніми будинками. Позивачка стверджує, що відповідно до даних матеріалів судової справи №520/17754/14-ц, що розглядалася Київським районним судом м. Одеси, згідно якої позивач - Одеська міська рада звернулася до відповідачів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо знесення будівлі та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, самовільне будівництво було виявлено у листопаді 2014 року. При цьому, земельна ділянка була передана у власність відповідачів лише 30.04.2015року, відповідно до запису про право власності № 9567923. Беручи до уваги вищезазначене, позивачки вважає, що земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, була самовільно зайнятою, а будівництво об'єкту нерухомості на зазначеній земельній ділянці було розпочато без достатніх правових підстав та, як наслідок, є самочинним. До того ж позивачка просить враховувати інформацію Департаменту ДАБІ в Одеській області (листи від 22.07.2015р. №01/11-7661 та лист від 28.09.2015р. №01/12-10972), а також розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.10.2015р. №648 «Про приведення до попереднього стану самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8», якими підтверджено факт самочинного будівництва відповідачами та зобовязано їх привести домоволодіння до попереднього стану. Також [PERSON] посилається на висновок незалежного інженера-проектувальника, який нею було замовлено та який підтверджує факти негативного впливу самочинного будівництва на її - [PERSON] будинок. Позивачка стверджує, що її інтереси як власника сусіднього будинку та користувача земельної ділянки, що межує із ділянкою, на якій проводиться незаконне будівництво, враховані не були, особистого погодження цих робіт нею не надавалося. Так, позивачка зазначає, що відповідачі будують будинок на відстані від межі суміжних земельних ділянок менше ніж 1 метр, що, на думку позивачки, призведе до порушення інсоляції їх будівель та протипожежних норм. З посиланням на положення Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 376 ЦК України, [PERSON] звернулася до суду з позовом про знесення самочинно зведеного обєкту нерухомості. У судовому засіданні 18.05.2017року, за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON], судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеську міську раду. Крім того, у судовому засіданні 27.06.2017року, за клопотанням представника третьої особи - Одеської міської ради судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], співвласника іншої ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6/8. У судовому засіданні 27.11.2017 року представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Крім того, у судовому засіданні 27.11.2017 року представник позивачки надав суду клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, оскільки питання, які просить поставити представник позивачки перед судовим експертом жодним чином не відносяться до компетенції судового експерта, а відносяться до компетенції Одеської міської ради як територіальної громади м. Одеси. У судовому засіданні 27.11.2017 року відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Так, в обґрунтування наданих заперечень представник відповідачки посилається на те, що вказані у позовній заяві твердження позивачки спростовуються розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 вересня 2016 року за №586 «Про скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.10.2015 року №648», у якому зазначається, що розпорядження від 16.10.2015 року №648, яке було скасовано, не містить доказів самовільного будівництва, оскільки земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння, перебуває у приватній власності, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Крім цього зазначалося, що до акту обстеження додавалася фотофіксація гаражу, право власності на який зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 липня 2004 року. Отже, на думку представника відповідачки, твердження позивачки щодо здійснення відповідачами самовільного будівництва спростовується розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 вересня 2016 року за №586. Представник відповідачки зазначає, що у позовній заяві відсутні посилання позивачки на вчинення відповідачами будь-яких перешкод щодо реалізації прав розпоряджатися або користуватися належним позивачці майном. З огляду на вищевикладене представник відповідачки вважає, що позовна заява про знесення самочинно збудованого об'єкту нерухомості задоволенню не підлягає. У судовому засіданні 27.11.2017 року представник відповідачки [PERSON] проти позову також заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у письмових запереченнях. В обґрунтування наданих письмових заперечень представник відповідачки посилається на те, що позивачка не довела наявність порушеного права, відповідно до ст. 391 ЦК України, у звязку з чим, у неї відсутні підстави для звернення до суду з вимогами про знесення самочинно зведеного обєкту нерухомості. У судовому засіданні 27.11.2017 року представник третьої особи Одеської міської ради проти задоволення позову заперечував. Третя особа [PERSON] у судове засідання 27.11.2017 року не зявилась, повідомлялася належним чином, про поважність причин відсутності не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки [PERSON] та її представника, представника відповідачки [PERSON], представника третьої особи Одеської міської ради, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 21 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, [PERSON] передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) ? частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, будинок 6/8, та складається в цілому з однієї житлової будівлі літ. «А», загальною площею 282 кв.м., у тому числі житловою 66,3 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,050га, за фактичним користуванням (а.с.93-94). Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 21 червня 2016року, зареєстровано в реєстрі за №299. Право власності на ? частину вказаного будинку було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.06.2016 року, номер запису про право власності: 15072074 (а.с.17-23). Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, будинок 6/8. Співвласником іншої ? частини вказаного житлового будинку є [PERSON]. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] є власником 1/5 частини, а [PERSON] є власником 3/10 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, будинок 6-8 (а.с.17-23). Листом від 28.09.2015 року за №01/12-10972 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області на звернення Київської районної адміністрації Одеської міської ради стосовно самовільного виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, повідомив про те, що Департаментом ДАБІ в Одеській області не зареєстровано жодних дозвільних документів за зазначеною адресою. Виїздом на місце, виявлено самовільне виконання будівельних робіт з будівництва будинку, потрапити на обєкт не вдалось, субєкт містобудування не надає доступу до обєкту. Враховуючи зазначене, субєктом містобудування порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.14). Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 жовтня 2015 року за №648 «Про приведення до попереднього стану самочинно збудованого, двоповерхового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8» було зобовязано [PERSON] та [PERSON] власними силами і за рахунок власних коштів у десятиденний термін привести до попереднього стану домоволодіння, відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 23.08.2012р., шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8 (а.с.16). У подальшому, розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 вересня 2016року з №586 «Про скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.10.2015р. №648» було скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 жовтня 2015р. №648 про приведення до попереднього стану самочинно збудованого, двоповерхового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8 (а.с.92). У вказаному розпорядженні зазначено, що за результатами розгляду листа юридичного департаменту Одеської міської ради від 10.02.2016р. №305, від 21.03.2016 року №695, було встановлено, що при підготовці розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 жовтня 2015 року №648 про приведення до попереднього стану самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, не було взято до уваги, що земельна, на якій розташоване домоволодіння, перебуває у приватній власності, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Документи, на підставі яких було прийнято розпорядження райадміністрації від 16 жовтня 2015р. №648 не містять доказів самовільного будівництва. Так в акті обстеження об'єкта містобудування від 13.08.2015 року зазначено, що на ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, збудовано двоповерховий житловий будинок. На момент перевірки будівельні роботи не велись. Водночас до акту обстеження додається фотофіксація гаражу, право власності на який зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 липня 2004 року. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 жовтня 2015року за №648, яким було зобовязано [PERSON] та [PERSON] власними силами і за рахунок власних коштів у десятиденний термін привести до попереднього стану домоволодіння, відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 23.08.2012р., шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, було скасовано розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 вересня 2016року за №586. Згідно п. 5 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у\~\~справі. В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивачкою [PERSON] не надала суду належних доказів на підтвердження своїх посилань про істотне порушення її права суміжних землекористувачів будівництвом, що здійснюється [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Відповідно до ч 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на викладене, суд критично оцінює надані позивачкою в якості доказів самовільного будівництва та порушення її права як власника земельної ділянки, лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.09.2015року за №01/12-10972 на звернення Київської районної адміністрації Одеської міської ради стосовно самовільного виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8, та розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 жовтня 2015року за №648 «Про приведення до попереднього стану самочинно збудованого, двоповерхового будинку, за адресою: м. Одеса, вул. Золотий берег, 6-8», оскільки, як було встановлено судом, зазначене розпорядження було скасовано Київською районною адміністрацією Одеської міської ради від 14 вересня 2016року з №586 «Про скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.10.2015р. №648». Крім того посилання позивача про порушення її прав та інтересів на підставі того, що з листопада 2014 року біля її будинку відповідачами ведеться незаконне самовільно будівництво, не знайшли жодного обґрунтування, оскільки право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, будинок 6/8, у позивачки виникло у 2016 році, на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №299. Посилання позивача щодо обґрунтування позовних вимог ґрунтуються на листі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 28.09.2015 року та на скасованому розпорядженні Київської районної адміністрації Одеської міської ради, які були прийняті у 2015 році, тобто до того, як позивачка стала власником ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Золотий берег, будинок 6/8. Також, суд критично оцінює наданий позивакою в якості доказів висновок про можливий вплив зведеної будівлі на прилеглі існуючі будівлі за адресою: м. Одеса, Золотий берег, 6/8, складений інженером-проектувальником [PERSON], оскільки вказаний висновок ґрунтується на державному акті [PERSON], якого, як підтвердив представник Одеської міської ради, взагалі не існує. До матеріалів справи відповідного державного акту також надано не було. Викладене взагалі ставить під сумнів законність та обґрунтованість зазначеного висновку. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для захисту права власності [PERSON], оскільки позивачем не доведено яким чином порушені її права і інтереси та взагалі не доведено здійснення відповідачами [PERSON] та [PERSON] самовільного будівництва. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed