Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

26.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову суду й до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач з лютого 2017 року не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом доходу для неї та її дочки є пенсійні виплати по інвалідності та щомісячна одноразова допомога при народженні дитини, тому вона змушена звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Сторони у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.61-64), клопотання про відкладення судового розгляду до суду не подавали. 23.08.2018 року представник відповідача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.08.2018 року та ордера серії [NUMBER] від 23.08.2018 року (а.с.40, 41), подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково - а саме в частині стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дочки в сумі 779,50 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач не має постійного місця роботи, не має у власності нерухомого майна, транспортних засобів, проживає з матір'ю, яка є пенсіонеркою, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. Вимога позивача про стягнення з нього аліментів у сумі 5000,00 грн. є необґрунтованою. Крім того, відповідач не відмовлявся добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини й передавав особисто позивачу кошти та речі необхідні для розвитку та утримання дитини, а також перераховував кошти через банківську систему (а.с.29-30). 03.09.2018 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, та визнала, що відповідач з лютого 2017 року надав на утримання доньки 4700 грн., а саме: у 2017 році - 2500 грн., та у 2018 році - 2200 грн. Зазначила, що вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є інвалідом 3 групи з дитинства, проживає з батьками. Зазначила, що щомісячно на придбання для дитини продуктів харчування необхідно 1000,00 грн.; одягу та взуття - 1000,00 грн. У зв'язку з розвитком дитини їй цікаво читати нові книжки, журнали, гратися розвиваючими іграшками, відвідувати зоопарк, цирк, на що, з врахуванням транспортних витрат, вона витрачає щомісячно 2000, 00 грн. Також позивач зазначила про наявність витрат на придбання ліків для дитини та про те, що вона має у приватній власності квартиру у м. Полтаві, куди вона має намір переїхати з донькою, на сплату комунальних послуг по якій вона щомісячно витрачає 1000,00 грн., оскільки відповідач житлом дитину не забезпечив (а.с.49-50). Під час судового розгляду представник позивача - начальник відділу «Котелевське бюро правової допомоги» Першого Полтавського місцевого центру з надання безплатної вторинної правової допомоги [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 20.07.2018 року на підставі наказу Першого Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової дороги від 20.08.2018 року №282 (а.с.42), позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Під час судового розгляду представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги частково з підстав, зазначених у відзиві на позов. Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Октябрським районним у місті Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, сторони зареєстрували шлюб 09.07.2016 року. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] (а.с.7). Сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим 09.03.2017 року Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.5). Згідно з актом обстеження домогосподарства [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], складеного депутатом Котелевської селищної ради Полтавської області [PERSON] 19.07.2018 року, позивач проживає за вказаною адресою разом з дочкою [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], де зареєстроване місце проживання його матері - [PERSON], [INFO], та сестри [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконкому Котелевської селищної ради Полтавської області від 23.08.2018 року за №4568 (а.с.34). Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим УПФУ у Котелевському районі Полтавської області 12.01.2005 року (а.с.51). Згідно з довідкою №457 від 19.07.2018 року, виданої Чутівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області, позивач перебуває на обліку у даному управлінні та отримує пенсію по інвалідності (а.с.8). Крім того, позивачем визнається, що вона отримує виплати допомоги, пов'язаної з народженням дитини (а.с.2). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2013 року позивач має у приватній власності квартиру (об'єкт житлової нерухомості), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.52). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо [PERSON] - відомості відсутні (а.с.33). На підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 4 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року, відповідач [PERSON] отримував доходи у вигляді соціальних виплат УСЗН Котелевської РДА, Котелевського РЦЗ та ТОВ «СМАРТ СОЛЮШЕНС» у другому півріччі 2017 року та першому кварталі 2018 року (а.с.32). У відповіді на відзив особисто позивачем визнається, що відповідач з лютого 2017 року надав їй на утримання доньки 4700 грн. Відповідно до копій банківських квитанцій відповідач проводив перерахування на рахунок позивача (що визнавалося і не заперечувалося представником позивача в ході судового розгляду) у сумі по 500,00 грн. 08.05.2017 року та 21.05.2017 року; 1000,00 грн. - 27.04.2017 року; 550 грн. - 29.06.2017 року; 450,00 грн. - 11.07.2017 року; 1100,00 грн. - 01.07.2018 року; 1100,00 грн. - 24.07.2018 року, що в сумі становить 5200,00 грн. (а.с.37-39). На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Представником відповідача визнається, що хоча відповідач і не має постійного місця роботи, рухомого чи нерухомого майна та має непрацездатну матір, однак він може сплачувати мінімальний розмір аліментів на дитину, встановлений законодавством, що станом на день розгляду справи у суді становить 779,50 грн. Однак, відповідно до наданих представником відповідачем банківських квитанцій, відповідач декілька разів щомісячно у добровільному порядку перераховував позивачу суми переважно у розмірі 1000,00 та 1100 грн., що є більшим від розміру аліментів, що визнається відповідачем по даній справі (а.с.37-39). Відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету спору, які надані відповідачем, а саме: копію ухвали про відкриття провадження по справі №535/669/18, копію розпорядження голови Котелевської райдержадміністрації від 30.07.2018 року №224 (а.с.35, 36). Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони та їх представники, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних мотивів. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні, а відповідач не надає систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини сторін. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.3, ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач з позовними вимогами про визначення розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину до суду не зверталася, доказів на обґрунтування таких вимог до суду не подавала. Позивачем та її представником не доведено й по справі в межах заявлених позовних вимог не встановлено обов'язку відповідача приймати участь у проведенні оплати комунальних послуг по утриманню нерухомого майна, що належить позивачці на праві приватної власності, яке знаходиться в іншому населеному пункті не за місцем проживання дитини сторін. Оскільки домовленості про спосіб виконання відповідачем обов'язку по утриманню дочки сторони не досягли, й враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1100 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до абз.1 ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial