Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

26.10.2020 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 184 275, 43 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.11.2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №22038000095396, за яким банк надав кошти у сумі 199392,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,001 процентів річних, на прострочену заборгованість - 56,0 процентів річних, комісією за обслуговування кредиту 1,99 процентів від суми кредиту щомісячно. Строк дії договору до 14.11.2021 року. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконує, станом на 06.10.2020 року розмір заборгованості становить 184 275, 43 грн, яка складається з залишку простроченого кредиту - 142 921,44 грн, залишок прострочених відсотків - 5642,89 грн, залишок простроченої комісії - 35 711, 10 грн. 08.12.2020 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, нарахування щомісячної комісії за договором не законною, суперечить вимогам Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Захист прав споживачів». 06.04.2021 року відповідач подав заперечення на позов, в яких визнав позов частково в розмірі 112 842, 00 грн ( 199 392,00 сума кредиту - 86 550,00 грн сума повернутих банку коштів). На теперішній час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має можливості сплатити кредит у повному обсязі, та просить розстрочку на виконання рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.11.2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22038000095396, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 199392,00 грн з терміном користування до 14.11.2021 року (день остаточного повернення кредиту), цільове призначення - на споживчі цілі. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору за користування кредитом позивальник сплачує: щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1,99 відсотків від суми кредиту, процентна ставка на строкову заборгованість - 0,001 відсоток річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,0 відсотків. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу, що сторонами не оспорюється. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. Згідно розрахунку позивача за період з 14.11.2018 року по 06.10.2020 року сума заборгованості складає 184 275, 43 грн. яка складається з залишку простроченого кредиту - 142 921,44 грн, залишок прострочених відсотків - 5642,89 грн, залишок простроченої комісії - 35 711, 10 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерним. Відповідно п. 1.2 кредитного договору цільове призначення кредиту - споживчі потреби. Кредитним договором встановлена комісія за обслуговування кредиту, яка також включена у суму щомісячного платежу, відповідно до п. 4 Графіку платежів/ Розрахунку загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором. Згідно вказаного Графіку встановлена щомісячна комісія у розмірі 3967, 90 грн за розрахунково - касове обслуговування, а також за інші послуги банку - 13 392, 00 грн при видачі кредиту. При цьому суд враховує, що розрахунково - касове обслуговування є супутньою послугою банку, тому встановлення комісії у зазначеному розмірі не може бути визнано справедливими умовами договору. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості за кредитом становить 184 275, 43 грн. Враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення комісії, слід задовольнити позов частково в розмірі 108 855, 33 грн: 184 275,43 грн (загальна сума заборгованості) - 35 711,10 грн (сума комісії за позовними вимогами) - 39 679,00 грн (комісія за період з 14.12.2018 року по 14.09.2019 року, яка була фактично сплачена відповідачем) = 108 855, 33 грн. При цьому суд не бере до уваги розрахунок відповідача, оскільки вказана у ньому сума повернутих банку коштів у розмірі 86 550, 00 грн жодним чином не підтверджена, а також не враховані відсотки, які передбачені кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial