Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 лютого 2001 року помер його батько, [PERSON]. У 1960 році останній побудував будинок у с. Бакша Білопільського району по вул. Шкільній, 33, однак право власності на нього за життя не оформив. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, приватизована батьком у 1993 році. Зазначає, що починаючи з 2001 року проживає у вказаному будинку разом зі своєю дружиною, здійснює його утримання, сплачує комунальні платежі, веде домашнє господарство, підвів газ. Посилаючи на викладені обставини, [PERSON] на підставі ст. 344 ЦК України просить визнати за ним право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Бакша, вул. Шкільна, 33 за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, причин неявки не повідомив. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 36). Представник позивача за довіреністю, [PERSON], позов підтримав. Представник відповідача Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 42). Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білопільського районного управління юстиції Сумської області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 35). Заслухавши представника позивача, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У відповідності до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила вказаної статті поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність за вказаною нормою поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найму, оренди, зберігання), виключає застосування набувальної давності. Вона визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набуте як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. За змістом ст. 344 ЦК України однією з обов'язкових ознак, яка є необхідною для набуття права власності на річ за набувальною давністю, є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло таке володіння, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття ним майна. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З матеріалів справи вбачається, що рідним батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а. с. 46). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І- БП №105863 останній помер 02 лютого 2001 року в с. Бакша Білопільського району Сумської області (а. с. 4) Згідно з довідкою Улянівської селищної ради від 09 лютого 2016 року №121 за [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [INFO] 33 на підставі рішення 13 сесії від 23 липня 1993 року була приватизована земельна ділянка в розмірі 0,50 га, в тому числі ріллі 0,25 га, під житловим будівництвом 0,23 га та сіножаті 0,2 га про що внесено відомості до земельної кадастрової книги за №57, яка знаходиться в Улянівській селищній раді Білопільського району Сумської області (а. с. 17). З довідки Улянівської селищної ради від 15 березня 2016 року №284 вбачається, що [PERSON] у 1960 році побудував житловий будинок за адресою: с. Бакша, 33, Білопільського району Сумської області, про що в погосподарській книзі №16 за 1961 1963 роки зроблено запис №428. [PERSON] був господарем будинку та проживав ньому до дня смерті 02 лютого 2001 року (а. с. 21). У відповідності до довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ від 17 лютого 2016 року №43 право власності на житловий будинок під №33 по вул. Шкільній у с. Бакша Білопільського району ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстроване (а. с. 19, 45). З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] фактично проживає з 2001 року за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Бакша, вул. Шкільна, 33 і веде господарство (а. с. 18, 44). Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні підтвердив, що будинок, розташований по вул. Шкільній, 33 в с. Бакша побудував його рідний дід по лінії батька, [PERSON] Певний період часу за життя діда, а в подальшому з 2001 року постійно за вказаною адресою проживає його батько [PERSON] позивач у справі та мати, [PERSON] Останні здійснили газифікацію будинку, підтримують його в належному стані, оплачують комунальні послуги. Представник позивача вважає, що в інший спосіб, ніж визнати право власності на вказаний будинок за набувальною давністю не можливо, так як за життя [PERSON] не отримав правовстановлюючих документів на нього. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, розташований по вул. Шкільній, 33 у с. Бакша ввійшов до спадкової маси після смерті [PERSON] Позивачу достовірно відомо, кому належав указаний будинок. У порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на момент виникнення правовідносин, [PERSON] як спадкоємець першої черги фактично прийняв спадщину після [PERSON], померлого 02 лютого 2001 року оскільки, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто є правонаступником останнього. А тому, у відповідності до розяснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», [PERSON] не може бути позивачем у справі про визнання права власності на майно за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення позову [PERSON] до Улянівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed