Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

25 листопада 2015 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. В позовній заяві зазначено, що у лютому 2014 року [PERSON] допоміг позивачу продати автомобіль КІА Сід та зважаючи на ту обставину, що [PERSON] не міг обрати собі новий автомобіль, кошти від продажу автомобіля в розмірі 220\~000 грн. 00 коп. відповідач позичив у позивача на придбання транспортного засобу для себе. Позичені кошти [PERSON] зобовязався повернути до 30 вересня 2015 року, що підтверджується розпискою від 07 вересня 2015 року. На момент звернення [PERSON] до суду з позовною заявою [PERSON] позичені кошти не повернув. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь кошти у сумі 220\~000 грн. 00 коп. та витрати повязані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 2\~200 грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій просить суд розгляд даної справи проводити за його відсутності та зазначив, що вимоги позову підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечив проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як було встановлено судом, що 07 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 220\~000 грн. 00 коп. після того, як допоміг останньому продати його автомобіль Кіа Сід. Вказані кошти зобовязався повернути до 30 жовтня 2015 року. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики та його умов відповідачем [PERSON] 07 вересня 2015 року було надано розписку (а.с. 7). На момент розгляду цивільної справи борг за договором позики від 07 вересня 2015 року становить 220 000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи наведене вище, позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу. Відповідач, як позичальник, в порушення взятих на себе зобов'язань, позику в розмірі 220 000 грн. 00 коп. за договором позики від 07 вересня 2015 року, не повертає, тому, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 200 грн. 00 коп. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved