Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

26.11.2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про повернення переплати пенсії (а.с.1-2). Так, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надміру виплачену пенсію у розмірі 5 404,65 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/10363/19 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про повернення переплати пенсії. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.19-20). 04.02.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідно до якого зазначив, що позовні вимоги позивача гуртуються на нормах права які не відповідають приписам Конституції України, при прийнятті нових законв або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Конституційний Суд України рішеннями від 04.06.2019 № 2-р/2019 по справі № 1-13/2018 та від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 по справі № 1-38/2016 визнав зведення норм права які припиняли виплати пенсійного забезпечення у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року згідно Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-V-III не конституційними та скасував їх. Крім цього, відповідач зауважив, що позивачем не доведено, що саме з його вини відбулась переплата пенсійного забезпечення та не додано жодного документа який вказував би на те, що відповідач ухилявся від повідомлення про працевлаштування. Як вказує відповідач, позивач дізнався про його працевлаштування з відомостей, які ним опубліковані та не приховані, крім цього відповідачем належним чином сплачувались офіційні соціальні внески. На підставі зазначеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача - ГУ ПФУ в Одеській області в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 01.10.2015 року [PERSON] призначено пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992, у зв`язку з чим він перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Відповідно до ч. 6 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ, в редакції Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015року №911-VІІІ тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцеве самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, виплачуються. Головним управлінням листом від 08.08.2016 року з метою перевірки правильності виплати пенсії відповідачу зроблено запит до Білгород-Дністровської міської ради, відповідно до якого 15.08.2016 року повідомлено, що відповідач дійсно працює на посаді державного реєстратора сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного управління Білгород-Дністровської міської ради та отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (а.с.5). Приписами статті 60 Закону № 2262 встановлено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду. Крім цього, позивач зазначає, що особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством (частина перша стаття перша Цивільного кодексу України). У зв`язку з не повідомленням про прийняття відповідача на роботу до органів місцевого самоврядування виникла переплата пенсії за період з 05.01.2016року по 34.04.2016року в сумі 5404,65 грн. 26.04.2016року, Головним управліннямбуло прийнято рішення № 636 про утримання надміру виплачених сум пенсій відповідно до порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003року. Зазначене рішення прийнято в квітні 2016 року виходячи з даних, наданих 20.04.2016року управлінням інформаційно-аналітичних систем та електронних реєстрів стосовно отримуваного Відповідачем спецстажу. 11.08.2016 року Головне управління вдруге повідомило відповідача про наявні обставини справи та про незаконне отримання ним сум пенсій за період з 05.01.2016року по 30.04.2016року у розмірі 5404,65 грн. та було запропоновано повернути зазначені кошти в добровільному порядку, однак відповідачем зазначені кошти в добровільному порядку повернуто не було. Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Позивачем у встановленому законом порядку не доведено рахункову помилку, внаслідок чого [PERSON] було надміру виплачено кошти, а лише зазначено, що переплата сталася внаслідок неповідомлення відповідачем про прийняття його на роботу до органів місцевого самоврядування, в наслідок чого виникла переплата пенсії за період з 05.01.2016 року по 30.04.2016 року в розмірі 5404,65 грн. Між тим, позивачем не доведено факт ухилення відповідача про повідомлення його працевлаштування, навпаки відповідачем офіційно опублікована дана інформація та сплачені соціальні внески. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Судом встановлено, що відповідач перебуває на пенсійному обліку у позивача, пенсія йому призначена та виплачується в установленому порядку правомочним органом, відповідно до діючого законодавства та добровільно. При цьому, позивачем не доведено зловживань або надання недостовірних даних з боку відповідача як пенсіонера, також судом не встановлено вчинення відповідачем протиправних дій, які б завдали позивачу шкоду. Таким чином, сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презумується, та у зв`язку з тим, що позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося з причин, пов`язаних з поданням недостовірних даних особою, отже існують правові підстави для відмови в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] переплаченої пенсії. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про незаконність, необґрунтованість та безпідставність позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про повернення переплати пенсії, так як право власності може виникнути лише при завершенні будівництва, у зв`язку з чим такий позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed