Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

26.05.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, із ухвалою судді Карлівського районного суду Полтавської області від 30.04.2020 про передачу справи для розгляду за підсудністю. У своїй заяві позивач посилається на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Петриківської райдержадміністрації від 27.02.2020 № 02 розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На первинному обліку служби у справах дітей райдержадміністрації з 12.05.2016 перебувають діти, позбавлені батьківського піклування [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати малолітніх [PERSON] , була засуджена до позбавлення волі строком на три роки один місяць (вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 справа № 187/170/16-к), відомості про батька дітей записано згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням голови Петриківської райдержадміністрації від 17.052016 №Р-199/0/343-16 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] та [PERSON] », малолітнім надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Від народження та до набуття статусу дітей, позбавлених батьківського піклування [PERSON] та [PERSON] перебували в комунальному закладі «Кам`янський будинок дитини» ДОР, на повному державному утриманні. До державного закладу малолітні були влаштовані розпорядженням голови райдержадміністрації, за заявою матері, у зв`язку з її скрутним матеріальним становищем та відсутністю паспорта громадянина України. За час перебування дітей в державному закладі до служби у справах дітей райдержадміністрації приходили повідомлення від дирекції КЗ «Кам`янський будинок дитини» ДОР, що [PERSON] не відвідувала своїх синів більше одного року поспіль, не цікавилась їхнім життям та розвитком. На даний час діти влаштуванні до прийомної сім`ї. Перебуваючи в місцях позбавлення волі [PERSON] не зверталась до органу опіки та піклування райдержадміністрації та служби у справах дітей для встановлення місця перебування дітей. Не підтримувала контакту з дітьми та не наполягала на побаченні з ними. Згідно із довідкою про звільнення [PERSON] відбувала покарання до 19.11.2018. Після умовно-дострокового звільнення [PERSON] до її місця проживання, а саме: [ADDRESS] , не прибула, до служби у справах дітей про звільнення не повідомила та до органу опіки та піклування Петриківської райдержадміністрації з заявою щодо повернення їй дітей не зверталась, що свідчить про умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків. 18.02.2020 до Петриківської райдержадміністрації надійшла заява від громадянки [PERSON] щодо скрутного матеріального становища, яке склалося в її родині через відсутність паспорту, стабільного доходу та власного житла та відсутністю можливості забрати дітей до своєї родини. Таким чином, позивач просить суд позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходів та заробітку, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] на користь прийомної матері [PERSON] . 28.07.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області позов Органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, прийнято до провадження. 08.10.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області справу призначено до судового розгляду. В суде засіданні представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні, приймаючи участь в судовому засіданні дистанційно, зазначила, що проти позову не заперечує пояснюючи факт ухилення від участі в вихованні своїх синів складними життєвими обставинами пов`язаними з відсутністю документів, а саме паспорта, що перешкоджає працевлаштуванню, відсутністю власного житла та відсутністю коштів, необхідних для утримання дітей. Стверджує, що такі обставини є причиною, що перешкоджають їй цікавиться долею своїх синів. Просила здійснювати розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як слідує з копії свідоцтв про народження та витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є синами відповідача по справі [PERSON] . Відомості про батька дітей вказано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням голови Петриківської райдержадміністрації від 17.05.2016 №Р-199/0/343-16 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] та [PERSON] », малолітнім надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно із довідкою про звільнення Державної установи «Недержинщинської виправної колонії №65 від 19.11.2018 [PERSON] , [INFO] , засуджена 19.04.2016 Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, ст. 71 ч. 1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, відбувала покарання та 19.11.2018 звільнена умовно-достроково. Згідно з довідкою Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петриківського районного відділу державної виконавчої служби про неотримання аліментів від 12.03.2020 прийомна мати [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] з 20.09.2017 по 12.03.2020, визначених за судовим наказом №187/991/17 (провадження №2-н/0187/30/17), виданим Петриківським районним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.09.2017 року до повноліття дітей. За висновком від 06.04.2020 орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати синів та матеріально їх забезпечувати, піклуватися про її фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. При цьому суд враховує, що як при розгляді справи про позбавлення батьківських прав, так і при вирішенні цього питання органом опіки та піклування відповідач ніяким чином не проявив інтересу до розгляду цього питання, будь-яких доказів, що свідчать про належне виконання ним батьківських обов`язків відносно своїх синів суду не надано. Більше того, відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти позбавлення її батьківських прав відносно синів. Вказані обставини свідчать про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками по вихованню дітей за відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджають їх виконанню. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх синів, суд виходить з наступного. За судовим наказом №187/991/17 (провадження №2-н/0187/30/17), виданим Петриківським районним судом Дніпропетровської області від 25.09.2017, прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.09.2017 року до повноліття дітей на користь [PERSON] . Таким чином, оскільки малолітні діти [PERSON] та [PERSON] на даний час перебувають в прийомній сім`ї [PERSON] і [PERSON] , тобто перебувають на їх утриманні, та рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] вже прийнято судом з визначенням їх розміру та умов сплати, вимоги про перегляд розміру аліментів не заявлено, тому позовні вимоги про повторне вирішення даного питання судом безпідставні та задоволенню не підлягають. У відповідності до п.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Приймаючи до уваги, що при подачі позову до суду позивач булла звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial