Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

26.06.2019 року Нечаянська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання неповнолітніх дітей . Позивач вказує на те, що на території Нечаянської сільської ради проживає відповідачка [PERSON] [INFO] , яка має двох малолітніх доньок: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після їх народження дітей перевели в обласну дитячу лікарню м. Миколаєва, а матір 31 травня 2019 року була виписана додому. Відповідачка [PERSON] проживає одна в двохкімнатній квартирі,яка потребує ремонту і догляду. Кімната для проживання дітей не готова. Також відсутні дитячі речі, предмети догляду за дітьми, дитячі ліжечка, коляска, ванночки для купання . Санітарні умови для перебування новонароджених дітей незадовільні. Територія біля квартири теж занедбана.Характеризується відповідачка [PERSON] на території Нечаянської сільської ради посередньо, офіційно не працює, проживає за рахунок дитячих виплат, підтримує добросусідські відносини з односельцями. Відповідачці [PERSON] було запропоновано тимчасово влаштувати новонароджених дітей до Миколаївського обласного Будинку дитини до поки вона не створить належних умов для проживання дітей, але відповідачка відмовилася, тому Нечаянською сільською радою, як органом опіки та піклування,відповідно було прийняте рішення про негайне відібрання дітей у матері у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для їх життя та здоров`я. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] не має перешкоди у вихованні доньок, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але свідоме небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки, покладені на неї Законом. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив відібрати дітей у відповідачки без позбавлення її батьківських прав . В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив про його задоволення Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав. Заслухавши пояснення учасників процесу,вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . (а.с.6-7) Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання родини від 18 червня 2019 року, квартира де проживає відповідачка, перебуває у занедбаному стані, кімнати темні, вікна старі, вся житлова площа закидана речами,одягом. Кімнати не провітрюються і є своєрідний неприємний запах,шафи для посуду не має,холодильник та водопостачання також відсутні. Кімната для проживання дітей не готова,відсутні дитячі речі,предмети догляду за дітьми. Санітарні умови для перебування новороджених дітей не задовільні.(а.с.10) Згідно Довідки-характеристики Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївській області, [PERSON] постійного місця роботи не має,з односельчанами веде себе задовільно. (а.с.8) Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради № 933-03-04 від 09.10.2019 року в закладі на повному державному забезпеченні перебувають малолітні діти [PERSON] та [PERSON] ,за час перебування дітей в закладі їх мати жодного разу не відвідувала,долею дітей не цікавилася. У своєму висновку служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функції органу опіки та піклування вважає доцільним відібрати дітей від матері [PERSON] строком на один рік без позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про стан здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. За такого, матеріалами в цивільної справи підтверджується, що відповідачка неналежним чином виконувала батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дітей , оскільки створила в місці проживання дітей загрозливі для життя і здоров`я умови проживання. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідачки неналежним виконанням батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] , про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.09.2019 року,що стало обгрунтованою підставою для направлення дітей до Миколаївського обласного будинку дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства»та інших нормативно-правових актів, що регулюються суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. За змістом частини першої статті 170 Сімейного кодексу Українисуд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок . Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. На підставі вищенаведено, суд доходить до висновку , що станом на час вирішення справи відповідачка не усунула ті обставини, які створювали загрозу для життя та здоров`я новонароджених дітей, не усвідомила неналежність своєї поведінки отже присутні небезпечні для життя, здоров`я і морального виховання її доньок обставини. За такого, суд вбачає наявність підстав для задволення позову щодо відібрання неповнолітніх дітей у матері. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні в суд з позовом На підставі викладеного,

Outcome: approved