Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

\~\~24 жовтня 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що 24 листопада 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем протягом останніх пяти років погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають різні погляди на шлюб та сімю, втрачені почуття любові та поваги. Відповідач не бере участі у житті їх родини. Спільне господарство не ведуть протягом тривалого часу. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Майновий спір між сторонами відсутній. Спільна з відповідачем дитина проживає разом з позивачем та залишиться проживати з нею після розірвання шлюбу. Зазначила також, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, ухиляється від його обовязку щодо утримання дитини. Відповідач не працює, у звязку з чим вона просить стягнути з нього аліменти саме у твердій грошовій сумі. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (у редакції від 03.08.2017 року), причин неявки суду не повідомив. Відповідно до п.п. 9 ч. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 509, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 121129, виданим 24 листопада 2000 року (а.с. 7). Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-КИ № 102542, яке видано Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська 28 листопада 2000 року, актовий запис № 702 (а.с. 7). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. Причиною розпаду сім'ї стало погіршення між сторонами сімейного життя, що призвело до втрати взаємного почуття любові та поваги. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна та місця проживання дитини сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], яка проживає разом із матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно дублікату посвідчення серії ААБ №269915, виданого 07.08.2012 року Управлінням праці та соціального захисту населення, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на доньку [PERSON], [INFO], яка є дитиною-інвалідом до 18 років (а.с.5). Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим і індивідуальним. Згідно\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що\~\~він спроможний\~\~надавати позивачу\~\~аліменти на утримання їх спільної дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем до стягнення 2 000,00 грн. щомісячно. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 1\~860,00 гривень. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] на час розгляду справи виповнилося 17 повних років. Оскільки батьки зобовязані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що справедливим та обєктивним розміром стягнення аліментів буде 1 000,00 грн., що становить половину від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1 860,00 : 2 = 930,00), з відступом від рівності часток в сторону збільшення до 1 000,00 грн., оскільки основний тягар по утриманню дитини лежить на особі, з якою проживає ця дитина, тобто на матері. \~Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обовязок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 24 жовтня 2017 року, тобто з моменту звернення позивача до суду, на користь матері [PERSON], що на думку суду буде достатнім та справедливим розміром аліментів. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. за позовними вимогами про розірвання шлюбу, а також судовий збір у розмірі 640,00 грн. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а разом 1 280,00 грн. Крім того, позивачем були понесені судові витрати, пов'язані з розглядом судової справи, а саме витрати щодо публікації у пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 300,00 грн., що підтверджується квитанцією № 7-12/02 від 07.12.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, повязані з розглядом справи у розмірі 300,00 грн. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 191 СК України, та

Outcome: partial