Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

25 березня 2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась із заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 3-4). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що його батько [PERSON] помер 04 лютого 2015 року, після смерті якого відкрилась спадщина. Звернувшись 17 березня 2016 року до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що не можливо встановити факт його постійного проживання із батьком на момент смерті. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, заявник вимушений звернутися до суду із даною заявою, в якій просить суд, встановити факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], по день смерті [PERSON] 04.02.2015 року. Заявник в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Просив позов задовольнити у повному обсязі (а.с.77). Заінтересована особа [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Проти задоволення заяви не заперечує (а.с.73). Заінтересована особа [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Проти задоволення заяви не заперечує (а.с.75). Заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сімю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги не належать задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився 10 січня 1985 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~12). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], разом із ним зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.13). 04 лютого 2015 року помер [PERSON] в м. Брауншвайг Федеративна Республіка Німеччина (а.с. 9-10). Встановлено, що померлий зареєстрований був за адресою: Донецька область, м. Сніжне, вул..\~Шкульова, буд.\~43. 17 березня 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] задля оформлення спадщини після смерті батька. Але, приватним нотаріусом відмовлено, у зв'язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 15). Із наданої копії витягу із Спадкового реєстру від 17.03.2016 року встановлено, що інформація щодо відкриття спадкової справи після померлого [PERSON] відсутня (а.с. 67). Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. У відповідності до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд зауважує, що не зважаючи на покладений обовязок доказування, покладений на заявника, відповідно до ст..60 ЦПК України, ним взагалі не надано доказів у підтвердження того, що на момент смерті батька - [PERSON], померлого 04.07.2015 року, він проживав разом із ним, а наданий акт КП КЖЕП №25 від 03.03.2016 року (а.с. 14) підписаний мешканцями будинку №8 по вул..\~Коробова у м. Дніпропетровську, не може бути прийняти й судом до уваги як належний, достатній та допустимий доказ того, що заявник та спадкодавець проживали разом та вели спільне господарство. Жодних інших доказів у підтвердження факту проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини заявником не надано. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги заяви є недоведеними, в повній мірі необґрунтованими, у звязку з чим не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed