Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

25.05.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та ТОВ «Автокредит Плюс» укладено договір про приєднання до публічного договору № НА00А!0000611681 від 18.09.2014 відповідно до якого відповідач передав йому в лізинг автомобіль згідно з специфікацією строком на 60 місяців. Відповідно до п. 14.1.7 договору він вніс аванс в розмірі 60 000 грн та здійснює щомісячні платежі згідно з графіком в розмірі 2440 грн. Зазначає, що йому в лізинг було наданий автомобіль «Мазда 3 ЗНГ», 2007 року випуску. Позивач повністю виконав свої зобов`язання та виплатив предмет лізингу, проте відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, оскільки надав у лізинг предмет лізингу із зміненими номером кузова, внаслідок чого [PERSON] не має можливості оформити право власності на виплачений автомобіль. 19.07.2018 при огляді предмету лізингу у сервісному центрі було виявлено, що номер кузова вказаного автомобіля підлягав змінам. Інформацію про зміну кузова автомобіля Мазда внесено до ЄРДР за ст. 290 КК України. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 на автомобіль Мазда накладено арешт. Відповідно висновку трасологічної експертизи номер кузова підлягав зміні шляхом видалення фрагменту металу з номером панелі та вваренням на його місце не в умовах заводу виробника. Встановити первинний номер кузова не можливо. 20.09.2019 кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 290 КК України. На даний час позивач позбавлений можливості користуватися предметом лізингу в наслідок того, що йому в лізинг відповідачем передано автомобіль зі зміненим номером кузова. Відповідач ніяких заходів по відшкодуванню завданих йому збитків не вживає. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 203 923,50 грн. Представником відповідача подано відзив на позов, у якому зазначено, що договір між позивачем та відповідачем було укладено на підставі ст. 634 ЦК України. Позивачем не надано жодного доказу того, що пошкодження номеру кузову автомобіля відбулось до передачі його в лізинг. У зв`язку з чим просив відмовити у позові, проте звернув увагу, що у разі застосування судом наслідків недійсності правочину, необхідно зобов`язати позивача повернути відповідачу предмет лізингу. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином , звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, надавши відзив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 18.09.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору № НА00А!0000611681 було укладено договір фінансового лізингу строком на 60 місяців. Відповідно до умов договору позивач передав позивачу в лізинг автомобіль «Мазда 3 ЗНГ», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . На виконання п. 14.1.7 договору [PERSON] вніс аванс в розмірі 60 000 грн та здійснює щомісячні платежі згідно з графіком відповідно до умов договору. На виконання умов п. 14.3 договору [PERSON] щомісяця сплачує платіж в розмірі 2440 грн та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли з лізингодавця протягом місяця. Загальна сума сплачених [PERSON] коштів ТОВ «Автокредит плюс» становить 203923,50 грн. Сума сплачених [PERSON] коштів ТОВ «Автокредит плюс» підтверджується випискою по кредиту НА00А!0000611681 від 18.09.2014, наданою АТ «ПриватБанк». Як зазначено позивачем [PERSON] він позбавлений можливості оформити право власності на автомобіль, за який сплачені кошти у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 4 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право, зокрема: вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Відповідно до постанови Верховного суду України від 18.12.2019 року у справі № 753/719/17-ц, правовідносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, а також ЗУ «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів». Згідно з ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з результатів аналізу цивільного законодавства, договір таксового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчитъ зміст договору та правила статті 628 ЦК України. Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі додержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати шість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, оскільки оспорюваний договір фінансового лізингу від 18.09.2014 укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений, як того вимагають зазначені вище норми матеріального права, то відповідно до частини першої статті 220 ЦК України цей договір є нікчемним і не створює правових наслідків для сторін. Тому на підставі частин першої, п`ятої статті 216 ЦК України з відповідача підлягає стягненню грошова сума, сплачена позивачем за нікчемним договором Недійсним правочин не недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у постанові від 16.12.2015 №2-2766цс15 та постанові Верховного Суду України №6-1551цс16 від 19.10.2016 та у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 753/719/17-ц. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша ст. 216 ЦК України). Реституція - поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей в натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу , лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу , яким він користувався , та сплатити лізингодавцю плату за фактичний час користування об`єктом лізингу з моменту укладення договору і до моменту повернення транспортного засобу, а також відшкодувати понесені збитки (у разі наявності). Отже, у разі застосування реституції за недійсним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Особливі умови застосування правових наслідків недійсності договору фінансового лізингу або особливі наслідки недійсності договору фінансового лізингу закон не встановлює. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір не відповідає вимогам закону щодо форми правочину в частині обов`язкового нотаріального посвідчення, тому на підставі статті 216 ЦК України зобов`язаю лізингодавця повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору у сумі 203923,50 грн, а лізингоодержувача - повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме автомобіль Маzdа з ЗНГ, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положенням статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Під час розгляду справи ТОВ «Автокредит плюс» подало заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. З 16.10.2014 по 10.07.2017 [PERSON] сплачував щомісячними платежами грошові кошти по договору лізингу НА00А!0000611681 від 18.09.2014. Відповідно до положень частини третьої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. [PERSON] звернувся до суду з заявою про поновлення строку позовної давності у якій вказував, що про порушення свого права дізнався у 19.07.2018 під час звернення до Сервісного центру №1241. Відповідно ч.5 ст.367 ЦК України суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, тому порушене право підлягає захисту. Даний факт відображено у постанові слідчого відділу Самарського ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження від 20.09.2019 та ухвалі слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2019 у справі №206/6399/19. Відповідно ч.5 ст.267 ЦК України суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, тому порушене право підлягає захисту. Позивач при зверненні до суду не сплачував судовий збір, оскільки , на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Відповідно до приписів ст 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави.

Outcome: approved