Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

24 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 02 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором позивач, як покупець придбав, а відповідач, як продавець продав йому контори, розташовану в [ADDRESS] за ціною 6500 гривень. Повна ціна придбаного майна позивачем була внесена до каси продавця передоплатою ще 16.09.2013 року. Предмет договору фактично був продавцем переданий в день укладення договору. Земельна ділянка, для будівництва та обслуговування будівлі, перебуває у приватній власності позивача. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не було дотримано вимоги про обов'язкове нотаріальне посвідчення такого виду договору, передбачене ст.ст. 209, 657 ЦК України. Таке порушення допущене з вини продавця, в розпорядженні якого на час укладення договору були відсутні належні правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомості, що став предметом договору. Зокрема, у розпорядженні продавця були відсутні документи про реєстрацію предмету договору в органах технічної реєстрації. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі контори, укладений 02.04.2014 року між нею як покупцем та Іванківською РССТ як продавцем, який знаходяться по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказане майно. Судові витрати по справі згодна нести самостійно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно. При подачі позову до суду подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує повністю, справу слухати без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно. Направив до суду заяву, у які позов визнає у повному обсязі та просить справу слухати без його участі. Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого Іванківська районна спілка споживчих товариств в особі голови правління Шевчука А.М. продав як продавець, а [PERSON] як покупець прийняв у право власності будівлю контори загальною площею 82,4 кв.м., яка розташована в [ADDRESS]. Сторони вчинили правочин, передбачений договором за 6500 (шість тисяч п'ятсот) гривень. Вказані кошти позивач сплатив ще 16.09.2013 року (квитанція до прибуткового касового ордера № 841 від 16.09.2013 р.). Із свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.07.2014 року земельна ділянка, що розташована в . [ADDRESS], площею 0,0402 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, перебуває у приватній власності [PERSON]. Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст.. 657 ЦПК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, Житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. За таких умов, договір купівлі-продажу комори та складського приміщення потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України. В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між [PERSON] та Іванківською РССТ є повністю виконаним (продавець фактично передав, а покупець повністю оплатив його вартість) та породжує для сторін права та обов'язки, тобто наявні підстави для визнання письмового договору купівлі-продажу будівлі контори від 02.04.2014 року ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати позивач згоден нести самостійно. На підставі викладеного,

Outcome: approved