Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

26.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - розірвати шлюб між нею і [PERSON], [INFO], зареєстрований у Ставівській сільській раді Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 11; - після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]» залишити без змін; - стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати в розмірі 640 грн. за сплату судового збору. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами. 07 вересня 1996 року вона уклала шлюб з [PERSON] який зареєстрували у Ставівській сільській раді Кагарлицького району, Київської області, актовий запис №11. В них є троє дітей : син [PERSON] ,[INFO] та дочки [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. З 2009 року вона з Відповідачем не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейні відносини, проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї було те, що між ними склалися неприязні стосунки, - це відсутність між ними взаємоповаги, взаємопорозуміння, взаємної любові, а також різні погляди на спільне сімейне життя. В зв'язку з чим постійно виникали сварки, які привели до розпаду сім'ї. На даний час у неї своє життя а у Відповідача інша сім'я, тобто всі 8 років вони не підтримували ніяких сімейних відносин. Їхня колишня сім'я з Відповідачем існує лише формально. Таким чином подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, збереження шлюбу в майбутньому не можливо. На неодноразові звернення до Відповідача, щодо оформлення розірвання шлюбу, не дали результатів. Тому вимушена звертатися з позовом до суду. 26.10.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 01.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 13.11.2017 року. В судове засідання, яке відбулося 08.12.2017 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, майнових претензій немає, категорично заперечує проти надання строку на примирення. В судове засідання, яке відбулося 08.12.2017 року, відповідач [PERSON] не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій відповідач просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Процесуальні наслідки визнання позову йому зрозумілі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та позовні вимоги задовольнити, шляхом винесення рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Підсудність. Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров»я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь - кого з них. Згідно паспорту позивачка [PERSON] з 1978 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, на утриманні позивачки перебувають неповнолітні діти. Враховуючи фактичні обставини справи, що стосуються місця проживання сторін, місяце проживання неповнолітніх дітей, та вищевикладені норми процесуального права, даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі як ч. 1 ст. 109, так і ч. 2 ст. 110 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні. 07.09.1996 року позивачка [PERSON]. уклала шлюб з відповідачем, - [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], яке видане 07 вересня 21996 року Ставівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Київ, Україна, і [PERSON], [INFO], уродженка с. Стави Кагарлицького району Київської області, уклали шлюб 07.09.1996 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 07.09.1996 року зроблено запис за № 11. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: Чоловікові - [PERSON]. Дружині - [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей, - сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], дочку, - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 04 лютого 1997 року Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому вказано, що [PERSON] народився [INFO] року в село Стави Кагарлицького району Київської області, Україна, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] зроблений запис за № 1. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. - свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 04 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04 серпня 2000 року зроблено відповідний атковий запис за № 22. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] яке видане [INFO] року виконавчим комітетом Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в село Стави Кагрлицького району Київської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження [INFO] року зроблено відповідний запис за № 08. В графі «батько» зазначений [PERSON], - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. Як встановлено судом під час судового засідання, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - близько 8 - ми років, проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, відповідно, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно - сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками, окрім того, як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі на протязі тривалого часу мають інші особисті відносини. Відповідно, як вбачається з письмових заяв сторін, як позивачка [PERSON], так і відповідач [PERSON] категорично відмовилися на надання терміну на примирення, з огляду на тривалі неприязні відносини, які існують між ними, та істотними підставами для розірвання шлюбу. Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним. Норми Конституції України. Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове поло\-ження, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, заре\-єстрований у державному органі реєстрації актів цивільного ста\-ну, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на віль\-ній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено вч. 1 ст. 24 С К України. Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насиль\-ства з боку інших осіб. Норми галузевого права, - норми СК України. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення. Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства. Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами. Суд наголошує, що в даному випадку має місце воля обох з подружжя на розірвання шлюбу, що зводить на нівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку не можливе. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя. Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача. Окрім того, суд вважає, що існування неприязних відносин між сторонами суперечить інтересам також неповнолітніх дітей, які, споглядаючи на фізичний прояв неприязних відносин між батьками у вигляді сварок, можуть негативно віднестися в подальшому до такого інституту суспільства, як шлюб, яий є основоположним для будь - якої правової держави. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини. Що стосується визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то в даному випадку спору у сторін щодо цього питання немає. Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України. Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивачка [PERSON] в прохальній частині позовної заяви зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «[PERSON]», тому суд приймає рішення про залишенні позивачці прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, а саме, - «[PERSON]», причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивачки, так як під час вирішення даного питання думка відповідача при вирішенні спору судом не враховується. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб. Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку: - обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка [PERSON], - мали місце; - із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України; - до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»; - зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення; - судові витрати слід стягнути з відповідача; - підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються; - захиди забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися. Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам сторін, так і інтересам неповнолітніх дітей, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду. Судові витрати. Питання судових витрат врегульовано ч. 1 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, при подачі позовної заяви позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № 3334163 від 25.10.2017 року, тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України вищевказана сума сплаченого судового збору повинна бути стягнута з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved