Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

26.08.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.1998 року у В РАГС Вінницької міської ради Вінницької області між сторонами по справі було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO]; та донька [PERSON], [INFO]. В даний час сторони проживають разом із неповнолітніми дітьми, однак відповідач не надає фінансової допомоги та не здійснює матеріальне забезпечення своєї сім`ї. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Тому, позивачка звернулась до суду з даним позовом та просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., а саме по 2 000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Окрім того, просили стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дітей визнав повністю. Так, суду пояснив, що він дійсно матеріально забезпечений та має бажання та можливість сплачувати аліменти на утримання дітей по 2 000 грн. на кожну дитину. Однак, щодо стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., то в цій частині позову вимоги не визнав у зв'язку з безпідставністю та просив у задоволенні останніх відмовити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 03.10.1998 року у В РАГС Вінницької міської ради Вінницької області між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 03.10.1998 року зроблено запис за №2029, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим В РАГС Вінницької міської ради Вінницької області 03.10.1998 року (а.с.8). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 08.08.2006 року (а.с.6); та донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 18.05.2005 року (а.с.7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з довідки квартального комітету «Cлов`янка» від 12.08.2014 року №783 в даний час сторони та їх неповнолітні діти проживають разом за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Однак, як стверджувала позивачка та її представник в судовому засіданні відповідач фінансової допомоги родині не надає та не здійснює матеріальне забезпечення їхніх спільних дітей. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітніх дітей сторони не можуть. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітніх дітей та звичайні потреби дитини. Окрім того, суд враховує, що відповідач є молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку, матеріально забезпечений, так як являється фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.10-11), виявив бажання сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 4 000 грн., з розрахунку по 2 000 грн. на кожну дитину, інших утриманців окрім спільних дітей сторін не має. А відтак, суд вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 2 000 грн., то суд приходить до висновку що дані вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Так, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до cт.1 Закону України від 20.12.2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу позивачці на підставі договору про надання правової допомоги від 15.08.2014 року надавала адвокат [PERSON] (а.с.30), та яка отримала від позивачки винагороду за надання правової допомоги відповідно до акту виконаних робіт від 08.10.2014 року (а.с.33) у розмірі 2 000 грн., згідно квитанції від 15.08.2014 року (а.с.32). Однак, суд відноситься критично до наданого акту виконаних робіт, оскільки останній не відповідає дійсності та вимогам закону, а сума виконаних робіт є значно завищеною. А тому,

Outcome: partial