Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

26 лютого 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В своїх позовних вимогах позивач просить: позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації в зазначеній квартирі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Позивач на прохання відповідачів зареєстрував їх у власній квартирі, вони не проживали в ній жодного дня, не здійснювали витрати на її утримання. На прохання позивача знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляються, таким чином порушують його право власності. Тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом для захисту порушеного права. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Третя особа - Шевченківський районний відділ Головного управління МВС України в м.Києві належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, представника в судове засідання не направив, як і не направив пояснення на заявлені вимоги. Тому суд продовжив розгляд справи у відсутність відповідачів та представника третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 21.07.1998 року. 23.07.1998 року було зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з довідки №91 від 24.02.2014 року, що видана КП «ЖЕК «Михайлівська» в квартирі [ADDRESS] станом на 24.02.2014 року зареєстровані: власник - [PERSON] з 30.04.2009 року, піднаймачі - [PERSON] з 25.10.2007 року, [PERSON] з 01.11.2007 року, [PERSON] з 21.06.2012 року, дочка піднаймача - [PERSON] з 21.06.2012 року. З актів від 07.08.2013 року, 09.10.2013 року та 12.02.2014 року, що складені комісією КП ЖЕК «Михайлівська» вбачається, що відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації, їх речі в квартирі відсутні. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось позивачем, на даний час він володіє та користується квартирою. [PERSON] та [PERSON] жодного дня не проживали в квартирі, витрат по її утриманню не несли. Стаття 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (стаття 150 ЖК України). Стаття 156 ЖК України та ст.405 ЦК України передбачає право членів сімї власника квартири користуватись житловим приміщенням. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] не є членами сімї позивача. Як пояснив позивач, він не надає згоди на проживання сторонніх осіб у квартирі, що належить йому на праві власності. Діючим законодавством не передбачено право сторонніх осіб користуватись квартирою без згоди власника. Отже, так як відповідачі не є членами сімї позивача, не проживали в його квартирі та не проживають, не несуть витрати на її утримання, позивач не бажає, щоб відповідачі користувались приватною власністю позивача, а тому внаслідок цього відповідачі втратили право користування зазначеною квартирою, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в цій частині. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. А тому, оскільки [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням за рішенням суду, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, позивач не звертався до відповідних органів із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, в цій частині на даний час не порушені права позивача, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial