Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

25 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 11 серпня 2008 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі до досягнення дитиною повноліття. З часу призначення аліментів по теперешній час відповідач не сплачував аліменти, посилаючись на відсутність офіційної роботи, нестабільний та неругулярний заробіток, у зв.язку з чим утворилась заборгованість по аліментам у сумі- 31287, 90 гривень. Зазначила, що оскільки відповідач не має роботи зі стабільною заробітною платою, дохід останнього нерегулярний та він має мінливий характер, тому просить суд встановити аліменти у твердій грошовій сумі 50 гривень на місяць посилаючись на ч.3 ст. 184 СК України, якою визначено, що у разі, якщо розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст. 182 СК Україи, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визаченим розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідого віку, у зв.язку з чим право на утримання та одержання аліментів дитини порушено не буде і вона буде мати можливість стабільно отримувати від держави відповідну допомогу. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі ( а.с. 24). Відповідач до суду не з,явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечує проти задволення позовних вимог ( а.с. 23). Суд, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов.язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ, не підлягають доказуванню. Судом встановлено , що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та відповідними довідками ( а.с., а.с. 9,11-13). Дані обставини відповідачем не заперечуються , а тому не підлягають доказуванню. Згідно із рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 11 серпня 2008 року року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] були стягнуті аліменти у розмірі ? частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, з урахуванням індексації, підвищення прожиткового мінімуму в часі відповідно до закону ( а.с.6). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментних платежах від 11.08.2008 року відповідач [PERSON] має заборгованість по аліментам, стягувач [PERSON], (виконавчий лист № 2-713 від 11.08.2008 року), яка станом на 25.04.2016 року становить 12 573,00 гривень ( а.с. 14). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу ії матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження ( ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. У справі за № 143 цс 13 Верховний Суд України зробив висновок про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенями ст. 192 СК Укрїни зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу її присудження ( зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку( доходу) матері, батька дитини про розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов.язку батьків утримувати своїх дітей ( ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у часті від заробітку ( доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Позивач наполягає на зменшенні розміру аліментів на утримання сина [PERSON] з ? частини усіх видів заробітку ( доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у сумі по 50 гривень щомісячно, мотивуючи свої вимоги відсутністю у відповідача постійної роботи, при цьому зазначаючи що останній має нерегулярний та мінливий дохід, але доказів нерегулярності та мінливості доходу відповідача суду не надала. Тобто не надала доказів зміни матеріального стану відповідача, а тому її вимога є недоведеною. Суд не приймає доводи позивача, зазначені у позовній заяві стосовно потреби зменшення розміру аліментів з тієї обставини , що у разі визначення аліментів у твердій грошовій сумі , менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України, дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповіднго віку , а тому право на уримання та одержавння аліментів дитини порушено не буде і вона буде мати можливість стабільно отримувати від держави відповідну допомогу, оскільки вона не є підставою для зменшення розміру аліментів згідно вимог ч.1 статті 192 СК України. Тому ця вимога позивача не відповідає вимогам закону, оскільки не становить визначених законом підстав зміни розміру стягуваних за судовим рішенням аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У відповідності до статті 88 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню не сплачена нею сума судового збору . На підставі викладеного та

Outcome: approved