Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

24 червня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], вказуючи на те, що останній в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], не надає, хоча та її і потребує, тому просила стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку / доходу /, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до виповнення донькою повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність / а. с. 12, 54 /. Відповідач [PERSON], пред'явлений до нього, позов визнав частково та пояснив, що, незважаючи на розірвання шлюбу з позивачем, бере активну участь у вихованні, розвитку та задоволенні основних потреб їх спільних дітей, в тому числі, надає в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] та повнолітнього сина [PERSON], який виключно завдяки його зусиль здобув вищу юридичну освіту. Окрім того, бере участь у утриманні будинку, в якому проживають останні, зокрема, провидить оплату комунальних послуг, а від так, зважаючи на вказані обставини, а також з урахуванням його незадовільного стану здоров'я, наявності на утриманні матері, яка через похилий вік та потребує постійного догляду та піклування, просив стягувати з нього щомісячно на користь позивача аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку, а не в розмірі ?, на який посилається остання, починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили і до виповнення донькою повноліття. При цьому, акцентував увагу суду на тому, що звертаючись з позовом до суду, позивач переслідує корисну мету, направлену на задоволення власних матеріальних потреб, а не потреб неповнолітньої доньки, що підтверджується її категоричною відмовою в регулюванні спору на основі взаємних поступок. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній, належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Так, 27 серпня 2013 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, цього ж дня, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 9 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І - КЕ, № 081364 /а. с. 4/. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 13 квітня 2001 року, виданим відділом РАГСу Шишацького районного управління юстиції Полтавської області / а. с. 5 /. Згідно довідки виконавчого комітету Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області № 1055 від 24 червня 2014 року, позивач [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON], відповідно 1991 та 2001 років народження / а. с. 6 /. За правилами ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.181 цього ж Кодексу встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Під час з'ясування фактичних обставин справи, відповідач [PERSON] визнав факт проживання неповнолітньої доньки [PERSON] разом з позивачем [PERSON], а від так дана обставина в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Зважаючи на встановлені обставини, суд не бере до уваги документальні дані, викладені в довідці № 1223 від 04 вересня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Шишацької селищної ради Шишацького району Полтавської області, згідно якої останній проживає разом з дітьми, в тому числі і донькою, за адресою: [ADDRESS] / а. с. 32 /. Оскільки на день розгляду справи в суді, сторони домовленості про сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки в добровільному порядку не дійшли, позивач і звернулася за захистом своїх прав та інтересів до суду. Зважаючи на те, що укладання мирової угоди є правом, а не обов'язком сторін у справі, суд не бере до уваги тверджень відповідача про ухилення позивача від можливості врегулювання спору, який виник між ними, на основі взаємних поступок /а. с. 77 /. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини / аліменти / присуджуються у частці від доходу її матері, батька / ст.183 цього Кодексу / або у твердій грошовій сумі / ст.184 СК України / і виплачуються щомісячно. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] являється інвалідом другої групи, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та щомісячно одержує пенсію в розмірі 5 074 грн. 45 коп. / а. с. 33 - 34, 39 /. Разом з цим, з 06 серпня 2013 року відповідач згідно наказу № 82к ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » прийнятий на посаду начальника юридичного відділу на час перебування на лікарняному та у декретній відпустці відповідного працівника, з випробувальним терміном, строком на три місяці, з посадовим окладом - 9 000 грн. 00 коп. / а. с. 37, 44 /. Згідно довідки ТОВ « Агрофірма « ім. Довженка » за № ДВЖ00000878 від 04 вересня 2014 року, сукупний дохід відповідача за період часу з березня по серпень 2014 року становить 59 179 грн. 55 коп. / а. с. 35 /. Натомість, сукупний дохід позивача, яка обіймає посаду начальника відділу культури та туризму Шишацької районної державної адміністрації Полтавської області, за період часу з січня по червень 2014 року, з урахуванням виплат матеріальної допомоги, становить 27 012 грн. 94 коп. / а. с. 47 /. Виходячи з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до повнолітня, доказів своєї неспроможності надавати таку матеріальну допомогу не надав, навпаки визнав факт доцільності стягнення з нього аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з останнього щомісячно на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. При визначенні розміру аліментів, який надасть змогу забезпечити основні потреби неповнолітньої [PERSON], суд, врахувавши незадовільний стан здоров'я відповідача, що пов'язаний з отриманням травми при виконанні службових обов'язків в органах внутрішніх справ, відсутність інших утриманців, його матеріальне становище, зокрема, наявність стабільного доходу, вважає, що об'єктивно обґрунтованим розміром можливих стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], буде 1/5 частина, а не ? частина, на яку посилається в своїх вимогах позивач, від усіх видів його заробітку / доходів /, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача, що на його утриманні перебуває матір похилого віку, яка через незадовільний стан здоров'я, потребує постійної допомоги, в тому числі і матеріальної, оскільки останній в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України не довів вказану обставину відповідними належними та допустимими доказами. Поряд з цим, критично суд відноситься й до тверджень відповідача про добровільне, систематичне, матеріальне утримання доньки [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем, на підтвердження чого останній надав суду підбірку сімейних фотокарток, на зворотному боці яких олівцем проставлені календарні дати / а. с. 57 - 58 /, ряд фіскальних чеків на підтвердження придбання для неї продуктів харчування та, нібито, проведення оплат за харчування в гімназії / а. с. 43, 75 - 76 /, рахунок офіціанта від 07 квітня 2014 року, який він, начебто, сплатив за святкування дня її народження / а. с. 66 /, оскільки з їх предметного аналізу неможливо категорично установити об'єктивний зв'язок з обставиною, що доказувалася відповідачем, що в цілому унеможливлює визначити їх легітимну можливість підтвердити обставини, на які той посилався як на підставу своїх заперечень проти позову. З аналогічних підстав, суд не бере до уваги й твердження відповідача про утримання будинку, де проживає його донька, на підтвердження чого надав виписку з оборотної виписки абонента [PERSON] про оплату телекомунікаційних послуг за адресою: селище Шишаки, вул. Медична, 8 / а. с. 42/ , про оплату послуг за електроенергію за п'ять місяців 2013 року та два місяці 2014 року за адресою: селище Шишаки, вул. Медична, 8а / а. с. 45-46, 72 - 74 /; товарні чеки, видані суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою в лютому та вересні 2014 року на придбання люстри, нібито, в кімнату доньки, та фарби для проведення поточного ремонту будинку / а. с. 70 - 71 /, оскільки [PERSON], як встановлено судом, проживає за місцем реєстрації позивача: вул. Медична, 5 селище Шишаки Полтавської області / а. с. 2, зворот, а. с. 6 /. Виходячи з того, що судовий розгляд справи проводиться виключно в межах заявлених вимог, суд не бере до уваги й твердження відповідача про надання в добровільному порядку непосильної матеріальної допомоги у здобутті вищої освіти їх спільного з позивачем сином [PERSON], а від так і подані ним в цій частині докази / а. с. 40 - 41 /. Окрім цього, неспроможними є доводи відповідача в частині того, що позивач, подаючи позов до суду переслідує мету власного збагачення задля задоволення індивідуальних потреб, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а повинно бути законним та обґрунтованим. Більше того, що частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Не ґрунтується на чинному законодавстві й вимога відповідача про необхідність стягнення з нього аліментів лише з моменту набрання рішенням суду законної сили, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку, це з 24 червня 2014 року / а.с. 1/. Беручи до уваги, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial