Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

25 червня 2019 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником 3/20 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав. В квартирі окрім неї зареєстровані - її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та її колишній чоловік відповідач [PERSON] ,\~який тривалий\~час в\~квартирі \~ не\~ проживає,\~особистих речей не має, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює для позивачки додаткові витрати. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 3/20 частини квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24 лютого 2012 року виданого Управлінням міського майна міської ради. Згідно інформації\~ Лівобережного\~районного відділу\~ реєстрації\~місця проживання\~фізичних осіб\~Департаменту Адміністративних\~послуг Маріупольської\~міської ради\~№ 05-141-0319\~від 22.04.2019року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20.11.2013 року по теперішній час. З акту про фактичне проживання виданого КСН «Східний» від 12.09.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] , 1977 року народження, [PERSON] , 2012 року народження та Ганунні [PERSON] , 2015 року народження. Згідно ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами\~ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником 3/20 частини квартири [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, у позовній заяві позивачка просила суд зобов`язати Лівобережний відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради зняти з реєстраційного обліку відповідача. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, враховуючи, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, вирішення питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку у спірній квартирі не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial