Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

24.10.2017 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього 22812,54 грн. невиплаченої йому заробітної плати; 24572,34 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку; 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказав, що працював у ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» ПАТ «Укрзахідвуглебуд», звідки звільнився в січні 2017 р. у звязку з систематичною невиплатою заробітної плати. Відповідні кошти йому вчасно не були виплачені, остаточний розрахунок з ним не проведено, а ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» наразі ліквідовано. Зазначає, що середній заробіток за два останні місяці роботи склав 5076,56 грн., кількість робочих днів за ці місяці 27, відтак середньоденний заробіток складає 210,02 грн. Період затримки розрахунку складає 177 днів, відтак середній заробіток за даний період обрахував у розмірі 24572,34 грн. Також зазначив, що у звязку з невиплатою належної заробітної плати йому спричинено моральної шкоди, яку оцінює у 5000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав. При цьому, відповідачем не було подано заперечення на позов та будь-яких інших доказів, за винятком двох довідок, що були витребувані судом. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини спору та оцінивши наявні докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що позивач 27.01.2017 р. звільнений за власним бажанням з роботи у ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» ПАТ «Укрзахідвуглебуд». Наказом ПАТ «Укрзахідвуглебуд» № 35 від 18.07.2017 р. вирішено припинити діяльність ВСП «Шахтобудівельне управління № 1» шляхом приєднання як будівельно-монтажну дільницю до ПАТ «Укрзахідвуглебуд» до 31.09.2017 р. Як видно з пенсійного посвідчення серії ААІ № 898868, позивач з 14.12.2016 р. є пенсіонером за віком Повного розрахунку із позивачем відповідач своєчасно не здійснив. Так, відповідно до довідки ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 15.11.2017 р. № 03-02/920 після звільнення позивачу не виплачена заробітна плата на суму 22812,54 грн. Натомість довідкою відповідача № 03-02/922 від 15.11.2017 р. стверджується, що середній заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає 208,78 грн., де заробітна плата за останні два місяці становила 2505,40 грн., кількість відпрацьованих днів 12. Відповідно з положеннями частини 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У частині 1\~статті 117 КЗпП України\~зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1\~статті 117 КЗпП України\~щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 117 цього Кодексу. При цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (правова позиція ВСУ № 6-76цс14 від 02.07.2014 р.). Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов'язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з вище вказаною довідкою відповідача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (листопад та грудень 2016 року), заробітна плата позивача сукупно становила 2505,40 грн. При цьому, у цей період було відпрацьовано 12 робочих днів. Згідно з листами Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік», за період з 27.01.2017 р. по 24.11.2017 було 208 робочих днів. Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 2505,40 грн. ? 12 ? 208 = 43426,93 грн. Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає доведеним завдання останньому такої шкоди, оскільки позивач є пенсіонером, унаслідок недостатності коштів обєктивно мав потребу у докладанні додаткових зусиль для організації свого життя. Однак суд не погоджується з розміром відшкодування, заявленим позивачкою до стягнення, оскільки такий є значно завищеним. Виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з останнього на користь позивача 1000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1302,40 від якого позивач був звільнений при зверненні до суду. У порядку п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити рішення до його негайного виконання в частині стягнення заробітної плати не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial