Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

25.09.2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягненя заборгованості за договорами позики та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 18 грудня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крпеян Л.Р. (далі - Договір-1). Відповідно до п.1 вказаного договору, його предметом було передача ним у власність [PERSON] та отриманням нею суми грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 8,20 грн.) складає 164 000,00 грн. без нарахування відсотків за користування грошовими коштами. Відповідно до п.2, Договору-1, за домовленістю між ним та [PERSON] було укладено із забезпеченням. Для забезпечення виконання зобов'язання за договором, 18.12.2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір застави (далі - Договір застави). Відповідно до п.1.2 договору завиаст, його предметом є рухоме майно, належне відповідачу [PERSON], а саме автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, тип легковий, універсал-В, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР ДАІ №13 при УДАІ м. Києва 30 вересня 2011 року. Предмет застави належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР ДАІ №13 при УДАІ м.Києва 30.09.2011 року і оцінений сторонами в сумі 164 000,00 грн., що на день укладення Договору застави за курсом, встановленим НБУ (за 1 долар - 8,20 грн. складає 20 000 доларів США. Відповідно до п.1.8 Договору застави, предмет застави - автомобіль було залишено у користуванні відповідача. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується її підписом на Договорі, у п.5.3, якого зазначено, що під час укладання договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ складає 164 000,00 грн., а [PERSON] прийняла вказані грошові кошти. Відповідно п.1 Договору-1, кінцевий строк повернення позики визначений 18.12.2013 року. Крім того, 01.06.2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 10 000 доларів США (далі - Договір-2), що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 7,99 грн.) складає 79 900,00 грн. без нарахування відсотків за користування грошовими коштами, про що відповідачка склала розписку від 01.06.2013 року і передала її йому. Відповідно до досягнутої попередньої домовленості, [PERSON] взяла на себе обов'язок повернути грошові кошти через 10 днів до 10.06.2013 року, про що власноруч вказала у розписці. По закінченні зазначених строків [PERSON] позику 20 000 доларів США та 10 000 доларів США не повернула. Зазначає, що у зв»язку із неповерненням [PERSON] грошових коштів, таним внаслідок цього стресом, виникли психотравматичні фактори, що спричинили в позивача негативні емоції і переживання, що у подальшому вплинуло на реалізацію подальших намірів та ділових стосунків. У зв'язку з тим, що він грошові кошти, які позичив відповідачці мав використати на придбання житла, через її протиправні дії, був позбавлений можливості його придбати і на даний час вимушений наймати житло, несучи при цьому невиправдані матеріальні затрати. Заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 50 000,00 грн. Просив стягнути з відповідачки у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 658 800,00 грн., у відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Зазначав, що на час розгляду справи відповідачем зобов»язання за укладеними з ним договорами не виконані. Просив позов задовольни із зазначених в ньому підстав. Відповідачка, у судове засідання не з»явилася, направлений судовий виклик за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку її місця проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п.5 ст.74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. У зв'язку з наведеним суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що 18.12.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крпеян Л.Р. (Договір-1). Відповідно до п.1 Договору-1, його предметом є передача позивачем у власність відповідачки суми грошових коштів у розмірі 20 000 доларів США, що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 8,2 грн.) складає 164 000,00 грн., без нарахування відсотків за користування грошовими коштами. Відповідно п.1 Договору-1, кінцевий строк повернення предмету позики визначений 18.12.2013 року. Для забезпечення виконання зобов'язання за договором позики грошових коштів посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крпеян\~Л.Р., 18.12.2012 року сторонами укладено Договір застави. Відповідно до п.1.2 Договору застави, його предметом є рухоме майно - автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, тип легковий, універсал-В, 2010 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР ДАІ №13 при УДАІ м.Києва 30.09.2011 року, який належить відповідачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР ДАІ №13 при УДАІ м.Києва 30.09.2011 року і оцінений сторонами в сумі 164 000,00 грн., що на день укладення договору за курсом, встановленим НБУ (за 1 долар - 8,20 грн.) складає 20 000,00 доларів США. Крім того, 01.06.2013 року між позивачем та відповідачкою укладено договір позики грошових коштів у сумі 10 000 доларів США, що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 7,99 грн.) складає 79 900,00 грн. без нарахування відсотків за користування грошовими коштами, про що відповідач склала розписку від 01.06.2013 року, яку передала позивачу. Відповідно до досягнутої сторонами домовленості, відповідачка зобов»язалася повернути позику через 10 днів, до 10.06.2013 року, що зазначила в розписці. Відповідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідачка у визначений Договоро-1 та Договором-2 строк отримані в позивача грошові кошти не повернула, тому позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими, отримані в позивача за договором позики кошти підлягають стягненню з відповідача в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ, що станом на час розгляду справи становить 164 000 грн та 259 600 грн. (еквівалент 10 000 доларів по курсу 25,96 грн.), а всього з відповідачки підлягає стягненню борг в сумі 426 600 грн. Позивач посилається на те, що внаслідок неповернення позики у визначений договорами позики строк, він зазнав моральної шкоди, яку повиненна відшкодувати відповідачка відповідно ст.ст. 23, 611 п.4 ч.1, 1167 ч.1 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди, як правовий наслідок порушення зобов»язання, настає в разі встановлення його договором або законом. Договором-1 та Договором-2, укладеними між [PERSON] та [PERSON] не передбачено відшкодування моральної шкоди, як наслідку порушення зобов»язання. Не передбачено його також нормами §1 Глави 71 ЦК України. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду порушенням недоговірних зобов»язань та не може бути застосована до правовідносин сторін в даному спорі. З огляду на наведене, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, тому у відповідній частині позовних вимог належить відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам - в сумі 4 236,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 533, 611, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: partial