Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

25.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в якій позивачка просить суд винести рішення, яким: Стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], яка народилася 21 листопада 2012 року, та [PERSON] услановича, який народився 07 серпня 2014 року, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п»ятсот) грн.. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дітей. 25.02.2016 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 29.02.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст..ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 17.03.2016 року. 17.03.2016 року слухання справи було відкладено на 05.04.2016 року. В судовому засіданні, яке відбулося 05.04.2016 року, позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви. В судове засідання, яке відбулося 05.04.2016 року відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка позов підтримала, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову шляхом винесення заочного рішення, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то суд при цьому керувався наступними нормами процесуального права. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений судом належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти винесення заочного рішення. Згідно ст.. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, вста\-новленими цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 цього Кодексу і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст 227 ЦПК України повідомлення про заочне рішення відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше п'яти днів з дня його проголошення. Підсудність. Згідно ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Проте, згідно ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як видно з матеріалів справи, зокрема, з паспорту позивачки [PERSON], вона зареєстрована за адресою: [INFO], (нова назва, - [PERSON]), 22, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанці. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні та застосування до них норм матеріального та процесуального права. 03 квітня 2012 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 124744, яке видане 03 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] Івано Франківської області, Україна, громадянин України, та [PERSON], [INFO], уродженка місто Кагарлик Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 03 квітня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03 квітня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 14. Прізвище після реєстрації шлюбу: Чоловіка [PERSON]. Дружини [PERSON]. Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON]; - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження: - серії І ОК № 226484, яке видане 30 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася 21 листопада 2012 року в місто Кагарлик Київської області, Україна, про що 30 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис за № 181. В графі «батьки» зазначено: Батько [PERSON], відповідач по справі. Мати [PERSON], позивачка по справі. - серії І ОК269826, яке видане 13 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився 07 серпня 2014 року в місто Кагарлик Київської області, Україна, про що 13 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 111. В графі «батьки» зазначено: Батько [PERSON], відповідач по справі. Мати [PERSON], позивачка по справі. Згідно ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється СК України, з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не виконує свого обовязку щодо виховання своїх малолітніх дітей. У зв»язку з вищевказаною обставиною позивачка [PERSON] звернулась до Кагарлицького районного суду з позовом до Відповідачів про позбавлення їх батьківських прав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з інтересів малолітніх [PERSON], [PERSON], з метою їх матеріального утримання, необхідно прийняти рішення про стягнення з Відповідача [PERSON] аліментів на утримання їх малолітніх дітей на користь позивачки. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідно до вказаних норм Сімейного кодексу України судом може бути прийнято рішення про стягнення з Відповідача аліментів на утримання його малолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Виходячи з потреб дітей, які потребують постійного утримання, суд вважає що з Відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 750 гривень щомісяця на кожну дитину. Обгрунтування рішення суду щодо виду та розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача [PERSON] Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення доведено: свідоцтвами про народження: - серії І ОК № 226484, яке видане 30 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народилася 21 листопада 2012 року в місто Кагарлик Київської області, Україна, про що 30 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис за № 181. В графі «батьки» зазначено: Батько [PERSON], відповідач по справі. Мати [PERSON], позивачка по справі. - серії І ОК 269826, яке видане 13 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що [PERSON] народився 07 серпня 2014 року в місто Кагарлик Київської області, Україна, про що 13 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 111. В графі «батьки» зазначено: Батько [PERSON], відповідач по справі. Мати [PERSON], позивачка по справі. - недосягнення дітьми, - дочкою [PERSON] та сином [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язана утримувати своїх дітей, - дочку [PERSON] та сина [PERSON] шляхом сплати аліментів до досягнення дітьми 18 ти річного віку. Що ж стосується дати, до якої необхідно стягувати аліменти згідно даного рішення суду, то в даному випадку суд керувався ч. 2 ст. 183 СК України. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення найстаршою дитиною, - дочкою [PERSON], [INFO], а саме, після 21.1.2030 року, аліменти слід буде стягувати в порядку, який передбачено ч. 3 ст. 183 СК України. Згідно ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Проте, в даному конкретному випадку суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в частці на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в зв»язку з тим, що, як зазначила позивачка [PERSON] в судовому засіданні, відповідач [PERSON] ніде не працює, не намагається влаштуватися а роботу, не дивлячись на неодноразові його прохання влаштуватися на роботу та допомагати йому утримувати дітей, тому відповідачка ніяких доходів не отримує, відповідно, стягувати частку з не існуючих доходів суд не має права. Відповідно, в даному випадку суд застосовує до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 184 СК України. Так, згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, у твердій грошовій сумі аліменти призначаються у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявно\-сті інших обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, зокрема, відносить\-ся і ситуація, коли стягнути аліменти в частці від заробітку (доходу) практично немож\-ливо, як в даному випадку, або коли це істотно порушує інтереси однієї зі сторін (наприклад, коли суд має достатньо причин вважати, що відповідач приховує свої реальні доходи), як в даному випадку, адже відповідачка хоча офіційно не працює тривалий час, проте одягається, харчується, забезпечує свій побут, що, на думку суду, вказує на наявність неофіційного заробітку у відповідачки. Слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації від\-повідно до Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення». При визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, судом було враховано наступні обставини, які зазначені в ст. 182 СК України: - діти, - [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], є малолітніми, з урахуванням віку та природніх потреб, (відвідування Дошкільного навчального закладу, посилене харчування, щорічне оздоровлення), тому потребують значних коштів на утримання. - позивачка [PERSON], здійснює догляд за малолітніми дітьми самостійно, враховуючи малолітній вік дітей, ніде не працює, отримує державну допомогу на меншу дитину в розмірі близько 900 грн. щомісячно, що, на думку суду, є невеликим розміром доходу позивачки, зважаючи на витрати на дітей, на сплата комунальних послуг, тощо. - відповідач [PERSON] фізично здоровий, працездатного віку, працездатний, іншої сімі»ї не має, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, не має на утриманні інших осіб. Отже, враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, визначення розміру якого в сумі по 750 грн. на кожну дитину щомісячно в судовому засіданні обгрунтувала, суд, враховуючи вищевикладені судом обставини, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн., щомісячно, на кожну дитину. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 25.02.2016 року. Судові витрати. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд керувався ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де, зокрема, зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачка [PERSON] є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як особа, звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів на підставі Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] не входить до кола осіб, які звільнені від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладені обставини справи, що стосується судового збору, суд,

Outcome: approved