Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

24.09.2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вищевказаній квартирі відповідачі не проживають, їх особисті речі відсутні. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А.А., зареєстрований в реєстрі за №336, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] були зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які не є власниками зазначеної квартири та не є членами сім`ї позивача. Позивач зазначає, що відповідачі на даний час там не мешкають, особисті речі в приміщенні відсутні. Разом з тим, реєстрація відповідачів в даній квартирі створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю. Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 17.10.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом. На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 10.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 11.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.02.2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 16.07.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.11.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, встановлено наступне. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А.А., зареєстрований в реєстрі за №336, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 17,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] , загальною площею 17,4 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до акту від 17.08.2018 року про непроживання особи за місцем реєстрації засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає по [ADDRESS] понад 10 років. В той же час реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України). В той же час згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, гарантовані також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У даній справі, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачів, у яких припинилися правові підстави користування чужим майном. За такого, враховуючи встановлені обставини, небажання відповідачів знятися з реєстраційного обліку, наслідком чого є створення ним позивачу незручностей та перешкод у користуванні та розпорядженні майном, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved