Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

25 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з донькою [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . В цій квартирі зареєстровані [PERSON] та її донька (онука позивача) [PERSON] . На початку 2013 року її донька з онукою забрали з квартири всі свої речі та переїхали на постійне місце проживання до Росії, де на сьогодні отримали російське громадянство. За місцем своєї реєстрації відповідачі протягом восьми років не з`являються, не оплачують свою частку комунальних платежів, жодного інтересу до квартири не проявляють. Також позивач зазначає, що вона має бажання переїхати до доньки та онуки в Росію та продати квартиру [ADDRESS] . Д для цього треба зняти всіх прописаних осіб з реєстрації, однак через відсутність документів у відповідачів про Українське громадянство у неї немає такої можливості, незважаючи на те, що донька надала їй довіреність на право вчинення цих дій. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу в її відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явились. [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу щодо неї та її доньки [PERSON] без їх участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шосткинської міської ради в судове засідання не з`явився. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] на праві спільної сумісної власності є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 2003 року за № [NUMBER] виданого ВАТ «АК «Свема». Згідно довідки про склад сім`ї виданої КП «Укржитлкомфорт» від 17 серпня 2020 року в вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , навчається в муніципальному казенному загальноосвітньому закладі «Лутовська середня загальноосвітня школа» Воловського району Тульської області з 01.09.2014 року по теперішній час, що підтверджується довідкою навчального закладу 3169 від 29.12.2020 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 18.03.2021 року [PERSON] надав нотаріально засвідчену згоду на зняття з реєстрації його доньки [PERSON] з адреси: [ADDRESS] . Крім того, 20 жовтня 2020 року [PERSON] надала довіреність позивачу на право зняття її та доньки з реєстрації у спірній квартирі та її продажу. Разом з тим, як зазначає позивач наявність цих документів не надала можливості у позасудовому порядку вирішити вказані питання. Вирішуючи зазначений спір, суд, з огляду на положення ст. 29, 319, 386, 391, 406 ЦП України та беручи до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] змінила місце свого проживання, а отже є таким, що змінилося і місце проживання її неповнолітньої дитини, також змінилися обставини, за яких онука позивача отримала сервітут на проживання у спірній квартирі - на даний час такий сервітут для неї непотрібний і це підтверджують її батьки, реєстрація дитини спричиняє перешкоди у користуванні належним позивачу житловим приміщенням, тому позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. В цей же час правових підстав для визнання такою, що втратила право користування квартирою [PERSON] суд не вбачає, оскільки вона є співвласником даної квартири та не втратила право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Положення ст.cт. 405, 406 ЦК України на неї не розповсюджуються. Таким чином позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial