Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

\~ 25 січня 2016 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява, в якій позивач просить суд визнати недійсним державний акт, серії ЯД № 7710031, виданий 15 листопада 2007 року на ім'я [PERSON] та скасувати рішення Ржищівської міської ради Київської області про затвердження технічної документації на виготовлення державного акту. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що вона є власником земельної ділянки по вул. Маяковського, 8 в м. Ржищів, площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і поруд, що підтвержується державним актом на право власності на земельну ділянку. В цьому році вона вирішила установити паркан по межі земельної ділянки відповідно до меж, зазначених у державному акті і з'ясувала, що межа, зазначена в державному акті не відповідає існуючій, історично визначеній межі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подавши заяву, в якій позовні вимоги підтримувала, просила розглядати справу без її участі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, подавши заяву, в якій проти позову не заперечував, просив розглядати справу без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з нижченаведеного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 771031, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої в м. Ржищів по вул. Маяковського, 8 Київської області. Державний акт видано на підставі рішення Ржищівської міської ради Київської області XVІІІ сесії V скликання № 416 від 29 квітня 2007 року. Згідно вказаного державного акту зазначено план меж земельної ділянки кадастровий номер 3211300000:69:031:0090 (а.с.5, 6). Згідно висновку № 001-С1/14 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 1 жовтня 2014 року встановлено, що існуюча історична конфігурація земельної ділянки по вул. Маяковського, 8 в м. Ржищів Київської області, яка належить [PERSON], відносно сусідніх земельних ділянок не відповідає каталогу координат з технічної документації із земелустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, виконаним Ржищівським відділом Київської регіональної філії ДП ЦДЗК від 17.01.2007, що детально описано в дослідницькій частині та зображено на схемах в додатках № 1, № 2, № 3 до висновку (а.с. 7-9). Згідно рішення сесії Ржищівської міської ради Київської області п'ятого скликання № 416-18-05 від 29 квітня 2007 року та виписки з додатку 1 до рішення встановлено, що [PERSON] затверджено матеріали технічної документації по видачі державних актів на право влансості на земельну ділянку, передано у власність земельну ділянку, розташовану в м. Ржищів по вул. Маяковського, 8, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с.10 (зворот)). Згідно з ч.1 ст. 126 ЗК України, в редакції на час виготовлення державного акту, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно з\~ ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. \~ \~ \~ Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Висновку про те, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2012 року та від 3 грудня 2012 року, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 липня 2012 року та від 10 вересня 2012 року, на які як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції статей 116, 118 ЗК України посилається заступник Генерального прокурора України у своїй заяві. \~ \~ \~ \~Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку був правовстановлюючим документом, який видавався на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. \~Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved