Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

24 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом, який 02.10.2015 року уточнила, до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] за межі території України до досягнення дочкою повноліття, без згоди та супроводу батька до країн Російської Федерації, Румунії, Угорщини, Болгарії, Австрії, Польщі, Чехії, Словаччини, Франції, Німеччини, Італії, Литви, Латвії, Естонії, Фінляндії, а також на тимчасово непідконтрольну територію Автономної Республіки Крим. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона з відповідачем має спільну дочку [PERSON], [INFO], яка проживає постійно з позивачем. Відповідач не спілкується з дочкою, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки на відпочинок, однак відповідач дозволу не дає, порадив позивачу самій вирішувати цю проблему та його не турбувати з цього приводу, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав, заперечень на позов не надав. Відповідачу було надіслано виклик в судове засідання за адресою зазначеною у позовній заяві, який було повернуто на адресу суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особа Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, в судовому засіданні 21.09.2015 року підтримала позов позивача, також надала суду висновок, що питання виїзду за межі України на оздоровлення та у гості малолітньої [PERSON], [INFO], має вирышувати її мати [PERSON], без згоди батька, оскільки це відповідає інтересам дитини (а.с. 34). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що позивача, відповідач та представник Служби у справах дітей не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). 14.12.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Згідно довідки про реєстрацію, виданої ПП «Ромалекс» 16.03.2015 року № 112, [PERSON] разом із дочкою [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 16.09.2015 року № 352, питання виїзду малолітньої [PERSON], [INFO], за межі України без згоди батька [PERSON], на оздоровлення та в гості, має право вирішувати мати [PERSON] та це відповідає інтересам дитини (а.с. 34). В позовній заяві та уточненнях до неї позивач зазначає, що має можливість виїхати за кордон на відпочинок та у гості до родичів, проте позивач не може отримати згоду на поїздки у відповідача, тому вона вимушена звертатися з даним позовом до суду. Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітньої дочки поїздки на відпочинок до країн Російської Федерації, Румунії, Угорщини, Болгарії, Австрії, Польщі, Чехії, Словаччини, Франції, Німеччини, Італії, Литви, Латвії, Естонії, Фінляндії, а також до Автономної Республіки Крим, що не заборонено діючим законодавством. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років. Має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Загальновідомою є обставина, що на цей час Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою, тому відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України ця обставина не потребує доказування. Постановою Кабінету Міністрів України № 367 від 04.06.2015 року було затверджено Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Відповідно до п. 3 цього Порядку в'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї громадян України здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року. Відповідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на такий виїзд. Отже, суд приходить висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд малолітньої дочки за межі України без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та її неповнолітньої дочки. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд малолітньої дочки сторін в супроводі матері за межі України за кордон не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини, при цьому суд першочергово виходить з інтересів дитини та вважає, що поїздки за кордон на відпочинок та відвідування родичів позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити її фізичний та духовний розвиток, призведуть до покращення стану здоров'я дитини. Разом з цим, суд зазначає, що надання дозволу на виїзд малолітній [PERSON], [INFO], за межі України строком до досягнення малолітньою особою повноліття, тобто до [INFO], як про це просить у позові позивач, не може забезпечити реалізацію прав як батьків дитини так і самої дитини, зокрема, право на спілкування зі своїм батьком та можливості батька брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею, що в свою чергу суперечило б положенням Сімейного кодексу України, в якому визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого батька у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Таким чином, суд дійшов висновку, що закон передбачає надання дозволу на конкретний виїзд за межі України неповнолітньої дитини в супроводі одного з батьків, з визначенням початку та закінчення часу такого виїзду. За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та надає дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] тривалістю тимчасового виїзду не більше 30 днівдо країн Російської Федерації, Румунії, Угорщини, Болгарії, Австрії, Польщі, Чехії, Словаччини, Франції, Німеччини, Італії, Литви, Латвії, Естонії, Фінляндії, на тимчасово непідконтрольну територію Автономної Республіки Крим строком на 2 роки, в задоволенні решти вимог слід відмовити.

Outcome: partial