Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

25 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 2612 кв.м., яке розташоване за адресою м. Одеса, пр.-кт. [PERSON], буд. 19, зобовязати відповідача повернути вказане приміщення та стягнути суму орендної плати у розмірі 15\~000 гривень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що він є власником нежитлового приміщення загальною площею 2612 кв.м., яке розташоване за адресою м. Одеса, пр.-кт. [PERSON], буд. 19, яке згідно договору оренди від 05 березня 2017 року передав [PERSON]. Однак, позивач стверджує, що в порушення укладеного договору оренди відповідач не сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість за 3 місяці у розмірі 15\~000 гривень. На неодноразові прохання повернути приміщення відповідно до п.п. 3.1.4, 5.2 договору відповідач не реагує. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про визнання позову, розгляд справи просить провести у його відсутність. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір купівлі-продажу реєстраційний номер 880, відповідно до умов якого [PERSON], передала у власність, а [PERSON], прийняв у власність нежитлове приміщення, що розташоване за адресою м. Одеса, проспект Глушка академіка, будинок 19, яке в цілому складається з нежилих приміщень загальною площею 2612 кв.м., яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,1400 га, кадастровий номер: 5110136900:31:002:0049, надана для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка також була придбана позивачем на підставі Договору купівлі-продажу реєстраційний № 882 05 березня 2017 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) був укладений договір оренди приміщення. Згідно пункту 1.1 Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 2612 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса, проспект Академіка Глушка, будинок 19. За положеннями п. 2.1 Договору, право тимчасового користування Обєктом оренди переходить до Орендаря з моменту підписання Сторонами акта приймання передачі. У розділі 4 договору встановлені умови щодо орендної плати та порядку розрахунків, а саме встановлено, що щомісячна орендна плата складає 5000 гривень. Орендна плата сплачується Орендарем у готівковій формі під розписку Орендодавця не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Оплату всіх комунальних послуг Орендар здійснює самостійно. Згідно з умовами п. 3.1.4 договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря звільнення Обєкта оренди після закінчення терміну дії Договору або в разі невиконання Орендарем зобовязань по оплаті орендної плати понад один місяць. У відповідності до п. 5.2 Договору у разі невиконання Орендарем умов Договору щодо сплати орендної плати більш ніж на один місяць Орендодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір і вимагати повернення Обєкту оренди. Факт передачі в оренду зазначеного в Договорі нерухомого майна підтверджується актом прийому-передачі приміщення в оренду від 05 березня 2017 року, складеним і підписаним [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За умовами статей\~11,\~629 ЦК України\~договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 759 ЦК України\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. \~Частинами 1, 2\~статті 763 ЦК України\~визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. У судовому засіданні позивач повідомив, що в порушення укладеного договору оренди відповідач не сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість за 3 місяці у розмірі 15\~000 гривень, на вимоги про повернення нерухомого майна не реагує. Частиною 2\~ст. 651 Цивільного кодексу України\~визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки, відшкодування збитків. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 785 Цивільного кодексу України\~у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. У відповідності до ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги той факт, що відповідач будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, доводів позивача не спростував, звернувся до суду з заявою про визнання позову, а від так, враховуючи диспозитивність процесу справа розглядається за наявними в ній документами. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.\~\~\~\~ Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2\~ст. 3 ЦПК України\~зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved