Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

24.12.2019 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідачів: [PERSON] і Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. \~ \~ \~ \~22.01.2020 року до суду надійшла довідка про зареєстроване місце проживання відповідача-фізичної особи. 23.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 10.03.2020 року. Відповідачі в установлений строк відзиву на позовну заяву не надали. 10.03.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити їй додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Батько залишив на її ім`я заповіт. На день його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 18.12.2019 року вона звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 18.12.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Позивач зазначає, що вважала, що прийняла спадщину, оскільки був заповіт на її ім`я. Її мати, [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадкуванні, не має наміру приймати спадщину, про що написала заяву до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в грудні 2019 року. За таких обставин позивач не має можливості оформити право на спадкове майно, що й стало підставою для звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суду пояснила,що вона дійсно не претендує на обов`язкову частку у спадковому майні, про що подала відповідну заяву нотаріусу. \~ \~ \~ \~Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилась, письмових пояснень суду не надала, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про одруження позивача. \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,553 га, яка розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 1221085500-01-061-0550), що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку ДП № 074767. За життя, [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку [PERSON] \~ \~ \~ \~ [INFO] , після смерті батька, позивач звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте постановою від 18.12.2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови нотаріуса. З наведеного вище судом встановлено, що порушені права позивача щодо прийняття спадщини. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами\~ст.ст. 1220,\~1222,\~1270 ЦК України\~право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки вважала, що із заповітом на своє ім`я вона фактично прийняла спадщину. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. В \~свою \~чергу дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Також судом встановлено, що шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 06 червня 2019 року, а позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 18 грудня 2019 року. Тобто між закінченням строку для прийняття спадщини і зверненням позивача до нотаріуса пройшов незначний період часу. До суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звернулася також в грудні 2019 року. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС, викладеній у справі № 681/203/17 від 17.10.2018 року зазначається, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про визначення додаткового строку про прийняття спадщини є підставою для задоволення позовних вимог. З матеріалів спадкової справи № 306/2019 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернулася лише позивач. [PERSON] , дружина померлого, подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини, в тому числі від обов`язкової частки. Тобто позивач є єдиним спадкоємцем , яка бажає прийняти спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті її батька [PERSON] . За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Крім того, виходячи з того, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і будь-яка інша особа не претендує на спадщину, що залишилась після його смерті, відповідно при відмові у задоволенні позовних вимог лише з формальних підстав буде порушуватись принцип пропорційності та право власності позивача на майно, що залишилось після смерті батька. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з моменту набрання чинності рішенням суду, виходячи із заявлених позовних вимог, який буде достатнім для звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачем витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачається вини відповідача у порушенні прав позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved