Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

26.01.2015 р. [PERSON] пред'явила до суду позов до [PERSON] і [PERSON] в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно дітей та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 2000 р. вона проживала однією сім'єю з [PERSON] в с. Троїцьке П'ятихатського району, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки як подружжя і він був головою сім'ї, а вона її членом. [INFO] р. народилася спільна дочка [PERSON], а [INFO] р. народи вся і син [PERSON]. В свідоцтвах про їх народження батько вказаний на підставі ст. 135 СК України [PERSON]. За життя [PERSON] визнав [PERSON] і [PERSON] своїми дітьми, утримував їх і приймав участь у вихованні. [INFO] р. [PERSON] раптово помер і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,180 га на території с. Троїцьке, власником якої був чоловік на підставі Державного акта. Вважає, що є підстави встановити факт батьківства [PERSON] відносно неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], визнавши за ними як спадкоємцями першої черги право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Рідні брати [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці другої черги подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на вимоги, викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов визнали і кожен окремо пояснили, що після смерті брата дійсно подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки, оскільки вважали, що обоє є спадкоємцями, адже батьком неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] [PERSON] не був зареєстрований, батьківство не встановлювалося, а [PERSON] періодично виїжджала з с. Троїцьке в іншу місцевість, мала стосунки з іншими чоловіками, тому вважали, що брат [PERSON] не міг бути батьком [PERSON] і [PERSON]. Після проведення судово-медичної експертизи їм стало відомо, що [PERSON] все ж є біологічним батьком дітей, тому [PERSON] і [PERSON] мають право на спадщину. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши наявні у справі докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого П'ятихатською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 11 липня 2007 року на його ім'я, є власником вказаної земельної ділянки (а.с. 5). Згідно свідоцтва серія [NUMBER], виданого 09 квітня 2012 р., актовий запис № 6, [PERSON] помер [INFO] р. в с. Мишурин Ріг Верхньодніпровського району (а.с. 6). Батьками [PERSON], [INFO], актовий запис № 8 від 03 листопада 2010 р., і [PERSON], [INFO], актовий запис № 6 від 20 квітня 2012 р., записані [PERSON] і [PERSON]. При цьому в актових записах про народження дітей вказано, що відомості про батька внесені на підставі заяви матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 7, 8, 46, 47). З довідки Троїцької сільської ради П'ятихатського району від 20.01.2015 р. № 35 слідує, що [PERSON] дійсно проживала спільно з [PERSON] з 2000 р. до дня його смерті, -[INFO] р., в [ADDRESS] без реєстрації шлюбу, мали двоє спільних дітей [PERSON] і [PERSON], яких [PERSON] за свого життя вважав своїми та разом з [PERSON], їх виховували, був співмешканцем (а.с. 9). З дослідженої судом облікової картки по господарського обліку на 2011-2015 р.р. вбачається, що головою домогосподарства на [ADDRESS] є [PERSON]. В графі 2 членами господарства записані [PERSON], [PERSON] і [PERSON] як дочка і син відповідно (а.с. 10-12). Грошова оцінка земельної ділянки площею 7.180 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Троїцької сільської ради становить 177106,75 гривень, що підтверджується довідкою управління Держземагенства у П'ятихатському районі від 21.01.2015 р. № 29-409-0.4-98/2-15 (а.с. 13). Допитані свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON] кожен окремо пояснили суду, що добре знають сім'ю [PERSON], який проживав однією сім'єю з [PERSON], вели спільне господарство, виховували і утримували дітей, народженню яких дуже радів [PERSON], піклувався ними, за необхідності возив у лікарню. Сина [PERSON] назвав в честь свого дядька. Зі Спадкової справи № 334/2012 до майна померлого [INFO] року [PERSON], початої 05.09.2012 р., слідує, що [PERSON] і [PERSON] 05.09.2012 р. подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті їх брата [PERSON], яка складається з земельної ділянки (а.с. 49-64). Згідно висновку експерта № 85 від 10.04.2015 р. померлий [PERSON] може бути біологічним батьком дітей [PERSON] і [PERSON], народжених [PERSON]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] і [PERSON], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999 % (а.с. 73-79). Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Таким чином, в суді підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] проживали з 2000 р. однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають двоє спільних малолітніх дітей, відносно яких записи про батька вчинені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тому є всі підстави для встановлення факту батьківства [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до ст. 154 ч. 2 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст.. 1261 цього Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1262 ЦК України визначено другу чергу спадкоємців за законом. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Виходячи з наведеного суд вважає, що у судовому засіданні доведено, що малолітні [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, і мають право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. При цьому суд вважає, що за [PERSON] і [PERSON] слід визнати право власності на земельну ділянку, враховуючи те, що відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 1771,07 грн. підлягає стягненню з відповідачів по 885,53 грн. з кожного (а.с. 23). На підставі ст.ст. 392, 1216, 1218, 1258, 1261 ЦК України, ст. 154 СК України,

Outcome: approved