Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

25 грудня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до суду та просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], посилаючись на ті обставини, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з кінця 2014 року з причини протилежних поглядів на життя та різного ставлення до сім'ї. Поновлювати шлюбні відносини з чоловіком вона не бажає. Шлюб між нею та відповідачем зареєстровано 26 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 107. З відповідачем [PERSON] вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 04 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені. Шлюб між [PERSON], [INFO], уродженцем м. Костянтинівка, Донецької області, громадянином України, та [PERSON], [INFO], уродженкою міста Костянтинівка, Донецької області, громадянкою України, що зареєстрований 26 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 107, розірвано. Стягнуто з [PERSON], [INFO], судовий збір на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 551 грн. 20 коп. Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення з нього судового збору, відповідач [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2016 року в цій частині. В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що він є інвалідом ІІ групи та, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками та телефонограмами (а.с. 51, 52, 53, 54, 55). В заяві від 12 березня 2016 року, надісланій електронною поштою до апеляційного суду, [PERSON] просила розглянути апеляційну скаргу [PERSON] у її відсутності (а.с. 56, 57). Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити, а рішення суду в частині стягнення судового збору з [PERSON] скасувати. Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Судом встановлено, що 26 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 107 (а.с.6). Подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю (а.с.7, 8). Спору з приводу виховання та місця проживання малолітньої дитини, поділу майна, що перебуває у спільній власності подружжя, між ними не існує. Шлюбні відносини сторони припинили з кінця 2014 року з причини різних поглядів на життя та прагнень і в зв'язку з наявністю непорозумінь, що виникли між подружжям. В теперішній час сторони висловили своє бажання розірвати шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними розірвав. Стягуючи з [PERSON] на рахунок спеціального фонду судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., суд посилався на ст.88 ЦПК України. Проте з такими висновками суду в частині стягнення з відповідача судового збору не можна погодитись, оскільки суд в цій частині неправильно застосував норми процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи в частині стягнення судового збору з [PERSON], а тому рішення суду в зазначеній частині слід скасувати, з ухваленням нового рішення в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідача не відповідає вимогам процесуального закону. Суд першої інстанції зробив неправильний висновок щодо стягнення судових витрат з відповідача. Так, при подачі позову позивач [PERSON] просила відстрочити їй сплату судового збору до ухвалення судового рішення (а.с. 1-2). Втім, суд першої інстанції не звернув увагу на цю заяву. Ухвалюючи рішення, суд не зазначив мотивів, за якими він стягнув з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідно до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору встановлена в розмірі 0,4 мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому була подана позовна заява до суду, що складає 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 0,4). Як вбачається з довідки, яку [PERSON] надіслав до суду, він є інвалідом 2 групи, а відповідно до вимог п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інваліди 2 групи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях (а.с. 41). Однак, суд першої інстанції помилково визначив судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. та безпідставно його стягнув на користь держави з відповідача [PERSON], який звільнений від сплати судового збору на підставі вказаної норми Закону України «Про судовий збір». Абзацом першим пункту 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 також роз'яснено, що розмір ставок судового збору визначається з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. Отже, враховуючи, що суд першої інстанції при вирішення питання щодо стягнення судового збору допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в зазначеній частині, то відповідно до вимог ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України, рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення щодо стягнення судового збору. Оскільки при подачі позову [PERSON] просила відстрочити сплату судового збору, а відповідач [PERSON] звільнений від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то відповідно до вимог ч. 5 ст.88 ЦПК України, судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. слід стягнути з позивача [PERSON] на користь держави. За вказаних обставин апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Outcome: approved