Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

24 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 31 жовтня 2018 року було відкрите провадження у справі. 14 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені ним вимоги. 14 грудня 2018 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про проведення судового розгляду без її участі, позовні вимоги визнає, просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін. У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В зв'язку з тим, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що 26 червня 1993 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним і [PERSON], актовий запис № 7, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON]. Він та дружина не мають неповнолітніх дітей від шлюбу. Позивач зазначив, що з початку 2018 року він та дружина не підтримують сімейні стосунки, не ведуть сумісне господарство, через протилежні погляди на життя, різницю характерів, відсутність спільних інтересів, внаслідок чого виникали сварки, конфлікти, що призвело до припинення шлюбних відносин, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, 26 червня 1993 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], актовий запис № 7, після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєне прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Встановлено, що подружжя не має неповнолітніх дітей від шлюбу. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з початку 2018 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, не проживають спільно, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з наведеним, вимоги відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та після розірвання шлюбу вона має право іменуватися прізвищем, яке їй було присвоєне у зв'язку з реєстрацією шлюбу. В зв'язку з вищенаведеним,

Outcome: approved