Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

25 липня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі та на даний час через погіршення сімейних стосунків проживає окремо, син залишився проживати з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно працює, має стабільний дохід, аліменти нікому не сплачує, при цьому, протягом останніх трьох років добровільно не надає допомоги на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не\~ визнав. Заперечуючи позов, зазначив, що не вбачає підстав виплачувати позивачці аліменти, оскільки вважає, що позивачка їх буде витрачати на себе, а не на дитину; позивачка не дає зустрічатися з сином і йому не відоме місце проживання дитини. Також зазначив, що на теперішній час він не працює і не має постійного доходу, тому, у разі стягнення аліментів, просив суд стягнути їх у твердій грошовій сумі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони 02 липня 2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. 16 серпня 2011 року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Дитина проживає з матірю за адресою: [ADDRESS], і знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки про склад сімї від 15 січня 2018 року, яка видана Приватним підприємством «Житлово-експлуатаційної дільниці №1». (а.с. 36). Як вбачається з витребуваної судом довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал СТБ» від 20 грудня 2017 року, [PERSON] працює на посаді\~ оператора телебачення, його дохід за останні шість місяців складає 26 608, 62 грн. ( а.с. 34). З урахуванням вищевикладеного, виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню, а аліменти підлягають стягненню з відповідача з дня звернення позивача до суду в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, по досягненню дитиною повноліття. Доводи відповідача, якими він заперечує позов, не заслуговують на увагу, оскільки не є підставами для позбавлення права дитини на забезпечення її життєдіяльності. Питання усунення перешкод у спілкуванні з дитиною підлягає вирішенню у встановленому законом порядку. Також законом визначено порядок контролю за цільовим використанням аліментів (ст. 186 СК України). Доцільності стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, як про це зазначав відповідач, суд не вбачає, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що він на даний час не працює. Водночас, суд вважає за необхідне розяснити відповідачу, що за він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів за наявності для цього правових підстав. Судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved