overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник [PERSON] звернувся до суду з цією заявою, на обґрунтування якої зазначила, що її дядько [PERSON] є інвалідом І групи загального захворювання, на даний час він постійно хворіє, потребує стороннього догляду та опіки, фрагментарно втратив пам'ять, не може контролювати свої дії та керувати ними. У зв'язки з чим просила визнати його недієздатним та встановити над ним опіку, а її призначити опікуном [PERSON] Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала з підстав, викладених у ній, та просив задовольнити. Представник органу опіки та піклування Ладижинської міської ради у судове засідання не з'явився, однак заступником міського голови Ткачуком О.М. подано на адресу заяву, у якій зазначив, що орган опіки та піклування проти задоволення вимог заявника не заперечує, просив розглянути дану справу за відсутності представника органу. Представник управління праці та соціального захисту населення у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно п. 1 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Із висновку судово - психіатричної екпертизи № 355 від 06.11.2017 року видно, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що [PERSON] на хронічне психічне захворювання, внаслідок чого позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає необхідним заяву задовольнити та визнати його недієздатною особою. Відповідно до ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч.3ст.61 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Із подання виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області № 2-20-4040 від 20.12.2017 року видно, що згідно комплексу документів, виконком вирішив подати кандидатуру [PERSON] про призначення її опікуном над дядьком [PERSON] за місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Отже, враховуючи подання органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що заявника [PERSON] слід призначити опікуном над [PERSON], що буде доцільним і таким, що відповідатиме інтересам останнього. На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 258, 259, 265, 268, 273, 295-300, 352, 354, 355 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1962 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.09.2017р. о 19 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.09.2017р. о 19 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Локатош лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, розгублена, не може вказати свої ПІП. Когнітивні процеси знижені. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічне враження головного мозку складного ґенезу, виражений дементний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1984 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.09.2017р. о 18 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.09.2017р. о 18 год. 34 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора розгублена, на запитання не відповідає внаслідок вживання алкоголю. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - сутінкові розлади особистості. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Добролюбова, 52/20. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.09.2017р. о 14 год. 20 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.09.2017р. о 14 год. 20 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Нікопольської ЦРЛ. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, настрій мінливий, память знижена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз органічне враження головного мозку складного ґенезу. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.09.2017 р. о 15 год. 39 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.09.2017 р. о 15 год. 39 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий зловживає алкоголем, не спить, висловлює суїцидальні думки. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - розлади адаптації з порушенням емоцій та поведінки, стан алкогольного сп'яніння, суїцидальні висловлювання. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

26 вересня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 26.09.2017 р. о 07 год. 21 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 26.09.2017 р. о 07 год. 21 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, маніакальний, багатомовний, ліків не п'є. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 03 серпня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через відчуження один від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя, тим більше вже понад 10 місяців він проживає однією сім'єю з іншою жінкою з якою має намір укласти шлюб, а у відповідача склалось її особисте життя. Шлюбні відносини припинили приблизно у червні 2016 року та з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спору щодо визначення місця проживання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 серпня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Виконавчим комітетом Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 06 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 3). 29 квітня 2012 року у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 4). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через відчуження один від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені в липні 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказав, що 06.07.2014 року він разом з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказав, що причиною розпаду сімї є те, що вони з відповідачем не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно ведення сімейного бюджету, у відношеннях один до одного. На підставі цього у них дуже часто виникали сварки. Однією сімєю не проживають з серпня 2017 року. Тому, посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилася, але надав письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, що позовні вимоги вона визнає та просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне «Гуляк». Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи 06.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Бузької сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, (актовий запис № 5), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ФП № 143580. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, сторони з серпня 2017 року не проживають разом, а тому шлюбні відносини між ними фактично припинені, примирення між ними неможливе. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами розірванню. Клопотання відповідача про присвоєння їй, після розірвання шлюбу, дошлюбного прізвища «Гуляк» підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 листопада 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, відповідний актовий запис № 47. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16 листопада 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області, відповідний актовий запис № 47, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕЛ № 059928, виданого 15.04.2003 (а.с. 9). Позивач на примирення не згоден, наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті права. Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Романцова», тому слід після розірвання шлюбу позивачу відновити прізвище «Романцова». Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Тому, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним та документально підтвердженні судові витрати у розмірі 640,00 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved