Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 липня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Шельвівської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 2. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, поваги та спільних інтересів. Між ними стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 19 липня 2013 року, зареєстрований виконавчим комітетом Шельвівської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 2. Окрім того, просить судові витрати у справі покласти на відповідача. 09 січня 2020 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач 09 січня 2020 року через канцелярію суду подав також письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 липня 2013 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Шельвівської сільської ради Локачинського району Волинської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 липня 2013 року (а.с. 5). Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 6,7). Подружнє життя сторін не склалося. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу із позивачем, що стверджується його письмовою заявою від 09 січня 2020 року (а.с. 20). Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved