Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

25.09.2018 року позивач звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про вселення в житлове приміщення. Свої позовні вимоги, мотивував тим, що вони з відповідачкою розлучилися в 2005 році. Після розлучення ними було поділено спільне майно подружжя в тому числі квартира за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачеві на праві приватної власності належить 35/100 квартири за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. Фактично позивачеві виділена одна кімната в квартирі площею 10,30 м. кв., яка є ізольованою. Також розділені особові рахунки. Після розірвання шлюбу відповідач привела в квартиру іншого чоловіка і проживання позивача в квартирі стало нестерпним, тому він винаймав собі житло для проживання окремо, але на даний час він не працює не має матеріальної можливості винаймати собі житло. Отримує лише пенсію, тому потребує проживати в своїй виділеній йому приватній власності, а саме в кімнаті площею 10,3 м. кв. в квартирі за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, свій позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, заяв не надходило, причини неявки суду не відомі. В порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. 28 вересня 2018 року було відкрите провадження у справі. Суд, вивчивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони розлучилися в 2005 році. Після розлучення ними було поділено спільне майно подружжя в тому числі квартира за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивачеві на праві приватної власності належить 35/100 квартири за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. Фактично позивачеві виділена одна кімната в квартирі площею 10,30 м. кв., яка є ізольованою. Також розділені особові рахунки. ( а. с. 6, 7, 8). Після розірвання шлюбу відповідач стала мешкати в квартиру з іншим чоловіком і проживання позивача в квартирі стало нестерпним, тому він винаймав собі житло для проживання окремо, але на даний час він не працює не має матеріальної можливості винаймати собі житло. Отримує лише пенсію, тому потребує проживати в своїй виділеній йому приватній власності, а саме в кімнаті площею 10,3 м. кв. в квартирі за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS]. За змістом\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3\~ст. 47 Конституції України\~встановлено, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За частиною 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 22 КпШС України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. ст.\~269,\~270,\~310,\~311 ЦК України\~право на місце проживання відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, якими вона володіє довічно. Вона не може бути примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. В інтересах неповнолітніх їхні особисті немайнові права, в тому числі і на місце проживання, здійснюють батьки. Згідно положень ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таким чином, припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем не позбавляє позивача [PERSON] права користування належною йому часткою в квартирі за адресою м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS] для свого проживання та не може бути підставою для його позбавлення гарантованого\~Конституцією\~та Законами України права на житло. Відповідно до ст.15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст.386\~ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.1ст.391\~ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннямист.383\~ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Таким чином суд прийшов до висновку, що позивач має законне право на проживання в належній йому квартирі в його кімнаті за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (стара назва Блюхера)[ADDRESS], кімната площею 10,3 м. кв., тому вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved