Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

26.01.2017 року[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну чатину 1/3 частини квартири [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилається на укладення 15.01.1997р. шлюбу з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] - тітка позивача подарувала їй квартиру за адресою: [ADDRESS] . 20.08.2010р. дану квартиру [PERSON] продала та придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 77,10 кв.м. Квартира має правовий режим спільної часткової власності майна, власником 2/3 частини квартири є син [PERSON] , а за відповідачем - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано 1/3 частина квартири. За час шлюбу з відповідачем було придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Згоди про добровільний поділ майна між позивачем та відповідачем не досягнуто, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2017р. суддею Сенько М.В. заявлено самовідвід/а.с.19/. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про поділ майна подружжя, визначена судді [PERSON]/а.с.22/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року відкрито провадження у справі/а.с.25/. 08.09.2017р. у повторному автоматичному розподілі вищевказана справа була зареєстрована за суддею Миколаєць І.Ю., у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] /а.с.41-42/. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2018р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.01.1997 року про що Великомихайлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 2 та видано відповідне свідоцтво/а.с.6/. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ./а.с.6/. Відповідно до договору дарування від 21.12.2006р. [PERSON] передала майно, а саме квартиру [ADDRESS] , у власність малолітнього [PERSON] , в особі представника - [PERSON] , безоплатно/а.с.7/. 20.08.2010р. позивач, яка діяла в інтересах свого сина вищевказану квартиру продала/а.с.8/. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.08.2010р. була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] 2/3 частини квартитри; у власність [PERSON] (відповідача) - 1/3 частина. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ляпуновою Я.А. 25.028.2010 року /а.с.9, 10/. Предметом спору є 1/3 частина квартири, що належить відповідачу. Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути:квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Верховний Суд України у своїх постановах - від 16.12.2015р. по справі № 6-2641цс15,- від 12.10.2016р. по справі № 6-846цс16, висловив наступну Правову позицію щодо застосування норм СК України:«Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя», аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у Постанові (ВС ВП у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018р.). Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким, чином, враховуючи, що 1/3 частина спірної квартири набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, а також вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved