Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

24 листопада 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Позивач, мотивує позовні вимоги тим, що 24 квітня 2018 року дав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 45000 грн., які останній зобов`язався повернути протягом року, тобто до 24.04.2019, про що написав розписку. Свої зобов`язання відповідач не виконав і до теперішнього часу борг не повернув, ухиляючись від виконання взятих на себе зобов`язань. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за позикою в сумі 45000 грн. та понесені судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 04.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від позивача через канцелярію суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі (а.с. 21). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, не надав у встановлений строк відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, будь - яких заяв та клопотань не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Безпосередньо дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. 24 квітня 2018 року відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] 45 000 гривень, взявши на себе зобов`язання повернути протягом року, що підтверджується розпискою позичальника, написаною в момент передачі суми позики з його власноручним підписом (а.с. 5). Відповідно до\~статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2\~статті 1047 ЦК України\~передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Постановою від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Отже, відповідач, надаючи позивачеві розписку, тобто борговий документ, що видається боржником кредитору після передання грошової суми зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 45000 грн., отримані ним в борг протягом року, тобто до 24.04.2019 року включно. Таким чином, зазначена розписка відображає зміст умов договору позики. Зазначена в розписці дата її надання 24.04.2018 року посвідчує факт передання грошової суми. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позику відповідач зобов`язався повернути позичальникові протягом року з дня отримання грошових коштів, тобто до 24.04.2019 року включно. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до\~статті 599 ЦК України\~є його виконання, проведене належним чином. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом статті\~ 526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~належне виконання позичальником зобов`язання за договором позики передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Враховуючи те, що факт отримання відповідачем позики від [PERSON] є доведеним, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем представлено суду Договір про надання правничої допомоги, в якому визначено обсяг правничої допомоги та відповідну квитанцію на суму 1200 грн. (а.с. 8, 10). Відповідач не клопотав про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Тому вказані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved