Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

25 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із цією позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинок [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., належить житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В цьому будинку також зареєстровані її сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачі виїхали з будинку в 2014 році, жодних стосунків на даний час з ними не підтримує, будинком не цікавляться, за комунальні послуги та утримання будинку не сплачують. Оскільки реєстрація відповідачів в будинку без фактичного проживання не дозволяє позивачу отримати субсидію на оплату комунальних послуг, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи судом повідомлені своєчасно та належним чином. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня2006 та Витягу з Державного реєстру правочинів № 2775350 від 17 серпня 2006 року (а.с.8,9). Право власності на вище вказаний житловий будинок також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міського бюро технічної інвентаризації за №11786331 від 09 вересня 2006 року (а.с.10). Згідно довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 1321 від 06 червня 2016 року крім позивача за адресою: [ADDRESS] зареєстровані її сини - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно з актом про непроживання від 17 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] більше одного року (а.с. 5). Статті 150, 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх виселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас, ст. 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону України, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт не проживання відповідачів за вказаною адресою з 2014 року, тобто більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивача законних підстав на вимогу про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved