Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

26 грудня 2019 року позивач звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] , у якій уточнивши позовні вимоги згідно заяви від 28 січня 2020 року просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відповідач за вказаною адресою не проживає більше 10 років. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28.01.2020. 28.01.2020 розгляд справи відкладено на 14.02.2020, у зв`язку з неявкою відповідача. У судовому засіданні 14.02.2020 представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Позивач та відповідач, які повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відповідач відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав, у зв`язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 05.04.1992 (а.с. 6-7). У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані також її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №10729 від 29.11.2019, видана управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 8). Позивач зазначила, що відповідач більше 10 років у вказаній вище квартирі не проживає, але зареєтрований, що перешкоджає їй розпоряджатися власним майном на свій розсуд. Актом від 09.12.2019, зі слів [PERSON] та [PERSON] , підтверджено те, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає за місцем своєї реєстрації більше 10 років (а.с. 9). Також, викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження у показаннях допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved