Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрована її колишня невістка - відповідач [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] зареєстрована, але з 2015 року в житловому приміщенні не проживає без поважних причин, приміщеннями не користується, її речі в житлі відсутні, добровільно з реєстрації за вказаною адресою остання не знялася. [PERSON] посилається на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації її права як власника житла, в зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно заяви просила суд розглядати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином,причин неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність, зокрема клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Представник третьої особи - Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 103877125 від 15 листопада 2017 року (номер запису про право власності: 23380596). У спірному житловому будинку зареєстровані: сини позивача [PERSON] - [PERSON] , 1983 р.н. і [PERSON] , 1987 р.н., онука [PERSON] , 2012 р.н. та невістка (відповідач) [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 08 жовтня 2020 року за вих. № 990 та за вих. № 649 від 25 листопада 2020 року. Встановлено, що 27 липня 2012 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюбі між сином позивача [PERSON] - [PERSON] і відповідачем [PERSON] , актовий запис № 14, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року між ними був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 23 жовтня 2015 року. Зі змісту рішення суду вбачається, що з кінця 2014 року сторони припинили шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] зареєстрована, але з 2015 року не проживає, житловим приміщенням не користується, що підтверджується актом, складеним 08 жовтня 2020 року депутатом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в присутності сусідів, засвідченого підписом секретаря сільської ради [PERSON] в присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] . Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підстав статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до вимог статті 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , [INFO] ,не проживає в зазначеному спірному житловому будинку понад один рік, не надала суду доказів наявності поважних причин, які перешкоджають їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що у відповідності до вимог частини 2 статті 405 ЦК України, вона може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням,в зв`язку з чим, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів Державної міграційної служби України, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади. А тому, в цій частині позовних вимог позивачу належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial