Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

26 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту житловий будинок № 33 по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 вересня 1995 року Харківським районним судом Харківської області при вирішенні справи про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, було вжито заходи забезпечення позову - накладено арешт на житловий будинок № 33 по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області. Під-час ухвалення судового рішення по справі судом не було вирішено питання щодо скасування заходів забезпечення позову. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 33 по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області. Позивач звернулась до нотаріальної контори за оформлення права на спадщину, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки житловий будинок знаходиться під арештом. У звязку з такими обставинами [PERSON] вимушена була звернутися із цим позовом до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 26 грудня 2017 року о 11 год. 00 хв. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 1997 року у справі № 2-10-1997 визнано свідоцтво про право на спадщину частково недійсним,визнано за [PERSON] право власності на 1483/2000 часток житлового будинку № 33 з господарськими будівлями по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області, визначено порядок користування між співвласниками. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 1995 року по вказаній справі було накладено арешт на спірний житловий будинок. На підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 01 вересня 1997 року, [PERSON] набув право власності на 517/2000 часток житлового будинку № 33 з господарськими будівлями по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області. 13 квітня 2016 року помер [PERSON], актовий запис про смерть № 71. [PERSON] 22 вересня 2016 року звернулась доПершої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого 13 квітня 2016 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 вересня 2017 року № 98876814 та довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 01 грудня 2016 року № 225 [PERSON] є власникомжитлового будинку № 33 по вул. Свято-Іллінській (колишня вул. Луначарського) в смт. Високий Харківського району Харківської області. 02 серпня 2006 року зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 1995 року. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. ст. 1268-1270, 1272ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України, в редакції від 15.12.2017р. суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що накладення арешту на спірний житловий будинок Харківським районним судом Харківської області є перешкодою у здійсненні особою своїх прав спадкоємця та власника нерухомості, а також відпали підстави для забезпечення позову, суд вважає за необхідне звільнити майно з-під арешту. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved