Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

24.11.2014 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірної та такою, що принижує честь і ділову репутацію, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив та остаточно просив суд ухвалити рішення, яким: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] стосовно [PERSON] 03 квітня 2014 року в телеефірі каналу «Україна» в програмі «Говорить Україна» (сюжет «Четверть миллиона гривен за неправильную парковку»), а також на офіційному сайті програми «Говорить Україна» телеканалу «Україна» (http://govoryt-ukraina.tv/stories/discuss/1024/), про те, що [PERSON] вчиняв дії, спрямовані на протиправне обмеження права [PERSON] в користуванні нею підземним паркінгом будинку, залякуванні та погрозах [PERSON] та її сусідам, організації заподіяння шкоди майну [PERSON] шляхом підпалу та розбиття її автомобілів; - зобовязати [PERSON] спростувати визнану судом недостовірною інформацію стосовно [PERSON], що була поширена 03 квітня 2014 року в телеефірі каналу «Україна» в програмі «Говорить Україна» (сюжет «Четверть миллиона гривен за неправильную парковку»), а також на офіційному сайті програми «Говорить Україна» телеканалу «Україна» (http://govoryt-ukraina.tv/stories/discuss/1024/), шляхом оголошення в місячний термін з моменту набрання рішенням законної сили в наступному випуску програми «Говорить Україна» (або у спосіб найбільш близький до способу поширення недостовірної інформації), а також шляхом розміщення в розділі «Новини» офіційного сайту програми «Говорить Україна» (http://govoryt-ukraina.tv/about/news) оголошення наступного змісту: «Інформація стосовно [PERSON], поширена [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІЦАХОН», як власником програми «Говорить Україна», 03 квітня 2014 року в телеефірі каналу «Україна» в програмі «Говорить Україна» (сюжет «Четверть миллиона гривен за неправильную парковку»), а також на офіційному сайті програми «Говорить Україна» телеканалу «Україна», про те, що [PERSON] вчиняв дії, спрямовані на протиправне обмеження права [PERSON] в користуванні нею підземним паркінгом будинку, залякуванні та погрозах [PERSON] та її сусідам, організації заподіяння шкоди майну [PERSON] шляхом підпалу та розбиття її автомобілів, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності»; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду за приниження честі та ділової репутації в розмірі 20 000,00 грн.; - суму судового збору стягнути з [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 03 квітня 2014 року у телеефірі каналу «Україна» та на офіційному сайті програми «Говорить Україна» телеканалу «Україна» (http://govoryt-ukraina.tv/stories/discuss/1024/) було розміщено випуск програми «Говорить Україна» (власник програми ТОВ «НІЦАХОН») з сюжетом «Четверть миллиона гривен за неправильную парковку»), в якій [PERSON], як учасниця програми, висловила цілий ряд негативних, недостовірних та образливих тверджень про [PERSON] та діяльність [PERSON] як члена Правління ОСББ «Чорний Віл». Відповідачем розповсюджено відомості наступного змісту: «Меня около двух лет вообще не пускали туда, просто, ни под каким предлогом, вообще на паркову». «Да. Кстати, интересний момент, недавно забежал человек в маске и полностю молотком ее раз бил». «Да. Вторую машину мне на днях сожгли». «Да. Мне неоднократно угрожали и моим соседям, кто мне помагал». «Да. Я не знаю, можно ее здесь называть». «Ну, [PERSON]». Позивач вважає, що вищевказана інформація є недостовірною, образливою та такою, що порушує його честь та ділову репутацію, а відтак, підлягає скасуванню. Окрім того, зазначає, що внаслідок поширення відповідачами недостовірної та надуманої інформації [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода. Вказане проявилося у тому, що після її оприлюднення, вказані неправдиві відомості про [PERSON] поширилися серед значного числа людей та в подальшому стали відомі друзям, знайомим та діловим партнерам. Це, в свою чергу, породило недовіру, упередженість та вплинуло на його подальші мікросоціальні та міжособистісні стосунки, а також ділові звязки. Вказане знижує авторитет [PERSON], викликає підозру в його порядності, погіршує гармонію соціального спілкування через бажання уникнути неприємних переживань, та сприяє певній психологічній ізольованості від оточення й підвищеній необхідності виправдовуватися щодо безпідставних та надуманих тверджень [PERSON] Усе вказане унеможливлює ведення звичного ритму життя та створює неабиякі незручності як у побутовому так і професійному плані та у вкрай негативному плані впливає на його психологічно-емоційний стан, у звязку із чим [PERSON] перебуває у постійному пригніченні. Враховуючи ступінь приниження честі та ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а також відсутність протягом тривалого часу будь-яких дій з боку [PERSON], спрямованих на спростування поширеної негативної та недостовірної інформації, [PERSON] було завдано моральну шкоду, яку він обєктивно оцінює в розмірі 20 000,00 грн. та яка підлягає стягненню з [PERSON], як особи, яка безпосередньо поширила про нього негативну та недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності. Представник позивача [PERSON] [PERSON]-М.А., згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просила уточнену позовну заяву від 03.12.2015 задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, подали письмові заперечення проти позовних вимог, вважаючи такий безпідставним та просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Заслухавши відповідача, пояснення представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав та мотивів. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Вважаю, що в даному випадку відсутня привязка безпосередньо до конкретної юридичної особи або ж до фізичної особи, а отже поширена інформація не стосується певної особи. Як встановлено в судовому засіданні, згадана позивачем програма «Чверть миллиона гривен за неправильную паркову» вийшла у світ у непрямому ефірі, а шляхом її запису з монтажем. Відтак, відповідач [PERSON] заперечує послідовність тієї розмови, яка приведена позивачем в позовній заяві, оскільки наведений діалог не був проведений безперервно в контексті єдиної теми розмови. Зокрема, прізвище та імя [PERSON] було вказано позивачем не з метою конкретизації особи, яка вчинила підпал та пошкодження автомобілів [PERSON], а лише як, особи, яка, на погляд [PERSON], сприяє незаконному стягненню з неї штрафу за неправильне паркування та виступає від імені ОСББ, і з яким в неї існують неприязні відносини. Як із назви програми, так і зі змісту бесіди її учасників випливає, що темою розмови являлось накладення Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чорний віл» на [PERSON] стягнень у вигляді штрафів за неправильне паркування автомобілів. Між тим, в ході інтервю [PERSON] повідомила в ефірі програми про пошкодження її майна та вчинення погроз щодо неї та сусідів. Відповідач [PERSON] наполягає, що імя [PERSON] прозвучало від неї не в контексті особи, що вчиняла злочини щодо неї, а задля конкретизації осіб з числа членів правління ОСББ, які ініціювали та сприяли стягненню з неї штрафів за неправильне паркування авто. Таким чином, право якоїсь конкретної особи, що могла б звернутись до суду за захистом, не є порушеним. За ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Таким чином, при вирішенні судом спору по суті, важливим є встановлення наявності або відсутності, в особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права, на захист якого подано позов, оскільки, це є необхідною передумовою для визначення правомірності чи неправомірності поведінки порушника права. В свою чергу, відсутність порушення прав особи, зокрема відповідачем, унеможливлює захист у судовому порядку. Крім того, відповідно до Постанови суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як випливає із позиції самого позивача, в тексті оспорюваної інформації йдеться про нього, як про члена правління Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорний віл», тобто про особу, яка наділена повноваженням щодо організації роботи цієї юридичної особи, юридичної особи, яка здійснює управління багатоквартирним житловим будинком. Відтак, беззаперечно, що мова йде про публічну особу в розумінні Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи. Згідно з п. 18 Постанови, відповідно до положень статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України позивач повинен довести факт, що внаслідок поширення інформації відповідачем було порушено його особисті немайнові права. Позивачем не надано жодних доказів з приводу того, що поширення вищезазначеної інформації насправді порушує особисті немайнові права, та/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що є обовязковою складовою юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки обставин з якими закон повязує підстави для стягнення моральної шкоди судом не встановлено, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання інформації недостовірної та такою, що принижує честь і ділову репутацію, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed