Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

25.02.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Веллфін» третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 23.10.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 79420, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «Веллфін», заборгованості в сумі 52 245 грн., з урахуванням простроченої заборгованості за сумою кредиту 1 200 грн., простроченої заборгованості за процентами - 51 045 грн., а також витрати, пов`язані з вчиненням нотаріального напису - 900 грн., загальна сумма складає 53 145 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до кредитного договору №247000 від 24.08.2017, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Веллфін», останній надано кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 1 200 грн., утворилась заборгованість. Відповідно до п.1.3. Договору позики № 247000 від 24.08.2017 строк дії позики складає 3 дні, позика має бути повернута до 27.08.2017. Вважає, що строк позовної давності по зверненню стягнення по договору позики закінчився, на думку позивача, тоді як відповідач звернувся до нотаріуса про здійснення виконавчого напису у вересні 2020. [PERSON] вважає, що державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові СМРУ МЮ (м.Харків) Задорожньою Л.В. 16.02.2021 відкрито виконавче провадження, про яке вона дізналася у 16.02.2021 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося без дотримання вимог законодавства України, яке регулюють порядок вчинення виконавчих написів на документах, сума грошових коштів розрахована неправильно, що свідчать про небезспірність заборгованості, крім того, договір позики не є нотаріально посвідченим. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання. Витребувано у приватного нотаріусаЖитомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином завірені матеріали вчинення виконавчого напису від 23.10.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 79420. Ухвалою суду від 26.05.2021 підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТОВ «ВЕЛЛФІН», третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно, належним чином, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.75). Представник відповідача - ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов та доказів, на підтвердження заперечень проти позову, не скористався, про причини своєї неявки суд не сповістив. 3 особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до частини 2 статті 191 Цивільного процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. 24.08.2017 [PERSON] уклала договір позики № 247000 з ТОВ «ВЕЛЛФІН», відповідно до якого позивачу надано грошові кошти в позику у розмірі 1200 грн. на умовах строковості, зворотності, платності ( а.с.50-54 ). Відповідно до п.1.3. Договору позики № 247000 від 24.08.2017 строк дії позики складає 3 дні, позика має бути повернута до 27.08.2017. Згідно графіку розрахунків до договору позики від 24.08.2017 сукупна вартість позики складає 1252,80 грн., де 1200 грн. - позика, 52,80 грн. - проценти за користування позикою. З виписки по особовому рахунку, наданого приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. для вчинення виконавчого напису та сформованого станом на 18.09.2020, заборгованість перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» за кредитним договором № 247000 від 24.08.2017 складає 52 245 грн., а саме: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1200 грн., прострочена заборгованість за процентами - 51 045 грн. ( а.с. 57). 25.09.2020 ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису, надавши кредитний договір № 247000 від 24.08.2017, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості (а.с.55-56). Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 23.10.2020 вчинено виконавчий напису, який зареєстровано в реєстрі за № 79420, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №247000 від 24.08.2017, укладеним між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», заборгованості в сумі 52 245 грн., з урахуванням простроченої заборгованості за сумою кредиту 1 200 грн., простроченої заборгованості за процентами - 51 045 грн., а також витрати, пов`язані з вчиненням нотаріального напису - 900 грн., загальна сумма складає 53 145 грн. ( а.с. 21,48). Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові СМРУ МЮ (м.Харків) Задорожньою Л.В. від 16.02.2021 відкрито виконавче провадження № 64515171 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса № 79420 від 23.10.2020 (а.с.22-23). За правилами статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документіу у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону в такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.10.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений договір позики № 247000 від 24.08.2017 між [PERSON] та ТОВ «ВЕЛЛФІН», який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. Крім того, для одержання виконавчого напису відповідачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» надана довідка, яка іменується випискою з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 247000, не відповідає Положенню про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.03 р. № 254, не містить суму операцій (за дебетом або кредитом відповідно), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку, тобто рух коштів по платежам, що вчинялись позивачем на погашення заборгованості за кредитом, не відображає розміру зарахувань на тіло кредиту, процентів, інших обов`язкових платежів, якщо такі передбачені, нарахування пені, залишку простроченої заборгованості по кожній позиції. Надана у довідці інформація суперечить виписці по особовим рахункам [PERSON] , що приєднана до матеріалів справи. Отже, при здійсненні виконавчого напису приватний нотаріус був позбавлений можливості перевірити достовірність наданих даних, не скористався правом витребувати інформацію у стягувача, як це передбачено підпунктом 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Так, стягувач зазначив у виписці період виникнення заборгованості з 24.08.2017 по 18.09.2020, хоча строк дії договору відповідно до п.1.3. складає 3 дні, позика має бути повернута до 27.08.2017. Крім того, згідно графіку розрахунків до договору позики від 24.08.2017 сукупна вартість позики складає 1252,80 грн., де 1200 грн. - позика, 52,80 грн. - проценти за користування позикою. Таким чином не зрозуміло, яким чином відповідач здійснював нарахування по процентам і як виникла сума заборгованості за прострочені відсотки у розмірі 51 045 грн. Таким чином, розмір заборгованості не є безспірним. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Вказана правова позиція була висловлена у Постанові Великої палати Верховного суду України від 02 липня 2019 року, справа № 916/3006/17. Згідно з умовами договору позики № 247000 від 24.08.2017 кредит надано на 3 дні, тобто до 27.08.2017. Домовленість про інший строк давності, відмінний від встановленого ст.ст. 257, 258 ЦК України,між сторонами договору відсутня. . Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Оскільки строк дії договору закінчився 27.08.2017, відповідач не міг нараховувати проценти, пеню та штрафи. У заяві позичальника не визначено розміру, порядку та можливості нарахування та стягнення штрафних санкцій. Водночас правомірність вирішення цього спору не залежить від встановлення конкретного розміру заборгованості. Оскільки нарахування штрафних санкцій є неправомірними та саме по собі впливає на розмір заборгованості, то спростовує твердження банку про її безспірність, що, в свою чергу, є основною передумовою для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідних висновків в аналогічних справах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 761/37905/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 759/3873/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 461/280/17. Отже, оскільки стягнута з [PERSON] за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 23.10.2020 заборгованість за кредитним договором не є безспірною, також є підстави для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду , підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved