Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

25.11.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11.05.2019 перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від спільного життя мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Позивачка з дитиною мешкає окремо від відповідач та звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, у зв`язку з цим просить стягнути із відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дочкою трирічного віку, а саме до [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно за рішенням суду у відповідності до чинного законодавства. Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18) . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.22). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. 28.12.2020 направив на адресу суду відзив в якому визнав позовні вимоги частково, а саме в розмірі 1/7 частку від всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Просив врахувати те, що його заробіток складає 6000 грн щомісяця, із цієї сумі він добровільно сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітної плати до її повноліття на користь позивачки по справі (а.с. 25). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу надання матеріальної допомоги дружині, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років. Судом встановлено, що11 травня 2019 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 80 (а.с. 5). В цьому шлюбі у подружжя народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Дочка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками виданими виконавчим комітетом Хомутецької сільської ради від 09.10.2019 (а.с.7,8), довідкою про нарахування та виплату соціальних виплат [PERSON] на утримання дитини в розмірі 860 грн щомісячно, виданою управлінням соціального захисту населення Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області (а.с.16). Відповідач [PERSON] працює головою фермерського господарства «Козацький зимівник» з щомісячним посадовим окладом 6000 грн, що підтверджується довідкою виданою ФГ «Козацький зимівник» та штатним розписом ФГ «Козацький зимівник» на 2021 рік підписаними головою фермерського господарства Скляр Т.М. (а.с.26) Відповідач [PERSON] в порядку ст. 187 СК України звернувся із заявою про відрахування із його заробітку аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку до її повноліття на користь [PERSON] (а.с.28).Інших стягнень за виконавчими листами відповідач [PERSON] не має, що підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 18.11.2020 (а.с. 9). Рішенням суду від 04.01.2020 по справі № 541/2278/20 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду не набрало законної сили. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 01.06.2016р справа № 524/8611/15, провадження № 6-4566св16. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Таким чином, при встановленні, чи потребує дружина, яка перебуває у декретній відпустці матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю дитини доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що мати дитини не потребує матеріальної допомоги. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить тільки від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги від чоловіка-батька дитини [PERSON] , посилаючись, зокрема, на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не працює та не має іншого доходу окрім соціальної допомоги на утримання дитини в розмірі 860 грн на місяць. Відповідач працездатний, працює головою фермерського господарства отримує регулярний дохід тому має змогу надавати матеріальну допомогу непрацездатній дружині в розмірі 1/4 частини від його доходу до досягнення дитиною трьох років. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог в частині розміру аліментів 1/4 частини від заробітку (доходу), яку остання просить стягнути з відповідача щомісячно. Оскільки, в супереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на її утримання саме в такому розмірі та не заявляла клопотань про їх витребування судом. При визначені розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ст.182 СК України, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Суд при задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, та визначаючи розмір аліментів, бере до уваги молодий вік і задовільний стан здоров`я відповідача, що відповідач працює та отримує дохід від своєї діяльності, інших утриманців окрім дочки немає. Відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку, в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Також судом враховується та обставина, що [PERSON] за своєю ініціативою подав заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на утримання дитини з його заробітної плати у розмірі 1/4 частини до повноліття дитини. Однак така заява може бути ним відкликана в любий час за його ініціативою. Крім того відрахування здійснюються лише з його заробітної плати яку він отримує, як голова ФГ «Козацький зимівник». В матеріалах справи відсутні документальні докази, які вказують на те, що заробітна плата у фермерському господарстві, це єдиний вид доходу який отримує відповідач. Тому посилання відповідача на те, що він може сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/7 частини від його доходу не знаходять свого підтвердження та є необґрунтованими. Крім того, необхідність утримувати неповнолітню дитину не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй дружині, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною та потребує матеріальної допомоги. Оскільки він має стабільний заробіток та може давати матеріальну допомогу позивачці. На підставі положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 25.11.2020. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Рішенням суду позовні вимоги задоволено на 80%, відтак судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 672,64 грн (840,80 х 80/100).

Outcome: partial