Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

25.07.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 червня 1998 року Шелудьківською сільською радою Зміївського району Харківського району Харківської області, актовий запис №13. В обґрунтування позову зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, подружню зраду дружини, у зв'язку з чим виникали сварки, шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2015 року, а з лютого 2016 року вони мешкають окремо. Він фактично створив нову сім'ю і має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою. Спору з приводу майна подружжя та місця проживання дітей між ними не має. Від цього шлюбу мають двох синів: Дениса, [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з відповідачкою. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, однак вказала, що причиною розпаду сім'ї стала подружня зрада чоловіка, просила розірвати шлюб. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копій свідоцтв про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.06.1998 року, від шлюбу мають двох синів: Дениса, [INFO] (який на момент розгляду справи досяг повноліття), та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а. с. 9, 10, 11). Сторонами визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть; спору про розділ майна та про місце проживання неповнолітнього сина між ними немає; збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved