Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

26 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON], не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. народила дитину - сина [PERSON], про що свідчить про народження дитини серії [NUMBER] від 26.10.2002р. Відомості про батька дитини були внесені відповідно до положень часини першої ст. 135 СК України (ст. 53 КпШС України), у зв'язку з чим записано батька дитини [PERSON]. Також повідомляє, що з відповідачем була знайома, так як проживали в одному селі - Рукшин, не далеко один від одного. Після розірвання шлюбу відповідача з першою дружиною 10.07.2001р., вони почали зустрічатись систематично, будували дружні стосунки, які згодом перейшли у близькі, та згодом у спільне проживання. Починаючи з липня 2001 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу до народження спільного сина [PERSON] до 22.09.2002р. у будинку батьків позивача. Після народження дитини, відповідач зустрічав позивача з пологового будинку, і вони почали проживати разом в [ADDRESS] і до травня 2004р. Таким чином вони проживали однією сім'єю більше трьох років, разом піклувались та виховували сина [PERSON], однак після чергового конфлікту щодо визнання [PERSON] своїм сином, відповідач залишив позивача разом із дитиною. Стосунки між сторонами перейшли в площину телефонних розмов. За таких обставин, відповідач [PERSON] є біологічним батьком спільного сина - [PERSON], [INFO]. В добровільному порядку подати заяву до органів РАЦС про внесення змін до актового запису відповідач відмовляється. Між тим, відповідач постійно телефонує своєму сину [PERSON]. Також зазначає, що з липня 2004 року відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважає їх правомірними та обґрунтованими поданими доказами. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та повідомив, що відповідач перебував у шлюбі з [PERSON] до 15.08.2008р., про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу. Крім того зазначає, що позивачем не доведено ведення спільного господарства та проживання однією сім'єю з відповідачем до народження дитини, спільне виховання або утримання дитини. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та пояснення свідків, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO]., про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26.10.2002р., де батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 6). Згідно довідок Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №137 від 09.03.2018р., №142 від 14.03.2018р. [PERSON] - [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] і проживає разом з матір'ю [PERSON]. [PERSON] пільгами не користується (а.с.8, 9). Відповідно до довідки Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №152 від 16.03.2018р. до складу сім'ї [PERSON] входить син [PERSON] (а.с.10). Зі змісту довідки Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №151 від 16.03.2018р. вбачається, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2000 по 2004 роки. Проживаючи разом в них народився син [PERSON], зареєстрований на прізвище матері, так як батько відмовився надати йому своє прізвище (а.с.11). Згідно довідки Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №153 від 16.03.2018р. [PERSON] - [INFO] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] але на даний час в селі не проживає (а.с.12). Відповідно до довідок Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області №136 від 09.03.2018р., №134 від 09.03.2018р. в користуванні [PERSON] нерухомого майна не має, вона з 01.09.2002р. і по даний час не працює, підприємницькою діяльністю не займається (а.с.14-15). Згідно з Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.08.2008р. [PERSON] та [PERSON] 15.08.2008р. розірвали шлюб (а.с.47). Судом враховується, що при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді даної справи, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини 2 статті 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства. Судом встановлено, що дитина [PERSON] народився [INFO]., а тому до даних правовідносин про визнання батьківства застосовуються відповідні норми КпШС. Частинами 2, 3 ст. 53 КпШС України передбачено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене у судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ч.2 ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записується за її вказівкою. Свідок [PERSON] повідомив суду, що вважає відповідача своїм батьком, оскільки пам'ятає як вони проживали разом однією сім'єю. При цьому повідомив суду, що на даний час періодично спілкується з батьком, який перебуває на даний час за межами України, а саме в Америці. Також зазначив, що відповідач пропонував йому приїхати в Америку. Крім того, [PERSON] підтвердив, що на фотографіях, наявних в матеріалах справи зображені його батько, мати та він маленький. Будь-якої матеріальної допомоги відповідач не надає. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є матір'ю позивача і їй відомо, що її донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали в м. Хотині в квартирі батьків позивача. Крім того, відповідач особисто зустрічав позивача з пологового будинку. Також пояснила, що її донька познайомилася із відповідачем, коли була ученицею 9 класу і відвідувала гурток, де відповідач був викладачем. Батьки позивача були проти їх стосунків, оскільки вона була ще досить молодою особою. Однак стосунки між ними продовжувалися і навіть донька разом із відповідачем втекла з дому і поїхала в м. Київ. Також зазначила, що батько позивача допоміг відповідачу влаштуватися на роботу таксистом, щоб останній міг утримувати свою сім'ю. Починаючи з 2005 року відповідач покинув позивачку і не спілкувався з ним. Також зазначає, що після переїзду до Америки відповідач телефонує сину [PERSON] і пропонує, щоб той приїхав до нього в Америку, якщо мама купить білет. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював дільничним інспектором і йому відомо про стосунки між позивачем та відповідачем. Зокрема він приймав участь у розшуку позивача та відповідача, які втекли в м. Київ. На прохання батька позивача вони розшукували їх в Києві, однак марно. Через декілька днів позивач подзвонила своєму батькові та повідомила, що вони перебувають в м. Кам'янець-Подільський. [PERSON] разом із батьком позивача забрали їх Кам'янець-Подільського, і дорогою додому відповідач сказав, що любить [PERSON]. Потім [PERSON] зустрів їх вже з дитиною, бачив їх дуже часто, оскільки проживав поряд. В гостях у них не був, не знає чи вели спільне господарство. Свідок [PERSON] повідомила суд, що є колишньою сусідкою позивача, і їй відомо, що у 2002 році позивач і відповідач купили квартиру в її будинку поряд з її квартирою. Інколи вона заходила до них, на її думку вони жили як одна сім'я до 2005 року. Також вона вважає, що [PERSON] це син [PERSON], хоча він їй особисто про це не повідомляв. Свідок [PERSON] повідомила суд, що є колишньою сусідкою сторін у справі, їй відомо, що вони проживали разом, у них народився син, однак вона їх рідко бачила, оскільки в той час навчалася в м. Тернопіль. Також зазначає, що позивач і відповідач проживали приблизно з 2002 по 2005 роки. Інколи заходила до них в гості, однак їй не відомо стосовно особистого життя [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив суду, що є батьком позивача, і йому відомо що його донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали в м. Хотині в квартирі батьків позивача. Також повідомив суд про те, що його донька разом із відповідачем втекла з дому до м. Києва, однак згодом повернулась назад. Крім того, [PERSON] відомо, що [PERSON] інколи відвідував батьків відповідача, тобто своїх дідуся і бабусі. Відповідач піклувався про позивача та їхнього сина, коли вони проживали разом. Потім відповідач їх покинув і через деякий час виїхав до Америки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює в сільській раді і їй відомо про стосунки між позивачем і відповідачем, а також про те, що в них народився син, однак батька зареєстрували зі слів матері, так як вони не перебували у шлюбі. Крім того, в матеріалах справи наявні копії фотографій, з яких вбачається, що [PERSON] зустрічає [PERSON] з пологового будинку, проводять разом дозвілля, зустрічі з родичами та знайомими. Відповідач із сином фотографується, як відпочиває з [PERSON] вдома, тримає його на руках, серед друзів (а.с. 56-57). Наявні в матеріалах справи докази та покази свідків в їх сукупності, на думку суду, підтверджують спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання ними дитини, після її народження. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON], [INFO] батьком [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача, що відповідач до 2008 року перебував у шлюбі з іншою жінкою, не спростовують факту його проживання разом із позивачем та ведення спільного господарства з [PERSON] до народження сина [PERSON], та спільне виховання сина після його народження. Також судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що наявні в матеріалах справи фотографії не містять в собі дати, а також з останніх неможливо ідентифікувати осіб на цих фотографіях. Судом звертається увага, що свідки в судовому засіданні переглядаючи вказані фотографії, вказали на осіб, зображених на них, зокрема, позивача, відповідача та сина [PERSON]. Безпідставними є доводи представника відповідача, що докази, а саме копії фотографій, подані представником позивача з порушенням вимог ЦПК, а тому не можуть враховуватись судом під час розгляду справи, оскільки суд за клопотанням представника позивача поновив строк на подання вказаних доказів до суду, про що зазначено в протоколі судового засідання. При цьому суд керувався тим, що з'ясування обставин справи та дослідження доказів ще не було розпочато, а про існування вказаних доказів представнику позивача не було відомо до закриття підготовчого засідання. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, судом враховується наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] до звернення з даною позовною заявою до суду матеріальної допомоги дитині добровільно не надавав. Враховуючи обов'язок батьків забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає правомірними позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд врахувавши, встановлені обставини, досліджені матеріали справи, матеріальне становище сторін у справі та інші істотні обставини, вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак враховуючи те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, судові витрати зі сплати судового збору компенсуються позивачу за рахунок держави.

Outcome: approved