Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

24 листопада 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позов неодноразово уточнювався. Позовні вимоги в останній редакції обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від 06.03.1982 року по 17.12.2010 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] нежитлову будівлю кафетерію [ADDRESS] а також земельну ділянку, на якій ця будівля розташована. Будівлю кафетерію та земельну ділянку відповідач без згоди позивачки продав. Тепер відповідач заперечує право позивачки на вказане майно, що стало причиною її звернення до суду з позовом про його поділ, визнання за нею права власності на 1/2 частини квартир та стягнення компенсації половини вартості будівлі кафетерію та земельної ділянки в сумі 130 235,50 грн. (т. 1 а.с.а.с. 2 - 4, т. 2 а.с.а.с. 182 - 186, т. 4 а.с.а.с. 32 - 35). 08 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позов також неодноразово уточнювався. Позовні вимоги в останній редакції обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі від 06.03.1982 року по 17.12.2010 року. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS] нежитлову будівлю кафетерію [ADDRESS] земельну ділянку, на якій ця будівля розташована, автомобіль марки «Lexus» (реєстраційний номер - [NUMBER]), дві земельні ділянки, розташовані в с. Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Крім того, під час шлюбу [PERSON] в інтересах сім'ї уклав з третьою особою договір позики на суму 40 000,00 доларів США. Викладені обставини стали причиною звернення [PERSON] до суду із зустрічним позовом про визнання за відповідачкою права власності на земельні ділянки в с. Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визнання за собою права власності на квартири, будівлю кафетерію в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області та відповідну земельну ділянку, стягнення компенсації половини вартості спірного автомобіля в сумі 573 375,00 грн., а також боргу за договором позики в сумі 280 973,73 грн., відшкодування судових витрат (т. 1 а.с.а.с. 37 - 39, 156 - 159, т. 2 а.с.а.с. 51 - 53, т. 3 а.с.а.с. 77 - 83, т. 4 а.с.а.с. 1 - 7). 28 травня 2012 року суд своєю ухвалою забезпечив первісний позов, наклавши арешт на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с.а.с. 21, 22). 20 червня 2013 року суд за заявою позивача за зустрічним позовом постановив ухвалу про забезпечення зустрічного позов, наклавши арешт та оголосивши заборону на відчуження, у тому числі, квартири [ADDRESS] нежитлової будівлі кафетерію [ADDRESS] земельної ділянки, на якій ця будівля розташована, автомобіль марки «Lexus» (реєстраційний номер - [NUMBER]). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу від 20.06.2013 року в частині накладення арешту на автомобіль було скасовано (т. 1 а.с. 67). 13 грудня 2013 року судом за заявою позивача за зустрічним позовом було постановлено додаткову ухвалу про забезпечення зустрічного позов, накладення арешту на дві земельні ділянки [PERSON], розташовані в с. Волоському Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а також автомобіль марки «Suzuki» (реєстраційний номер - [NUMBER]) (т. 2 а.с. 26). У судових засіданнях представниця [PERSON] підтримала первісний позов, заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог, пояснивши, що майно, що підлягає поділу, складається з двох квартир, будівлі кафетерію та земельної ділянку під нею. Земельні ділянки у с. Волоському є її особистою власністю, оскільки були набуті у порядку приватизації. Борг перед третьою особою є особистим зобов'язанням [PERSON], що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Що стосується спірного автомобіля, то він придбавався після припинення шлюбних відносин і в інтересах іншої особи. [PERSON], його представниця у судових засіданнях заперечували проти первісного позову, підтримали зустрічні позовні вимоги, пояснивши, що земельні ділянки у с. Волоському за своєю вартістю є рівнозначними решті майнової маси, що підлягає поділу, тому решта майна має бути виділена саме йому. У судове засіданні 01.11.2018 року [PERSON], його представниця не з'явилися. 25.10.2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, пославшись на його відсутність у країні у день засідання. При цьому жодних доказів на підтвердження причин неявки [PERSON] суду не надав. Крім того, його представниця не повідомила суд про причини своєї неявки. З огляду на викладене, зважаючи на тривалість розгляду справи (вісім років), те, що на 01.11.2018 року судом були заплановані судові дебати, і всі докази у справі були отримані та вивчені за безпосередньої участі сторін (їхніх представниць), а неявка [PERSON] та його представника не є першою,

Outcome: approved