Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

25.08.2015 р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ майна. Вказувала на те, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 1986 р. по 2003 р. За час перебування у шлюбі ними було набуто у власність земельну ділянку [ADDRESS], та на вказаній земельній ділянці здійснено будівництво житлового будинку, з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який на час розірвання шлюбу завершено будівництвом не було. Проте в подальшому, згідно Рішення суду, було розподілено майно подружжя, а саме, зокрема, визнано спільною сумісною власністю сторін будівельні матеріали, конструкції і вироби, використані в процесі будівництва вищезгаданого будинку. Оскільки на час розірвання шлюбу спірний житловий будинок не було прийнято до експлуатації та його готовність була не повною, позивачка була позбавлена можливості оформити своє право власності на частку будинку. Однак на теперішній час відповідач [PERSON] подав до ДАБІ Декларацію про готовність будинку до експлуатації та оформив право власності на спірне майно. Оскільки за позивачкою раніше було визнано право власності на ? частку будівельних матеріалів, використаних при будівництві даного житлового будинку, вона вважає, що має право власності відповідно і на ? частку будинку [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд здійснити поділ житлового будинку по [ADDRESS] загальною площею 170,5 кв.м., з прибудованим гаражем площею 30,3 кв.м. з побутовими та господарськими спорудами, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визначивши їх частки рівними, а саме по ? частці кожному. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що поділ майна подружжя відбувся, про що зазначено численними рішеннями суду, будинок був завершений будівництвом відповідачем самостійно, відтак це новостворене майно, до якого позивач не має жодного відношення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1986 р. по 21 січня 2003 р. За час перебування у шлюбі сторони придбали на ім'я відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1990 р. житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до Рішення Миколаївської міської ради від 29.08.1997 р. для обслуговування вказаного будинку у приватну власність [PERSON] було передано земельну ділянку площею 1 000 кв.м., на яку в подальшому було видано державний акт про право власності. На підставі Рішення виконкому Ленінської районної ради м. Миколаєва в 1998 р. [PERSON] було дозволено проектування та будівництво житлового будинку по [ADDRESS] та отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. Сторонами, під час перебування у шлюбі, було зведено житловий будинок, ступінь готовності якого на час розірвання шлюбу складала 78,08 % готовності. Оскільки зазначене будівництво відбувалось з відступленням від проектної документації, його було визнано самочинним. Вказані обставини встановлені рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області від 06.12.2011 р. та від 23.12.2013 р., які ухвалені у спорах між тими самими сторонами і мають преюдиційне значення для розгляду даної справи відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Так вищезазначеними судовими Рішеннями Апеляційного суду було встановлено, що оскільки спірний будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки не введений в експлуатацію, то і його поділ подружжям як житлового будинку є неможливий. Можливим є лише право власності на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано при будівництві. Згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.11.2013 р. по справі № 2/489/148/13, яке залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2013 р., визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, конструкції, вироби, використані в процесі будівництва самочинно побудованого незавершеного будівництвом двоповерхового житлового будинку (ступінь готовності 78,08 %), гаражу, вбиральні, вольєру, замощення, огорожі за адресою: [ADDRESS]. Згідно з положеннями ст. ст. 22, 27 КпШС України, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Разом з тим, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка [PERSON] посилається на те, що станом на теперішній час відповідач подав до ДАБІ у Миколаївській області Декларацію про закінчення будівельних робіт та готовність спірного будинку до експлуатації та оформив право власності на нього. При цьому, на переконання позивачки, буд. [ADDRESS] є об'єктом права спільною сумісної власності подружжя та її частка у праві власності складає ? частину, оскільки саме на таку частку у праві власності на будівельні матеріали, використані при спорудженні даного будинку, було визнано за нею раніше. При цьому позивачка не звертає увагу на те, що на час розірвання шлюбу та поділу майна подружжя готовність спірного новозбудованого будинку о експлуатації складала 78,08 %. 03.07.2015 р. Управлінням ДАБІ у Миколаївській області було зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, а саме буд. [ADDRESS]. 31.08.2015 р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. З твердженнями позивача суд не може погодитись через наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України майном є окремі речі, сукупність речей чи предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно Правової позиції Верховного Cуду України, висловленої ним у справі № 6-2710цс15, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення мана). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального с віту, щодо яких можуть виникати цивільні права і обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідно до Рішень суду майно подружжя [PERSON] та [PERSON] вже було поділено раніше та за [PERSON] було визнано право власності на будівельні матеріали та конструкції, використані при будівництві житлового будинку [ADDRESS], станом на час готовності об'єкта в розмірі 78,08 %, чим повністю поновлені її порушені права, а право власності на новостворений житловий будинок відповідач [PERSON] набув самостійно в 2015 р., вже після розірвання шлюбу, підстави вважати даний будинок спільним сумісним майном подружжя відсутні. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] безпідставні та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed