Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

25 березня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], про стягнення страхового відшкодування в розмірі 119858 гривень 13 копійок на витрати пов'язані із втратою годувальника після загибелі її чоловіка та батька дитини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді з участю застрахованого автомобіля, а також стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів від простроченої суми боргу в розмірі 5850 гривень та судових витрат, понесених нею у зв'язку із розглядом даної справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом в дворі будинку № 21-А, що по вулиці Стенковського в селі Заріччя Володимир-Волинського району Волинської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих травм помер на місці пригоди. 06 серпня 2018 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки«Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АМ/0700029 у ПАТ «НАСК «Оранта». 13 липня 2018 року на адресу ПАТ «HACK «Оранта» вона скерувала заяву про виплату страхового відшкодування у своїх інтересах, як дружини загиблого та їх малолітньої дочки [PERSON] В результаті чого у ПАТ «HACK «Оранта» зареєстровано страхову справу № 18-32-9257. 23 липня 2018 року до вказаної заяви долучено товарний чек на пам'ятник та довідку про склад сім'ї загиблого. 02 листопада 2018 року до страхової справи долучено довідку про отримання пенсії по втраті годувальника та копію вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200000,00 грн., з яких: 44676,00 грн. - моральна шкода, 134028,00 грн. - відшкодування на утримання малолітньої доньки, 21296, 00 грн. - витрати на поховання та пам'ятник. Враховуючи, що документи, необхідні для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування направлені на адресу ПАТ «HACK «Оранта» 02 листопада 2018 року, позивач посилаючись на ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає, що строк для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування сплив 02 лютого 2019 року. 28 лютого 2019 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 80141,87 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 44676,00 грн.; відшкодування витрат на поховання та пам'ятник в розмірі 21296,00 грн., та відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою годувальника у розмірі 14169,87 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 119858, 13 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з березня 2019 року по травень 2025 року. Вказане рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання дочки загиблого на думку позивача суперечить закону, а тому вона просить позовні вимоги задовольнити, ухвалити рішення, яким стягнути страхове відшкодування у повному розмірі, а також кошти, пов'язані із простроченням виплати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 березня 2019 року відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 квітня 2019 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги заперечив повністю. По суті позову підтвердив фактичні обставини справи, однак зважаючи на положення ст.1202 ЦК України, ствердив, що страхова компанія має право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'я або смертю потерпілого, шляхом здійснення щомісячних платежів. Разом з тим у відзиві відповідач зазначив про те, що страхова компанія виплатила позивачу пеню за прострочення страхових платежів у розмірі 1659, 92 грн. В судовому засіданні 15 квітня 2019 року представник позивача Ільків М.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав на необґрунтованість розстрочення страхових платежів та неправильність нарахування і виплати пені відповідачем. Цього ж дня в судовому засіданні представник відповідача Гуль І.І. проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Підтвердив фактичні обставини справи, а також часткову виплату позивачу на час розгляду справи страхового відшкодування в розмірі 80141,87 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 44676,00 грн.; відшкодування витрат на поховання та пам'ятник в розмірі 21296,00 грн., та відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою годувальника у розмірі 14169,87 грн. та пені в розмірі 1659, 92 грн. В підтвердження вказаних фактів надав до суду копії відповідних платіжних доручень. Також підтвердив факт прийняття страховою компанією рішення про розтермінування решти страхового відшкодування. У перерві між судовими засіданнями представники сторін подали до суду заяви про подальший розгляд справи без їх участі. У призначене судове засідання 18 квітня 2019 року представники сторін не прибули, відтак зврахуванням визначеної позиції сторін, суд вважає за можливе продовжити подальший розгляд справи у судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За матеріалами справи судом встановлено наступні фактичні обставини. [INFO] року мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом в дворі будинку № 21-А, що по вулиці Стенковського в селі Заріччя Володимир-Волинського району Волинської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих травм помер на місці пригоди. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 12 червня 2018 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 квітня 2012 року, позивач [PERSON] була дружиною [PERSON] Вказаний факт підтверджується також і відміткою у паспорті позивача серії [NUMBER]. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 листопада 2009 року стверджується, що у [PERSON] та позивача [INFO] народилась дочка [PERSON]. Довідкою № 86 від 25 червня 2018 року стверджується про те, що дочка [PERSON] навчається у 3-му класі Володимир-Волинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №1. Копіями товарних чеків № 58-60 від [INFO] року підтверджуються витрати позивача на поховання чоловіка в загальному розмірі 4930 грн. За фактом дорожньо-транспортної пригоди [INFO] року зареєстровано кримінальне провадження № 12018030000000191 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - що підтверджується копією витягу з ЄРДР. Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобілямарки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER], на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/0700029 від 04 липня 2017 року у ПАТ «НАСК «Оранта». 23 липня 2018 року на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» представником позивача - директором ТОВ «ЮК «Центр автовиплат Поліс» [PERSON] надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - [PERSON] та дочки загиблого [PERSON]. До вказаної заяви позивачем було додано товарний чек № 17 від 10 липня 2018 року за придбання пам'ятника на загальну суму 40000 гривень. У відповідності до повідомлення ПАТ «НАСК «Оранта» № 09-02-09/368 від 26 липня 2018 року, страховою компанією за заявою представника позивача від 10 липня 2018 року зареєстровано страхову справу № 9257, однак у зв'язку із відсутністю кінцевого рішення у кримінальному провадженні, розгляд даної справи було припинено. 02 листопада 2018 року представником позивача повторно на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано заяву № 000862/18 про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - [PERSON] та дочки загиблого [PERSON]. За наданими до страхової компанії документами, загальна сума страхового відшкодування для дружини та доньки з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 200000,00 грн., з яких: 44676,00 грн. - моральна шкода, 134028,00 грн. - відшкодування на утримання малолітньої доньки, 21296, 00 грн. - витрати на поховання та пам'ятник. У відповідності до поданих представником відповідача у судових засіданнях копій платіжних доручень №№ 11669, 11670, 11671, 11672 від 28 лютого 2019 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача 44676 грн. - моральної шкоди, 21296 грн. - витрат на поховання, 14169, 87 грн. - відшкодування на утримання неповнолітньої доньки, за договором № АМ/0700029 від 04 липня 2017 року, тобто лише частина загального страхового відшкодування. Решту 119858 гривень 13 копійок відповідачем виплачено не було. У відповідності до листа № 09-02-16/1780 від 28 лютого 2019 року відповідачем повідомлено представника позивача про те, що наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] страхова компанія буде проводити щомісячно у період з березня 2019 року по травень 2025 року. Поданими представником відповідача в судовому засіданні копіями платіжних доручень №№ 11783, 11784, 11785, 11786 від 01 березня 2019 року, підтверджується факт перерахування відповідачем на рахунок позивача пені за прострочення страхових виплат на загальну суму 1659, 92 грн. Інших доказів сторонами подано до суду не було. Заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи сторонами не заперечуються, а тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню та вважаються встановленими судом, оскільки також підтверджуються поданими сторонами письмовими доказами. Предметом спору в даній справі є фактично відмова відповідача виплатити одним платежем частину страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 119858 гривень 13 копійок. Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 8 цього ж Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п.22.1 ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 статті 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.5 статті 27 встановлено, що відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов'язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування Тобто, вказана норма встановлює обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1202 ЦК України, встановлено порядок відшкодування шкоди, який передбачає, що відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак: саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дочки загиблого [PERSON]у повному обсязі однією виплатою в розмірі 119858, 13 грн. відповідають вимогам Закону, принципам розумності та справедливості, а тому підлягають до задоволення. Окрім цього, з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше п'яти місяців, однак страховиком не виплачено належного страхового відшкодування у зв'язку з втратою годувальника. Як вбачається із матеріалів та не заперечується стороною відповідача уточнена повторна заява позивача про виплату страхового відшкодування була скерована в адресу відповідача 02 листопада 2018 року, а отже страховик протягом 90 днів у визначений ст.36.2 Закону термін зобов'язаний був сплатити повну суму страхового відшкодування, однак цього зробив. Згідно ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Вказана норма також є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов'язків страховиком своїх обов'язків по сплаті страхового відшкодування, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов'язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. При цьому при розрахунку пені, поданого позивачем судом встановлено помилку на користь відповідача, оскільки за період з 01 лютого 2019 року (90 днів після подання заяви) по 28 лютого 2019 року слід було розраховувати пеню від простроченої суми 200000 гривень страхового відшкодування, а надалі з 01 березня 2019 року по 14 березня 2019 року (день подання позову) з розрахунку від простроченої суми боргу в розмірі 119858, 13 грн., що за кінцевим проведеним судом розрахунком становить 7178, 31 гривень. За проведеним позивачем розрахунком сума пені, яку він просить стягнути з відповідача з розрахунку від простроченої суми 119858, 13 грн. за період з 02 лютого по 14 березня 2019 року становить 4846, 87 грн. В будь-якому разі, суд приймає рішення в межах заявлених позовних вимог, із врахуванням положень ст.13 ЦПК України, а тому вимушений погодитись із заявленими позовними вимогами, які позивачем щодо суми стягнення не змінювалися і не уточнювалися, та не вправі стягнути із відповідача більшу суму. Однак із врахуванням встановленої помилки позивача при розрахунку пені, суд вважає справедливим врахувати розмір сплаченої 01 березня 2019 року відповідачем пені в сумі 1659, 92 грн. в рахунок реального боргу, що в кінцевому результаті буде становити 5518, 39 грн. (7178, 31 - 1659, 92 = 5518, 39), що дозволяє в частині стягнення пені позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача пеню в межах позовних вимог в розмірі 4846, 87 гривень. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, також із врахуванням наданого позивачем розрахунку та в межах позовних вимог суд задовольняє позов в частині стягнення інфляційних страт та трьох процентів річних. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15000 гривень не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано доказів, передбачених ч.ч.2 та 3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1762 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial