Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначає, що з метою споруджувати власний будинок, вже декілька років перебуває на черзі на надання земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель. Дізнавшись, що в урочищі «Зимник» є вільна земельна ділянка розміром біля 0,10 га, на початку травня 2013 року звернулася до відповідача із відповідною заявою про надання їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку. 22 травня 2013 року відповідач прийняв рішення про відмову у задоволені її прохання у зв'язку з тим, що для вирішення цього питання необхідно провести обстеження земельної ділянки. Звернувшись повторно у жовтні 2013 року до відповідача із вказаним проханням, отримала відповідь, що її заява на засіданні комісії з питань землекористування не розглядалась відповідно до Регламенту роботи міської ради. На звернення у листопаді 2013 року та 09 січня 2014 року також отримала відмову від відповідача. Вважає, що такими діями відповідач грубо порушив її право, передбачене Законом України «Про звернення громадян» та ст. 121 ЗК України. Просить визнати недійсним рішення Камінь-Каширської міської ради від 22 травня 2013 року №34/35 «Про розгляд заяви гр. [PERSON], жительки [ADDRESS], про виділення земельної ділянки у м. Камені-Каширському ур. «Зимник» по вул. Дзержинського» та зобов'язати відповідача надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Зимник» з подальшою безоплатною передачею у власність, а також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що заява позивачки про виділення їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку на сесії Камінь-Каширської міської ради розглядалася, оскільки її мати постійно наполягала на цьому. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 121 ч. 1 п. «г» ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад, відповідно до ст. 122 ч. 1 ЗК України, відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. При цьому, частиною 12 Перехідних положень ЗК України передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Таким чином, передача земельних ділянок у власність із земель в межах населених пунктів відноситься до повноважень відповідача. Рішенням Камінь-Каширської міської ради від 22 травня 2013 року № 34/35 «Про розгляд заяви гр. [PERSON], жительки [ADDRESS], про виділення земельної ділянки в [ADDRESS] (а.с. 7) [PERSON] відмовлено в задоволенні її прохання у зв'язку з тим, що для вирішення цього питання необхідно провести обстеження земельної ділянки. Звернення позивачки від 01 листопада 2013 року (а.с. 9) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовано площею 0,10 га в урочищі «Зимник» для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд було розглянуто на засіданні постійної комісії з питань землекористування міської ради 12 листопада 2013 року (а.с. 12), яка вирішила це звернення на засіданні чергової сесії міської ради не розглядати, так як згідно Регламенту роботи сесії міської ради звернення одного змісту від одного заявника не розглядаються більше двох разів на рік. Наступне таке звернення позивачки від 09 січня 2014 року (а.с. 10) комісія вирішила не розглядати на засіданні чергової сесії міської ради, оскільки дане питання потребує додаткового вивчення (а.с. 13). Згідно ст. 26 ч. 1 п. 34 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Таким чином заяву позивачки про виділення земельної ділянки, розгляд якої відноситься до питання регулювання земельних відносин, необхідно розглядати на сесії Камінь-Каширської міської ради, а не на засіданні постійної комісії з питань землекористування міської ради. З метою відновлення порушених прав позивачки на безоплатну передачу їй земельної ділянки, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача розглянути на сесії міської ради заяву [PERSON] про вирішення її заяви про виділення їй земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржуване рішення Камінь-Каширської міської ради не відповідає законові, а тому є таким, що підлягає скасуванню, так як фактично порушує права позивачки на повторне звернення з даного питання, оскільки згідно регламенту Камінь-Каширської міської ради одне і те ж питання може виноситися на розгляд сесії лише через рік. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача надати позивачці дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в урочищі «Зимник» з подальшою безоплатною передачею її у власність суд вважає безпідставними, оскільки отримання такого дозволу можливе лише після виділення земельної ділянки та за рішенням сесії міської ради, і до компетенції суду не відноситься. Задовольняючи позов частково, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ч. 1 ЦПК України, присуджує судові витрати відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено. Враховуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, які є вимогами немайнового характеру і задовольняються судом частково в розмірі 75%, з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 182,70 грн. (243,60 грн. * 75% : 100%) та витрати за надання правової допомоги в розмірі 195 грн. (260 грн. * 75% : 100%), що в сумі становить 377,70 грн.

Outcome: partial