Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

26.07.2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, відмовившись від вимог до відповідачів ХМР, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області та третьої особи Інспекції ДАБК, просила: встановити юридичний факт, яким визнати, що з кінця лютого 1997 року по 24.06.2000 року вона з [PERSON] проживали спільно, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з веденням спільного господарства, побуту та бюджету; визнати спільною сумісною власністю її та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], який був придбаний 18.11.1998 року на підставі договору міни; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] без урахування самовільного будівництва; судові витрати розподілити відповідно до ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у 1994 році вона познайомилась із [PERSON] [INFO]. Знайомство сталося через спільні трудові відносини. Згодом, між нею та [PERSON] виникли почуття кохання, взаємоповаги і з кінця лютого 1997 року, почали проживати разом за адресою [ADDRESS] однією сім'єю. Вони мали шлюбні стосунки, спільний побут, бюджет, вели спільне господарство. 25 лютого 1997 року вона розірвала шлюб з її чоловіком [PERSON] Ними з колишнім чоловіком було добровільно розподілене сумісно нажите майно подружжя. За домовленістю з колишнім чоловіком, при розподілі вона отримала дванадцять тисяч гривень. 18.11.1998 року, під час спільного проживання з [PERSON] за договором міни вони обміняли з доплатою належну по праву власності [PERSON] 144/400 частини житлового будинку [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS]. Міна була здійснена з доплатою в 9460 грн. Вона разом з чоловіком шукала варіанту обміну, була присутня під час укладання угоди. Оскільки вказаний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний для їх спільного з [PERSON] проживання, за домовленістю між ними, при укладанні договору міни вона внесла повну суму доплати у розмірі 9460 грн. із особисто належних мені грошей, отриманих під час розподілу майна з [PERSON] Вказані гроші вона безпосередньо віддала продавцю будинку - [PERSON], про що він надав розписку. З часу придбання спірного житлового будинку вона разом з [PERSON] постійно проживала в ньому. 24.06.2000 року вона з [PERSON] зареєстрували шлюб, та вона прописалась в будинку у якості члена родини. На підставі статті 17 ЗУ «Про власність» спірне майно як придбане нею та [PERSON] внаслідок спільної праці, з веденням спільного господарства, побуту та бюджету. 18.11.2003 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, нетривалий час вона з сином мешкала у гуртожитку, а потім вони поновити фактичні шлюбні стосунки, ведення спільного господарства, спільний побут, бюджет і проживали разом, однією сім'єю до смерті чоловіка, яка настала [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 18.12.2012 року було прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], Харківської міської Ради, третя особа Восьма Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, у якому позивачі просять: визнати їх спадкоємцями [PERSON], померлого [INFO]; визнати за ними в рівних частинах за кожним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]; виселити [PERSON], [INFO], з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні спадщиною, після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]; судові витрати розподілити відповідно до ЦПК України. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що згідно з договором міни від 18.11.1998 року, власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] є [PERSON], який помер [INFO]. Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом у встановлений законом строк та порядок звернулися до Восьмої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. Відповідач [PERSON] чинить у перешкоди у отримання свідоцтва про право на спадщину, заявляючи що частина спадкового майна належить їй на праві спільної сумісної власності. [PERSON] самовільно, без будь-яких на то правових підстав захопила та вселилася до спірного житлового будинку батька. Своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні спадковим майном. Фактично своїми діями відповідач [PERSON] обмежує право позивачів на користування спадщиною тощо. Зазначені обставини проживання відповідача в спадковому будинку призводить до порушення прав спадкоємців на спадкове майно і може призвести до неможливості його збереження та потребуватиме від позивачів додаткових зусиль, направлених на захист своїх прав під час отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Ухвалою суду від 23.01.2014 року прийнято до спільного розгляду позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Харківська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю про визнання права власності. За клопотанням третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - [PERSON] справу на підставі ч. 2 ст. 34 ЦПК України було розпочато спочатку.(т. 2 а.с. 41) 10.07.2014 року за клопотанням [PERSON] про залишення його позовної заяви без розгляду, судом ухвалено позов залишений без розгляду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили, що у 1994 році [PERSON] познайомилась із [PERSON] Їх знайомство сталося через спільні трудові відносини, між ними виникли почуття кохання, взаємоповаги та з кінця лютого 1997 року вони почали проживати разом за адресою [ADDRESS] однією сім'єю, мали шлюбні стосунки, спільний побут, бюджет, вели спільне господарство. 25 лютого 1997 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON]. Ними з колишнім чоловіком було добровільно розподілене сумісно нажите майно подружжя. В це майно входили також спільні гроші. За домовленістю з колишнім чоловіком, при розподілі вона отримала дванадцять тисяч гривень. 18.11.1998 року, під час спільного проживання з [PERSON], за договором міни, вони обміняли з доплатою належну по праву власності [PERSON] 144/400 частини житлового будинку [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS]. Як пояснила позивач за первісним позовом, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний для їхнього спільного з [PERSON] проживання, за домовленістю між ними при обміні, за її особисті кошти, отримані при розподілі майна подружжя [PERSON], особисто внесла повну суму доплати у розмірі 9460 грн. [PERSON], який надав їй розписку, в якій підтвердив факт отримання від неї грошей. З часу придбання спірного житлового будинку вона разом з [PERSON] постійно проживає в ньому до теперішнього часу, з 24.06.2000 року була зареєстрована в спірному будинку. За час проживання однією сім`єю із [PERSON] (як під час зареєстрованого шлюбу так і фактично), житловий будинок по [ADDRESS] зазнав істотного поліпшення. Ними було проведено капітальний ремонт та добудову домоволодіння, виконано внутрішні ремонті роботи, поміняно вікна, систему каналізації, електропостачання. Зустрічний позов визнала частково, в частині визнання за [PERSON], [PERSON] право власності по 1/4 частині за кожною житлового будинку літ. «А-1» 1961 року забудови без урахування самочинного будівництва та самочинного переобладнання. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], представник [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на те, що вони - доньки померлого [PERSON], є спадкоємцями першої черги за законом, спадщину прийняли належним чином, тому вважають, що за ними повинно бути визнано право власності по 1/2 частині за кожною житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Проти уточненого первісного позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] в 1996 року купив будинок по [ADDRESS], спірний будинок в 1998 році придбав для себе, не проживаючи разом із [PERSON], одразу почав будівництво гаражу. Батько і [PERSON] проживали разом з 2000 по 2003 роки. Після розірвання шлюбу в листопаді 2003 року і до своєї смерті батько з позивачем за первісним позовом не жив однією сім`єю, позивач в будинку не мешкала, батько допоміг [PERSON] отримати кімнату у гуртожитки, де вона була зареєстрована. Восьма Харківська державна нотаріальна контора не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо вирішення справи поклалася на розсуд суду. Представник Реєстраційної служби ГУЮ в Харківській області не з'явилася, в минулих судових засідань проти задоволення первісного та зустрічного позовів заперечувала. Представники Харківської міської Ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягаю задоволенню та зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 25 лютого 1997 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 2 а.с. 77). 24 червня 2000 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (т. 2 а.с. 76), який 18 листопада 2003 року було розірвано (т. 2 а.с. 76 зворот). Після чого зареєстрований в шлюбі не був. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2012 року, яке залишене без змін Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 року, було встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] до часу смерті [PERSON], [INFO]. (т. 1 а.с. 8-13) [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 159). Як вбачається з матеріалів справи, з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] та [PERSON], які згідно вимог ст.1269 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька та яким, як єдиним спадкоємцям першої черги, належить по 1/2 частці спадкового майна кожній (т. 1 а.с. 160) Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки КП «Харківське МБТІ» від 12.09.2012 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], зареєстрованого за [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 18.11.1998 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] №2-6029.(т. 1 а.с.22) Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі договору міни від 18 листопада 1998 року. Як убачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 23.08.1997 р., висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26.07.2013 року, на час укладання договору міни житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] складався з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 58,1 кв.м, надвірні споруди: сарай літ. «Б», льох літ. «бп», вбиральня літ. «В», загорожа № 1,2,4(т. 1 а.с. 95-96) Відповідно до довідки № 2204 від 16.09.2011 р., виданої Комунальним виробничим підприємством по обслуговуванню приватних домоволодінь Київського району м. Харкова вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] проживають з 1997 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS].( т. 1 а.с. 191) Відповідно до нотаріально посвідченого договору міни від 18 листопада 1998 року, [PERSON] поміняв належні йому на праві власності 144/400 частки житлового будинку [ADDRESS] з належною частиною надвірних споруд , що знаходяться в [ADDRESS], житловою площею 58,1 кв.м., який належав [PERSON], з доплатою 9460 грн. (т. 1 а.с. 190) Відповідно до розписки від 18.11.1998 року, оригінал якої був оглянутий судом, [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у розмірі 9460 грн. у якості доплати за договором міни (т. 2 а.с. 85) Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що 18.11.1998 року отримав гроші у розмірі 9460 грн. особисто від [PERSON] у якості доплати при укладанні договору міни. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] були як у чоловіка та дружини. [PERSON] в його присутності підтвердив, що ці гроші належать особисто [PERSON], отримані нею при розподілі майна з колишнім чоловіком. [PERSON] також не заперечував проти написання розписки. Свідку був наданий оригінал розписки, який підтвердив її дійсність. Хоча в договорі міни і вказано, що доплата була отримана ним від [PERSON], однак оскільки [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім'я, то йому було не принципово від кого отримано гроші. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що є дружиною [PERSON] 18.11.1998 року вона була присутня при тому, коли [PERSON] передала гроші у розмірі 9460 грн. її чоловікові у якості доплати при укладанні договору міни. Свідок підтвердила, що [PERSON] власноручно написав [PERSON] про це розписку. Свідку достеменно відомо, що ці гроші належали особисто [PERSON], оскільки це в її присутності підтвердив [PERSON], сказавши, що ці гроші [PERSON] отримала при розподілі майна з колишнім чоловіком. Вони знали [PERSON] та [PERSON] з 1997 року, дружили з цією родиною, часто бували у них в гостях. [PERSON] та [PERSON] проживали разом ще в будинку на [ADDRESS] з початку 1997 року однією сім`єю, також в 1997 році вони переїхали в будинок на [ADDRESS]. Договір міни був укладений пізніше, оскільки у [PERSON] не було грошей на доплату за договором. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що є колишнім чоловіком [PERSON], вони розірвали шлюб в лютому 1997 року, а припинили шлюбні стосунки раніше. Деякий час не спілкувались, приблизно через півтора після розірвання шлюбу домовились та вирішили добровільно поділити спільне майно. [PERSON] отримала меблі та дванадцять тисяч гривень, а він забрав собі автомобіль і також частину грошей. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є сусідкою, пояснила, що знайома з родиною [PERSON] - [PERSON] з 1997 року, коли вони поселились в будинку. Вона бачила, що з цього часу вони проживали разом, вели спільне господарства, в них був спільний побут, були звичайною родиною, як чоловік та дружина. Вони дружили, часто бували у них в гостях. Після заселення, поступово почали робити ремонт, в червні 2000 року уклали шлюб. Свідку відомо, що в 2003 році шлюб між ними був розірваний, але це не вплинуло на стосунки, [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією родиною в спірному будинку до його смерті в липні 2011 року. [PERSON] разом із сином до теперішнього часу живуть в будинку. Свідку була надана для огляду фотографія. Свідок пояснила, що це вона робила цей знімок на свій день народження [INFO] року. На фотографії справа [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], який є рідним братом [PERSON], пояснив, що брат почав проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина, разом з [PERSON] з початку 1997 року. У них був спільний побут, бюджет, вони разом працювали та купили холодильник, телевізор, потім перевезли ці речі у спірний будинок. Вони жили спочатку на [ADDRESS]. Влітку 1997 року разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] їздили відпочивати в Крим. Брат з [PERSON] вирішили для сумісного проживання придбати будинок побільше. [PERSON] та [PERSON] спочатку почали жити в будинку по [ADDRESS], а потім вже уклали договір міни на цей будинок, оскільки у брата не було грошей на доплату. Йому відомо особисто від брата, що гроші за будинок заплатила [PERSON], якій ці гроші, а також меблі дістались при розподілі майна з чоловіком. Ці меблі (стінка та м`які меблі) вона перевезла в спірний будинок. В 2003 році вони розірвали шлюб, але продовжували проживати разом, ремонтували та добудовували будинок. В 2003 році їхній з братом матері зробили тяжку операцію, вони забрали її до себе, за матір'ю доглядала [PERSON] Брат жив разом із [PERSON] однією сім`єю до своєї смерті. Свідку була надана для огляду фотографія. Свідок пояснив, що фотографія зроблена у квартирі його батьків [INFO] на день 70-річчя батька. За столом сидять його батьки, родичі, [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що є сусідом сім`ї [PERSON] - [PERSON] Вони оселились в будинку [ADDRESS] в 1997 році, як родина. Він часто бував в будинку, дружив з [PERSON], між ними були близькі дружні стосунки. Він підтверджує, що з 1997 року по 24.06.2000 року [PERSON] з [PERSON] проживали спільно, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом. В червні 2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Йому відомо, що в 2003 році шлюб між ними було розірвано, але вони продовжували проживати разом до смерті [PERSON] в 2011 році. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1997 року та вони є кумами. Батька [PERSON] - [PERSON] знає з березня 1998 року, вона познайомилися з ним у [PERSON] вдома по [ADDRESS]. В особистій бесіді в 1999 році [PERSON] скаржився їй на погані стосунки з дружиною - мамою [PERSON], тому хотів покинути сім'ю. При зустрічі в 2000 році, він не казав їй про те, що збирається одружитися. Вона кілька разів була в спірному будинку по [ADDRESS], але [PERSON] там не бачила. Свідок також пояснила, що про стосунки [PERSON] та [PERSON] в період з 1997 по 2000 роки нічого сказати не може, з приводу придбання спірного будинку їй нічого невідомо. Допитаний в судовому засіданні у якості свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON], вони разом працювали, 1995-1996 роках був з ним в дружніх стосунках. Йому відомо, що в 1996 році на [ADDRESS] [PERSON] проживав з якоюсь жінкою, яку звали [PERSON] (що це була саме [PERSON], йому не відомо), разом працювали, потім з нею переїхав на [ADDRESS]. [PERSON] він ніколи не бачив. Перший раз приїхав в будинок по [ADDRESS] в квітні 1998 року, нікого крім [PERSON] там не бачив. Останній раз був в будинку в 1999 році, в 2008 році, а потім вже на похованні [PERSON] Тобто був в будинку три рази. Вони зустрічались по декілька раз за рік з приводу роботи. Подробиці з приводу покупки спірного будинку йому невідомі. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки свідки не були сусідами, «тісними» друзями [PERSON], свідки всього декілька разів за весь час були у спірному будинку, тому ці показання не можуть відображати об'єктивну картину, що склалася за вказаний час. Їхні показання суперечать показанням інших свідків та матеріалам справи. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.199 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Так, згідно із ч. 1 ст. 17 Закону «Про власність», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 2 ст. 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, якщо укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо. Відповідно до п.1 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі наданих та досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає встановленим юридичний факт, що з кінця лютого 1997 року по 24.06.2000 року, коли був зареєстрований шлюб, [PERSON] та [PERSON] проживали спільно чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з веденням спільного господарства, побуту та бюджету. У зв'язку з цим, житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], придбаний в цей час, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки спірний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний [PERSON] з [PERSON] у період їхнього спільного проживання як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, внаслідок їхніх спільних та індивідуальних трудових зусиль, які були об`єднані для придбання спільної сумісної власності, то відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, за [PERSON] повинно бути визнано право власності на 1/2 частину цього житлового будинку з надвірними будівлями, а саме житлового будинку літ. «А-1» 1961 року забудови з надвірними будівлями, житловою площею 58,1 кв.м., по [ADDRESS] без урахування самочинного будівництва та перебудови. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожної обставини справи окремо, а також достатність та їх взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню. За час проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] (як під час зареєстрованого шлюбу так і фактично), житловий будинок по [ADDRESS] зазнав істотного поліпшення: було проведено капітальний ремонт та добудову домоволодіння, виконано внутрішні ремонті роботи, поміняно вікна, систему каналізації, електропостачання. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1246/5614 від 26.07.2013 року, у результаті натурного обстеження житлового будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] встановлені поліпшення, що зазнало домоволодіння: демонтовані дерев`яні перегородки та улаштовані цегляні; на дошки улаштована підлога із ламінату по ДСП; замінені дерев`яні віконні прорізи на металопластикові; замінені дерев`яні дверні блоки; в приміщеннях стеля підшита гіпсокартоном; перегородки оштукатурені; стіни та стелі оклеєні шпалерами. Веранда літ. «а» та ганок літ. «а1» - демонтовані, до житлового будинку прибудовані прибудова літ. «А1-1», веранда літ. «а». Побудований гараж-сарай літ. «Г». Загальна площа приміщень житлового будинку збільшилась на 24,10 кв.м, збільшення відбулося за рахунок прибудови літ. «А1-1»; загальна житлова площа приміщень житлового будинку збільшилась на 4,60 кв.м, збільшення загальної площі житлового будинку відбулося за рахунок демонтажу перегородки між приміщеннями 1-4 та 1-5; демонтажу пічного приладу в приміщенні 1-3 та зміни призначення приміщень:з кухні в житлову кімнату ( 1-3), з житлової кімнати в коридор ( 1-8). (т. 1 а.с. 96) Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ст. 1261 ЦК України єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], є його дочки [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті батька. Відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Восьмої Харківської ДНК 11.12.2012 року, на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями майна [PERSON], померлого [INFO], є його дочка [PERSON], в 1/2 частці та його дочка [PERSON]- в 1/2 частці. (т. 1 а.с. 160) Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, позивачки [PERSON] та [PERSON] є спадкоємицями після смерті батька відповідно до вказаних норм Цивільного кодексу України, у зв'язку з цим підстави для визнання їх спадкоємицями після смерті батька на підставі рішення суду є безпідставним, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 15 ЦК України, захисту підлягає лише права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із технічного паспорту, виготовлено станом на 19.03.2014 року, в спірному житловому будинку на теперішній час є самовільно побудованими. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Сторони після завершення будівництва не звертались до відповідних державних органів з приводу прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації. Таким чином, правові підстави для визнання в цілому права власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок з урахуванням самочинного будівництва та перебудови - на даний час відсутні. На підставі викладеного, враховуючи визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва та перебудови, беручи до уваги, що частки у спадщині [PERSON] та [PERSON] є рівними, то суд вважає необхідним зустрічні позовні вимоги про визнання права власності задовольнити частково та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/4 частині спірного житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 58,1 кв.м., з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва та перебудови. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Оскільки [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина спірного житлового будинку, то безпідставними є вимоги про виселення її з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Посилаючись на те, що [PERSON] своїми діями створює перешкоди у користуванні спадковим майном, позивачі за зустрічним позовом просять зобов'язати [PERSON] не чинити такі дії. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що не перешкоджає позивачкам у доступі до житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачками не доведено належними та допустимими доказами про створення відповідачкою [PERSON] перешкод у користуванні спадщиною, то зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод відповідачкою у користуванні спадщиною задоволенню не підлягають. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 26.07.2013 року, ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] без урахування поліпшень домоволодіння (у вигляді в якому домоволодіння передавалось за договором міни від 18.11.1998 року), складає 795 232 грн. (т. 1 а.с. 102) Станом на час звернення сторін до суду (2012 рік) максимальна ставка судового збору складала 3219 грн. Враховуючи, що позовні вимоги за первісним та зустрічними позовами задоволені на користь сторін в частині визнання права власності на спірний житловий будинок - за [PERSON] на 1/2 частину будинку, а за [PERSON] та [PERSON] - по 1/4 частині будинку за кожною, тобто пропорційно вартості задоволених вимог щодо спірного майна, то судовий збір зі сторін на їх користь стягненню не підлягає. Разом з тим, враховуючи, що при поданні первісного та зустрічного позовів вартість спірного майна не була визначена, а [PERSON] було сплачено судовий збір лише у розмірі 214 грн. 60 коп. (т. 1 а.с.1), а [PERSON] та [PERSON] - 290 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 69), то суд вважає необхідним стягнути зі сторін на користь держави недоплачений судовий збір - з [PERSON] у розмірі 1394 грн. 90 коп. (3219 / 2 - 214,60 = 1394,90 грн.), з [PERSON] та [PERSON] у рівних частках з кожної по 659 грн. 75 коп. (3219 / 2 - 290 = 1319,50 / 2 = 659,75 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial