Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

25.12.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між нею та ТОВ « Карат» було укладено договір оренди землі, від 01.10.2007 року, який зареєстровано в відділі Держкомзему у Маловисківсьькому районі 21.07.2009 року, відповідно до якого вона передала в оренду земельну ділянку площею 4,3 га, та договір оренди від 20.02.2008 року, який зареєстровано в відділі Держкомзему у Маловисківсьькому районі 21.07.2009 року, відповідно до якого вона передала в оренду земельну ділянку також площею 4,3 га. Дані договори було укладено строком на 5 років. 25.08.2010 року нею було підписано додаткові угоди до даних договорів оренди, в яких викладено пункт 8 договору в новій редакції, відповідно до якої строк дії договору було продовжено. Дані додаткові угоди вважає, що було укладено під впливом помилки, адже наміру продовжувати строк дії договорів оренди вона не мала. Просить суд визнати недійсними додаткові угоди від 25.08.2010 року. Представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Позивач пояснила, що текст додаткової угоди вона не читала перед тим як підписати. Вона вважала, що додаткові угоди було укладено до договорів оренди з приводу збільшення розміру орендної плати. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач уклала дані додаткові угоди добровільно, текст яких чітко вказує, що початок строку дії договору оренди починається після підписання сторонами додаткових угод та з дня їх реєстрації, той факт, що позивач не читаючи текст додаткових угод їх підписала, свідчить про її недбалість, а не про помилку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, судом встановлено наступні обставини. 01.10.2007 року між [PERSON] та ТОВ « Карат» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого [PERSON] передала в оренду земельну ділянку площею 4,30 га, строком на 5 років, який зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФ « ЦДЗК» Держкомземі України» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.07.2009 року за № 0409.374.00026. Крім того, 20.02.2008 року між [PERSON] та ТОВ « Карат» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого [PERSON] передала в оренду земельну ділянку площею 4,30 га, строком на 5 років, який зареєстровано у Маловисківському районному відділі КРФ « ЦДЗК» Держкомземі України» про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 21.07.2009 року за № 0409.374.00028. 25.08.2010 року позивачем було підписано дві додаткові угоди про зміну до договорів оренди земельних ділянок від 21.07.2009 року. Відповідно до умов даних додаткових угод, укладених між [PERSON] та ТОВ « Карат», які було зареєстровано у відділі Держкомзему у Маловисківському районі 02.03.2012 року, про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 3523182840001576 та № 352318284001577, було внесено зміни до пункту 9 та пункту 8 умов договорів оренди від 21.07.2009 року. Відповідно до яких дані пункти було викладено в новій редакції. Так пункт 8 в новій редакції передбачав, що договір оренди укладається на 5 років. Початок строку його дії обчислюється після підписання сторонами цієї угоди та з дня державної реєстрації. Зміни до пункту 9 договору позивач не оскаржує. Свідки в судовому засіданні показали, що позивач після закінчення строку дії договору оренди мала намір самостійно обробляти земельні ділянки. Відповідно до ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України. Статтею 229 ЦК України, передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона дійсно поставила підпис на додаткових угодах до договорів оренди, які були раніше нею укладені з ТОВ « Карат», але сам текст додаткової угоди вона не читала. Тому, суд вважає, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину, але суду в силу ст.. 60 ЦПК України, такі докази надані не були. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що сторони, відповідно до ст.. 30 Закону України « Про оренду землі», змінили умови договорів оренди землі за взаємною згодою сторін. А тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed