Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.06.2018 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява [PERSON] до Єлизаветівської сільської ради про визнання права на спадщину. В обґрунтування позову зазначено, що 18 жовтня 2006 року померла його бабуся [PERSON], про що Відділом РАЦС Петриківського РУЮ Дніпропетровської області зроблений актовий запис за № 315. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області. Позивач зауважує, що на момент смерті бабусі йому ще не виповнилося шістнадцяти років. 29.05.2018 року позивач звернувся до Петриківської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю у заявника правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Позивач не заперечує, що такі документи у нього дійсно відсутні, у звязку із тим, що вони згоріли під час пожежі. [PERSON] стверджує, що він є єдиним спадкоємцем другої черги за законом на майно, що лишилось після смерті його бабусі [PERSON], адже заповіту вона не залишила, інші спадкоємці за законом відсутні, заборон та арешту на майно не встановлено, крім цього в силу вимог ст. 1268 ЦК України, він фактично прийняв спадщину, тож вважає, що спірне домоволодіння належить йому з часу відкриття спадщини. З огляду\~на викладене позивач просить суд визнати за ним, як спадкоємцем другої черги за законом, право власності на спадкове майно що залишилось після смерті його баби [PERSON], а саме на домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області. У разі задоволення позову не застосовувати вимоги ст. 141 ЦПК України щодо стягнення суми судового збору з відповідача. Ухвалою суду від 13.09.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 02.10.2018 року. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Також, просить суд розглядати дану справу за наявними у ній доказами, так як він не підтримує заявлене ним раніше клопотання про витребування доказів з ОКП Дніпродзжержинське БТІ, тому вважає за можливе розглянути справу за наявними доказами, які вважає необхідними та достатніми. Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради за наявними доказами. Раніше 05.09.2018 року судом отримано відзив на позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити позивачу в задоволенні його позову. Також, додано фотокартки спірного будинку, з яких вбачається, що цей будинок фактично зруйнований. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, в порядку ч. 3\~ст. 211 ЦПК України. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Всебічно та повно вивчивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла 18 жовтня 2006 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 315 та відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського РУЮ Дніпропетровської області, 24.10.2006 року видано свідоцтво про смерть серії І-КИ № 104125. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого від 16.05.1988 року Царичанською районною радою, згідно рішення № 271 від 03.07.1987 року, що підтверджено довідкою № 1755 від 05.12.2014 року виданою в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». З довідки № 1130 від 19.12.2014 року, виданої виконкомом Єлизаветівської сільської ради вбачається, що [PERSON] на день смерті була прописана та проживала одна за адресою: вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області; заповіт від імені померлої сільською радою не посвідчувався; заборони або арешт на її майно відсутні. [PERSON] народився 04.04.1995 року в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 12 та повторно видано відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського РУЮ Дніпропетровської області свідоцтво про народження серії І-КИ № 014471 від 12.04.2005 року, де батьком дитини записано [PERSON]. Згідно копії витягу № 00014803446 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України, сформованого 08.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського РУЮ Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Петриківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої 18.10.2006 року баби [PERSON], у звязку із відсутністю у заявника правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. З листа від завідувача Петриківської держнотконтори у Дніпропетровській області [PERSON], від 30.07.2018 року щодо надання інформації, судом встановлено, що на майно [PERSON], померлої 18.10.2006 року, яка мешкала за адресою: вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, заведена спадкова справа № 116/2018 за заявою про прийняття спадщини за законом від 29.05.2018 року від онука померлої [PERSON] Інших заяв не надходило. Свідоцтв про право на спадщину не видавалося. 02.10.2018 року судом одержано копію акту обстеження матеріальних побутових умов проживання сімї [PERSON], складеного 25.09.2018 року, у якому зазначено, що за результатами виїзду на акт обстеження за адресою спірного житлового будинку виявлено такий факт: житловий будинок знаходиться в стані розвалля та відбудові не підлягає; земельна ділянка, що належала [PERSON], а на даний час належить до комунальної власності Єлизаветівської сільської ради і у приватну власність [PERSON] не передавалась, знаходиться у занедбаному стані. Окрім зазначеного, факт знищення спірного будинку підтверджено фотокартками, які були додані до відзиву на позов, на яких відображені розвалля житлового будинку, який повністю втратив своє функціональне призначення. Позивач у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти того, що житловий будинок, який розташований за адресою вул. Шевченка, буд. 59, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, дійсно перебуває у стані розвалля, тобто фактично знищений. Розглядаючи заявлені позовні вимоги суд виходить із наступного. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так ухвалою суду від 13.09.2018 року у даній справі клопотання позивача було задоволено, постановлено витребувати з ОКП Дніпродзержинське БТІ належним чином засвідчені копії доказів у даній справі. Станом на 02.10.2018 року судом не одержано витребовуваних доказів у справі. У своїй заяві від 02.10.2018 року позивач не підтримав заявленого ним раніше клопотання про витребування доказів з ОКП Дніпродзержинське БТІ, тому що вважає за можливе розглянути дану справу за наявними у ній доказами, які вважає необхідними та достатніми. За наведених обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за наявними у ній доказами, за відсутності витребовуваних доказів, адже суд не вбачає підстав для збирання доказів, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Отже, поняття спадкування визначено у ст. 1216 Цивільного Кодексу України, як перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України: у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто спадкоємці першої, другої, третьої, четвертої та п'ятої черги. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи ( ч. 2 ст. 1220 ЦК України) Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України) У ч. 4 зазначеної вище статті передбачено, що малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою ст. 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України) Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України) З огляду на викладене, онук спадкодавця, тобто позивач будучи малолітньою особою на час відкриття спадщини, в силу ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його баби [PERSON], яка померла 18.10.2006 року. Разом з тим у ст.177 ЦК України встановлено, що обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст. 179 ЦК України) Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України) У ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Також, п. 3 ч. 1 ст. 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі знищення майна. За наведених вище обставин, враховуючи те, що житловий будинок, на який позивач просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування після померлої баби [PERSON] повністю втратив своє функціональне призначення, оскільки знищений (тобто фактично не існує), суд вважає вірним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання про судовий збір суд застосовує положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тож враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, вважає вірним судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed