Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

24.07.2020 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про виключення відомостей про особу, як про батька із актового запису про народження дитини до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 01.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача -фізичної - особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 15.10.2020 року. 12.10.2020 року від відповідача надійшла заява про визнання позову. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. У підготовчому судовому засіданні 15.10.2020 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить виключити відомості про його батьківство із актового запису № 52 від 23 червня 2020 року про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , вчиненого Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 23 липня 2016 року він та його колишня дружина [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, який був зареєстрований Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 501. З червня 2017 року шлюбно- сімейні відносини між ним і відповідачкою фактично припинились. З цього часу відповідачка проживала окремо та вела окремий побут. На підставі стосунків, які склались вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що були між ними на час укладення шлюбу. У зв`язку із зазначеними обставинами у вересні 2019 року він з відповідачкою вирішили звернутись до відділу реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському та Царичанському районах Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22 жовтня 2019 року шлюб між ними був розірваний, актовий запис № 35. Разом з тим [INFO] у відповідачки народився син - [PERSON] , який наразі проживає з нею. В книзі реєстрації народжень 23 червня 2020 року здійснено актовий запис № 52, де він та відповідачка були записані, як батько і мати дитини. Проте батьком дитини він не є і ніякого відношення до батьківства не має, так як з відповідачкою не проживав досить довгий термін, а саме три роки. Крім того відповідачка, як тільки завагітніла, відразу ж перестала з ним спілкуватись. Вже після народження дитини відповідачка повідомила його, що батьком дитини він не є, проте на той час вони перебували в офіційному шлюбі і батьком дитини записали саме його. Оскільки батьком дитини [PERSON] він не є, то наявні всі законні підстави виключити із актового запису про народження дитини відомості про нього, як про батька дитини, що й стало підставою звернення до суду. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі за підставами викладеними в позовній заяві,підтвердивши, що в позовній заяві правильно викладені всі обставини справи і наведенні доводи на їх обґрунтування. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подала заяву про визнання позовних вимог в якій підтвердила, що в позивач не є батьком і ніякого відношення до народженої нею дитини не має, оскільки дитина народилась в неї від іншого чоловіка. Крім того на час народження дитини відповідач не проживав з нею близько трьох років. Після народження дитини вона повідомила позивача, що він не є батьком дитини, проте так як вони на той час перебували в зареєстрованому шлюбі, батьком дитини записали позивача. Просить задовольнити позовні вимоги. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2016 року по 22.10.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб і копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Також судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] у відповідачки народилась дитина - [PERSON] . Батьком даної дитини записаний позивач, оскільки дитина народилась під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 122 СК України - Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. І позивач і відповідач посилаються на те, що позивач [PERSON] , не є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до п. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу, як про батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до п. 6 ст. 136 СК України - До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі, так як згідно поданої заяви про визнання позову відповідач підтвердила що дитина - [PERSON] , [INFO] не є сином позивача. У суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності визнання відповідачем цих обставин і добровільності їх визнання. Крім того враховуючи той факт, що сторони підтверджують, що шлюбно - сімейні відносини вони не підтримують протягом трьох років і відповідач підтверджує, що дитина народилась у неї від іншого чоловіка. Відповідно суд приходить до висновку, що громадянин [PERSON] ,, [INFO] , не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги та виключити із актового запису № 52 від 23 червня 2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , народження якого зареєстроване Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) , відомості про [PERSON] [INFO] . Враховуючи, що відповідач [PERSON] , до початку підготовчого судового засідання позовні вимоги визнала, позивачу у відповідності до ст. 142 ЦПК України, суд вважає за потрібне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.1770107473.1 від 16 липня 2020 року в сумі 420 (чотириста двадцять) гривні 40 коп. В іншій частині відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 420 грн. 40 коп., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, так як ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved