Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

24 квітня 2018 року позивачі звернулись до Малинського районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року за клопотання позивачів залучено до участі в розгляді справи в якості співвідповідача - Моторно ( транспортне ) страхове бюро України. ( далі МТСБУ). В судовому засіданні позивачі відмовились від позову до відповідача МТСБУ про відшкодування майнової шкоди в розмірі 17400 грн. та моральної шкоди в розмірі 17400 грн., у звязку з повним відшкодуванням відповідачем даної шкоди. Ухвалами суду від 06 грудня 2018 року та 26 березня 2019 року прийнято відмову [PERSON] та [PERSON] від позову до МТСБУ, провадження у справі в цієї частині закрито. В судовому засіданні позивачі з уточненням позовних вимог просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 89825 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 982600 грн. по 491300 грн. кожному з позивачів. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позову пояснили, що 09 липня 2016 року близько 00.15 год. [PERSON] керував технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись зазначеним транспортним засобом у вказаний день та час по освітленій штучним освітленням вулиці Грушевського в напрямку вулиці Огієнка в м. Малині та, підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя з вулицями Кримського та Соборною, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішохода дочку позивачів [PERSON]. \~ \~ \~ \~ Внаслідок наїду [PERSON]І померла 13 липня 2016 року у реанімаційному відділенні Житомирської обласної дитячої лікарні. Вироком Малинського районного суду від 17 жовтня 2017 року, який залишено в силі відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.286 та ч.1 ст. 135 КК України. У звязку із смертю дочки, [PERSON] понесені витрати в загальному розмірі 89825 грн. з яких 10107,12 грн. витрати на поховання, 63225,64 грн. витрати на поминальні обіди, 2596,18 грн. витрати на паливо мастильні матеріалі, повязані з поїздками до м. Житомира та в зворотному напрямку, 3106,92 грн. витрати на придбання ліків та 26400 грн. витрати на спорудження надгробного памятника. Внаслідок загибелі дочки, [PERSON] та [PERSON] зазнали моральних страждань, тому просять стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 982600 грн. по 491300 грн. кожному з позивачів. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Останній відбуває покарання за вироком суду. В запереченнях, що направив до суду позов не визнав повністю, просить відмовити у задоволені позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 09 липня 2016 року близько 00.15 год. [PERSON] керував автомобілем [NUMBER]. \~ \~ \~ \~ Рухаючись зазначеним транспортним засобом у вказаний день та час по освітленій штучним освітленням вулиці Грушевського в напрямку вулиці Огієнка в м. Малині Житомирської області та, підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя з вулицями Кримського та Соборною, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які перетинали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, які спричинили смерть останньої на місці події, а пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження від яких остання померла 13 липня 2016 року у реанімаційному відділенні Житомирської обласної дитячої лікарні. На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, а тому судом до участі в розгляді справи було залучено в якості співвідповідача МТСБУ, яке відшкодувало в межах відповідальності, передбаченої законодавством, завдану позивачам майнову та моральну шкоду в розмірі 34800 грн., у звязку з чим судом прийнята відмова [PERSON] та [PERSON] від позову до МТСБУ. \~ \~ \~ \~ Частиною 6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Малинського районного суду від 17 жовтня 2017 року, який залишено в силі відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06 лютого 2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.286 та ч.1 ст. 135 КК України. ( а.с. 4-32). [PERSON], яка згідно копії свідоцтва про смерть померла 13 липня 2016 року ( а.с. 33), є дочкою позивачів у цій справі (свідоцтво про народження, копія а.с. а.с.34). У статті 1201\~ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. На підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених матеріальних затрат на поховання своєї дочки, позивач [PERSON] у цій справі надала суду документи, серед яких: товарний чек № б/н та дати на 840 грн.; товарний чек від 14 липня 2016 року № 364 на 3850 грн.; товарний чек від 14 липня 2016 року на 754 грн.; товарний чек від 14 липня на 66 грн.; товарний чек від 14 липня 2016 року № 819 на 4515 грн.; накладна від 15 липня 2016 року № 5 на 148,12 грн.; ( загальна сума 10178,12 грн., позивач [PERSON] просить стягнути 10107,12 грн.) (\~а.с. 35-41). Витрати на придбання паливо мастильних матеріалів: квитанція від 15 липня 2016 року на 314,25 грн.; квитанція від 15 липня 2016 року на 419 грн.; квитанція від 15 липня 2016 року на 429 грн.; квитанція від 15 липня 2016 року на 734,09 грн.; квитанція від 15 липня 2016 року на 399,84 грн.; квитанція від 05 вересня 2016 року на 300 грн.; квитанція від 04 жовтня 2016 року на 300 грн.; квитанція від 04 жовтня 2016 року на 300 грн.; квитанція від 04 жовтня 2016 року на 99,88 грн. ( а.с. 42- 44). Обґрунтовуючи дані витрати [PERSON] зазначила, що ці витрати, повязані з поїздками у лікарню до м. Житомира та організацію поховання та поминальні обіди. Суд вважає, що вищезазначені документи ( квитанції ) є неналежними доказами по справі, оскільки дані витрати здійснені після поховання [PERSON] (після 13.07.2016 року) і як зазначила позивач ці витрати, повязані з організацією поховання та поминальних обідів, що не відноситься до витрат на поховання відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».\~ Витрати на виготовлення надгробного памятника: накладна № 491 від 29 вересня 2016 року, позивач просила стягнути 44000 грн., однак з відрахуванням 17400 грн., які відшкодовані МТСБУ, остаточно просить стягнути 26600 грн. ( а.с.45-47). Разом з тим суд вважає, що розмір витрат на виготовлення надгробного памятника слід зменшити до розміру 2200\~грн., виходячи з наступного, так згідно з роз'ясненнями, наведеними у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги та обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але сума таких витрат не повинна перевищувати граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у цій місцевості. Визначення граничної вартості стандартних пам'ятників і огорожі у даній місцевості зазначено у додатку до постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 45 від 03 жовтня\~\~2008 року. Для Житомирської області така вартість складає 2200\~\~грн. Відповідна правова позиція щодо відшкодування витрат на виготовлення надгробного памятника, висловлена у Постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року. ( справа №\~\~392/548/16-ц ). Витрати на придбання ліків: товарний чек від 09 липня 2016 року на 831,20 грн.; товарний чек від 10 липня 2016 року № 3 на 457,50 грн.; квитанція від 11 липня 2016 року на 246,04 грн.; квитанція від 11 липня 2016 року на 11 грн.; квитанція від 09 липня 2016 року на 181,01 грн.; квитанція від 09 липня 2016 року на 16 грн.; квитанція від 12 липня 2016 року на 26,63 грн.; квитанція від 13 липня 2016 року на 988,75 грн.; квитанція від 13 липня 2016 року на 1068,96 грн.; квитанція від 13 липня на 16,75 грн.; квитанція від 10 липня 2016 року на 32 грн.; квитанція від 10 липня 2016 року на 122 грн.; квитанція від 12 липня 2016 року на 105,57 грн.; квитанція від 10 липня 2016 року на 217,35 грн.; квитанція від 09 липня 2016 року на 55,15 грн.; квитанція від 10 липня 2016 року на 79,09 грн. ( всього придбано ліків на загальну суму 4455\~грн.\~позивач просить\~стягнути 3106,92\~грн.) ( а.с. 48-52). Також позивачем [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування витрат на поховання в розмірі 63225,64 грн., що складають витрати на поминальні обіди. Відповідно до положення статті 2\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» (далі Закон), поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином витрати на поминальні обіди не входять до переліку витрат на поховання. Дане узгоджується з правовими висновками, викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 335/981/16-ц та у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи ,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. З урахування вищевикладеного суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає відшкодуванню майнова шкода в загальному розмірі 15414,04 грн. В решті вимог слід відмовити. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. \~ \~ \~ \~ \~\~ Частиною 3 ст.23\~ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. \~\~Пунктами 3, 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у\~\~моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що позивачі втратили неповнолітню дочку, у зв'язку з чим беззаперечно отримала моральні переживання, які пов'язані зі смертю їх дитини. \~\~Суд вважає, що доводи позивачів про те, що вони втратили моральну рівновагу та душевний спокій, через загибель дочки є доведеними, та не можуть бути підтвердженими будь-якими довідками чи документами.\~\~ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачам, суд враховує, що відповідач вироком суду визнаний винуватим у смерті дочки позивачів. Також суд враховує ступінь понесених позивачами страждань, ту обставину, що з часу ДТП до вирішення вимог позивачам минуло майже три роки (тривалість моральних страждань) і відповідач добровільно не надавав матеріальну підтримку позивачам у зв'язку з подією ДТП, навпаки, оскаржив ухвалений судом вирок та просив його виправдати за відсутністю складу злочину. Також суд враховує засади розумності та справедливості і приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди за обставин даної конкретної справи має бути визначений в сумі 600 тис грн. по 300 тис. грн. кожному з позивачів. Сторони звільнені від сплати судового збору на користь держави.

Outcome: partial