Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

25.06.2021 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Провадження у справі відкрито 25.06.2021 р. у порядку загального позовного провадження, витребувано докази по справі. Ухвалою від 02.08.2021 р. по справі залучено третіх осіб. 17.08.2021р. справу призначено до судового розгляду. За клопотанням представника позивача виключено з числі письмових доказів копію заповіту від 13.03.2007 р. (а.с. 10). Короткий зміст вимог позовної заяви Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я позивача та його брата [PERSON] яким заповідав вищезазначене майно в рівних частках кожному. На частину спадкового майна, а саме на земельну ділянку, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину. 16.06.2020 р. позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок, однак отримав відмову, оскільки нотаріусу не надані правовстановлюючі документи на нього. Згідно інформації КП «Великоновосілківське БТІ» від 14.05.2021 р. житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] ,відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 06.02.1997 р. Оригіналу вказаного документа у позивача немає. Самочинно побудовані споруди відсутні. Таким чином, неможливість у нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадкове майно стало підставою для звернення позивача з позовом до суду. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позиція відповідача Відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позиція третьої особи Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надав письмові пояснення (а.с. 95-97). Процедура розгляду Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначивши, що у резолютивній частині позовної заяви зроблена помилка та просить визнати право власності на зазначений будинок за законом, а не за заповітом. Третя особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що його ввели в оману під час написання ним відмови від спадщини, що він відмовлявся лише від землі, а не від будинку. Представник третьої особи [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовій формі (а.с. 95-97) та у судовому засіданні додатково пояснила, що спірний жилий будинк належав батькам позивача та третьої особи на праві сумісної власності, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на нього. Також зазначила, що третя особа планує звертатися до суду з заявою про визнання правочину щодо його відмови від спадщини недійсною, оскільки його ввели в оману стосовно природи такого правочину. Заначила, що Великоновосілківська селищна рада не є належним відповідачем у справі, оскільки третя особа [PERSON] проживала зі спадкодавцем, прийняла спадщину, потім померла, та [PERSON] є її спадкоємцем. Позивач, представник відповідача Великоновосілківська селищна рада у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача надав заяву, згідно якої просить справу розглядати за їх відсутності, вирішення позову залишає на розсуд суду (а.с. 85,121). Суд вважає можливим розглянути справу без участі позивача, відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України та без участі представника відповідача, зважаючи на подану ним заяву. Крім того, суд виключає зі списку третіх осіб [PERSON] у зв`язку з її смертю, яка настала [INFO] (а.с. 108). Фактичні обставини, встановлені судом Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Король Т.В., третьої особи [PERSON] , представника третьої особи адвоката Каратиш Ю.В., дослідивши матеріали справи, оглянувши належним чином завірену копію спадкової справи № 358/2010 р. померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 32-76), судом фактично встановлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.04.2010 р., [PERSON] помер [INFO] , актовий запис про смерть № 14 від 19.04.2010 р. (а.с. 38). Спадкоємцями належного йому майна на час його смерті були [PERSON] - дружина, з якою [PERSON] укладено шлюб 26.10.1967 р., що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 46), син [PERSON] , [INFO] , родинні стосунки з яким підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 46), син [PERSON] , [INFO] , родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 47). Інші спадкоємці не встановлені. Заповіти [PERSON] , згідно даних витягу зі спадкового реєстру, виданого 15.09.2010 р., не зареєстровані (а.с. 43). [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом (а.с. 33,34). [PERSON] , [PERSON] (третя особа) відмовилися від спадщини за законом на користь [PERSON] протягом строку, встановленого ст. 1270, 1273 ЦК (а.с.36,37). Вказані відмови від прийняття спадщини відкликані не були та 16.11.2010 р. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна - земельну ділянку, площею 6,380 га, розташовану на території Багатирської сільської ради, Великоновосілківського району Донецької області, кадастровий номер 1421280800.02.002.0159, 142 128 0800.02.0469 (а.с. 57). 16.06.2020 р. позивач звернувся до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74), однак отримав відмову, оскільки нотаріусу не надані правовстановлюючі документи на нього, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2021 р., виданої державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. (а.с. 76). Згідно інформаційної довідки, виданої КП «Великоновосілківське БТІ» за № 198 від 14.05.2021 р. житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] (російською), відповідно до свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 06.02.1997 р. (а.с. 63). Як вбачається з копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.02.1997 р., домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (російською) на підставі розпорядження голови Великоновосілківської райдержадміністрації № 41р від 03.02.1997 р., записано до реєстрової книги за № 27 (а.с. 64). Тобто, враховуючи, що шлюб між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] укладено 26.10.1967 р., до часу смерті спадкодавця - 17.04.2010 р. шлюб не розірвано, вищевказане домоволодіння нажито [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу. Оригінал правовстановлюючого документа у позивача відсутній, що не спростовується сторонами та третьою особою. Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , за вказаною адресою самовільно побудовані споруди відсутні, житловий будинок та надвірні побудови будувалися у період з 1974 р. по 1989 р., тобто за життя [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 11-18). Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, спадкування майна [PERSON] , який помер [INFO] відбулося за законом. У статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, тобто незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Таким чином, положення ст. 1241 ЦК України не застосовуються при спадкуванні за законом. Посилання представника третьої особи на те, що спадкоємець [PERSON] мала право на обов`язкову частку спадщини після смерті [PERSON] , є необґрунтованими. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), в редакції, чинній на час видачі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.02.1997 р., визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як передбачено ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р., який діяв на момент набуття у власність житлового будинку [ADDRESS] , майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] , був набутий [PERSON] у власність у період шлюбу з [PERSON] , вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Вказане узгоджується й з положеннями ст. 368 Цивільного кодексу України від 01.01.2004 р., які діяли на час смерті [PERSON] . Згідно частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто законом презюмується рівність часток подружжя у спільному майні. Як передбачено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] , перебував у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] , спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/2 частина вказаного житлового будинку. Українська правова система визначає спадкування як універсальне правонаступництво. Тобто, спадщину можна або прийняти повністю, або відмовитися від неї взагалі. Не допускається прийняття або відмова від спадщини з умовою чи з застереженням (ст. 1273 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно підпункту 3.14 розділу 3 наказу Міністерства юстиції України № 1784/5 від 17.09.2015 р. «Про затвердження Змін до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Аналізуючи вказане, суд зазначає, що відмовившись від спадкування за законом на частину майна, належного спадкодавцю [PERSON] , на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично відмовились від спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] . Доводи третьої особи щодо введення його в оману під час його відмови від прийняття спадщини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не доведені належними, допустимими та достатніми доказами. Щодо доводів третьої особи щодо неналежного відповідача у справі, суд зазначає наступне. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , територіальна громада в особі Великоновосілківської селищної ради є належним відповідачем по справі. Таким чином, суд відкидає доводи третьої особи щодо неналежного відповідача по справі. Інші доводи третьої особи також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відхиляє їх. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно за позивачем не порушуватиме право інших осіб, при цьому судом здійснено всі необхідні та достатні заходи щодо з`ясування кола спадкоємців щодо спадкового майна, вимогу про визнання права власності на яке ставить у позові позивач. На теперішній час відсутня законодавчо встановлена можливість позивача надати нотаріусу правовстановлюючі документи житловий будинок з господарськими побудовами [ADDRESS] , оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , оригінал правовстановлюючого документа у позивача відсутній, тому нотаріусом прийнято рішення про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. В зв`язку з викладеним він не може оформити право на спадок в нотаріальній конторі. Натомість, беручи до уваги, що спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/2 частина вказаного житлового будинку, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Висновки суду за результатами розгляду позову Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на спадкове майно та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку, її вимоги не суперечать чинному законодавству та не порушують прав відповідача, який заперечень за позовом не надав, спадкоємець реалізував своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку, але це зробити фактично не має можливості. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення, а саме суд вважає за необхідне встановити за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] яке складається з житлового будинку «А-1», коридору «а-1», веранди «а'-1», ганку «а», літня кухня-сарай «Б-1», сарай «В-1», гараж «Г-1», погріб «П-1», сарай «С-1», колодязь № 1, огорожа № 2, ворота № 3, в порядку спадкування за законом після його батька, [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис про смерть № 14 від 19.04.2010 р., у задоволенні решти позові відмовити. Щодо судового збору Позивач не заявляє у позові вимог про стягнення з відповідача судового збору тому судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: partial