Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

25 липня 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до Нововолинської центральної міської лікарні, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської ради Волинської області, про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовують тим, що вперше в 2015 році у неповнолітнього сина позивача [PERSON]. - [PERSON]., 2000 року народження, діагностували двухсторонній крипторхізм, гіпогонадизм ІІ ст., ожиріння ІІІ ст., двухстороння піелоектазія. У 2016 року у дитини діагностували й інші хвороби: вроджену аномалію розвитку сечової системи, двухсторонній гідронефроз зліва і справа ІІ ст., хронічний пієлонефрит, сечокам'яну хворобу, стентировання нирки, двухсторонній крипторхізм, гіпогонадизм ІІ ст., ожиріння ІІІ ст. В період з 2015 року по 2017 рік [PERSON] неодноразово проходив стаціонарне лікування в ДУ «Інтитут урології АМН України». Крім того, у період перебування у вищевказаному закладі охорони здоров'я з 29 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року він був прооперований. В квітні 2016 року, [PERSON] вперше звернулася до Нововолинської ЦМЛ для вирішення питання про визнання її дитини інвалідом з дитинства, тоді їй було повідомлено про необхідність звернутися в обласну лікарню, що вона не зробила із-за браку часу. В серпні 2016 році, при повторному зверненні до лікарів Нововолинської ЦМЛ з виписками та рекомендаціями інституту урології НАМН України від 21 березня 2016 року, лікарсько-консультативна комісія Нововолинської ЦМЛ довідкою скерувала її дитину до лікарсько-консультативної комісії у ВОДТМО. Після огляду лікарем-урологом дитини, їй було повідомлено про необхідність повторного обстеження сина у ВОДТМО, з чим вона не погодилася, оскільки вважала що достатньо буде наявних виписок інституту. В період повторного лікування дитини в інституті, лікуючий лікар запевнив, що встановлений у 2015 році діагноз дає право на визнання її сина дитиною-інвалідом, що змусило її повторно звернутися для вирішення даного питання. ЛКК Нововолинської ЦМЛ своїм листом повторно направило її до ЛКК ВОДТМО, яке в свою чергу повідомило, що визнання її дитини інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину інваліда може розглянути ЛКК закладу охорони здоров'я за місцем спостереження дитини за наявності рекомендації з Інституту урології НАМН України. Після скарг на бездіяльність ЛКК Нововолинської ЦМЛ 11 травня 2017 року, остання надала медичний висновок №19 про дитину-інваліда віком до 18 років без будь-якого залучення для вирішення цього питання її, чи її сина. В липні 2017 року вона звернулася до Управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації та ДЗ «Центральної медико-соціальної комісії МОЗ України» зі скаргою на неправомірні дії ЛКК Нововолинської ЦМЛ щодо безпідставної відмови в визнанні її сина [PERSON]. інвалідом з дитинства в 2016 році. 12 травня 2017 року у відповіді ВОДТМО за №575/2/18.17 її було повідомлено, що згідно наказу управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації від 01 вересня 2014 року №262-од «Про деякі питання встановлення інвалідності дітям» визнання її дитини інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда може розглянути лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров'я за місцем спостереження дитини за наявності рекомендацій з «Інституту урології НАМН України». У відповіді ДЗ «ЦМЕК МОЗ України» підтвердило, що оформлення висновку покладене на ЛКК дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини. Позивач [PERSON] вважає, що внаслідок ненадання медичного висновку про дитина-інваліда, з 2016 року вона недотримувала соціальну допомогу у розмірі 14 057,02 грн. У висновку комісії Волинського обласного територіального медичного об'єднання обласної дитячої клінічної лікарні за результатами клініко-експертної оцінки від 27 липня 2017 року було встановлено, що у 2016 році позивач [PERSON] зверталася щодо визнання її дитини інвалідом з дитинства, а ЛКК Нововолинської ЦМЛ безпідставно, ігноруючи вимоги наказу управління здоров'я облдержадміністрації від 01 вересня 2014 року за №262-од скерувала дитину для вирішення питання до ЛКК у ВОДТМО. З цих підстав вважає, що вона отримала моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. Ця шкода полягає ще й у тому, що відстоюючи права своєї дитини, вона витрачала свій дорогоцінний час на звернення у різні інстанції. Відчуття незахищеності та безпорадності, а також пошук коштів для придбання ліків дитині призвели до сильних душевних страждань. З огляду на вищевикладене, просили стягнути з Нововолинської центральної міської лікарні в користь [PERSON]. 14057,02 грн. державної соціальної допомоги та надбавки по догляду, яку останній міг реально отримати за звичайних обставин, коли б його право не було порушено (упущену вигоду), а також 10000 моральної шкоди та 3372 грн. витрат понесених на правничу допомогу адвоката. Позивачі: [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав наведених у ньому, просили його задоволити. Позивач [PERSON] пояснила, що у 2016 році вперше задля визнання її неповнолітньої дитини [PERSON]. інвалідом, вона звернулася до лікаря-уролога [PERSON] Нововолинської ЦМЛ. Після чого, вона змушена була вивезти до м. Київа на операцію сина. Після приїзду, звернулася повторно до [PERSON] і тоді надала йому виписку з Інституту урології від 2016 року, в якій за його вимогою було виправлено допущені описки. Однак її сина [PERSON]. останній направив на комісію до ЦЛКК. В кінці травня 2016 року вона ще раз звернулася до [PERSON], який видав виписку з медичної картки та вказав на необхідність отримання виписки від педіатра. З цими обома виписками вона звернулася в Обласну дитячу лікарню до лікаря-уролога. Однак й там її повідомили, що цих паперів недостатньо, сина потрібно покласти в лікарню на повторне обстеження, з чим вона не погодилася. У період з 05 липня 2016 року по 12 липня 2016 року її син перебував у лікарні у м. Києві. Надані Інститутом урології НАМН України рекомендації ні Обласна клінічна лікарня ні Нововолинська ЦМЛ не виконували. З цих підстав вона змушена була звернутися до адвоката і лише тоді 11 липня 2017 року ЛКК Нововолинської ЦМЛ розглянула питання та надала висновок №19 про дитину-інваліда віком до 18 років. Представник позивача Явтушенко І.В. у судовому засідання пояснила, що у 2016 році у [PERSON]., який на той час був неповнолітнім, було виявлено вроджені вади здоров'я і позивач [PERSON] вперше у 2016 році звернулася до лікаря-уролога Нововолинської ЦМЛ [PERSON] з питанням встановлення її синові інвалідності на що отримала усну відповідь про вирішення даного питання лише в обласній лікарні. Маючи на руках усі необхідні документи з Інституту урології НАМН України, відповідач необґрунтовано відмовив у 2016 році вирішувати питання про встановлення її дитині [PERSON] статусу дитини-інваліда. Засідання ЛКК Нововолинської ЦМЛ було проведено згідно запису 06 вересня 2016 року, при цьому запис про направлення [PERSON] в ВОДТМО [PERSON] зроблений 02 червня 2018 року. Також вважає помилковою думку висловлену у відзиві, що випадок з дитиною [PERSON] є складним для ЛКК Нововолинської ЦМЛ. Крім того, жодних аргументованих зауважень на рахунок професіоналізму лікарів Інституту урології НАМН України щодо правильності встановленого діагнозу не було висловлено лікарями. В подальшому (без обласного обстеження) з наданням виписок Інституту урології НАМН України, в період розгляду скарги в Управлінні охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації, 11 липня 2017 року ЛКК Нововолинської ЦМЛ розглянула питання та надала висновок №19 про дитину-інваліда віком до 18 років. Таке питання вирішувалося ЛКК Нововолинської ЦМЛ у відсутності дитини, за наявними виписками з Інституту урології НАМН України без обов'язкового підтвердження діагнозів в обласній ВОДМТО. Жодної згоди про те, щоб встановлення інвалідності проводилося без присутності дитини, позивач [PERSON] не висловлювала. Навпаки, остання повідомила про те, що після тривалої тяганини у вирішенні питання щодо надання висновку про дитину-інваліда, вона категорично відмовляється з'являтися на комісію. Таку відмову ЛКК Нововолинської ЦМЛ розцінило як згоду на проведення засідання за наявними документами. Звертає увагу на те, що при зверненні 06 вересня 2016 року вищезазначених документів не було достатньо, крім них вимагалося ще обстеження в ВОДМТО. Вважає, що в даному випадку неправомірна бездіяльність відповідача є очевидною. Жодного підтвердження того, що у ЛКК Нововолинської ЦМЛ виникало питання щодо достовірності будь-якої виписки з амбулаторної карти стаціонарного хворого [PERSON], а також те, що в них не було повної інформації щодо діагнозів та станів хворого і, що вони витребували цю інформацію немає. Завдана шкода полягає в недоотриманих виплатах як дитини інваліда, які призначаються Управлінням праці та соціального захисту населення після надходження висновку про визнання дитини -інвалідом з медичної установи. Оскільки такий висновок ЛКК Нововолинської ЦМЛ мало б надати ще в червні 2016 року, але він був наданий лише в травні 2017 року, а тому [PERSON] був позбавлений можливості їх отримати з вини Нововолинської ЦМЛ. Вартість була обрахована за період з вересня 2016 року по травень 2017 року в сумі 14057,02 грн. (при розрахунку бралися до уваги їх розміри затверджені Державним бюджетом України на 2016 рік). Моральна шкода була заявлена в розмірі 10 000 грн., виходячи з глибини та тривалості страждань як дитини так і матері. Позов просила задоволити у повному обсязі. Представники відповідача Шевчук Б.С. та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що правових підстав стягувати з Нововолинської ЦМЛ в користь позивача [PERSON]. неотриманих коштів у виді соціальної допомоги немає. Лікуючим лікарем Нововолинської ЦМЛ за її зверненням було встановлено, що захворювання наявне у [PERSON]. є складним випадком, а тому направлено було позивачів до ЦЛКК задля встановлення цією комісією інвалідності дитині або надання відповідних консультації ЛКК Нововолинської ЦМЛ. У червні та вересні 2016 року позивач усно зверталася до ЛKK з вимогою встановити її неповнолітньому сину статус дитина-інваліда. Тоді вона надавала виписки з медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] з Інституту урології НАМН України без обгрунтування медичних показань для визнання дитини інвалідом із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров'я 10-го перегляду діагнозу та коду. Будь-яких інших виписок та/або документів з НАМН України чи ВОДТМО позивач не пред'явила. Оскільки обставини не змінились (за діагнозом, прописаним у виписках з медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] з Інституту урології НАМН України без обгрунтування медичних показань для визнання дитини інвалідом із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров'я 1-го перегляду діагнозу та коду) неможливо було остаточно встановити та визначити наявність у неповнолітнього сина позивача стійкого розладу функцій організму та можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем, будь-яких інших виписок та/або документі з НАМН України чи ВОДТМО про медичне обстеження й проведення досліджень в даній установі позивач не надала, провести затребувані обстеження і дослідження безпосередньо в Нововолинській ЦМЛ, через відсутність в штаті закладу кваліфікованого спеціаліста (дитячого лікаря-уролога) не було змоги і ЛКК визнало випадок по встановленню неповнолітньому [PERSON] статусу «дитина-інвалід» складним. Крім того, в наданих позивачем [PERSON] виписках з Інституту НАМН України було встановлено невідповідність статистичної інформації міжнародній класифікації. Просили застосувати строки позовної давності зазначені у ЗУ «Про звернення громадян» щодо оскарження довідки виданої відповідачем у вересні 2016 року. Крім того, вважають, що МОЗ ОДА перевищила повноваження, надавши висновок на скаргу позивача. Представник третьої особи Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області у судове засідання не з'явився, Колемасова С.Ф. діючи за довіреністю, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника УПСЗН (а.с.77). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що була членок ЛКК, що засідала в травні 2017 року. Матір дитини - позивач [PERSON] зверталася до лікаря первинної ланки, однак, із-за відсутності дитячого лікаря-уролога підставно дитину перенаправили задля отримання висновку до кваліфікованого дитячого лікаря-уролога в м. Луцьку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що орієнтовно в червні 2016 року до нього як до лікуючого лікаря, звернулася позивач. У штаті Нововолинської ЦМЛ дитячого лікаря-уролога немає, а тому у 2016 році він дійсно на ЛКК Нововолинської ЦМЛ [PERSON]. не скерував, а в квітні того ж року направив на центральну ЛКК. Однак, не пам'ятає, щоб позивач [PERSON] зверталася до нього в травні 2016 року з вимогою про встановлення дитині інвалідності. У виписках ДУ «Інститут урології» від 2015 року про враджену ваду здоров'я у [PERSON]. не йшлося, лише у виписці від 2016 року, вперше було діагностовано вроджену ваду здоров'я у дитини, при цьому було допущено описку в класифікації. Оскільки дитини була прооперована, вважає, що за таких обставин вади здоров'я були усунуті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що у вересні 2016 року на ЛКК позивачем були надані виписки з ДУ «Інтитут урології АМН України» з зазначенням діагнозів захворювань дитини [PERSON]., дві з яких датовані 2015 роком та одна 2016 роком, при цьому було встановлено невідповідність статистичної інформації міжнародній класифікації. Оскільки випадок з вадами здоров'я дитини визнаний складним, [PERSON]. направили в центральну ЛКК для отримання відповідного висновку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є членом ЛКК Нововолинської ЦМЛ. Оскільки у виписках ДУ «Інтитут урології АМН України», а саме в зазначені діагнозу дитини, існували неточності, тому правомірно вирішено було скерувати [PERSON]. до вузького спеціаліста в м. Луцьк. У 2017 році на ЛКК Нововолинської ЦМЛ позивачів представляла Ждань Р.М. Свідок [PERSON], будучи заступником головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, надав у судовому засіданні покази аналогічні тим що вже були надані свідком [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У судовому засіданні встановлено наступне. У своїй діяльності ЛКК Нововолинської ЦМЛ керується чинним законодавством та підзаконними нормативними актами, які і встановлюють порядок встановлення інвалідності дітям. Відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою КМУ від 21.11.2013 р. №917 інвалідність встановлюється дітям до досягнення ними 18 років у разі наявності стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин за місцем проживання дитини-інваліда. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення дітям інвалідності відразу до досягнення ними 18 років визначається МОЗ. У судовому засіданні встановлено і сторонами підтверджено, що позивач [PERSON] з приводу наявного у її на той час неповнолітнього сина [PERSON]. захворювання зверталася в усній формі до лікаря-уролога Нововолинської ЦМЛ в вересні 2016 року. [PERSON] видано довідку №288 від 06 вересня 2016 року, якою проінформовано, що на її звернення в даному, складному випадку вирішення питання встановлення інвалідності дітям до 18 років здійснюється через ЛКК Волинського обласного дитячого медичного територіального об'єднання. Тобто вказаною довідкою позивача, для огляду її неповнолітнього сина й отримання ЛКК Нововолинської центральної міської лікарні консультаційної допомоги, скеровано до центральної комісії у ВОДТМО (а.с.6.). Направлення неповнолітнього хворого [PERSON]. у ВОДТМО для медичного обстеження й проведення необхідних досліджень також підтверджується копією-витягом з Журналу реєстрації виписок в обласні лікувально-профілактичні установи (запис під №706), а також відповідними записами з медичної картки амбулаторного хворого (Форма №025/о). Такі дії Нововолинської ЦМЛ, позивачі вважають неправомірними, однак суд з таким твердження погодитися не може, з огляду на наступне. Згідно Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям затвердженого Постановою КМУ від 21.11.2013 р. №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (далі Порядок), що є нормативним актом, який визначає механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - комісії) інвалідності дітям, лікар, який надає дитині первинну медичну допомогу на розгляд комісії, подає такі документи: історію розвитку дитини за формою, встановленою МОЗ; виписку з медичної карти стаціонарного хворого або консультаційного висновку спеціаліста, виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження та лікування дитини в закладах охорони здоров'я та науково-дослідних установах, визначених МОЗ, з обґрунтуванням медичних показань для визнання дитини інвалідом із зазначенням згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем здоров'я 10-го перегляду діагнозу та коду; план медичної реабілітації; документ, що засвідчує особу батьків дитини або її законних представників. Необхідність керуватися в роботі лікарсько-консультативних комісій саме цим Порядком визначено в Наказі управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації від 01.09.2014 №262-од «Про деякі питання встановлення інвалідності дітям в області». Крім цього, в наказі зазначено, що проводити визнання дитини інвалідом до 18 років та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років слід за наявності висновку лікарсько-консультативних комісій обласного дитячого територіального медичного об'єднання, обласних лікувальних спеціалізованих закладів Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ», клінік науково-дослідних установ МОЗ України та Національної АМН України після стаціонарного або амбулаторного обстеження. Виписки ДУ «Інституту урології НАМН України» з встановленими діагнозами [PERSON] видавалися за періоди його лікування у вищевказаному закладі охорони здоров'я. При цьому вперше діагноз вроджена аномалія розвитку сечової системи зазначався у виписках за період лікування дитини в інституті з 29 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року (а.с.16). В подальшому цей діагноз зазначався у всіх наступних виписках установи (а.с.17-21). Оскільки виписками наданими позивачем з Інституту урології НАМН України не було обгрунтовано медичні показання для визнання дитини інвалідом, з огляду на це неможливо було остаточно встановити та визначити наявність у неповнолітнього [PERSON]. стійкого розладу функцій організму та можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем, а будь-яких інших виписок та/або документів з НАМН України чи ВОДТМО про медичне обстеження й проведення досліджень в даній установі позивач не надала, провести затребувані обстеження і дослідження безпосередньо в Нововолинській ЦМЛ змоги не було. Такі обставини у судовому засіданні були також підтверджені показами свідків. Тобто, лікар Нововолинської ЦМЛ [PERSON] скеровуючи неповнолітнього [PERSON]. до вузького спеціаліста - обласного дитячого лікаря-уролога у Волинське обласне дитяче територіальне медичне об'єднання для проведення необхідних досліджень діяв відповідно до встановлено та визначеного Порядку. Генеральний директор ВОДТМО [PERSON] у листі-відповіді від 12 травня 2017 року повідомив позивача [PERSON] що згідно наказу управління охорони здоров'я Волинської обласної державної адміністрації від 01 вересня 2014 №262-од «Про деякі питання встановлення інвалідності дітям» визнання дитини [PERSON]. інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину-інваліда може розглянути ЛКК закладу охорони здоров'я за місцем спостереження дитини за наявності рекомендації з «Інституту урології НАМН України» (а.с.7). Про те, що оформлення висновку про дитину-інваліда покладене на ЛКК дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини, зазначалося також в листі в.о. головного лікаря Центральної МСЕК МОЗ України Курмаз В. за №353/17 від 24 липня 2017 року (а.с.8). Листом №48/6 від 30 серпня 2016 року Волинське обласне бюро медико-соціальної експертизи Волинської обласної державної адміністрації повідомило народного депутата Гузя І.В., що у випадку з гр. [PERSON] позивачу [PERSON] необхідно звернутися до голови лікарсько-консультативної комісії Нововолинської ЦМЛ. Однак такий лист хоч і виданий від імені в.о. головного лікаря [PERSON]., однак ним не був підписаний (а.с.5). Суд не бере до уваги вищевказані докази, оскільки лікарі Нововолинської ЦМЛ у даному конкретному випадку, дійшли висновку, що він є складний, а тому потрібні знання вузького спеціаліста, якого в штаті Нововолинської ЦМЛ не було. Згідно матеріалів цивільної справи та пояснень сторін встановлено, що 11 травня 2017 року саме ЛКК Нововолинської ЦМЛ надала медичний висновок №19 про дитину-інваліда [PERSON]., [INFO] року народження (а.с.11), а також заповнила і видала індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда за №78 (а.с.12-13). Після визнання [PERSON]. дитиною інвалідом, позивачу [PERSON] була призначена державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам із надбавкою на догляд на період з 15 травня 2017 року по 20 серпня 2018 року (а.с.22-28). Пунктами 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч.1, 2, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч.1, ч.3 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Упущена вигода, на думку позивачів полягає в неотриманні [PERSON] за період з вересня 2016 року по травень 2017 року соціальної допомоги всього в сумі 14057,02 грн., оскільки така допомога призначається УПСЗН виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області лише після видачі медичного висновку про надання [PERSON] статусу дитини-інваліда. Вважають, що саме з вини відповідача і некомпетентності лікарів Нововолинської ЦМЛ у вересні 2016 року, такий висновок виданий не був. Однак, суд відхиляє доводи позивачів та їх представника з тих підстав, що вмотивоване письмове звернення [PERSON]. до лікарів Нововолинської ЦМЛ саме з вимогою оформлення медичного висновку про дитину-інваліда не було зафіксоване і жодними належними та допустимими доказами не обгрунтоване. У судовому засіданні було встановлено, що усні звернення [PERSON]. до лікарів Нововолинської ЦМЛ мали місце, однак із-за браку часу, з письмовою заявою для вирішення спірного питання до відповідача у 2016 році остання не зверталася. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених об'єктів. Проте позивачі не надали жодного документального підтвердження, що вони могли і повинні були отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила їх можливості отримати прибуток. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року Оскільки позивачі на обгрунтування позову достатніх та необхідних доказів не подали, а суд не знайшов у судовому засіданні обгрунтування неправомірності дій відповідача, тому, враховуючи вищенаведені положення цивільного законодавства, приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON]., [PERSON]. до Нововолинської центральної міської лікарні, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, про стягнення упущеної вигоди у виді державної соціальної допомоги та надбавки, слід відмовити. Згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки вина відповідача у судовому засіданні не була встановлена, жодних належних та допустимих доказів того, що неправомірними діями відповідачів шкода була завдана позивачам також надано не було, тому підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача в користь [PERSON]. суд також не вбачає. Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, суд, з застосуванням положень ст.141 ЦПК України, не вбачає підстав для стягнення за вимогою позивача з відповідача судові витрати у справі всього в розмірі 3375 грн.

Outcome: dismissed