Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до Білоцерківської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,5374 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білоцерківської сільської ради. За життя мати заповіту не складала. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] і [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з тим, що оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку - державний акт на право приватної власності на землю було втрачено, а отримати дублікат даного документа вони не мають можливості. Ці обставини перешкоджають [PERSON] і [PERSON] оформити права на спадкове майно. Позивачі [PERSON] і [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду, вказали про те, що вони від позову не відмовляються, підтримують заявлені вимоги та прохають їх задовольнити по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.25). Представник відповідача Білоцерківської сільської ради письмово повідомив судові про те, що відповідач позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорюються (а.с.27). Приватний нотаріус [PERSON], як третя особа, та представник Реєстраційної служби, як третьої особи, письмово повідомили судові про те, що вони не мають заперечень проти позову (а.с.29,31). У судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (а.с.23,24,26,28,30). Зазначені особи до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.25,27,29,31). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,5374 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала спадкодавцеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП №056023, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 січня 2004 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №514 (а.с.10,13). З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] за життя на випадок своєї смерті заповіту не складала (а.с.31-33). Позивачі [PERSON] і [PERSON] є синами [PERSON], а відповідно спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом (а.с.5-9,31). Постановами приватного нотаріуса від 14 квітня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено [PERSON] і [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку. Спадкоємцям було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку можлива лише у разі надання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно - державного акта право власності на земельну ділянку, однак цей документ було втрачено (а.с.11,12). Згідно з п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЗП №056023, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 20 січня 2004 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №514 (а.с.13). За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (в редакції станом на час видачі спадкодавцеві [PERSON] правовстановлюючого документа) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, відсутність втраченого оригіналу державного акта на право власності на земельну ділянку не позбавляє спадкоємців [PERSON] і [PERSON] права на спадщину. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] і [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачами [PERSON] і [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved