Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

26 грудня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. Зазначив, що 08 жовтня 2015 року [PERSON] прийнятий на роботу до ПП «Нічний Експрес» на посаду водія автотранспортного засобу. 09 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 28 грудня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «МАН», реєстраційний номер [NUMBER] в м. Києві по вул. Столичне шосе, здійснив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES», реєстраційний номер [NUMBER], належного [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль марки «MERCEDES» отримав механічні пошкодження. \~ \~ \~ \~Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Внаслідок пошкодження автомобіля марки «MERCEDES», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] була завдана майнова шкода, яка відповідно до висновку ПП «ГАЛавтоекспертиза» №76С/12/15 від 15 січня 2016 року, становить 256 251,58 грн. На момент ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу, належного ПП «Нічний Експрес» була застрахована в ПАТ «СК» Галицька» згідно полісу №АІ/5984270. Відповідно до даного полісу страховою компанією на користь [PERSON] було сплачено 49 500 грн., 500 грн. франшизи не сплачувалось відповідно до умов страхового полісу. У звязку з заподіянням шкоди власнику автомобіля марки «MERCEDES», позивачем 09 лютого 2016 року та 10 лютого 2016 року було перераховано на рахунок автосервісу «Юніком АВТО» кошти в розмірі 206 251,58 грн. Таким чином сума матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача в порядку статті 1191 ЦК України становить 206 251,58 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3 093,77 грн. та витрати на допомогу адвоката у розмірі 10 тис. грн., а всього 13 093,77 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву, в якій просив поводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Під час проведення підготовчого судового засідання позов не визнав повністю. Дослідивши надані учасниками справи докази в межах позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №413 та ст.82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 1172 ЦК України передбачено , що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. \~ \~ \~ \~ З матеріалів справи вбачається, що наказом №227-к від 08 жовтня 2015 року [PERSON] прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу до ПП «Нічний експрес», з посадовим окладом 1600 грн. на місяць (а.с.9). 09 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну та матеріальну відповідальність, згідно якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей (а.с.70). Згідно п.3 даного договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розмірів збитків, завданих підприємству, а також їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. ( а.с. 11). 28 грудня 2015 року о 14 год. 20 хв. в м. Києві на вул. Столичне шосе, водій [PERSON], керуючи автомобілем «МАН», державний номерний знак [NUMBER], завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині та здійснив поворот ліворуч з правої крайньої смуги руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «MERCEDES», державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Зазначена постанова набрала законної сили 22 лютого 2016 року (а.с.11). На момент ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу, належного ПП «Нічний Експрес» була застрахована в ПАТ «СК» Галицька» згідно полісу №АІ/5984270. ( а.с. 22). Відповідно до дослідження, проведеного ПП «ГАЛавтоекспертиза» №76С/12/15 від 15 січня 2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «MERCEDES», державний номерний знак [NUMBER], становить 256 251,58 грн. (а.с.26-45). На виконання умов договору №АІ5984270 від 31 березня 2015 року, ПАТ Страхова компанія «Галицька» згідно платіжного доручення №3958 виплатила страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 49500 грн. (а.с.46). Позивачем на рахунок автосервісу ТОВ «Юніком АВТО» було перераховано суму в розмірі 206251,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 09 лютого 2016 року на суму 100000 грн. та платіжним дорученням №34 від 10 лютого 2016 року на суму 106251,58 грн. (а.с.18). Наказом №30/1-к від 01 лютого 2017 року [PERSON] звільнено з посади водія автотранспортного засобу за згодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.15). З довідки про доходи відповідача вбачається, що середньомісячний заробіток останнього під час роботи водієм на ПП «Нічний експрес» станом на грудень 2015 року становить 2100 грн. (а.с.71). Відповідно до пункту 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік посад і робіт). Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Таким чином [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до положень статті 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. За таких обставин наявність підстав для покладення на [PERSON] обовязку повного відшкодування спричиненої ним ПП «Нічний експрес» відсутня, а відтак розмір такого відшкодування не може перевищувати розміру середньомісячного заробітку відповідача,який станом на час заподіяння шкоди становив 2100 грн. Щодо судових витрат, які просить стягнути позивач з відповідача, суд хоче зазначити наступне. Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Однак, всупереч вищенаведених положень ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надання правничих послуг та здійснення адвокатом витрат, необхідних для надання такої допомоги. Разом з тим спірні правовідносини у справі, яка переглядалася, регулюються положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), статтею 233 якого для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Як роз'яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»,\~судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Дана правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1654цс15. Позивачем на рахунок автосервісу ТОВ «Юніком АВТО» було перераховано суму в розмірі 206251,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32 від 09 лютого 2016 року на суму 100000 грн. та платіжним дорученням №34 від 10 лютого 2016 року на суму 106251,58 грн. (а.с.18). Із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з поважних причин відповідно до ст.\~234\~КЗпП України позивач не звертався і про наявність таких причин в позові не зазначав. Суд враховує, що річний строк, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, не є позовною давністю і застосовується незалежно від наявності заяви відповідача. За таких обставин, позивач пропустив встановлений законом річний термін для звернення до суду з даним позовом, а відтак після закінчення строку для звернення з позовами про стягнення з працівників шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям, працівник звільняється від обов'язку відшкодовувати завдану ним шкоду.

Outcome: dismissed