Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті його баби [PERSON], яка померла 1 лютого 2016 року в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2, 7235 га, що знаходиться на території Раківської сільської ради (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 093878, виданий 1 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 28 січня 2003 року № 35), земельної ділянки площею 2, 8234 га, що знаходиться на території Раківської сільської ради (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 901564, виданий 7 грудня 2010 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 913, від 6 травня 2010 року, ВМТ 360405), житлового будинку з господарчими будівлями, які розташовані по вул.. Зарічній, 65 в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області. Позов [PERSON]В обґрунтував наступним. 1 лютого 2016 року в с.Ракова Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачеві бабою. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на земельні ділянки, що розташовані на території Раківської сільської ради та житловий будинок з господарчими будівлями, які розташовані по вул. Зарічній, 65 в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем майна своєї баби, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Дану проблему позивач пояснює тим, що раніше перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах МБТІ та посилається на узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року і Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги просить позов задовольнити. Представник Раківської сільської ради. у судове засідання не зявився, однак голова Раківської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності представника, не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 1 лютого 2016 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 1 лютого 2016 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON]. Згідно довідки сільського голови Раківської сільської ради № 672 від 23 серпня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельних ділянок, що розташовані на території Раківської сільської ради, та житлового будинку по вул. Зарічній, 65 в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився внук [PERSON], який спадщину на протязі шести місяців прийняв. Згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» № 108 від 15 серпня 2016 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с.Ракова по вул.Зарічній, 65 має такі показники: житловий будинок «А», веранда «а», літня кухня «Б», веранда «б», підвал «Б1», сарай «В», огорожа 1-3. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року, право власності на майно зареєстровано за [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець не мала свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування, а державні акти на право власності на земельні ділянки були втрачені. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за законом на земельні ділянки [PERSON], що розташовані на території Раківської сільської ради та житловий будинок, що знаходиться по вул.Зарічній, 65 в с.Ракова Томашпільського району, який прийняв спадщину після смерті своєї баби. Тобто позивач набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved