Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим 24 квітня 2016 року, в якому зазначив, що 04 серпня 2013 року одружився з відповідачем [PERSON] За час перебування у шлюбі 25 жовтня 2013 року ним було придбано у власність вантажний автомобіль КАМАЗ 55102 (ВХ9729ВА) та причіп-самоскид ГКБ 8527 (ВХ0361ХТ), а 25 листопада 2013 року на імя дружини була придбана земельна ділянка по вул. Кухарука, 4 в смт Теофіполь, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га з кадастровим номером 6824755100:01:001:0223, на якому разом з дружиною був побудований двоповерховий житловий будинок, який вважається незавершеним будівництвом через не уведення в експлуатацію. Позивач зазначає, що після конфлікту 02 січня 2016 року, дружина вигнала його з дому і він кілька днів проживав у своєї матері, додому міг повернутися лише за поставленої дружиною умови підписання документів щодо переоформлення на її матір, відповідачку по справі [PERSON], право власності на земельну ділянку по вул. Кухарука, 4 в смт Теофіполь. Тому, бажаючи зберегти сімю та виховувати сина в повноцінній родині, всупереч своїй волі, 05 лютого 2016 року в приміщенні державної нотаріальної контори підписав виготовлений нотаріусом документ, за яким дружина змогла відчужити земельну ділянку своїй матері. Як пізніше стало відомо позивачу, він підписав заяву про надання своїй дружині [PERSON] згоди на дарування [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки. На підставі його довіреності, наданої дружині 07 липня 2015 року на випадок своєї відсутності, 04 лютого 2016 року в Територіальному сервісному центрі 6844, дислокованому в м. Старокостянтинів, були укладені договори купівлі-продажу автомобіля КАМАЗ та причепа, згідно яких [PERSON] їх продала своїй матері [PERSON] Використовуючи його заяву від 05 лютого 2016 року та його довіреність від 07 липня 2015 року, 17 лютого 2016 року дружина [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] земельну ділянку згідно договору, посвідченого державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори, приховавши від нотаріуса при укладенні договору факт наявності на цій земельній ділянці обєкту незавершеного будівництва. Позивачем заявлена вимога визнати недійсними правочин щодо надання своєї згоди [PERSON] на відчуження земельної ділянки, договір дарування земельної ділянки [PERSON], договори купівлі-продажу транспортних засобів та свідоцтва про їх реєстрацію. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дані правочини були укладені проти його справжньої волі, оскільки дозвіл на відчуження ділянки ним був наданий через ультиматум дружини з метою збереження сімї та можливості бачитися з сином, хоча бажання відчужувати ділянку та транспортні засоби у нього не було. Крім того, при укладенні договорів купівлі-продажу транспортних засобів [PERSON] підписала їх як представник продавця та як представник покупця. [PERSON] надала суду письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у позові, посилаючись на те, що [PERSON] діяв цілком свідомо при наданні своєї згоди на дарування земельної ділянки, він зазначив у своїй заяві про вид правочину та контрагента, особисто надав паспорт, ідентифікаційний код та свідоцтво про шлюб, тому немає підстав для визнання його згоди недійсною. В ході судового розгляду свої заперечення підтримала та додатково пояснила, що на дана земельна ділянка вільна і на ній немає жодних обєктів нерухомого майна, в т.ч. незавершеного будівництва. Зазначила, що за час їх з позивачем шлюбу земельна ділянка та транспортні засоби були придбані за кошти її матері, яка перебуває на заробітках в Італії, тому [PERSON] не має до них ніякого відношення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовних вимог не визнав та просив залишити позов без задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статей 202 та 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше осіб. Зміст правочину не може суперечити вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 04 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 115152 від 04 серпня 2013 року, після укладення шлюбу прізвище дружини було змінене з «Схабюк» на «Петровська». 25 листопада 2013 року, у період шлюбу [PERSON], між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером 6824755100:01:001:0223 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розташовану по вул. [PERSON], 4 в смт Теофіполь, посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори за № 2040, дана угода була укладена за згоди позивача, як чоловіка покупця, згідно його заяви від 25 листопада 2013 року, посвідченої цим же нотаріусом за № 2039. 17 лютого 2016 року [PERSON] подарувала вищезазначену земельну ділянку [PERSON] згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченим державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори за № 170. Однією з підстав недійсності правочину, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент його вчинення умови щодо вільності волевиявлення учасника правочину та відповідності його внутрішній волі, на недотримання чого посилається позивач. Однак, ще 05 лютого 2016 року державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори за № 119 була посвідчена заява позивача [PERSON] про надання ним згоди своїй дружині [PERSON] на дарування [PERSON] набутої ними у період зареєстрованого шлюбу земельної ділянки за № 4 по вул. Кухарука в смт Теофіполь. В даній заяві позивач зазначив умови, на підставі яких він не заперечує проти відчуження майна, та контрагента, він зазначив у тексті заяви, що заява ним прочитана, її зміст йому зрозумілий та відповідає його волі. Таким чином, [PERSON] не було доведено відсутність на момент надання згоди на відчуження земельної ділянки вільності свого волевиявлення, обставини щодо можливості збереження сімї та побачень з дитиною за умови надання такої згоди не знайшли свого підтвердження в суді, крім того, спір з матірю його дитини, відповідачем по справі, щодо побачення з дитиною може бути вирішений у встановленому законом порядку, тому і угода, на укладення якої позивач дав згоду, не може бути визнана недійсною. В суді не знайшло свого підтвердження твердження позивача на наявність на спірній земельній ділянці незавершеного будівництва, оскільки з тексту спірного договору дарування (обидва пункти 7) та довідок Теофіпольського районного бюро технічної інвентаризації від 25 січня 2016 року № 02 та Теофіпольської селищної ради від 25 січня 2016 р. № 200, земельна ділянка вільна від забудов і будівництва обєктів нерухомого майна на ній не розпочиналося. Судом розяснено сторонам, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, їх право заявити клопотання про призначення судово-будівельної експертизи для підтвердження або спростування факту наявності обєкту нерухомості на ділянці, однак таких клопотань не надійшло. Крім того, суд враховує, що, незважаючи на наявність або відсутність незавершеного будівництва на ділянці, позивач, надаючи згоду на його відчуження, не міг не знати про те, що на цій ділянці розташований певний обєкт. 04 лютого 2016 року були укладені договори №№ 6844/2016/270 та 6844/2016/271 купівлі-продажу транспортних засобів, належних позивачу, а саме, вантажного автомобіля КАМАЗ 55102 та вантажного причепа ГКБ 8597 відповідно, які були оформлені та підписані в Територіальному сервісному центрі 6844 (м. Старокостянтинів) РСЦ МВС в Хмельницькій області. Відповідно до текстів договорів, від імені продавця їх підписала [PERSON], діючи на підставі довіреності позивача від 07 липня 2015 року, а покупцем є [PERSON] Разом з тим, в ході судового розгляду було встановлено, що на день їх укладення [PERSON] була відсутня у Україні, що визнала відповідач [PERSON] та підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11 квітня 2016 року № 0.64-6923/0/15, згідно якої [PERSON] вїхала в Україну 15 лютого 2016 року, а виїхала 03 березня 2016 року. З наданих Територіальним сервісним центром 6844 копій договорів та документів, на підставі яких було оформлено договори, встановлено, що відповідач [PERSON] також діяла і як представник покупця [PERSON], згідно довіреності від 07 червня 2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу [PERSON] за № 132. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 238 ЦК України визначені правочини, які може вчиняти представник, зокрема, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Частиною третьою цієї статті заборонено представнику вчиняти правочини від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] також визнала, що дійсно підписала договори купівлі-продажу транспортних засобів і від імені продавця і від імені покупця. Таким чином, правочини щодо купівлі-продажу транспортних засобів були укладені без додержання вимог ЦК України щодо представництва інтересів учасника правочину, оскільки, при укладенні договору одним представником, який діє від імені обох сторін двостороннього правочину, відсутня погоджена дія двох сторін правочину, тому підлягають визнанню недійсними. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, тому свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на [PERSON], виданих на підставі недійсних угод, також підлягають визнанню недійсними. Посилання сторони позивача на покази свідка [PERSON], який пояснив, що допомагав експерту проводити оцінку транспортних засобів напередодні укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу, і [PERSON] особисто надав йому свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, піднімав кабіну та очищав від бруду місця на автомобілі і причепі, де розташовані номери агрегатів, а тому не міг не знати про подальший їх продаж, висновків суду не спростовують, оскільки з зазначених дій неможливо встановити його волю на укладення угод щодо його майна його представником, який діє також і в інтересах контрагента на підставі іншої довіреності. Сплачений при подачі судовий збір підлягає стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з кількості вимог, а саме, задоволено 4 вимоги з 6 заявлених.

Outcome: partial