Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

25 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити порядок користування квартирою № 19, що знаходиться у будинку № 1 по вулиці Захисників України (колишня Одинцова) у м. Чернігові, виділивши йому у користування житлову кімнату площею 10,4 кв.м. Інші приміщення квартири: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон залишити у спільному користуванні співвласників. Обґрунтовано позов тим, що позивач та відповідачі є співвласниками квартири № 19, що знаходиться у будинку № 1 по вулиці Захисників України в м. Чернігові, кожному належить по 1/4 частині. Проте, між позивачем та його дружиною [PERSON] останнім часом склалися неприязні стосунки, вона перешкоджає позивачу вільно користуватися квартирою, в тому числі замінила замок у вхідних дверях, позивач вимушений тимчасово проживати за іншою адресою. Сини [PERSON] та [PERSON] на даний час тимчасово не проживають у спірній квартирі. А тому, оскільки відсутня домовленість між співвласниками щодо користування квартирою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] подала відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у разі виділу позивачу в користування кімнати, на трьох співвласників (відповідачів) залишиться дві інші кімнати і в одній з них має проживати дві особи, а тому право відповідачів на рівне володіння та користування квартирою буде порушено. Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у відзиві не спростувала його твердження та аргументи щодо суті позовних вимог. Також, позивач вказав, що технічна характеристика квартири дозволяє виділити йому у користування ізольоване житлове приміщення площею 10,4 кв.м. і запропонований ним порядок користування квартирою не порушить прав інших співвласників. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. При цьому, позивач зазначив, що фактично у квартирі, яку отримали ще його батьки, проживає [PERSON] зі своєю матірю, яка не зареєстрована в цій квартирі. Позивач з дитинства займав кімнату площею 10,4 кв.м., і оскільки між ним та дружиною склалися неприязні відносини, позивач просить встановити порядок користування квартирою, виділивши йому найменшу кімнату у квартирі. З приводу перешкод з боку [PERSON] у користуванні квартирою, позивач звертався з письмовою заявою до органів поліції, але йому було розяснено право звернутися до суду для вирішення цивільно правового спору. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. У своїх письмових поясненнях на позов [PERSON] послалася на те, що фактично квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому позивач повинен спочатку визначити частки у праві власності, оскільки витяг з Реєстру права власності не є правовстановлюючим документом. Також, відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала той факт, що вона дійсно поставила новий замок у вхідних дверях у квартирі, але вона це була вимушена зробити, бо позивач зламав замок. Крім того, [PERSON] визнала, що у спірній квартирі проживає без реєстрації її мати у кімнаті площею 17,2 кв.м. і вона не заперечує, щоб позивач проживав у одній кімнаті з її матірю, а меншу кімнату бажає зайняти вона сама. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників та оцінивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1997 року (а/с 12). Від цього шлюбу мають двох синів: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири № 19, що знаходиться у будинку № 1 по вулиці Захисників України (колишня Одинцова) в м. Чернігові, кожному належить по 1/4 частині, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 липня 2003 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а/с 8, 9, 47). Вказаним свідоцтвом та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно спростовуються доводи [PERSON] про те, що квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності, адже правовстановлюючими документами визначена частка кожного із співвласників. Згідно технічного паспорта квартира складається з трьох кімнат жилою площею 44,8 кв.м., а саме: житлової кімнати площею 17,2 кв.м., житлової кімнати площею 17,2 кв.м. та житлової кімнати площею 10,4 кв.м., а також кухні площею 5,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 7,2 кв.м. та балкону площею 1,4 кв.м. Загальна площа квартири 62,3 кв.м. (а/с 6-7). Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.\~1,\~3,\~4\~ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України,\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність зобовязує. Частиною 1\~ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~355\~Цивільного кодексу\~України,\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~358\~Цивільного кодексу\~України,\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із технічного паспорта на квартиру вбачається, що житлова площа у спірній квартирі становить 44,8 кв.м, тобто, кожен має право на користування житловою площею 11,2 кв.м. Квартира складається із трьох кімнат площею 17,2, 17,2 та 10,4 кв.м., а тому виділити кожному співвласнику житлове приміщення такого розміру, що відповідало б їх частці, не можливо. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою між співвласниками, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 10,4 кв.м., а інші дві житлові кімнати, що зазначені в технічному паспорті літерами 5 та 6 площею по 17,2 кв.м. кожна, з балконом (терасою) площею 1,4 кв.м., залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Посилання відповідача [PERSON] про те, що у разі встановлення порядку користування квартирою і виділення позивачу кімнати 10.4 кв.м. призведе до порушення прав інших співвласників, оскільки на трьох співвласників (відповідачів) залишиться дві інші кімнати і в одній з них має проживати дві особи, є безпідставним, адже позивач звернувся до суду з даним позовом з метою усунення перешкод у користуванні квартирою, так як між ним та [PERSON] існують неприязні відносини, у звязку з чим позивач не проживає у квартирі та з приводу заміни замка звертався до поліції. Крім того, встановлення порядку користування квартирою між співвласниками не тягне за собою припинення права спільної часткової власності чи зміну часток у праві власності кожного із співвласників. За таких обставин, суд знаходить підстави для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved