Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

25.11.2019 р. [PERSON] (далі позивач), в особі свого представника за письмовим договором та ордером (а.с.16-17) адвоката Цигиці Любов Миколаївни (далі представник позивача), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач), в якій просить суд: - визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно: легковий автомобіль марки АЗЛК412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м.; - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно: легковий автомобіль марки АЗЛК412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м.; - визнати право спільної часткової власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м., в рівних частках, а саме: по 1/2 частки за кожним; - визнати право приватної власності [PERSON] на наступне майно: легковий автомобіль марки АЗЛК412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - компенсацію за відповідну частину вартості двох автомобілів: ВАЗ21102 та АЗЛК 412 в розмірі 29166 грн. 90 коп. (а.с.3-4зворот). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.11.2019 р. провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого судового засідання (а.с.20). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.39). Представником позивача адвокатом Цигицею Л.М. було надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника (а.с.77). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився повторно, відзиву або заперечень проти позову, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав. Про розгляд справи судом, відповідач повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» відповідно до положень ч.7 ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідно даних довідки з Сектора реєстрації ЕМР (а.с.32), а також викликався до суду в порядку визначеному ч.11 та ч.12 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.31, 41). Враховуючи відсутність підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи, положення ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 16.04.1977 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7) та записом Акта про укладення шлюбу №23 від 16.04.1977 р. (а.с.64), який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області 26.06.2020 р. по справі №316/2297/19, провадження №2/316/249/20 (а.с.50-51). Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 12.10.2005 р., тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, за посвідченим приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В. договором купівлі-продажу відповідач набув права приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 51,6 кв.м., що також підтверджується і самим договором купівлі продажу квартири (а.с.10-10 зворот.) Крім того, під час перебування сторін у шлюбі, було придбано легковий автомобіль\~марки АЗЛК412,\~1975\~року випуску,\~кузов [NUMBER] ,\~державний номерний\~знак:\~ [NUMBER] ,\~який 25.02.1992\~р.\~було зареєстровано\~на [PERSON] \~(відповідача\~по справі)\~та легковий\~автомобіль марки\~ВАЗ 21102,\~2002\~року випуску,\~кузов:\~ [NUMBER] ,\~державний номерний\~знак:\~ [NUMBER] \~ який\~було також\~зареєстровано на\~ [PERSON] \~(відповідача\~по справі) 16.08.2002 р. (а.с.61). Відповідно до змісту положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (№2006-VІІ від 20.06.1969 р., який втратив чинність, далі - КпШС України), ч.2\~ст.60 Сімейного кодексу України (від 10.01.2002 р. №2947-III, із змінами, в редакції від 28.08.2018 р. чинній на дату звернення позивача до суду, так і на дату розгляду справи судом) (далі СК України),\~\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 22 КпШС України як і норми статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу. Разом із\~тим,\~зазначена презумпція\~може бути\~спростована й\~один із\~подружжя може\~оспорювати поширення\~правового режиму\~спільного сумісного\~майна на\~певний об`єкт,\~в тому\~числі в\~судовому порядку,\~при цьому,\~тягар доказування\~обставин,\~необхідних для\~спростування презумпції,\~покладається на\~того з\~подружжя,\~який її\~спростовує.\~(Зазначений\~правовий висновок\~викладений у\~постанові Верховного\~Суду України\~від 24.05.2017\~р.\~у справі\~№ 6-843цс17\~та в постановах Верховного суду від 06.02.2018 р. у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 р. у справі №404/1515/16-ц., від 27.02.2019 р. у справі №755/4757/16-ц.). Відповідно до\~п.24\~Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~ №11 від 21.12.2007\~р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~до складу майна,\~\~що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи,\~\~та те, що знаходиться у третіх осіб. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України). Згідно частин 1 та 2\~статті 369 ЦК України,\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1\~ст.69 СК України,\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2\~ст.372 ЦК України, положень\~ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Наявності між сторонами у справі договорів щодо розпорядження та користування майном не встановлено. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що зазначене стороною позивача майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м., легковий автомобіль марки АЗЛК-412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] та легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] - є спільною сумісною власністю [PERSON] (позивача по справі) та [PERSON] (відповідача по справі), при цьому враховуючи відсутність будь-яка домовленість між сторонами щодо часток кожного з них, як співвласників у праві спільної сумісної власності відсутня, суд знаходить, що частки сторін у зазначеному майні є рівними. Відповідно до ч.2\~ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи зі змісту ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~358,\~361,\~364 ЦК України, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Відповідно до висновків судового експерта Козакова О.О., орієнтована ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску становить 52696 грн. 50 коп. (а.с.8), а орієнтована ринкова вартість автомобіля марки АЗЛК-412, 1975 року випуску становить 5637 грн. 30 коп. (а.с.9), отже 1/2 частка вартості автомобіля марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску буде становити 26348 грн. 25 коп., а 1/2 частка вартості автомобіля марки АЗЛК-412, 1975 року випуску буде становити 1818 грн. 65 коп. загальний розмір компенсації вартості часток позивача у спільній сумісній власності на зазначені автомобілі буде становити суму у 29166 грн. 90 коп. Враховуючи вищезазначене, підлягає припиненню право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно: легковий автомобіль марки АЗЛК412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] та двокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м. та визнанню права спільної часткової власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м., в рівних частках, а саме: по 1/2 частки за [PERSON] та [PERSON] , а також, враховуючи, що позивачу належить компенсування 1/2 частки грошової вартості кожного зазначених транспортних засобів, що в загальному розмірі становить 29166 грн. 90 коп., за [PERSON] підлягає визнанню право приватної власності на легковий автомобіль марки АЗЛК412, 1975 року випуску, кузов [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] та легковий автомобіль марки ВАЗ 21102, 2002 року випуску, кузов: [NUMBER] , державний номерний знак: [NUMBER] , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Про розподіл судових витрат зазначається і у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України). Сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до квитанцій (а.с.1, 2) позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3330 грн. 20 коп. Відповідно до квитанції від 11.111.2019 р., позивачем було сплачено 3000 грн. за послуги адвоката надані за договором №317 від 11.11.2019 р. (а.с.5). Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем розмір судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, загальна сума яких становить 6330 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved