Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

25 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області про стягнення заробітної плати за період жовтень-листопад 2014 року у розмірі 3163,09 гривень. 29.04.2015 року позивач надіслала до суду заву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача заробітну плату з урахуванням компенсації за порушення строків її виплати у розмірі 3561,16 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 18.04.2013 року позивач працювала на посаді оператора комп'ютерного набору у Перевальському районному суді Луганської області. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, як розпорядник коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, не сплатило позивачу заробітну плату за жовтень-листопад 2014 року у розмірі 3561,16 гривень, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, причин неявки не повідомила, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 29.04.2015 року на адресу суду позивач надіслала письмові пояснення, в яких зазначає, що розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 56/0/38-14 від 08.12.2014 року було визначено територіальну підсудність для забезпечення розгляду справ та кримінальних проваджень, підсудних Перевальському районному суду Луганської області, що знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції і в якому неможливо здійснювати правосуддя Лисичанському міському суду Луганської області. Перевальський районний суд Луганської області в жовтні-листопаді 2014 року здійснював судочинство та позивач виконувала свої посадові обов'язки оператора комп'ютерного набору, проте заробітну плату відповідач позивачу не сплатив, чим порушив Конституцію України, Закону України «Про оплату праці», КЗпП України. В судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. 05.03.2015 року представником відповідача були надані суду заперечення, відповідно до яких ТУ ДСА України в Луганській області вимоги позову не визнає в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. В запереченнях від 05.03.2015 року представник відповідача зазначає, що ТУ ДСА України в Луганській області діяло в межах своїх повноважень та діючого законодавства України, не порушувало прав позивача. З 2014 року на території Луганської та Донецької області проводиться АТО. Відповідач не має документів підтверджуючих, що позивач продовжує здійснювати свої функції як працівник Перевальського районного суду Луганської області, не має документів, що позивач виїхала з території підконтрольній ЛНР і знаходиться на території підконтрольній Україні. Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, згідно якого видатки з державного бюджету здійснюються на тимчасово непідконтрольній території лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади; заробітна плата виплачується працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обов'язки. Також, представник відповідача зазначає, що Державна Казначейська Служба України призупинила казначейське обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів на території, яка не контролюється українською владою, також призупинили здійснення всіх фінансових операцій банки України. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом у спорі про публічну службу, який встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України, тому не має поважних причин розглядати позов з порушеними строками для звернення до суду, оскільки позивач не вказує поважних підстав пропущення строку (а.с. 27-40). В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 47, 58, 67, 151), причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу, повно і всебічно встановивши всі обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які їх підтверджують, з'ясувавши фактичні дані, які мають значення для вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] з 18.04.2013 року призначена на посаду оператора комп'ютерного набору в Перевальській районний суд Луганської області з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, згідно наказу керівника апарату суду від 18.04.2013 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу № 13 від 18.04.2013 року (а.с. 7, 9). Згідно з штатним розписом на 2014 рік Перевальського районного суду Луганської області посадовий оклад оператора комп'ютерного набору встановлений у 1218,00 гривень на місяць (а.с. 82). Наказом керівника апарату Перевальського районного суду Луганської області Петренко О.Ф. № 116 від 15.10.2014 року встановлено за рахунок економії фонду заробітної плати за жовтень 2014 року надбавку за високі досягнення в праці, зокрема, службовцям 10% від посадового окладу з урахуванням вислуги років (а.с. 13). Наказом керівника апарату Перевальського районного суду Луганської області Петренко О.Ф. № 116 від 15.10.2014 року премійовано за рахунок економії фонду заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 10%, зокрема, всіх службовців та інших працівників (а.с. 10). Згідно розрахункового листка за жовтень 2014 року відповідачем позивачу було нараховано 1549,50 гривень, з яких: оклад 1165,04 гривень, надбавка від окладу 116,50 гривень, премія 128,15 гривень, індексація 139,81 гривень та утримано податків та внесків всього 219,15 гривень (а.с. 8). Наказами керівника апарату Перевальського районного суду Луганської області Петренко О.Ф. № 127 від 24.11.2014 року та № 128 від 24.11.2014 року премійовано за рахунок економії фонду заробітної плати за жовтень 2014 року у розмірі 10%, зокрема, всіх службовців та інших працівників та встановлено надбавку за високі досягнення праці службовцям 10% від посадового окладу з урахуванням вислуги років (а.с. 11-12). Згідно табелів обліку використання робочого часу за жовтень та листопад 2014 року Перевальського районного суду Луганської області оператор [PERSON] відпрацювала у жовтні 2014 року 22 дні, у листопаді 2014 року - 20 днів (а.с. 14, 17). 23.09.2014 року В.О. голови Перевальського районного суду Луганської області на ім'я голови Державної судової адміністрації Холоднюка З.В. було направлено лист в якому зазначено, що прийнято рішення про продовження роботи суду в звичайному режимі з розглядом окремих категорій справ, також в листі міститься прохання вирішити питання про зміну територіальної підсудності кримінальних проваджень (а.с. 99). 24.10.2014 року на вказаний лист суду від 23.09.2014 року ДСА України надана відповідь, що від керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про знаходження Перевальського районного суду Луганської області в районі проведення антитерористичної операції до Державних судових адміністрацій не надходила, тому підстави для зміни територіальної підсудності судових справ, підсудних Перевальському районному суду Луганської області відсутні (а.с. 98). З листів В.о. голови Перевальського районного суду Луганської області від 11.11.2014 року, від 18.12.2014 року та від 24.12.2014 року вбачається, що у жовтні-листопаді 2014 року суд продовжував свою роботу в звичайному режимі, але ТУ ДСА України в Луганській області відмовлено в нарахуванні та виплаті заробітної плати працівникам апарату суду за жовтень-листопад 2014 року (а.с. 96-97, 91-92, 90). Згідно листа ДСА України від 08.12.2014 року вбачається, що за даними листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 20.11.2014 року № 33/224/А Перевальський районний суд Луганської області контролюється терористами, в зв'язку з чим ДСА України направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подання від 02.12.2014 року № 8-5564/14 щодо зміни територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованому в районі проведення антитерористичної операції Перевальському районному суду Луганської області від 02.12.2014 року та розпорядженням голови ВССУ від 08.12.2014 року № 56/0/38-14 розгляд справ, підсудних Перевальському районному суду Луганської області здійснюється Лисичанським міським судом Луганської області (а.с. 93-94). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим в районі проведення антитерористичної операції таким судам, та забезпечити розгляд, зокрема, цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, - місцевими загальними судами, апеляційними судами, що визначаються головою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» Державна судова адміністрація України складає перелік місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції і в яких неможливо здійснювати правосуддя, та направляє відповідні подання до голів вищих спеціалізованих судів для прийняття рішень, передбачених частинами першою і другою статті 1 цього Закону. Отже, враховуючи, що подання ДСА України про зміну територіальної підсудності Перевальського районного суду Луганської області було направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 02.02.2012 року, з урахуванням наявності у справі зазначених вище листів в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області та табелів обліку використання робочого часу за жовтень-листопад 2014 року, наказів керівника апарату суду, суд приходить до висновку, що у жовтні-листопаді 2014 року позивач працювала в Перевальському районному суді Луганської області та виконувала свої обов'язки. Суд відхиляє заперечення представника відповідача про відсутність у ТУ ДСА України в Луганській області документів, підтверджуючих, що позивач продовжувала здійснювати свої функції як працівник протягом зазначеного часу виходячи з наступного. Відповідно ст. 110 КЗпП України «Повідомлення працівника про розміри оплати праці» - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за яким провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Накази керівника апарату суду про преміювання працівників суду у жовтні-листопаді 2014 року, табелі обліку робочого часу за жовтень-листопад 2014 року, листи в.о. голови суду додані позивачем до позовної заяви, тобто ці документи існують, відсутність цих документів у ТУ ДСА в Луганській області представником відповідача не доведена. Доказів відсутності позивача на робочому місці та невиконання нею покладених на неї обов'язків у жовтні-листопаді 2014 року, або припинення роботи суду у цей період представником відповідача суду не надано, навпаки розгляд підсудних справ Перевальським районним судом Луганської області припинений розпорядженням голови ВССУ від 08.12.2014 року № 56/0/38-14, наявність у справі табелів обліку використання робочого часу та наказів про преміювання працівників суду підтверджує роботу Перевальського районного суду Луганської області у жовтні-листопаді 2014 року та виконання роботи позивачем в цей період. В справі міститься розрахунковий лист за жовтень 2014 року, оформлений ТУ ДСА в Луганській області, про розміри нарахованої позивачу заробітної плати, в тому числі й премії та надбавки у розмірі згідно з наказами керівника апарату суду, із зазначенням відрахувань на утримань з заробітної плати, (а.с. 8), що само по собі підтверджує обізнаність відповідача про роботу суду у визначений період та проведення ним нарахування заробітної плати позивачу у спірний період 2014 року за виконану нею роботу, в тому числі й з урахуванням розміру премії та надбавки згідно з наказами керівника апарату суду за жовтень 2014 року. Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, судом відхилено заперечення представника відповідача про відсутність у ТУ ДСА у Луганській області документів, що підтверджують виконання своїх обов'язків позивачем як працівником протягом зазначеного часу. Разом з цим, судом встановлено, що заробітна плата за жовтень-листопад 2014 року відповідачем позивачу сплачена не була, що не заперечується представником відповідача. Відповідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно ст.ст. 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Суд не приймає посилання представника відповідача як на підставу законності невиплати позивачу заробітної плати на п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року (надалі - Тимчасовий порядок № 595), з огляду на таке. Згідно п. 1 Тимчасового порядку № 595, цей порядок визначає процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей. Згідно п. 2 Тимчасового порядку № 595 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2015 року по адміністративній справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року. Отже, судом не приймаються заперечення представника відповідача згідно п. 2 Тимчасового порядку № 595 як на підставу законності невиплати позивачу заробітної плати, оскільки цей пункт положення визнаний судом незаконним та нечинним з моменту прийняття, тобто з 07.11.2014 року. Також, судом відхиляються заперечення представника відповідача, що ТУ ДСА України в Луганській області діяло в рамках законів України та не порушувало прав позивача, оскільки листами Державної казначейської служби України № 8-08/2286-24382 від 04.11.2014 року та № 14-08/3291-22698 від 13.10.2014 року призупинено казначейське обслуговування, зокрема, розпорядників та одержувачів бюджетних коштів на території, яка не контролюється українською владою та застереження щодо прийняття ними рішення про виплату заробітної плати працівникам підпорядкованих установ, які перебувають на території, що не контролюється українською владою, виходячи з наступного. Відповідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» режим у районі проведення антитерористичної операції - це особливий порядок, який може вводитися в районі проведення антитерористичної операції на час її проведення і передбачати надання суб'єктам боротьби з тероризмом визначених цим Законом спеціальних повноважень, необхідних для звільнення заручників, забезпечення безпеки і здоров'я громадян, які опинилися в районі проведення антитерористичної операції, нормального функціонування державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Відповідно ст. 3 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» боротьба з тероризмом ґрунтується на принципах, зокрема: законності та неухильного додержання прав і свобод людини і громадянина; комплексного використання з цією метою правових, політичних, соціально-економічних, інформаційно-пропагандистських та інших можливостей; пріоритетності попереджувальних заходів; пріоритетності захисту життя і прав осіб, які наражаються на небезпеку внаслідок терористичної діяльності. Відповідно ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно статті 64 Конституції України права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно пунктів 1, 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості тощо. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року зазначено, що відповідно до ст. 8 та ст. 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії. На час розгляду цієї справи в Україні відсутні чинні закони, якими відповідно до ст. 64, 92 Конституції України, обмежується чи звужується право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. При вирішенні цього спору суд керується статтею 43 Конституції України як актом прямої дії в частині наявності у позивача права на своєчасне одержання винагороди за працю та положеннями КЗпП України й Закону України «Про оплату праці», які встановлюють обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплачувати заробітну плату працівникові за виконану ним роботу. За таких обставин, судом відхиляються заперечення представника відповідача з посиланням на Тимчасовий порядок № 595 та листи Державної казначейської служби України № 8-08/2286-24382 від 04.11.2014 року та № 14-08/3291-22698 від 13.10.2014 року як на підставу невиплати позивачу заробітної плати (а.с. 36,37). Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням гарантованого Конституцією України права на своєчасне одержання винагороди за працю, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її корить заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року підлягають до задоволення. Щодо розміру заборгованості з заробітної плати позивачу, судом встановлено наступне. Згідно розрахунків заборгованості з заробітної плати, наведених позивачем у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 2-3, 141-142), розмір заробітної плати становить: За жовтень 2014 року нараховано 1555,85 гривень: · 1165,04 гривень - оклад; · 116,50 гривень - надбавка 10% від посадового окладу; · 128,15 гривень - премія 10%; · 146,16 гривень - індексація прибутку. · За листопад 2014 року нараховано 1669,88 гривень: · 1218,00 гривень - оклад; · 121,80 гривень - надбавка 10% від посадового окладу; · 133,98 гривень - премія 10%; · 196,10 гривня - індексація прибутку. Представником відповідача не надано суду іншого розрахунку заборгованості заробітної плати за жовтень-листопад 2014 року, не надано документів, які спростовують розрахунок позивача. Перевіривши розрахунок заборгованості з заробітної плати позивача у розмірі 1555,85 гривень за жовтень 2014 рота та у розмірі 1669,88 гривень, суд погоджується з ним повністю. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків оплати їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника чи уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивачем розрахована компенсація втрати частини доходів, в зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати: · за жовтень 2014 року - 175,67 гривень; · за листопад 2014 року - 159,76 гривень. Суд, також погоджується з наведеними у заяві про збільшення позовних вимог розрахунками позивача про розмір компенсації за порушення строків оплати. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ТУ ДСА України в Луганській області на користь [PERSON] заборгованості з заробітної плати за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року у розмірі 3561,16 гривень (1555,85 + 1669,88 + 174,67 + 159,76 = 3561,16 гривень), (без утримання податків й інших обов'язкових платежів), є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд зазначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, податок та інші обов'язкові платежі підлягають утриманню та сплаті (перерахуванню) ТУ ДСА України в Луганській області з доходів у вигляді заробітної плати платника податку на загальних підставах. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, наявні підстави для негайного виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачу заборгованості з заробітної плати за один місяць. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача про пропуск строку звернення до суду встановленого статтею 99 КАС України, оскільки дана справа розглядається судом в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, позивач звернулася до суду з цим позовом у порядку цивільного судочинства про захист порушеного права, що виникло з трудових відносин, а таке звернення до суду не обмежено будь-яким строком. Відповідно до до п.п. 1, п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 гривень. Відповідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з ТУ ДСА України в Луганській області підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved