Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

24 травня 2018 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП - [PERSON] - про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади про здійсненні нею своїх службових повноважень. 1.Короткий зміст позовних вимог: В позовній заяві зазначено, що 10.09.2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 411973 відносно позивача [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та матеріали справи про адміністративне правопорушення були направлені в Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області. Розглянувши дану справу про адміністративне правопорушення, Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 28 грудня 2016 року було винесено постанову, якою позивач [PERSON] фактично був визнаний не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. а сама справа була закрита у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. У зв`язку із даними обставинами, позивач [PERSON] вважає, що дії службової особи органу державної влади - інспектора поліції [PERSON] при здійсненні ним своїх службових повноважень, а саме складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, яким фактично було відкрите провадження у справі про адміністративне правопорушення, були незаконними та спричинили йому велику моральну шкоду із огляду на наступне. Закриваючи справу про адміністративне правопорушення суддя у своїй постанові зазначила наступне. «Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 411973 від 10 вересня 2016 року убачається, що поліцейський роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП молодший лейтенант [PERSON] зазначив ознаки наявності у [PERSON] наркотичного сп`яніння, а саме порушення мови (млява мова), зіниці очей не реагують на світло, вів себе агресивно, та у судовому засіданні пояснив, що 10.09.2016 року у складі екіпажу 113, спільно з [PERSON] по вул. Московська м. Кременчука, був помічений транспортний засіб «Шевроле Авео» реєстраційний номер [NUMBER] , який порушив п. 2.9. а) ПДР. перед початком руху не показав покажчик повороту, на підставі чого був зупинений транспортний засіб, при спілкуванні з водієм були виявлені ознаки сп`яніння, після чого водієві було запропоновано пройти огляд на алкотестер «Драгер», на що через деякий час він погодився в присутності двох свідків пройти тест. Результат тесту був негативний було 0,00, також він прийшов до висновку, що у водія були ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: у [PERSON] не реагували зіниці очей на світло, була млява мова, він вів себе агресивно, тому запропонував йому пройти огляд в наркологічному диспансері, але останній відмовився. В присутності двох свідків на водія було складено протокол по ст. 130 ч. 1 КУпАП, але ознаки, які були зазначені поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення і його пояснення не відповідають дійсності, так як із відтвореного у судовому засіданні відеозапису, який суд відповідно до вимог ст. 256 КУпАП вважає доказом по справі, убачається, що у водія [PERSON] відсутні будь-які порушення мови, на питання поліцейських він відповідає чітко і впевнено також те, що у [PERSON] не було вищевказаних ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] не вживає спиртні напої і наркотичні препарати. В той день був на роботі і був тверезий, коли приїхав відділ моніторингу то [PERSON] просив його відвезти на експертизу, але поліцейські зайняті були своїми справами, робили вигляд, що його не чули. Було присутні два свідка, два молодих хлопці, чоловік підійшов до них та хотів спитати що трапилось, але вони дуже швидко пішли. При їх присутності [PERSON] не продував «Драгер». Поліцейські були зайняті заповненням документів. Вони з чоловіком та [PERSON] поїхали в наркодиспансер, де вона була свідком, як [PERSON] проходив огляд на стан сп`яніння, при якому у останнього нічого не було виявлено. Поліцейські весь час знаходились за автомобілем [PERSON] , а [PERSON] , сидів в автомобілі з відкритим вікном, розмова затягнулась на тривалий час і він вийшов з автомобіля. При її присутності та її чоловіка, [PERSON] , не було такого, що [PERSON] відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння». Далі, суд, проаналізувавши дії працівників патрульної поліції, зазначив наступне: «Суд вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейські діяли у порушення вимог cт. 266 КУпАП та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, так як із відтвореного у судовому засіданні відеозапису не убачається, що поліцейські пропонували на місці пройти огляд на стан сп 'яніння особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, [PERSON] , також не убачається і той факт, що інспектор УПП у м. Кременчуці [PERSON] роз`яснював [PERSON] , що у Управлінні патрульної поліції у м. Кременчуці відсутні спеціальні технічні засоби для проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а із самого відеозапису взагалі не убачається той факт, що хтось із поліцейських пропонує [PERSON] пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у наркодиспансері, хоча [PERSON] о 15:51:16 та о 15:56:21 год. двічі погоджується пройти огляд у наркодиспансері, також свідків згідно відтвореного у судовому засіданні відеозапису про відмову [PERSON] пройти огляд у Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері немає, оскільки як зазначив вище суд і не убачається, що [PERSON] взагалі поліцейські пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Також із відтвореного судом відеозапису витікає, що [PERSON] хоче щоб був присутній адвокат при його огляді у наркодиспансері і телефонує йому, але поліцейські у порушення cт. 268 КУпАП і cт. 59 Конституції України не дають змоги [PERSON] скористатись правовою допомогою, оскільки хтось із поліцейських о 15:56:49 год., яку судовому засіданні пояснив свідок [PERSON] , [PERSON] , каже йому щоб він складав відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за cm. 130 ч.І КУпАП». Тобто, вже постановою у справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2017 року, яка набрала законної сили 09.01.2017 року, судом було встановлено, що діями працівників патрульної поліції УПП м. Кременчука ДПП було порушено вимоги ст. 59 Конституції України, ст.ст. 266, 268 КУпАП та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103. Крім того, як пояснив у судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський [PERSON] , позивач [PERSON] був зупинений у зв`язку з тим, що він, керуючи автомобілем «Шевролет Авео», перед початком руху не ввімкнув покажчик лівого повороту. Проте, як вбачається із подальших дій поліцейського [PERSON] , останній жодної правової оцінки начебто порушенню позивачем [PERSON] даної вимоги Правил дорожнього руху України не надав та не прийняв рішення щодо даного правопорушення, із чого слідує, що і сама підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача [PERSON] була позбавлена законності. Всі зазначені вище дії, які стали наслідком намагання притягнути позивача [PERSON] до відповідальності за адміністративне правопорушення якого той фактично не вчиняв, безпідставності зупинки транспортного засобу і свідчать про протиправність дії працівника патрульної поліції, молодшого лейтенанта поліції [PERSON] 1.1. Обґрунтування моральної шкоди. Позивач вказував, що матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач [PERSON] був зупинений патрульним поліцейським 10.09.2016 року приблизно о 15 год. 20 хв., а протокол відносно нього було складено аж приблизно через годину після зупинки. Тобто, весь цей час позивач змушений був у шоковому та стресовому стані спочатку на протязі приблизно години доводити свою невинуватість та законослухняність перед поліцейськими, які в свою чергу навіть відмовили йому у праві на захист, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а потім, ще на протязі трьох місяців доводити свою невинуватістю у суді, знову витрачаючи значний обсяг свого часу та перебуваючи у стані постійної напруги та стресу. Всі ці обставини завдали позивачеві велику моральну шкоду, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульного поліцейського щодо нього особисто під час зупинки та складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що його, законослухняного громадянина, який ніколи в житті не вживав наркотичних засобів, фактично обізвали наркоманом, який ще при цьому у стані наркотичного сп`яніння керує автомобілем, ставлячи під загрозу життя оточуючих. Дана обставина також спричинила позивачеві додаткові сильні душевні переживання та страждання. Крім того, позивачеві з даного моменту потрібно було докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки його звичний розпорядок тепер потрібно було підлаштовувати під розклад судових засідань у справі про адміністративні правопорушення, які продовжувалися фактично три місяці. Крім того, в ході судового розгляду за правилами адміністративного судочинства, який відбувався за цим самим предметом позову, за клопотанням позивача [PERSON] судом було призначено судову психологічну експертизу, згідно з висновками якої № 1378 від 03.12.2017 року: «Обставини події, що досліджується у даній справі є психотравмувальними для [PERSON] , суттєво уразили його провідні особистісні потреби та спричинили йому моральні страждання. Моральні страждання, спричинені [PERSON] , з огляду на їх інтенсивність та тривалість, негативний вплив на життєдіяльність під експертного, є суттєвими. За умов встановлення судом факту здійснення щодо [PERSON] протиправних дій, суттєві моральні страждання, заподіяні [PERSON] є психологічною підставою для правового вирішення питання про встановлення судом факту заподіяння йому моральної шкоди. В свою чергу, відповідно до висновків згаданої судової психологічної експертизи, в разі встановлення судом факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтований розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідження в межах наданих матеріалів може становити 18 мінімальних заробітних плат. На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким: - зобов`язати Державну казначейську службу України, за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити на користь позивача [PERSON] виплату у розмірі 67014 гривень у відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності інспектором управління патрульної поліції м. Кременчука Департаменту патрульної поліції. - вирішити питання про розподіл судових витрат. 2.Позиції сторін щодо предмету спору: 2.1. Пояснення третьої особи [PERSON] 02 липня 2018 року на адресу суду від третьої особи - [PERSON] надійшло пояснення на позовну заяву, яке обґрунтовував наступним. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №411973 від 10.09.2016 року, водій [PERSON] керував транспортним засобом Шевроле Авео, номерний знак [NUMBER] по вул. Московська. 6А в м. Кременчуці, з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Статтею 23 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю га здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст.30 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Відповідно до «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції» затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції №4/1 від 05.01.2016 року, поліцейський патрульної поліції відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює: безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку, контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі: первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушення під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року за № 1306 з відповідними змінами та доповненнями, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За ч.1, ч.2, ч. 6 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальності відповідно до закону. Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853. За пунктом 6 розділу 9 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Долучена позивачем до позову постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.12.2016 року якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не є допустимим доказом незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до норм ч. 2 ст. 78 ЦПК України, та підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди. В протоколі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП зазначається, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, що є окремим видом відповідальності згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП та порушенням п.2.5 Правил дорожнього руху України, про що зазначено в протоколі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що були очевидцями того, як водій CHEVROLET AVEO. номерний знак [NUMBER] . 10.09.2016 року о 15 год. 50 хв. відмовився від проходження освідування в наркологічному диспансері. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №411973 від 10.09.2016 року, він, як інспектор роти №2 батальйону УШІ у м. Кременчуці ДПГІ молодший лейтенант поліції [PERSON] діяв в межах наданим повноважень відповідно до ст.ст. 255, 265-1 КУпАП. ЗУ «Про Національну поліцію», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, «Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції» затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції №4/1 від 05.01.2016 року. Оскільки відсутні докази того, що, інспектор роти №2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП молодший лейтенант поліції [PERSON] складаючи протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №411973 від 10.09.2016 року, вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, відсутні підстави спричинення моральної шкоди, як зазначає позивач в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, саме за фактом складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно позивача [PERSON] . На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити [PERSON] в задоволені позову в повному обсязі. 2.2. Відзив Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції. 07 листопада 2018 року на адресу суду від представника ДПП НПУ в особі батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП - Тимошенко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, яку обґрунтовувала аналогічно до пояснення третьої особи [PERSON] , тому суд не вбачає доцільності дублювати такі заперечення. 3.Позиція суду: Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 3.1. Неоспорювані сторонами обставини справи: 10.09.2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 № 411973 відносно позивача [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №411973 від 10.09.2016 року, водій [PERSON] керував транспортним засобом Шевроле Авео, номерний знак [NUMBER] по вул. Московська. 6А в м. Кременчуці, з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що були очевидцями того, як водій CHEVROLET AVEO. номерний знак [NUMBER] . 10.09.2016 року о 15 годині 50 хвилин відмовився від проходження освідування в наркологічному диспансері. Розглянувши дану справу про адміністративне правопорушення, Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 28 грудня 2016 року було винесено постанову, якою позивач [PERSON] фактично був визнаний не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а сама справа була закрита у зв`язку із відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Закриваючи справу про адміністративне правопорушення суддя у своїй постанові зазначила наступне. «Із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 411973 від 10 вересня 2016 року убачається, що поліцейський роти № 2 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП молодший лейтенант [PERSON] зазначив ознаки наявності у [PERSON] наркотичного сп`яніння, а саме порушення мови (млява мова), зіниці очей не реагують на світло, вів себе агресивно , тау судовому засіданні пояснив, що 10.09.2016 року у складі екіпажу 113, спільно з [PERSON] по вул. Московська м. Кременчука, був помічений транспортний засіб «Шевроле Авео» реєстраційний номер [NUMBER] , який порушив п. 2.9. а) ПДР. перед початком руху не показав покажчик повороту, на підставі чого був зупинений транспортний засіб, при спілкуванні з водієм були виявлені ознаки сп`яніння, після чого водієві було запропоновано пройти огляд на алкотестер «Драгер», на що через деякий час він погодився в присутності двох свідків пройти тест. Результат тесту був негативний було 0,00, також він прийшов до висновку, що у водія були ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: у [PERSON] не реагували зіниці очей на світло, була млява мова, він вів себе агресивно, тому запропонував йому пройти огляд в наркологічному диспансері, але останній відмовився. В присутності двох свідків на водія було складено протокол по ст. 130 ч. 1 КУпАП, але ознаки, які були зазначені поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення і його пояснення не відповідають дійсності, так як із відтвореного у судовому засіданні відеозапису, який суд відповідно до вимог ст. 256 КУпАП вважає доказом по справі, убачається, що у водія [PERSON] відсутні будь-які порушення мови, на питання поліцейських він відповідає чітко і впевнено також те, що у [PERSON] не було вищевказаних ознак наркотичного або алкогольного сп`яніння у судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] не вживає спиртні напої і наркотичні препарати. В той день був на роботі і був тверезий, коли приїхав відділ моніторингу то [PERSON] просив його відвезти на експертизу, але поліцейські зайняті були своїми справами, робили вигляд, що його не чули. Було присутні два свідка, два молодих хлопці, чоловік підійшов до них та хотів спитати що трапилось, але вони дуже швидко пішли. При їх присутності [PERSON] не продував «Драгер». Поліцейські були зайняті заповненням документів. Вони з чоловіком та [PERSON] поїхали в наркодиспансер, де вона була свідком, як [PERSON] проходив огляд на стан сп`яніння, при якому у останнього нічого не було виявлено. Поліцейські весь час знаходились за автомобілем [PERSON] , а [PERSON] , сидів в автомобілі з відкритим вікном, розмова затягнулась на тривалий час і він вийшов з автомобіля. При її присутності та її чоловіка, [PERSON] , не було такого, що [PERSON] відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння». Далі, суд, проаналізувавши дії працівників патрульної поліції, зазначив наступне: «Суд вважає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейські діяли у порушення вимог cт. 266 КУпАП та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, так як із відтвореного у судовому засіданні відеозапису не убачається, що поліцейські пропонували на місці пройти огляд на стан сп 'яніння особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, [PERSON] , також не убачається і той факт, що інспектор УПП у м. Кременчуці [PERSON] роз`яснював [PERSON] , що у Управлінні патрульної поліції у м. Кременчуці відсутні спеціальні технічні засоби для проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а із самого відеозапису взагалі не убачається той факт, що хтось із поліцейських пропонує [PERSON] пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у наркодиспансері, хоча [PERSON] о 15:51:16 та о 15:56:21 год. двічі погоджується пройти огляд у наркодиспансері, також свідків згідно відтвореного у судовому засіданні відеозапису про відмову [PERSON] пройти огляд у Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері немає, оскільки як зазначив вище суд і не убачається, що [PERSON] взагалі поліцейські пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Також із відтвореного судом відеозапису витікає, що [PERSON] хоче щоб був присутній адвокат при його огляді у наркодиспансері і телефонує йому, але поліцейські у порушення cт. 268 КУпАП і cт. 59 Конституції України не дають змоги [PERSON] скористатись правовою допомогою, оскільки хтось із поліцейських о 15:56:49 год., яку судовому засіданні пояснив свідок [PERSON] , [PERSON] , каже йому щоб він складав відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за cm. 130 ч.1 КУпАП». 3.2. Щодо правомірності складання протоколу. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На підставі зазначеної норми, при розгляді даної справи, суд не розглядає лише питання винуватості (невинуватості) [PERSON] . Тобто, якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Таким чином обов`язковими є лише обставини щодо безпосередньо притягнутого (не притягнутого) до адміністративної відповідальності), а не щодо інших осіб. Не можна вважати обов`язковими обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки інспектора поліції [PERSON] . Отже, як вбачається з мотивувальної частини вказаної постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 грудня 2016 року, судом встановлено, що з відеозапису наданого працівниками поліції взагалі не вбачається пропозицій [PERSON] пройти будь-який огляд на стан сп`яніння. В той час, з цієї ж постанови вбачаються пояснення суду [PERSON] , відповідно до яких: «Після того, як він передав документи, поліцейський подивився і сказав, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Другий екіпаж привіз прилад «Драгер», вони зупинили двох свідків і він продув прилад «Драгер», який показав три нулі. Після чого поліцейські відпустили двох свідків, потім підійшли поліцейські і запропонували йому проїхати в наркодиспансер для проведення огляду на наявність стану наркотичного сп`яніння, але він не відмовився, але попросив дочекатись іншого водія, так як в автомобілі були цінні речі.» Крім цього, [PERSON] відповідно до обґрунтування позовних вимог у тексті позову вказує таке: «Зупинивши безпідставно автомобіль під керуванням позивача, патрульний поліцейський [PERSON] , фактично зловживаючи своїм службовим становищем, змусив позивача пройти перевірку на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - алкотестера Dragger.» Тобто позивач не заперечує тієї обставини, що працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - алкотестера «Dragger», який і проходив. Крім цього, після того, як інспектор поліції вбачав ознаки наркотичного сп`яніння у [PERSON] йому було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, але як вбачається з пояснень викладених у постанові № 524/7190/16 він не відмовився, але попросив дочекатись іншого водія, так як в автомобілі були цінні речі. Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року за № 1306 з відповідними змінами та доповненнями, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За ч.1. ч.2. ч. 6 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальності відповідно до закону. Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853. Відповідно до ст. 255 КУпАП, протоколи про правопорушення за ст.130 КУпАП мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) В той час, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, підставою для складання протоколу за цією статтею є - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За пунктом 6 розділу 9 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Відповідно до ч.4 ст.266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. В той час, відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Тобто, поліцейський [PERSON] на пропозицію [PERSON] дочекатись іншого водія, так як в автомобілі були цінні речі, розцінив це як відмову від проходження огляду, інакше після спливу двох годин передбачених ч5. ст.266 КУпАП, огляд на стан сп`яніння втратив будь-який сенс. Суд зауважує, що законодавством України не передбачено такої підстави відкладення огляду на стан сп`яніння у зв`язку з забезпеченням збереження майна. Крім того, принципом судочинства, зазначеного в практиці ЄСПЛ, визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає, що безпідставне затягування огляду на стан сп`яніння нівелює завдання КУпАП про адміністративні правопорушення. Таким чином, поліцейський [PERSON] під час складання протоколу діяв в межах наданих йому повноважень, відповідно до законодавства України. 3.3. Щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності Ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері цивільно-правових відносин, тобто для задоволення позову, цивільний суд повинен установити, що в зв`язку з вчиненням протиправних дій іншими особами порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. Підставами для захисту цивільних прав, в даному випадку, може слугувати така обставина, як невідповідність дій (бездіяльності) іншої особи, яка порушує права позивача, вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій (бездіяльності) є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналізуючи положення КУпАП, суд приходить до висновку, що законодавець в даному випадку розмежовує схожі, але різні за змістом словосполучення: - «особа, яка притягається до відповідальності» - це процедура, яка розпочинається зі складання протоколу про адміністративне правопорушення, та продовжується розглядом відповідного протоколу зі з`ясуванням таких обставин: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. - «особа, яка притягнена до відповідальності» - це процедура, яка розпочинається з винесення уповноваженою посадовою особою, суддею рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності і до набрання таким рішенням законної сили, якщо таке рішення не скасовано у встановленому законом порядку. Так, [PERSON] у прохальній частині позову просив суд зобов`язати Державну казначейську службу України, за рахунок коштів Державного бюджету України здійснити на користь позивача [PERSON] виплату у розмірі 67014 гривень у відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконного притягнення до адміністративної відповідальності інспектором управління патрульної поліції м. Кременчука Департаменту патрульної поліції. Тобто позивач ставить вимогу про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, хоча така подія не відбулась взагалі, а рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області розглянуто протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , та закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В той час, обґрунтування позовних вимог [PERSON] полягає у складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього. Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть підлягати задоволенню. 3.4. Щодо відшкодування моральної шкоди Так, у п.3.2, п.3.3 цього рішення судом встановлено, що поліцейський [PERSON] під час складання протоколу діяв в межах наданих йому повноважень, відповідно до законодавства України, та те, що протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть підлягати задоволенню, Але не зважаючи на це, суд не може не дати оцінку вимоги про відшкодування моральної шкоди. Отже, [PERSON] вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення і наявності рішення про закриття провадження у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення, внаслідок розгляду такого протоколу. Навіть, якщо уявити, що поліцейський під час складання протоколу про адміністративне правопорушення діяв не в межах наданих йому повноважень, і за наслідком розгляду такого протоколу, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, то такі обставини не дають права позивачу на відшкодування моральної шкоди з огляду ну наступне. [PERSON] в обґрунтування спричинення йому моральної шкоди зазначав, що весь час з моменту зупинки і до винесення відповідного протоколу, він перебував у шоковому та стресовому стані. Спочатку на протязі приблизно години доводити свою невинуватість та законослухняність перед поліцейськими, які в свою чергу навіть відмовили йому у праві на захист, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, а потім, ще на протязі трьох місяців доводити свою невинуватістю у суді, знову витрачаючи значний обсяг свого часу та перебуваючи у стані постійної напруги та стресу. Всі ці обставини завдали позивачеві велику моральну шкоду, яка виразилася у протиправній поведінці з боку патрульного поліцейського щодо нього особисто під час зупинки та складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Сильні душевні хвилювання були підсилені тією обставиною, що його, законослухняного громадянина, який ніколи в житті не вживав наркотичних засобів, фактично обізвали наркоманом, який ще при цьому у стані наркотичного сп`яніння керує автомобілем, ставлячи під загрозу життя оточуючих. Дана обставина також спричинила йому додаткові сильні душевні переживання та страждання. Крім того, йому з того моменту потрібно було докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки його звичний розпорядок тепер потрібно було підлаштовувати під розклад судових засідань у справі про адміністративні правопорушення, які продовжувалися фактично три місяці. Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний Суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно з ч. 2 п. 5 вказаної Постанови, доведенню підлягають: - наявність моральної шкоди; - протиправність діяння її заподіювача; - наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; - наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Пунктом 3 даної Постанови визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, для вирішення питання щодо наявності моральних страждань, в ході судового розгляду за правилами адміністративного судочинства, який відбувався за цим самим предметом позову, за клопотанням позивача [PERSON] судом було призначено судову психологічну експертизу, згідно з висновками даної експертизи № 1378 від 03.12.2017 року вбачається: - обставини події, що досліджується у даній справі є психотравмувальними для [PERSON] , суттєво уразили його провідні особистісні потреби та спричинили йому моральні страждання. - моральні страждання, спричинені [PERSON] , з огляду на їх інтенсивність та тривалість, негативний вплив на життєдіяльність підекспертного, є суттєвими. За умов встановлення судом факту здійснення щодо [PERSON] протиправних дій, суттєві моральні страждання, заподіяні [PERSON] є психологічною підставою для правового вирішення питання про встановлення судом факту заподіяння йому моральної шкоди. Відповідно до ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. По-перше, при складанні вказаного висновку, експертом враховувалися такі обставини, які не підтверджені жодним доказом, а є лише поясненнями [PERSON] , зокрема (зворотня сторона а.с.17): 1. [PERSON] через адміністративне провадження провалилася його співбесіда, він не влаштувався на роботу; 2. На період до моменту розгляду адміністративної справи відносно нього, були блоковані його переміщення по місту на автомобілі «Шевроле»; 3. [PERSON] перебував у тривозі з приводу майбутнього своєї родини, можливості забезпечення своїх дітей; 4. [PERSON] не міг заробляти у якості таксиста, оскільки патрульні блокували його переміщення, відчував себе приниженим, безправним перед свавіллям патрульних; 5. [PERSON] відчуває розчарування в правоохоронцях, у можливостях і доцільності проведених державою реформ; Як і під час експертного дослідження, так і під час судового розгляду, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вищевказаних пунктів, зокрема п.1 - щодо запису на співбесіду, яка не відбулась через адміністративне провадження, так і п.4 - щодо наявності у [PERSON] відповідної ліцензії на право здійснювати господарську діяльність «таксист» Крім цього, п.2,п.3, п.5. взагалі не вбачається причино-наслідкового зв`язку з підстави складання протоколу відносно позивача. По-друге, сам експерт у своєму висновку зазначає, що в разі встановлення судом факту неправомірних дій, ця обставина буде психологічною підставою для правового вирішення питання про встановлення судом факту заподіяння йому моральної шкоди. Тобто експерт відкидає наявність моральної шкоди в разі невизнання дій неправомірними. Отже експерт в одному випадку вбачає моральні страждання, а в іншому випадку таких страждань не вбачає. Не зважаючи на це, правовідносини, що виникли, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтями 1166, 1167 ЦК України визначені загальні підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Постановою Верховної Ради України від 01.12.1994 року №267/94-ВР введено в дію Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», який містить виключний перелік протиправних діянь, за наявності яких настає відповідальність, передбачена цим Законом. Згідно ст. 1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Такі ж положення закріплені в ст. 1176 ЦК України, яка встановлює підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: - незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. За умовами п.4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто закриття справи про адміністративне правопорушення, відповідно до якої до особи було застосовано незаконний адміністративний арешт чи виправні роботи, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу. У відповідності до ст.ст. 4,13 вищевказаного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Сам факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не є єдиною достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди. Як вже вказувалось вище, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів, підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення. Зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. На думку суду, таке право особи не було порушено. Позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області. У результаті розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, судом винесено постанову, якою провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувались. Позивачем не подано суду жодного належного і допустимого доказу на обґрунтування того, що внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей, погіршилась його репутація, та загалом, завдало певної моральної шкоди. Такого роду посилання позивача суд вважає голослівними.

Outcome: dismissed