Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

24 червня 2020 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Меттранссервіс» (далі - позивач, ТОВ «Меттранссервіс») звернувся з позовом до відповідача [PERSON] (далі- відповідач, [PERSON] ), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором позики у розмірі 50 000 грн., суму індексу інфляції у розмірі 904,35 гривень, 3% річних у розмірі 694,52 грн., та судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 22 січня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансової допомоги на зворотній основі № 22/01, відповідно до умов якого останній отримав 50 000 гривень, і зобов`язався повернути вказану суму в строк до 31 грудня 2019 року. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі. Однак, відповідач порушив умови договору та не виконав покладені на неї зобов`язання за даним договором, у зв`язку з чим станом на 17.06.2020 має заборгованість у розмірі 50000 грн. Також у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано суму індексу інфляції яка складає 904,35 гривень, і 3% річних у розмірі 694,52 грн. Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання в повному обсязі не виконані, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 15 липня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 жовтня 2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 січня 2019 року між ТОВ «Меттранссервіс») та [PERSON] було укладено договір фінансової допомоги на зворотній основі № 22/01, за умовами якого позивач надає останньому грошові кошти, розмір позики становить 50000 гривень. Позика повертається позичальником в готівковій формі шляхом повернення суми позики до каси позикодавця. Позика повинна бути повернута позичальником в строк до 31 грудня 2019 року (а.с.6) Позивач виконав у повному обсязі умови договору № 22/01 від 22 січня 2019 року, надавши [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 25 січня 2019 року (а.с.7) У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного договору [PERSON] станом на 17 червня 2020 року останній має заборгованість у розмірі 50 000 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Оскільки [PERSON] у порушення умов кредитного договору № 22/01 від 22 січня 2019 року, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого заборгованість за кредитним договором складає 50000 грн., та до часу звернення з позовом до суду відповідач вимогу позивача про погашення існуючої заборгованості не виконав, позивач обґрунтовано, у відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду, суд вважає вимоги позивача про стягнення суми боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягають стягненню сума індексу інфляції у розмірі 904,35 грн. та три проценти річних у розмірі 694,52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. (а.с.1,2) також належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved