Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

26 березня 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до відповідача - Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива», в якому він просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13680 гривень 54 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 200 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу № 143 -к від 16 грудня 2013 року він був прийнятий на роботу на посаду головного фахівця з інженерно-технічних засобів фізичного захисту відділу фізичного захисту, охорони праці та безпеки життєдіяльності Приватного акціонерного товарисва «Завод з виробництва ядерного палива» з того ж дня. На цій посаді він пропрацював по 18 березня 2015 року і був звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 15-к від 17 лютого 2015 року. Відповідач всупереч ст.116 КЗпП України в день звільнення і до цього часу з ним розрахунок не провів. Борг підприємства перед ним на день звільнення з роботи з врахуванням заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки в загальній сумі складає 13680 гривень 54 копійки. Враховуючи наявність вини відповідача у невиплаті йому в повному обсязі заборгованості із заробітної плати у день звільнення, він повинен нести додаткову відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України, і виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судвого засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» від 16 грудня 2013 року № 143-к [PERSON] прийнято на роботу на посаду головного фахівця з інженерно-технічних засобів фізичного захисту відділу фізичного захисту, охорони праці та безпеки життєдіяльності Приватного акціонерного товарисва «Завод з виробництва ядерного палива». Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» від 27 лютого 2015 року № 15 - к [PERSON] звільнено з роботи з 18 березня 2015 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Як вбачається із позовної заяви, відповідач всупереч ст. 47 та ст.116 КЗпП України повний розрахунок з позивачем у день звільнення, яким був останній його робочий день, не провів. Відповідно до довідки Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» № 20 від 15.04.2015 року станом на 09.04.2015 року заборгованість по заробітній платі становить 13680,54 гривень, у тому числі: заборгованість по заробітній платі за січень 2015 року становить 3786,69 гривень, за лютий 2015 року - 3997,06 гривень, за березень 2015 року - 5896,79 гривень, в тому числі компенсація невикористаної відпустки при звільненні становить 3612,46 гривень. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівнику сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, доводи відповідача, про те, що заборгованість перед працівником виникла за рахунок відсутності коштів у підприємства, судом до уваги не приймаються. Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» про доходи № 21 від 15.04.2015 року середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до Постанови КМУ « Про порядок обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, становить 496, 23 гривень, кількість робочих днів з дня звільнення [PERSON], тобто з 19 березня 2015 року по 23 квітня 2015 року згідно довідки про кількість робочих днів № 22 від 15.04.2015 року становить 16 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення в сумі 7939, 68 гривень ( 496, 23 гривень( середньоденна заробітна плата) х 16 робочих днів з дня звільнення до дня винесення рішення судом), оскільки відповідач не довів відсутності своєї вини у затримці розрахунку при звільненні позивача. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі в сумі 13680, 54 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7939, 68 гривень. Згідно п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання суму заборгованості із заробітної плати за один місяць - за січень 2015 року, що становить згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Завод з виробництва ядерного палива» № 20 від 15.04.2015 року 3786,69 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги [PERSON] підтверджується актом виконаних робіт від 26 березня 2015 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 26.03.2015 року. Як вбачається з акту виконаних робіт, адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» Прокопенком О.П. було затрачено 1 годину на вивчення матеріалів справи та підготовку позовної заяви до суду. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.03.2015 року [PERSON] оплачено адвокатському об'єднанню «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за оформлення позову до суду 200 гривень. Враховуючи час, затрачений адвокатом на підготовку позовної заяви до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 200 гривень, що відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 200 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved