Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

25.03.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому просить суд винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві по актовому запису №1393 від 07.07.2015 року, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.07.2015 року сторони у справі зареєстрували шлюб. Позивачка та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на протязі останнього року сімейне життя сторін поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За твердженням позивача, кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи виникають постійні сварки, свідком яких стає дитина, що тяжко впливає на її психічний стан та кожен раз причиняє позивачу і дитині душевні страждання. Позивачка вказує, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача та їх дитини, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також позивачка вказує, що на даний момент ведення спільного господарства припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Ухвалою суду від 28.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. В підготовче засідання призначене на 02.05.2019 року відповідач не з`явився, до суду надійшло клопотання відповідача про перенесення засідання у справі. В підготовче засідання призначене на 06.06.2019 року відповідач та його представник не з`явились, до суду надійшли клопотання відповідача і його представника про відкладення розгляду справи. В підготовчому засіданні 21.06.2019 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про надання сторонам строку на примирення. Ухвалою суду від 21.06.2019 року клопотання відповідача задоволено, надано сторонам строк для примирення терміном шість місяців та зупинене провадження у справі до закінчення визначеного судом строку. 19.12.2019 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності, у якій позивачка також зазначає, що примирення з відповідачем не досягнуто, зберегти сім`ю не є можливим, позивачка наполягає на задоволенні своїх позовних вимог про розірвання шлюбу, та просить позов задовольнити в поновну обсязі. Ухвалою суду від 23.12.2019 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 23.12.2019 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті. 11.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, передчасними та такими, які наведені з надуманих підстав. Відповідач вказує, що сторони одружені близько 5 років, а проживають однією сім`єю близько 10 років. У 2010 році у сторін по справі народилась дитина - донька [PERSON] . Жодних підстав для розірвання шлюбу відповідач не бачить та вважає таку поведінку і бажання дружини розірвати велику і дружню родину, такою що суперечить дійсній волі позивачки, суперечить її інтересам та інтересам дитини. До недавнього часу сім`я була дружньою та жила у повній злагоді і благополуччі. Родина надбала достатню кількість матеріальних благ і все це робилось з метою створення комфортних умов для сім`ї з дитиною. Відповідач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам позивача, інтересам відповідача та інтересам дитини. Стосунки позивачки погіршились не тільки з відповідачем, а й з іншими родичами та близькими. Загалом поведінка дружини є дуже дивною і нікому не зрозуміло її походження, адже жодних підстав для цього відповідач не давав. Посилаючись на положення ст.ст. 111, 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідач вказує, що він впевнений у тому, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам позивача, його інтересам та інтересам дитини. Вказуючи на положення ст. 81 ЦПК України відповідач зазначає, що на його думку, позивачем не доведено обставини, на які вона посилається в позовній заяві, не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з подружжя чи інтересам дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що сім`я розпалась остаточно, примирення подружжя не відбулось. На теперішній час позивачка вже має іншу сім`ю, іншого чоловіка, з яким проживає та є щасливою. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач не бажає розлучення, сторони п`ять років перебувають в зареєстрованому шлюбі, і ще 5 років до цього також проживали разом. Крім того, подружжя має неповнолітню дитину. Представник стверджує, що подружжя проживає в одній квартирі і ніякого іншого чоловіка там немає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1393 (а.с. 9). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. С уд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В процесі розгляду справи за клопотанням відповідача судом було надано сторонам максимальний строк для примирення, однак вбачається, що сторони примирення не досягли, і позивачка наполягає на розірванні шлюбу та не має наміру поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що збереження шлюбу не суперечитиме інтересам позивача, адже лише сама особа, яка досягла повнолітнього віку має право визначати чи суперечить збереження шлюбу її інтересам. При цьому, позивачка вказує, що збереження шлюбу суперечить, зокрема, її інтересам, і у суду відсутні підстави для сумніву у таких твердженнях позивача, адже навіть наданий сторонам шестимісячний строк на примирення не призвів до відновлення стосунків, що вказує на дійсну волю позивача, свідоме та обдумане рішення жінки розірвати шлюб. Позивачка не має наміру відновлювати шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем, при цьому примушування, а ні чоловіка, а ні жінки до шлюбу є неприпустимим. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved