Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

26.09.2016 року, ТОВ «Фінанс [PERSON]» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4933/2/18476 від 25.06.2008 року на загальну суму 863892,58 грн. Позовні вимоги обґрунтовуванні тим, що 25.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №014/4933/2/18476, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 500 320,00 грн. строком до 24.06.2035 року зі сплатою 17% відсотків річних. У звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків, 03.10.2012 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем укладено додаткову угоду №2 відповідно до якої загальний розмір кредиту за кредитним договором збільшується на суму прострочених платежів з відсотками, а саме на суму 321361,36 грн. Таким чином фактична основна заборгованість [PERSON] становить 814078,77 грн. 30 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобовязань Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», згідно Договору № 5 про відступлення права за договорами іпотеки, посвідченого 30.07.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєс. № 672 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕНДОР» свої права за Іпотечним договором. 18 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ВЕНДОР» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНС [PERSON]» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 18.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 658. Таким чином відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору та діючого законодавства не виконує належним чином взяті на себе зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, в звязку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 863 892,58 грн., що складається з наступного: 814 078,77 грн. заборгованість за кредитом; 49\~813, 81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; Ухвалою суду від 13.03.2017 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інновація»» було залучено до справи у якості позивача. Представники позивача у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник Відповідача [PERSON] до судового засідання не зявився, надав до суду заяву якою просив залишити позов без розгляду у звязку із систематичною неявкою представників позивача до суду. Окрім того зазначив, що не заперечує проти часткового задоволення позову, а саме в межах встановленого законом строку позовної давності. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Інновація»» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи 25.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4933/2/18476, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 500 320,00 грн. строком до 24.06.2035 року зі сплатою 17% відсотків річних. 22 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору. 03 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та [PERSON] укладено чергову Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2, сторони домовились, що загальний розмір кредиту за Кредитним договором збільшується на суму прострочених платежів за відсотками/процентами, а саме на 321 361,36 грн. станом на дату укладення цієї Додаткової угоди зі строком повернення кредиту - до 15.07.2014 року, та відсотковою ставкою за користування кредитом - 4 % річних. Таке збільшення проводиться шляхом приєднання суми прострочених платежів за відсотками/процентами до заборгованості за кредитом та не супроводжується видачею кредитних коштів відповідачу. Таким чином, фактична основна заборгованість відповідача за Кредитним договором (з урахуванням здійснених на дату укладення цієї Додаткової угоди платежів) становить 814 078,77 грн. станом на дату укладення цієї Додаткової угоди. 30 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобовязань Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», згідно Договору № 5 про відступлення права за договорами іпотеки, посвідченого 30.07.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєс. № 672 відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕНДОР» свої права за Іпотечним договором. 18 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ВЕНДОР» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНС [PERSON]» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого 18.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 658. Разом з тим, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про у, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі 6-169цс14 неведено правову позицію: «За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого а або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які що свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом зникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати «шоє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника вернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого зносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань. Аналогічну правову позицію викладено у постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі 6-103цс14, та багатьох інших постановах. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч.ч.З, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач подав позов до суду 26.09.2016 року, тобто, трирічна позовна давність охоплює заборгованість за основною сумою кредиту та процентами, строки оплати яких настали в період з 15.10.2013 року по 15.07.2014 року, тобто - 423 205,77 грн. основної кредитної заборгованості та 27 924,02 грн. процентів. Щодо решти основної заборгованості 390 873,00 грн. (814 078,77 - 423 205,77 = 390 873,00), строк сплати якої настав раніше 15.10.2013 року (з 03.10.2012 року по 15.09.2013 року згідно Графіку, що є додатком до додаткової угоди № 2), сплила позовна давність. Так як додатковою угодою № 2 та графіком до неї визначені строки сплати процентів, кожна сума процентів є самостійним зобовязанням з визначеним строком сплати, і сплата відповідачем процентів за одними зобовязаннями не призводить до переривання позовної давності за іншими. Тому в межах позовної давності підлягають стягненню проценти зі строками сплати з 21.09.2013 року по 30.07.2014 року, тобто за 313 дня; виходячи з установленої додатковою угодою № 2 ставки 4,0 % річних, в сумі 27 924,02 грн. Таким чином, на підставі ч.3,4 ст.267 ЦК України заявляю про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення 390 873,00 грн. заборгованості за кредитом та 21 889,79 грн. процентів, і прошу суд в цій частині позовних вимог відмовити за спливом позовної давності. За такого, суд доходить обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інновації»» заборгованості за кредитом 423 205,77 грн., процентами за користування кредитом 27924,02 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 451129,79 грн. Щодо вимог представника відповідача стосовно залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ч.5 ст. 223 ЦПК України, то суд вважає їх безпідставними. Оскільки під час розгляду справи представниками позивача неодноразово заявлялись клопотання про проведення судового засідання за їх участі в режимі відеоконференції. Проте через відсутність вільних залів для відеоконференцій, суд відмовляв у задоволенні клопотань. Наведене свідчить про наявність інтересу з боку позивача до зазначеної справи, крім того їх неявка не перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 6738,36 грн. (451129,79 грн. х 100 : 863892,58 грн. = 52%; 52% х 12958,39 грн.: 100 % = 6738,36 грн.)\~ \~ \~ \~

Outcome: partial