Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

25 травня 2015 року [PERSON]. звернувся до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просив визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що будинок [ADDRESS] належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло. Крім нього у вказаному будинку зареєстрована також [PERSON]., яка зі згоди позивача була у ньому прописана, хоча фактично вона не проживає у вказаному будинку біля двох років. Місце проживання на даний час не відоме, за таких обставин добровільно знятися з реєстрації у спірному будинку відповідачка не може, що порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, через що він був змушений звернутися до суду зі вказаним позовом. В судове засідання від позивача надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON]. у судове засідання також не з`явилась, виклик відповідача в судове засідання здійснювалось через оголошення в газеті «Слобідський край», №88 від 25.07.2015 року, про причини неявки суду не повідомила, відповідні заяви суду не надавала, у зв'язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення, проти чого позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про право власності на житло від 14.08.1990 року виданого на підставі рішення виконкому Золочівського районної ради народних депутатів за №151 від 14.08.1990 року(а.с. 4). Згідно інформації Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області та будинкової книги для прописки громадян що проживають в будинку [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована за зазначеною адресою (а.с.5-14,21) З наданих суду довідок від 21.10.2014 року, 21.02.2015 року та 21.04.2015 року виданих [PERSON]. за підпису свідків [PERSON]. та [PERSON]. вбачається, що [PERSON]. зареєстрована за адресою [ADDRESS] Харківської області але не проживає фактично з 21.10.2014 року, підписи завірено депутатом Золочівської селищної ради Семикіною Г.О. (а.с.15,16,17). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст.15, 23, 405 ЦК України. Крім того основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 174 ЦПК України передбачена можливість визнання позову відповідачем. Так, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON]. як член сім'ї власника будинку [ADDRESS], зареєстрована за вказаною адресою, проте понад шість місяців є відсутньою за місцем реєстрації. Місце проживання невідоме, спірним житлом не цікавиться, не несе витрати на його утримання, чим порушує права власника будинку [PERSON] Доказів наявності домовленості між [PERSON]. та [PERSON]., стосовно відсутності останньої у будинку, суду не надано, в зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON]. втратила право користування вказаним житлом, а також те, що підставою для зняття особи з реєстрації може бути судове рішення про позбавлення особи права користування житлом, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON]. такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Харківської області. На підставі викладеного, та

Outcome: approved