Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

26.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1993 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2003 року та рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2017 року [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частці квартири [ADDRESS]. Разом з тим, позивачі вказують, що на даний час у вищенаведеній квартирі зареєстрована [PERSON], [INFO], яка, в свою чергу, в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, не сплачувала комунальні послуги та є взагалі сторонньою для них особою. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідачки у квартирі [ADDRESS] порушує їх право вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, позивачі просять позов задовольнити. Ухвалою від 23.05.2018 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивачів проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] в рівних частках належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалами справи копіями Свідоцтва про право власності на житло від 09.04.1993 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2003 року, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.03.2017 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102696397 від 06.11.2017 року. Разом з тим, згідно з листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.02.2018 року за №109-109/ОПП/С-976 з 19.09.2015 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON], [INFO]. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка - [PERSON] ніколи не поселялася та не проживала в [ADDRESS] з 24.02.2015 року, що підтверджується Актом, складеним [PERSON] та [PERSON] та посвідченим 13.04.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. Крім того, будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка несе витрати на оплату комунальних послуг, витрати по утримання будинку та прибудинкових територій тощо, матеріали справи не містять. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме те, що відповідачка ніколи не проживала в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] в будинку [ADDRESS], є обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачки на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. кожному. Враховуючи наведене та

Outcome: approved