overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

26.09.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 002-16112-200313 від 20.03.2014 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 22756,58 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, суд про причину неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів без участі представника Банку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 20 березня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №002-16112-200313, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит, відкрив картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України гривні та встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 15000,00 грн. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 20.03.2014 року борг складає 22756,58 гривень, а саме: - тіло кредиту -12242,61 грн. - прострочене тіло кредиту - 2740,80 грн. - заборгованість за відсотками 1876,55 грн. - заборгованість за комісіями - 5896,62 грн. Згідно п.п. 2.1., 2.2., 2.5. ч.1 договору банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України гривні та встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 15000,00 грн. Згідно п. 2.1. ч.3 договору моментом прийняття банком пропозиції щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком пропозиції та скріплення її печаткою. На підставі п. 2.4. ч.3 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного п. 2.4. ч. 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

26.09.2014 року, ПАТ Кредобанк звернулось до суду з заявою про винесення додаткового рішення у справі №2/487/3504/13 про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ Кредобанк судового збору у розмірі 610,13 гривень. В судове засідання сторони не зявились, причин неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного. Рішенням Заводського райсуду м.Миколаєва від 29.04.2014р., постановленому по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Кредобанк до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постановлено: стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Кредобанк заборгованість у розмірі 244296,37 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Кредобанк судовий збір у розмірі 916,42 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Кредобанк судовий збір у розмірі 916,42 грн. Ухвалюючи рішення від 29.04.2014р., суд не вирішив питання про розподіл судового збору у розмірі 610,13 грн., який був сплачений Банком 28.03.2014 року при уточненні позовних вимог (а.с.55), що потребує ухвалення додаткового рішення, відповідно до ст.220 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що постановив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, постановити додаткове рішення, якщо ним не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Так, при подачі заяви про уточнення позовних вимог, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 610,13 гривень (а.с.55). Однак, суд в рішенні від 29.04.2014 р. не вирішив питання про розподіл вищезазначеної суми судового збору, що потребує постановлення додаткового рішення на підставі п.1ч.1ст220 ЦПК України. Суд вважає що з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Кредобанк 610,13 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

26.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить винести рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 12.12.2012 року. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO] З серпня 2014 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного побуту та втратили почуття один до одного. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить такий задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що позов визнає. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони зареєстрували шлюб 12.12.2012 року. За час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] Суд вважає, що примирення між подружжям неможливе і не в інтересах їх сім'ї. Суд приймає визнання відповідачем позову і приходить до висновку, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, цей шлюб слід розірвати. З відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

26.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 02.11.2009 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що співжиття з відповідачкою не склалось, оскільки на протязі спільного проживання вони виявили, що у них різні характери та погляди на сімейне життя, через що в сім'ї постійно виникали сварки. Вони не підтримують подружні стосунки на протязі трьох років та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що його шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, вказавши в позовній заяві, що просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу з [PERSON] Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Мирненською сільською радою Біляївського району Одеської області 02.11.2009 року, актовий запис № 17 (а.с.3), сторони уклали шлюб 02 листопада 2009 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

26.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він перебуває з відповідачкою у шлюбі з 25.11.2006 р. зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 591, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з березня 2013 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 591 з 25.11.2006 р. (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3,7,8). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2013 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище - [PERSON]. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

26.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до ТзОВ «Вісава» про визнання договору позики недійсним, покликаючись на те, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 19 вересня 2014 року було відмовлено у задоволенні його позовних вимог про визнання договору позики недійсним. Однак, позивач звертався до суду із вимогами про визнання недійсними договору позики, а також видаткових касових ордерів від 21.08.2010 року на суму 100000,00 грн. та від 27.08.2010 року на суму 98000,00 грн. Оскільки, вищевказаним судовим рішенням було вирішено лише питання щодо визнання недійсності договору позики, а позовні вимоги щодо визнання недійсності цих касових ордерів судом не вирішені, а тому в порядку п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України просить суд ухвалити додаткове рішення, яким визнати недійсними видаткові касові ордери від 21.08.2010 року на суму 100000,00 грн. та від 27.08.2010 року на суму 98000,00 грн. Вказану заяву в судовому засіданні повністю підтримав [PERSON] та його представник [PERSON] Розглянувши дану заяву, заслухавши думку учасників судового процесу, оглянувши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із матеріалів даної справи, [PERSON] згідно поданої ним зустрічної позовної заяви від 31.08.2011 року просив визнати недійсним договір про надання позики від 15.08.2010 року, а також видаткові касові ордери від 21.08.2010 року на суму 100000,00 грн. та від 27.08.2010 року на суму 98000,00 грн. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 19 вересня 2014 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Вісава» про визнання договору позики недійсним. Однак, при винесенні цього рішення в резолютивній його частині відсутній висновок суду щодо визнання недійсними видаткових касових ордерів, незважаючи на те, що в мотивувальній частині судового рішення вони є предметом оцінки суду. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Зважаючи на викладене, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає до задоволення. Разом із тим, ухвалюючи додаткове судове рішення, суд констатує, що видаткові касові ордери від 21.08.2010 року та від 27.08.2010 року не є правочином в розумінні норм ст.ст. 202-203 ЦК України, а також є похідними бухгалтерськими документами від договору позики від 15.08.2010 року. Крім цього, висновок суду про відмову у задоволенні позову про визнання договору позики недійсним тягне за собою відмову у задоволенні вимог про визнання видаткових касових ордерів недійсними. Ураховуючи викладене, та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

26.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, зазначивши, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано 05.01.2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2014 року дитина проживає з позивачем. Відповідачка у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить його у скрутне становище, просив суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини до досягнення ним повноліття. До судового засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв'язку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів громадського стану Іллічівського райуправління юстиції у м.Маріуполі Донецької області, актовий запис №184. Відповідно до довідки КСН с.«Садки ІІ», [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON], синами [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд с урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку(доходу), щомісячно. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справ і, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60грн. від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

26.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач [PERSON], її колишній чоловік, зареєстрований у вищевказаній квартирі, однак з 2010 року в квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, речей відповідача у квартирі не має. Відповідач у добровільному порядку з реєстрації у вказаній квартирі не знімається, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах, зазначених у позові та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. За повідомленням житлових органів він за місцем реєстрації не проживає тривалий час. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проживають поряд з позивачкою тривалий час, їм відомо, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], раніше [PERSON] з відповідачем перебувала у шлюбі, але згодом шлюб між ними було розірвано. За вищевказаною адресою з 2010 року його не бачили, крім того, навідуючи оселю сусідів, речей відповідача не зустрічали. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 18.01.1996 року позивачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] /а.с. 12/, що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29737340 від 20.04.2011 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.08.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с. 11/. Згідно акту комісії ЖКП «Жовтневий-143» від 17.09.2014 року, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], але фактично в ній не проживає з 2010 року /а.с. 8/. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки понад один рік там не проживає, без поважних причин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

26.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 09 квітня 2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки. Донька мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. В даний час позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку і до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки його заробітку кожного місяця і до досягнення дитиною трьох років. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.2). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.3). Донька мешкає разом з позивачкою. Позивачка не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу по догляду за дитиною до 3-х річного віку. У відповідності зі ст. 75 Сімейного кодексу України дружина й чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що іншій із подружжя має можливість надавати таку допомогу. У відповідності зі ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якої проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надати матеріальну допомогу у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 26.09.2014 року та до досягнення дитиною 3-х річного віку. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

26.09.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 16.07.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач з ними не проживає та допомоги на утримання дитини не надає, однак має таку змогу. Просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку кожного місяця та до її повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у судовому засіданні за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у судовому засіданні за його відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 536, зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 5). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.09.2013 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 6). Згідно копії домової книги [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON], [INFO]. (а.с. 7-8) Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимоги позивачки підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків (доходу) відповідача щомісяця. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved