Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

26.11.2018 року представник позивача Одеського Національного медичного університету Коваль А.О. звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача в інтересах Державного бюджету України суму витрат на навчання заперіод з 2009 по 2015 рік розмірі\~65\~164\~грн.;\~стягнути з\~відповідача накористь позивача в інтересах Державного бюджету України суму виплаченої стипендії за період з 2009 року по 2015 рік у розмірі 3 320,80 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 841 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.07.2009 року [PERSON] [PERSON] вступив до Одеського Національного медичного Університету на спеціальність «педіатрія» та підписав Угоду №184 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2015 року [PERSON] [PERSON] Кабір закінчив Одеський Національний медичний Університет та був направлений комісією по розподілу для проходження інтернатури до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» на посаді лікаря загальної практики-сімейного лікаря. Одеським Національним медичним Університетом умови угоди № 184 від 08.07.2009 року виконані у повному обсязі: відповідач пройшов повний курс навчання в Одеському Національному медичному Університеті за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримав відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти бюджету. У свою чергу, відповідач умови договору не виконав. Відповідно до листа Головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» вих. № 01-06/1164 від 14.08.2017 року, випускник Одеського національного медичного Університету 2015 року [PERSON] [PERSON] , який на базі КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» проходив заочний цикл навчання в інтернатурі за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина», не з`явився до вищеназваного закладу для працевлаштування згідно розподілу. Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського Національного медичного університету за весь період з 01.09.2009 року по 19.06.2015 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 65 164, 00 грн. Згідно з розрахунками Одеського Національного медичного університету за період навчання з 2009 року по 2015 рік відповідачу [PERSON] була виплачена стипендія у розмірі 3 320,80 грн. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.01.2019 року цивільну справу за позовом Одеського Національного медичного університету до [PERSON] [PERSON] про стягнення витрат за навчання направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідно до супровідного листа Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року вказані матеріали цивільної справи надійшли на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова 18.02.2019 року. Відтак, для розгляду даної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.02.2019 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Одеського Національного медичного університету до [PERSON] [PERSON] про стягнення витрат за навчання. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.06.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.07.2009 року [PERSON] [PERSON] вступив до Одеського Національного медичного Університету на спеціальність «педіатрія» та підписав Угоду №184 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти (а.с. 11). У червні 2015 року відповідач [PERSON] [PERSON] Кабір закінчив Одеський Національний медичний Університет та був направлений комісією по розподілу для проходження інтернатури до комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» на посаді лікаря загальної практики-сімейного лікаря, що підтверджено копією диплому та документами про направлення для проходження інтернатури (а.с.12-13, 17-20). Відповідно до листа Головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» вих. № 01-06/1164 від 14.08.2017 року, випускник Одеського національного медичного Університету 2015 року [PERSON] [PERSON] , який на базі КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Вовчанського району» проходив заочний цикл навчання в інтернатурі за спеціальністю «Загальна практика - сімейна медицина», не з`явився до вищеназваного закладу для працевлаштування згідно розподілу (а.с.21). Згідно з розрахунками економічного відділу Одеського Національного медичного університету за період з 01.09.2009 року по 19.06.2015 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 65 164, 00 грн. (а.с.14). Разом з тим, відповідно до розрахунків Одеського Національного медичного університету за період навчання з 2009 року по 2015 рік [PERSON] [PERSON] була виплачена стипендія у розмірі 3320,80 грн. (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення прав та обов`язків, як затверджено у п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, є договори та інші правочини. Договором, у відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно). Вступаючи, на навчання за державним замовленням та укладаючи відповідну угоду, особа-абітурієнт є обізнаною із фактом необхідності проходження інтернатури та відпрацювання певного строку після закінчення навчання. Відповідно до п. 1.1 Положення Міністерства охорони здоров`я України про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюєтеся кваліфікація лікаря (провізора) спеціаліста певного фаху. Інтернатура проводитися в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я (п. 1.4 Положення). Відповідно до п. 2.2.3 Угоди № 184 від 08.07.2009 р., підписаної відповідачем, студент зобов`язуєтеся прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я і відпрацювати там не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за направленням рішенням Міністерства охорони здоров`я або відпрацювати там не менше 3 років, випускник повинен відшкодовувати до державного бюджету вартість навчання, у встановленому порядку. Відповідно до п. 5.1 Угоди № 184, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянсько-правову відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Відповідно до ч. 1\~ст. 72 Закону України «Про вищу освіту»\~фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Відповідно до ч. 2\~ст. Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», одним з основних важелів здійснення державної політики у сфері науково-технічної діяльності є бюджетне фінансування. На виконання\~Указу Президента від 23 січня 1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції\~Указу Президента від 16 травня 1996 року №342, відповідно до\~ст. 65 Закону України «Про вищу освіту»\~таст. 197 Кодексу законів про працю України\~було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992. Пунктом 4 вищенаведеного Порядку визначено, що керівники навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Відповідно до п. 8 Порядку,\~випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на\~навчання, повинні відпрацювати\~за місцем призначення не менш трьох років. У разі\~неприбуття молодого\~фахівця за\~направленням або\~відмови без\~поважної\~причини приступити\~до роботи\~за призначенням,\~звільнення його\~з ініціативи\~адміністрації за\~порушення трудової\~дисципліни,\~звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку). Зазначені положення нормативно-правових актів щодо відшкодування випускниками вартості навчання в разі неприбуття (не відпрацювання впродовж трьох років за місцем розподілу) закріплені також Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням». Виходячи з викладеного, на підставі досліджених доказів, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Одеського Національного медичного університету про стягнення витрат за навчання підлягають задоволенню, а з відповідача [PERSON] на користь Одеського Національного медичного університету підлягає стягненню сума витрат на навчання за період з 2009 року по 2015 рік у у розмірі 65\~164 гривні та сума виплаченої стипендії за період з 2009 року по 2015 рік у розмірі 3\~320 гривень 80 копійок з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір саме у розмірі 1 762 гривні 00 копійок, який передбачено Законом України «Про судовий збір» на момент звернення позивача з позовом до суду 26.11.2018 року. Позивачем сплачено при зверненні з позовом судовий збір відповідно до платіжного доручення від 17.07.2018 року на суму1\~841,00 грн.(а.с.2) Питання про повернення надлишково сплаченого судового збору відповідно може бути вирішено за відповідним клопотанням представника позивача, яке на даний час не подавалось. На підставі викладеного і

Outcome: approved