Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

24 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , баба позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 25.01.2018 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження та про одруження позивача, та витягом витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батька позивача. За життя спадкодавець [PERSON] зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 15.01.1988 року, виконкомом Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №4, згідно якого все своє майно заповіла в рівних частинах кожному, а саме своїм дітям та внукам. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, становить земельна ділянка площею 2,6527 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3009 га та площею 1,3519 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №045380, виданого 12.03.2001 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 14079 , та житлового будинку який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будинок виданим 22.04.1988 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця за заповітом як єдиний спадкоємець, вона мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, однак не може у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, а саме державного акту на право приватної власності на землю, який видано після смерті спадкодавця, та оригіналу свідоцтва на житловий будинок а відтак державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Інших спадкоємців, які могли претендувати на спадкове майно за заповітом чи за законом не має, оскільки є померлими, та такі що не прийняли спадщини. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 2,6527 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3009 га та площею 1,3519 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та на житловий будинок який розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-3 зворот). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до вимог якої просить розгляд справи здійснити за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити (а.с.31). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі (а.с.30). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] у с. Сушно, Радехівського району Львівської області померла баба Позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 25 січня 2018 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 11.07.1963 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Згідно з свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим повторно 03 червня 1997 року Червоноградським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівської області, [PERSON] одружилася з [PERSON] та після реєстрації одруження було присвоєно прізвище, як чоловікові так і дружині « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 25.01.2018 року №00019452560, виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.7-7 зворот). [PERSON] , батько позивача, помер [INFO] у с. Поздимир, Радехівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 21 листопада 2019 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] у м. Червоноград Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 28 травня 1982 року Червоноградським ЗАГС Львівської області (а.с.10). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 25.01.2018 року №00019456526, виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.11-11 зворот). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 25.01.2018 року №00019456553, виданого Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12-12 зворот). [PERSON] 15 січня 1988 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області Лоханською М.С., та зареєстрований в реєстрі за № 4. Спадкодавець зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і належний мені будинок з надвірними будівлями, що мені буде належати на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своїм дітям [PERSON] , [PERSON] , та своїм внукам [PERSON] та [PERSON] , в рівних частинах кожному» (а.с.13-13 зворот). Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, становить земельна ділянка площею 2,6527 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,3009 га та площею 1,3519 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ-ЛВ №045380, виданого 12.03.2001 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 14079 , та житлового будинку який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлю, виданим 22.04.1988 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.14-14 зворот, 15, 16-19). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Сушнівської сільської ради Львівської області № 46 від 26.01.2018 року, [PERSON] , яка померла [INFO] постійно по день смерті проживала та була зареєстрована у житловому будинку по [ADDRESS] . До дня смерті разом з померлою в житловому будинку була зареєстрована та проживала [PERSON] , внука (а.с.20). Із довідки, виданої виконкомом Сушнівської сільської ради Львівської області № 47 від 26.01.2018 року, вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на 01.07.1990 року була останнім і єдиним членом колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] (а.с.21). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved