Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

25.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він є власником житлової секції № [NUMBER] , загальною площею 50,5 кв.м. у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному гуртожитку створене ОСББ «Явір 2011». Рішенням Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 17.01.2019 року, яке оформлене протоколом № 17, з лютого 2019 року розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,34 грн. До прийняття даного рішення, розмір внеску на утримання будинку по [ADDRESS] становив 1,85 грн. за 1 кв.м. та ремонтний фонд 4,65 грн. за 1 кв.м. Рішенням Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 27.08.2019 року, оформленим протоколом № 18, з серпня 2019 року розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,87 грн. за 1 кв.м. В свою чергу, вказані рішення Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» були передані Головою до Місцевого обчислювального центру для здійснення відповідних нарахувань. Разом з тим, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 року по справі № 903/899/19 визнано недійсним п. 2 рішення Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 17.01.2019 року, яким розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,34 грн. Крім того, рішенням господарського суду Волинської області від 08.12.2020 року в справі № 903/324/20, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 року, визнано недійсним п. 2 рішення Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 27.08.2019 року, оформлене протоколом № 18, яким розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,87 грн. за 1 кв.м. Таким чином, з лютого 2019 року та по день звернення з даним позовом розмір внесків на утримання будинку повинен був застосовуватися з розрахунку 4,57 грн. за 1 кв.м. житлової площі. З приводу необхідності виконати судове рішення, ним 05.11.2020 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу, однак по даний час перерахунок розміру внеску на утримання будинку за вищевказаний період не здійснено. Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати ОСББ «Явір 2011» здійснити йому, як власнику житлової секції № [NUMBER] , загальною площею 50,5 кв.м. у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перерахунок внеску на утримання будинку з розрахунку 4,57 грн. за кв.м. за період з 01.02.2019 року по 25.02.2021 року, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, з яких 908 грн. судового збору та 7000 грн. на правничу допомогу. 25.03.2021 року від відповідача ОСББ «Явір 2011» надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що у позовній заяві позивач оспорює встановлений рішенням загальних зборів ОСББ «Явір 2011» порядок сплати, перелік та розмір внесків та платежів співвласників будинку. Проте така позиція співвласника [PERSON] є безпідставною, оскільки затвердження кошторису та тарифу відбувалось відповідно до встановленої законом процедури. В свою чергу, позивачем не долучено жодного документа, який є належним доказом фактичного понесення ним витрат на професійну правничу допомогу. Вважає позов безпідставним, а тому в його задоволенні просить відмовити. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. (а.с. 50-53). 30.03.2021 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив в обґрунтування якого останній зазначив, що доводи сторони відповідача в жодній мірі не спростовує доводів, викладених у його позовній заяві, а аргументи, викладені у ній, фактично спрямовані на зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Разом з тим, необхідність здійснення перерахунку внесків на утримання будинку у відповідача виникає внаслідок ухвалення судових рішень в справах № 903/899/19 та № 903/324/20. При цьому, докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані ним у встановлені ЦПК України строки (а.с. 61-63). В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що попри скасування рішень Загальних зборів ОСББ «Явір 2011», якими з лютого 2019 року було збільшено розмір внесків на утримання будинку до 7,87 грн. за 1 кв.м., такий розмір продовжує нараховуватися і на теперішній час. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, а також пояснив, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, оскільки у даному випадку співвідповідачем повинен бути Місцевий обчислювальний центр. В свою чергу, відомості в який період часу діяв тариф у розмірі 4,57 грн. за 1 кв.м. у нього відсутні. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлової секції № [NUMBER] , загальною площею 50,5 кв.м. у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). У вищевказаному будинку створене ОСББ «Явір 2011» на підставі статуту, затвердженого рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , протоколом №1 від 20.01.2011 та рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.02.2011 № 64-3. Рішенням Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 17.01.2019 року, яке оформлене протоколом № 17 (пункт 3), з січня 2019 року розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,34 грн., з яких: внесок обов`язкових платежів в сумі - 4,62 грн. з 1 кв.м. із 01.01.2019 року; внесок до ремонтного фонду - 2,72 грн. з 1 кв.м. (а.с. 7-8). Рішенням Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 27.08.2019 року, оформленим протоколом № 18 (пункт 2), з серпня 2019 року розмір внеску на утримання будинку було збільшено до 7,87 грн. за 1 кв.м. (а.с. 9-10) Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2020 року в справі № 903/899/19, рішення Господарського суду Волинської області від 13.02.2020 року було скасовано та прийнято нове, яким визнано недійсним пункт 3 рішення Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 17.01.2019 року, яке оформлене протоколом № 17 (а.с. 11-21). Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 року в справі № 903/324/20, було залишено без змін рішення Господарського суду Волинської області від 08.12.2020 року, яким визнано недійсним пункт 2 рішення Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 27.08.2019 року, яке оформлене протоколом № 18 (а.с. 22-27). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок скасування рішень Загальних зборів ОСББ «Явір 2011» від 17.01.2019 року та від 27.08.2019 року, якими з січня 2019 року було збільшено розмір внесків на утримання будинку, такі внески в період з 01.02.2019 року по дату звернення з даним позовом повинні були розраховуватися виходячи з 4,57 грн. за 1 кв.м., чого Головою ОСББ «Явір 2011» здійснено не було, попри надіслану ним досудову вимогу від 05.11.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон № 417-VIII) управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону № 417- VIII витрати на управління багатоквартирним будинком включають в тому числі витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку. Права та обов`язки співвласника (тобто власника квартир та/або нежитлових приміщень) врегульовані ст. ст. 14 та 15 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року № 2866-ІІІ (далі - Закон № 2866). Водночас ст. ст. 16-18 Закону № 2866 окремо визначають права та обов`язки об`єднання співвласників, яке набуває і здійснює їх через свої органи відповідно до статті 92 ЦК України про цивільну дієздатність юридичної особи. Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до ч. 9 ст. 10 Закону № 2866, ч. 2 ст. 12 Закону № 417- VIII. Відповідно до ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Статтею 10 Закону № 2866 встановлено, що органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління є загальні збори. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або проведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах. Як зазначав [PERSON] у своєму позові та під час судового розгляду справи, нарахування платежів по внескам за утримання будинку [ADDRESS] здійснює ТзОВ «Місцевий обчислювальний центр» на підставі відомостей, які подаються правлінням ОСББ «Явір 2011» (рішення загальних зборів). Вищезазначені обставини підтверджені стороною відповідача як у відзиві на позовну заяву, так і безпосередньо представником відповідача в судовому засіданні. Судом, на підставі відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що основним видом діяльності ТзОВ «Місцевий обчислювальний центр» є «обробка даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ним діяльність». Із наведеного слідує, що ТзОВ «Місцевий обчислювальний центр» здійснює механізовану обробку інформації з нарахування платежів (розрахунки, перерахунки) ОСББ «Явір 2011», на підставі відомостей, які подаються до Товариства правлінням Об`єднання. Отже, вимога про здійснення перерахунку внесків на утримання будинку з розрахунку 4,57 грн. за кв.м. за період з 01.02.2019 року по 25.02.2021 року пред`явлена не до ТзОВ «Місцевий обчислювальний центр», як юридичної особи, яка здійснює механізовану обробку інформації з нарахування платежів (розрахунки, перерахунки), на підставі наданих ОСББ «Явір 2011» тарифів не може вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права . Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 року зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Проте у даному випадку позивач, звертаючись з вимогою тільки до ОСББ «Явір 2011» здійснити перерахунок сплачених ним внесків на утримання будинку обрав спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права та характеру цивільного правопорушення, у зв`язку з чим, такий спосіб захисту не можливо вважати належним та ефективним, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. В своїй позовній заяві позивач просить зобов`язати ОСББ «Явір 2011» здійснити йому, як власнику житлової секції № [NUMBER] у гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перерахунок внеску на утримання будинку. за період з 01.02.2019 року по 25.02.2021 року із розрахунку 4,57 грн. за кв.м Проте позивачем та його представником не надано суду жодних доказів того, що станом на 01.02.2019 року (до початку періоду зміни тарифів на утримання будинку) внески на утримання будинку у гуртожитку здійснювалися із розрахунку саме 4,57 грн. за кв.м. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до ОСББ «Явір 2011» про зобов`язання вчинити дії слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, суд, виходячи із вищевказаної норми чинного законодавства, вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача [PERSON] . Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обгрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що між адвокатом Бондарук Ю.А. та ОСББ «Явір 2011», 19.03.2021 року було укладено Договір про надання правової допомоги № б/н, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в межах розгляду справи за позов [PERSON] до ОСББ «Явір 2011» про зобов`язання вчинити дії (а.с. 57). Згідно Додатку до вищевказаного Договору, вартість правничої допомоги сторонами обумовлена в сумі 1500 грн. (а.с. 58-59). На підтвердження факту сплати ОСББ «Явір 2011» адвокату Бондаруку Ю.А. коштів за послуги з професійної правничої допомоги в розмірі 1500 грн. було рахунок № 1 від 24.03.2021 року (а.с. 60). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд, виходячи з принципій розумності та справедливості, вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається із відзиву на позовну заяву ОСББ «Явір 2011», відповідач за наслідками розгляду справи просив стягнути з позивача 1500 грн. витрат, понесених на правничу допомогу. Таким чином, суд вважає, що стороною відповідача було дотримано строки та порядок звернення з вимогою про відшкодування витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь «Явір 2011» 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України,

Outcome: approved