Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

26.06.2018 Орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дитини. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який було розірвано рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.02.2015. Від даного шлюбу відповідачі мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], яку вказаним вище рішенням для подальшого виховання та утримання залишено при матері. На даний час дитина психічно хвора з супутнім діагнозом цукровий діабет та проживає разом з матір'ю, яка зловживає спиртними напоями, а батько з сім'єю не проживає та відмовляється доглядати дитину. У зв'язку з ухиленням відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивач вважає, що позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам [PERSON] та його соціальному захисту, тому просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої дитини. До того ж, позивач просить суд стягнути із відповідачів аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі, а саме по 900,00 грн. з кожного з відповідачів щомісячно. Ухвалою судді від 17.07.2018 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Сторони копію ухвали про відкриття провадження у справі отримали, проте, у визначені строки відзивів на позовну заяву відповідачами подано не було. В судове засідання представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив суду, що від жителів смт. Біла Криниця Радомишльського району Житомирської області надходять скарги відносно того, що малолітній [PERSON] в холодну пору року ходить по вулиці без одягу, ледве не потрапив під машину та проживання дитини разом з матір'ю становить загрозу його життю, тому просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі та пояснив суду, що коли[PERSON] перебуває в тверезому стані, то доглядає за дитиною та займається її вихованням, однак, відповідачка частозловживає спиртними напоями, він сам неодноразово розпивав з останньою алкоголь. [PERSON] зазначив, що заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], оскільки дитина повинна проживати разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає та просить розгляд справи провести без її участі. Як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON], який є головою Білокриницької селищної ради Радомишльського району Житомирської області, [PERSON] проживає разом з своїм сином [PERSON] неподалік від адмінбудівлі Білокриницької селищної ради Радомишльського району Житомирської області. Матір [PERSON] зловживає спиртними напоями, не займається вихованням сина, який хворіє на цукровий діабет та потребує лікування. Територіальною громадою було зібрано кошти для лікування відповідачки [PERSON] від алкоголізму, однак, через деякий час після проходження лікування вона почала знову зловживати спиртними напоями. Взимку [PERSON] бігав повністю голий по селі, в той час, коли відповідачка перебувала вдома в стані алкогольного сп'яніння. Після цього головою Білокриницької селищної ради Радомишльського району Житомирської області [PERSON] було викликано батька, який забрав малолітнього [PERSON] до свого місця проживання, але в подальшому дитина знову почала проживати з матір'ю. Батько дитини [PERSON] також зловживає спиртними напоями. На даний час дитина психічно хвора, а батьки не займаються її лікуванням. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є фахівцем з соціальної роботи Радомишльського РЦСССДМ, сім'я [PERSON] стоїть на обліку, яка опинилась у складних життєвих умовах. Відповідачка зловживає спиртними напоями, проте, коли остання перебуває в тверезому стані, то доглядає за дитиною та займається її вихованням. Неодноразово свідки [PERSON] та [PERSON] відвозили малолітнього [PERSON] до закладу охорони здоров'я та купували ліки. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України, батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі у справі мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 03.08.2005 [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18.02.2015 у цивільній справі № 289/150/15-ц, шлюб між відповідачами розірвано, дитину для подальшого проживання та виховання залишено при матері - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 27.06.2017, 23.03.2018, 16.04.2018, [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] по [ADDRESS] Вищевказане житло складається з двох кімнат та веранди, в будинку проведено ремонт, опалення пічне, санітарний стан житла задовільний. Сімейний бюджет складається з допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю. [PERSON] має проблеми із фізичним та психічним здоров'ям. [PERSON] зловживає спиртними напоями, під час обстеження також перебувала у стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по догляду за дитиною, не дбає про стан здоров'я останньої, забезпечення діабетичного повноцінного харчування сина. [PERSON] із сім'єю не проживає та відмовляється доглядати дитину. [PERSON] неодноразово попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків щодо дитини з інвалідністю [PERSON] (а.с.11,13,14). Відповідно до Витягу з протоколу від 27.04.2018 № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Радомишльської РДА Житомирської області, сім'ю [PERSON] взято під соціальний супровід як таку, що має на утриманні дитину-інваліда [PERSON] (а.с.23). Малолітнього [PERSON], [INFO], було поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, як такого, що проживає у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, що підтверджується Наказом від 12.06.2018 № 13 Служби у справах дітей Радомишльської РДА Житомирської області (а.с.22). Відповідно до Витягу з протоколу від 19.06.2018 № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини Радомишльської РДА Житомирської області, продовжено соціальний супровід сім'ї [PERSON] до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], та надано дитині відповідний правовий статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.24). Відповідачі попереджались про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків щодо дитини інваліда [PERSON], що підтверджується рішенням виконавчого комітету Білокриницької селищної ради Радомишльського району Житомирської області від 29.06.2017 № 67 (а.с.12) Згідно Довідки-характеристики від 18.06.2018, виданої Білокриницькою селищною радою Радомишльського району Житомирської області, громадянка [PERSON] на даний час проживає по [ADDRESS]. За період проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, не приділяє належної уваги та виховання сину [PERSON], 2005 року народження. Неодноразово до селищної ради надходили скарги від сусідів відносно [PERSON] про те, що остання вживає алкогольні напої та не доглядає за дитиною (а.с.17). Згідно Довідки-характеристики від 18.06.2018, виданої Білокриницькою селищною радою Радомишльського району Житомирської області, громадянин [PERSON] на даний час проживає по [ADDRESS].. За період проживання зарекомендував себе з негативної сторони, в громадських місцях та вдома поводиться негативно, має сина [PERSON], 2005 року народження, інваліда з дитинства, якому не приділяє належної уваги та виховання (а.с.19). Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З тексту письмового висновку Радомишльської РДА Житомирської області як органу опіки та піклування від 25.06.2018 № 02-18/1023 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вихованням дитини не займаються, зловживають спиртними напоями, враховуючи обставини, викладені у Висновку, орган опіки та піклування Радомишльської РДА Житомирської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.26-27). Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, орган опіки та піклування посилається на те, що відповідачі покладені на них батьківські обов'язки не виконують; не беруть участі у вихованні дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За роз'ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. З огляду на викладені обставини вбачається, що відповідачі не у повній мірі виконують свої батьківські обов'язки щодо дитини, однак, при цьому, не втратили інтересу до сина, мають бажання та можливість утримувати та виховувати її, враховуючи доведеність певних намагань відповідачки проявити турботу про дитину, та змінити своє відношення до їх виховання, а також врахувавши інтереси дитини, яка повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і у всякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, та те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007). Як передбачено ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно із ч. 3, 4 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідачі недостатньо опікуються дитиною, наслідком чого є періодичне погіршення побутових умов проживання сина, його медико-санітарного стану, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність відібрання малолітньої дитини [PERSON] від батьків і передати дитину органу опіки та піклування з покладанням на останнього обов'язку по здійсненню контролю за виконанням батьками своїх обов'язків, змін в їх ставленні до виховання сина, забезпечення останньому належних умов проживання та навчання. При цьому суд звертає увагу відповідачів на ту обставину, що у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав у судовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі в розмірі 900,00 грн. щомісячно, з урахуванням щомісячної індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення сином повноліття. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 26.06.2018. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial