Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

25.02.2021 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та утримання матері. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач з жовтня 2018 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . Оскільки сторони на час народження дитини не перебували у зареєстрованому шлюбі, а відповідач відмовився подавати заяву про реєстрацію батьківства до органів ДРАЦС, відомості про батька дитини при реєстрації актового запису про народження були внесені на підставі статті 135 СК України. В свідоцтві про народження по батькові дитини записано зі слів матері як « [INFO] » відповідно до імені відповідача. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Батько дитини матеріально не допомагає, тому [PERSON] просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] та стягувати із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного року. Відповідач матеріальної допомоги їй як матері його сина, з якою проживає дитина не надає. У зв`язку з цим просить стягнути із відповідача аліменти на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, а саме до [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. 20). 28 травня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу досудового розгляду по суті (а.с.41). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] та стягувати із нього на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання до досягнення сином трирічного віку в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно. Оскільки він працює в поліції, отримує заробітну плату тому має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання сина та на її утримання. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06.04.2021 направив відзив на позовну заяву, в якому не заперечував проти визнання його батьком [PERSON] та стягнення з нього аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на утримання сина. Однак, заперечував проти стягнення аліментів із нього на утримання позивачки. Зазначив, що він не має змоги надавати аліменти на її утримання, оскільки не працює, не має свого доходу та являється студентом Полтавської державної аграрної академії за контрактом. Він проживає разом із матір`ю, яка утримує його та молодшого брата, оплачує його навчання (а.с.31-34). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) направив заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень щодо позову на надав (а.с.27). Заслухавши пояснення позивачки, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого зазначена [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження зазначені за вказівкою матері, на підставі ст. 135 ч.1 Сімейного кодексу України (а.с.10). Положеннями ст. 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частини 2 та 4 статті 128 СК України). З огляду на те, що в свідоцтві про народження [PERSON] запис про батька [PERSON] внесено за вказівкою матері на підставі частини першої статті 135 СК України, а відповідач [PERSON] за приписами частини 1 статті 126 СК України після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства не звертався, [PERSON] обґрунтовано звернулась до суду із позовною заявою про визнання батьківства. З огляду на визнання відповідачем позову в частині встановлення його батьком дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача батьком [PERSON] , який народився [INFO] . За приписами статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. З огляду на задоволення вимоги про визнання батьком дитини, необхідно внести зміни до актового запису про народження [PERSON] в частині відомостей про батька, виключивши запис про « [PERSON] », із внесенням даних про відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , громадянина України, як про батька дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, суд при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначаються способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, з огляду на наведені норми, утримання дитини може здійснюватися за домовленістю між батьками дитини. За відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що згодний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку . Відповідно до направленої відповідачем довідки, [PERSON] навчається в Полтавській державній академії, на факультеті обліку та фінансів, на першому курсі магістратури, на заочній формі навчання за контрактом (а.с. 34). Таким чином заочна форма навчання дає можливість відповідачу працевлаштуватися та отримувати заробітну плату. З огляду на установлені судом обставини, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки дитина народилася від батьків, які не перебували у зареєстрованому шлюбі то правовідносини, що виникли між сторонами з приводу права матері дитини на отримання аліментів на своє особисте утримання до досягнення дитиною трирічного віку регулюються ч.2 ст. 91 та ч.2,4 ст. 84 СК України. В обґрунтування стягнення аліментів на своє утримання, позивачка зазначила, що відповідач працює та отримує заробітну плату, а тому здатний сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача. Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 22.03.2021 [PERSON] подав декларацію «Кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» за 2020 рік В графі «Місце роботи або проходження служби (або місце майбутньої роботи чи проходження служби для кандидатів)» зазначено - ГУНП в Полтавській області, в графі «Займана посада (або посада, на яку претендуєте як кандидат)» зазначено інспектор сектору реагування патрульної поліції. З поданою декларацією можливо ознайомитися на сайті НАЗК України, https://public.nazk.gov.ua/. Однак, в супереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України позивачкою в обґрунтування аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача на своє утримання до досягнення сином трирічного віку, не надані будь-які об`єктивні докази, які б свідчили, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі на її утримання. Суд при задоволені позовних вимог про стягнення аліментів на утримання жінки з якою проживає дитина до досягнення дитиною трирічного віку, та визначаючи розмір аліментів, бере до уваги молодий вік і задовільний стан здоров`я відповідача, те що він навчається на заочній формі навчання, що дає змогу працевлаштуватися та отримувати дохід від своєї діяльності. Відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку, в розмірі 1/8 частки від його доходів, щомісячно. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 25.02.2021. Відповідно до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 908 грн за немайнову вимогу про визнання батьківства (а.с.1). В зв`язку із задоволенням позову слід стягти із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 908 грн. Враховуючи, що позивачка за дві вимоги про стягнення аліментів на утримання сина та на своє утримання до досягнення сином трирічного віку звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги відповідно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1362 (908+454) грн.

Outcome: approved