Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

25.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] , зазначивши заінтересованою особою Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В., і просить суд визнати недійсною відмову [PERSON] від спадщини за законом та за заповітом, якщо такий матиме місце на його ім`я, після смерті своєї дружини, [PERSON] , зареєстровану приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №4 від 22.07.2014 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 квітня 2015 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстроване в реєстрі №482, на ім`я [PERSON] на 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2015 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №482. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається та те, що 29.01.2014 року [PERSON] разом зі своєю дружиною - [PERSON] передали у власність [PERSON] та [PERSON] належну їм на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №103. Того ж дня - 29.01.2014 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., зареєстрованого в реєстрі за №113. Вказана квартира придбавалася зі згоди дружини - [PERSON] . Разом з тим, [INFO] [PERSON] померла в результаті тяжкої хвороби. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з: 1/2 частини у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що тяжко переживав смерть своєї дружини. Відповідач, який є рідним братом померлої, скористався тим, що позивач перебував у стресовому стані, та вмовив його відмовитися від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Відповідач мотивував позивачу необхідність відмови від прийняття спадщини тим, що відповідачу на праві приватної власності належить інша 1/2 частина квартири [ADDRESS] , це його єдине житло, і у разі якщо позивач отримає у власність частку цієї квартири, яка належала померлій, в порядку спадкування, відповідач не зможе нормально нею користуватися. Крім того відповідач зазначав, що процес отримання спадщини потребуватиме значних матеріальних витрат, і у разі якщо позивач отримає у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS] , він повинен буде приймати участь в оплаті комунальних послуг та інших витратах. Позивач, не бажав настання в майбутньому конфліктних ситуацій з відповідачем, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням квартирою, та був переконаний, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті його дружини, входить лише належна їй 1/2 частина квартири [ADDRESS] . 22.07.2014 року позивач разом з відповідачем прибули до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В., де позивач подав заяву про відмову від спадщини після смерті своєї дружини, [PERSON] , а відповідач в свою чергу подав заяву про прийняття спадщини після смерті рідної сестри, [PERSON] . 27.04.2015 року відповідач - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини у праві власності на квартиру [ADDRESS] . У лютому 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної І.М. з метою укласти договір довічного утримання з [PERSON] та передати останній у власність належну йому квартиру [ADDRESS] . Однак йому було відмовлено в посвідченні цього правочину та роз`яснено, що оскільки дана квартира була ним придбана у період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , то відповідно до положень ст.ст. 60, 65, 68 СК України вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1\\2 З урахуванням положень ст. 1218 ЦК України частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті [INFO] . Позивач посилається на те, що відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. [PERSON] на даний час зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , разом зі своїм батьком, [PERSON] , 1925 року народження, та [PERSON] . Іншого житла [PERSON] у власності не має. В даному випадку позивач вважає, що при поданні заяви про відмову від спадщини після смерті дружини, [PERSON] , він припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення під час вчинення відмови від спадщини. Він був переконаний, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті його дружини, входить лише належна їй 1/2 частина квартири [ADDRESS] , і ні в якому разі не бажав відмовлятись від частки [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] . При цьому на момент подачі заяви [PERSON] від 22.07.2014 року про відмову від спадщини, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. не вчиняла будь-яких дій на встановлення майна, що входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Наведене свідчить про те, що наявні передбачені частиною 1 ст. 229 ЦК України підстави для визнання заяви [PERSON] від 22.07.2014 року про відмову від спадщини недійсною. Позивач посилається на положення ч.1 ст. 216 ЦК України про те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки заява [PERSON] від 22.07.2014 року про відмову від спадщини підлягає визнанню недійсною, позивач вважає, що має право на спадкування всього майна, яке входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Оскільки відповідач не належить до кола спадкоємців першої черги, це виключає наявність у нього права на отримання спадщини після смерті [PERSON] , отже свідоцтво про право на спадщину за законом, отримане [PERSON] 27.04.2015 року на 1/2 частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] , має бути визнане недійсним, а рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте на підставі вказаного свідоцтва - підлягає скасуванню. Крім того позивач, посилаючись на положення ст. 261 ЦК України, зазначає, що при зверненні з даним позовом він не пропустив строк позовної давності, оскільки в даному випадку перебіг позовної давності розпочався у лютому 2019 року, оскільки саме тоді позивач звернувся до нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної І.М. з метою укласти договір довічного утримання і дізнався, що він припустився помилки. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. 26.03.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву про забезпечення позову представника позивача [PERSON] у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксана Валеріївна про визнання недійсною відмову від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва право на спадщину - задоволено. Заборонено [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] , відчуження 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 квітня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі №482. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 06.05.2019 року від третьої особи Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. надійшли письмові пояснення на позов. У своїх письмових поясненнях нотаріус, зокрема, зазначила, що перед складанням , підписанням та подачею заяви [PERSON] останньому була надана усна консультація з приводу оформлення спадщини. При цьому [PERSON] пояснив, що спадковим майном є родинна квартира померлої та рідного брата померлої, тому він не претендує на спадкування цієї квартири і не заперечує проти того, щоб 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] спадкувалась рідним братом померлої [PERSON] . На запитання нотаріуса, чи є будь-яке інше спадкове майно, що належало померлій, він відповів, що такого майна немає. Отже третій особі, як нотаріусу, який приймає заяву про відмову від спадщини, [PERSON] не було доведено до її відома відомості про існування іншого майна, що належало померлій [PERSON] .. Таким чином при прийнятті заяви про відмову від спадщини нотаріус попередила заявника про наслідки вчинюваної нотаріальної дії для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана йому на шкоду в межах доведеної до відома нотаріуса інформації. Також [PERSON] було роз`яснено, що відмова від спадщини стосується всього спадкового майна, а не його частки, а також те, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, подана заява про відмову від прийняття спадщини може бути відкликана ним протягом строку, встановленого для її прийняття, а також правові наслідки відмови від спадщини. Заяву [PERSON] було складено нотаріусом з його слів за допомогою технічних засобів, уважно прочитано заявником і підписано в присутності нотаріуса. Отже вцілому третя особа вважає позов безпідставним та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі 17.05.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гончарова Р.О. надійшов відзив, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] у повному обсязі, вважаючи його безпідставним, оскільки позивач свідомо, добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину, відмовився від майна, що входило до складу спадщини, оскільки не бажав нести матеріальні витрати, пов`язані з його володінням. А помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того представник відповідача у відзиві зробив заяву про сплив строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Також адвокатом надано попередній розрахунок судових витрат і документи на підтвердження повноважень представника. 20.05.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №639/1690/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксана Валеріївна про визнання недійсною відмову від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва право на спадщин. 22.05.2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву, яка прийнята судом у судовому засіданні 27.05.2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.06.2019 року у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] по цивільній справі №639/1690/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксана Валеріївна про визнання недійсною відмову від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва право на спадщину - відмовлено. 27.09.2019 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій останній уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.09.2019 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів у даній цивільній справі і зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксану Валеріївну надати суду: належним чином завірену копію спадкової справи № 4/2014, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 01.10.2019 року від нового представника відповідача [PERSON] - адвоката Полтавець Ю.Д. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вважає позовні вимоги недоведеними належними доказами і просить суд не визнавати фактів помилки або обману, які, нібито, сталися із позивачем під час підписання заяви 22.07.2014 року та не визнавати недійсною заяву про відмову від спадщини після смерті дружини і вже видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину. 22.01.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Полтавець Ю.Д. надійшло клопотання про допит Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксани Валеріївни у якості свідка щодо встановлення в діях позивача [PERSON] відсутності фактів та обставин помилки або обману під час підписання 22.07.2014 року ним заяви про відмову від спадщини. На запит суду Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. надана заява, в якій третя особа заперечує проти її допиту в якості свідка. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2020 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксана Валеріївна про визнання недійсною відмову від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва право на спадщину - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Полтавець Ю.Д. про допит в якості свідка третьої особи Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксани Валеріївни - відмовлено. Клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Полтавець Ю.Д. про допит в якості свідка [PERSON] - задоволено. Викликано в судове засідання свідка [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Також позовні вимоги і надані представником пояснення підтримав позивач [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні. Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином, надала письмові пояснення та заяву з проханням проводити розгляд справи в її відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №813 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.05.1955 року. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с.20). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27.07.1990 року, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 27.07.1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис №418. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (том 2 а.с. 14). 29.01.2014 року [PERSON] та [PERSON] (продавці) передали у власність [PERSON] та [PERSON] (покупцям) належну продавцям на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., договір зареєстровано в реєстрі за №103 (том 1 а.с. 10-11). 29.01.2014 року [PERSON] (покупець) від продавця [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] і сплатив за неї обумовлену цим договором грошову суму, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., зареєстрованим в реєстрі за №113. Згідно з п.9 договору придбання вищевказаної квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою дружини покупця, [PERSON] (том 1 а.с. 12-13). Факт реєстрації права приватної власності на вказану квартиру лише за [PERSON] підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2014 року №16982582, номер запису про право власності 4468397 (том 1 а.с.18). Іншого нерухомого майна позивач у власності не має. Місце проживання [PERSON] з 05.02.2014 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними його паспорту (т.1 а.с.8-9). [INFO] [PERSON] померла, про що зроблений відповідний актовий запис №9657 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.07.2014 року (том 2 а.с.10). З копії довідки про причину смерті №27-П від 06.07.2014 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , причина смерті: Ракова інтоксикація, рак правої молочної залози (том 1 а.с.14). 22.07.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа №4/2014, засвідчені копії матеріалів якої надані нотаріусом на виконання ухвали суду (т.2 а.с.1-117) В матеріалах спадкової справи містяться заява чоловіка померлої [PERSON] - [PERSON] . Цією заявою [PERSON] повідомляє нотаріальну контору про те, що від належної йому частки у спадщині за законом та від спадщини за заповітом, якщо такий матиме місце на його ім`я, він відмовляється. Зокрема, також у вказаній заяві [PERSON] зазначає, що йому нотаріусом роз`яснено зміст ст. 60 СК України, і він повідомляє, що все майно, яке є у спадкодавці є її особистою при ватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] вказує, що йому нотаріусом роз`яснено, що відмова від спадщини стосується всього спадкового майна померлого, а не його частки. [PERSON] нотаріусом роз`яснено та зрозуміло зміст ст.ст. 1270, 1273, 1274, 1275 ЦК України про те, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, подана заява про відмову від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, а також правові наслідки відмови від прийняття спадщини. Заява складена друкованим текстом і підписана особисто [PERSON] , заяву зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 4 від 22.07.2014 року (том 2 а.с.9). Також 22.07.2014 року відповідач [PERSON] , рідний брат померлої [PERSON] , подав заяву, якою повідомив про те, що спадщину за законом після смерті рідної сестри він приймає (том №2, а.с. 15). Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] , встановлено рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.03.2015 року (том 2 а.с.64-66). Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини у спадковій справі відсутні. Зазначена інформація також відповідає змісту листа приватного нотаріуса ХМНО Панченко О.В. від 11.02.2019 року №23/01-16 (том №1 а.с. 15). Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та матеріалів спадкової справи померлою [PERSON] було складено два заповіти, посвідчених 30.09.2005 року та 26.10.2012 року, в останньому заповіті [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (т.2 а.с.23-29) Разом з тим 27.04.2015 року [PERSON] подав заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину та оформити його спадкові права саме на 1\\2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Спадкове майно належало [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її дочка, [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Свідоцтво зареєстровано в спадковому реєстрі 27.04.2015 року за №482 (спадкова справа №4/2014) (том 1 а.с.16, том 2 а.с. 105-106). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №482, виданого 27.04.2015 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:20951658 від 27.04.2015 про реєстрацію на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки 1/2, за [PERSON] квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.81, 82, 84-86). Інша частина спірної квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду [PERSON] та [PERSON] , яким вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності (т.2 а.с.70). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.02.2007 року (том 1 а.с.87, 123, т.2 а.с.), до матеріалів справи надано копії квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с 88-105). Разом з тим, згідно з відповіддю Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 02.09.2019 року вбачається, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що гр. [PERSON] зі слів мешканця гр. [PERSON] , 1983 р.н. мешкає у [ADDRESS] та інших мешканців даного домоволодіння за вищевказаною адресою не мешкає, встановити місце мешкання гр. [PERSON] не виявилось можливим (том 2 а.с.129-130). 18.12.2015 року позивач [PERSON] [INFO] . та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №854 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.12.2015 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (том 1 а.с.31). Як зазначає позивач [PERSON] , у лютому 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кривошеїної І.М. з метою укласти договір довічного утримання з [PERSON] та передати останній у власність належну йому квартиру [ADDRESS] . Однак згідно відповіді від 18.03.2019 року вих. № 90/01-16 приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Кривошеїної І.М. йому було відмовлено в посвідченні цього правочину та роз`яснено, що оскільки дана квартира була ним придбана у період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , то відповідно до положень ст.ст. 60, 65, 68 СК України вона є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, частка [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/2. З урахуванням положень ст. 1218 ЦК України частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті [INFO] (том 1 а.с.17). Після цього 23.03.2019 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду (т.1 а.с.3). Як вбачається з матеріалів спадкової справи 08.07.2019 року (вже після подачі даного позову до суду 25.03.2019 року і під час розгляду даної справи) [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] (т.2 а.с.107). І лише після цього приватним нотаріусом 08.07.2019 року зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаної квартири і встановлено, що вона на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.2014 року, зареєстрованого за №113 і посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. (т.2 а.с.110-111) Однак постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. від 08.07.2019 року відмовлено [PERSON] у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , оскільки неможливо визначити склад спадкового майна (т.2 а.с.114-115). У судовому засіданні свідок [PERSON] , дружина відповідача [PERSON] , повідомила суду, що її чоловік в її присутності зустрічався з позивачем [PERSON] та вмовляв його відмовитись від спадщини після смерті дружини з тих міркувань, що таку спадщину становить частина батьківської квартири відповідача та його померлої сестри, однак про те, яке ще майно входило до складу спадщини мова не йшла. Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 -231 і 233 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до положень ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом наведених норм обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, то вона має істотне значення. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини, суд повинен визначити не тільки за фактом прочитання позивачем заяви, підготовленої нотаріусом, а й з урахуванням дійснихобставин справи, а саме причин подання такої заяви позивачем Аналогічна правова позиція викладена у Постанові верховного суду від 28.02.2018 року у спрві №273/175/16-ц (провадження №61-1753 св18) та Постанові Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №334/1221/16-ц (провадження №61-5590 св18). Згідно з положеннями ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» ст. 44 та Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов`язаний встановити волевиявлення та дійсність намірів особи при вчиненні нотаріальних дій та під час посвідчення правочинів визначити обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. На підставі ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи зазначені вище положення закону та встановлені обставини справи на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та обставин, визнаних сторонами, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] , підписуючи 22.07.2014 року складений нотаріусом текст заяви про відмову від спадщини після смерті дружини, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , помилявся щодо обсягу такої спадщини, а саме не знав, що до складу спадщини входить частина квартири [ADDRESS] та зареєстрована на праві власності лише за позивачем з 29.01.2014 року і яка є його єдиним і постійним місцем реєстрації з 05.02.2014 року, та єдиним нерухомим майном, що належить на праві власності. Про вказану помилку щодо предмету правочину свідчить сам зміст заяви, в якій, зокрема зазначено, що [PERSON] повідомляє, що все майно, яке є у спадкодавці є її особистою при ватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя. Дана обставина підтверджена і в письмових поясненнях нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко О.В. Крім того з матеріалів спадкової справи вбачається, що з 2014 року по липень 2019 року нотаріусом не встановлювались власники квартири [ADDRESS] . Спадкоємець [PERSON] , який прийняв спадщину і 27.04.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , в подальшому лише 08.07.2019 року звернувся із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частини квартири [ADDRESS] , тобто після відкриття провадження у даній цивільній справі, що свідчить навіть про його необізнаність з приводу складу спадкового нерухомого майна. Допитана в судовому засіданні свідок підтвердила, що дійсно її чоловік [PERSON] зустрічався в її присутності з позивачем [PERSON] та вмовляв його відмовитись від спадщини після смерті дружини з тих міркувань, що таку спадщину становить частина батьківської квартири відповідача та його померлої сестри. Крім того, позивач, який в лютому 2019 року вирішив оформити договір довічного утримання, лише з відповіді нотаріуса від 18.03.2019 року дізнався про те, що це неможливо, оскільки зареєстрована за ним на праві власності квартира [ADDRESS] належить йому не повністю, а частина її входить до складу спадщини після смерті його дружини [PERSON] , від прийняття якої він відмовився. Отже всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що складаючи заяву про відмову від спадщини після смерті дружини, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , позивач помилявся щодо складу спадщини, що має істотне значення для даного виду правочину, отже наявні всі передбачені законом підстави для визнання недійсним правочину - зареєстрованої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксаною Валеріївною у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №4 від 22.07.2014 року (спадкова справа №4/2014) відмови [PERSON] від спадщини після смерті дружини, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . При цьому суд вважає, з огляду на досліджені докази, позивач дізнався про порушення його прав саме в березні 2019 року і в цьому ж місяці звернувся з даним позовом до суду, отже ним не пропущено передбачений законом строк позовної давності. Враховуючи, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а недійсність зазначеного вище правочину тягне зміну змісту правовідносин спадкування як для позивача, так і для відповідача, суд вважає за необхідне визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.04.2015 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксаною Валеріївною та зареєстроване в реєстрі №482 (спадкова справа №4/2014), на ім`я [PERSON] на спадщину, яка складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а також скасувати прийняте на підставі даного свідоцтва рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксани Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 20951658 від 27.04.2015 року, вчинене на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 482, виданого 27.04.2015 року щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Панченко Оксана Валеріївна про визнання недійсною відмову від спадщини, застосування наслідків недійсності одностороннього правочину шляхом визнання недійсним свідоцтва право на спадщину підлягає задоволенню у повному обсязі. Задовольняючи позов суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 1 536, 80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved