Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

26 грудня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Харківського міського центру зайнятості з позовом до [PERSON] про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь позивача вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття в сумі 1 155, 79 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.11.2001 року відповідач звернулась з відповідною заявою за сприянням працевлаштування до Харківського міського центру зайнятості, де була зареєстрована як шукаюча роботу з відкриттям персональної картки №200627110102133. Згідно поданої заяви від 04.12.2001 року [PERSON] надано статус безробітного з 04.12.2001 року та відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена допомога по безробіттю з 04.12.2001 року по 28.11.2002 року, у розмірі встановленому законодавством. [PERSON] була знята з обліку 16.01.2003 року у звязку з невідвідуванням центру зайнятості більше 30 календарних днів без поважних причин. В заяві про надання статусу безробітного від 04.12.2001 року [PERSON] зазначила, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності та засвідчила це власним підписом. У звязку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом» структурними підрозділами Харківського міського центру зайнятості опрацьовано інформацію, яка надійшла з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність згідно цього Закону, які свідчать, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 10.02.1997 року по 14.07.2015 року. На підставі виявленого факту, проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, за результатами якої складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №146-ФОП від 14.12.2017 року. За час перебування на обліку відповідачу було перераховано матеріальне забезпечення у розмірі 1\~155, 79 грн. Отже, невиконання відповідачем обовязку щодо повідомлення про те, що вона зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 1\~155, 79 грн. Враховуючи викладене, директором Харківського міського центру зайнятості було прийнято наказ № 1440 від 18.12.2017 року про по повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю в сумі 1\~155, 79 грн. [PERSON] Зазначений наказ разом з листом-претензією було направлено на адресо відповідача та запропоновано повернути кошти у добровільному порядку. У зв'язку з ти, що сума незаконно отриманої допомоги відповідачем не відшкодована, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.01.2019 року № 8, в судове засідання не зявилась, надала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що [PERSON] 27.11.2001 року звернулась до Жовтневого районного центру зайнятості м. Харкова з заявою про вирішення питання щодо її працевлаштування та надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. В даній заяві [PERSON] зазначила, що приватним підприємцем не являється. ( а.с. 5) Згідно поданої заяви від 04.12.2001 року [PERSON] надано статус безробітного з 04.12.2001 року та відповідно до п. п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена допомога по безробіттю з 04.12.2001 року по 28.11.2002 року, у розмірі встановленому законодавством. (а.с. 7-8) В своїй заяві про надання статусу безробітного від 04.12.2001 року [PERSON] зазначила, що вона не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності та засвідчила це власним підписом. (а.с. 6) Представник позивача в позові зазначила, що у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців за заявницьким принципом», Харківським міським центром зайнятості опрацьовано інформацію яка надійшла з ЄДРЮОФОП стосовно фізичних осіб-підприємців, які припинили підприємницьку діяльність, та стало відомо, що відповідачем було порушено вимоги законодавства, у зв'язку з чим було проведено перевірку достовірності даних, які були підставою для надання особі статусу безробітної та виплати йому матеріального забезпечення. Харківським міським центром зайнятості було отримано [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого [PERSON] з 10.02.1997 року по 14.07.2015 року була зареєстрований як фізична особа-підприємець. (а.с. 9-11, 12-17) Відповідно до п. 5 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 р. за №232/16248, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центрами зайнятості шляхом: проведення центром зайнятості перевірки достовірності зазначених у довідках про середню заробітну плату даних та записів у трудових книжках безпосередньо на підприємствах, в установах, організаціях та у фізичних осіб, які використовують найману працю, у порядку, встановленому законодавством. За результатами звірки або перевірки оформлюється акт, який підписується посадовими особами, що її проводили. На підставі виявленого факту, та на виконання п. 5 Порядку, Харківським міським центром зайнятості був складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №146-ФОП від 14.12.2017 року, яким встановлено, що [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому статус безробітного йому надано незаконно, оскільки вона відносилася до категорії зайнятого населення і не могла бути визнана безробітньою. Кошти нараховані та перераховані на особистий рахунок [PERSON] як допомога по безробіттю, підлягають поверненню. (а.с. 18-19) У зв'язку з цим, Харківським міським центром зайнятості 18.12.2017 року виданий Наказ за №1440 «Про повернення коштів, витрачених як допомога по безробіттю [PERSON]», відповідно до якого наказано вжити заходів по поверненню коштів [PERSON], виплачених як допомога по безробіттю за період з 04.12.2001 року по 21.11.2002 року на суму 1\~155, 79 грн. ( а.с. 20) У відповідності до п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. На виконання п.7 Порядку, 20.12.2017 року на адресу [PERSON] було направлено Лист-претензію №ХМЦЗ-02-13655 разом з наказами про повернення коштів та актом розслідування страхових випадків з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання претензії у добровільному порядку. ( а.с. 21-22) До теперішнього часу незаконно отримана допомога по безробіттю в сумі 1\~155, 79 грн. [PERSON] в добровільному порядку не повернуто. За правилами ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в редакції станом на 20.06.2007 року) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин): зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах: б) громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою. включаючи підприємців, осіб зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві. (ч. 3 ст. 1 Закону) Судом встановлено, що відповідачем порушено умови по отриманню забезпечення на випадок безробіття, оскільки на момент встановлення статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю відповідач була зареєстрована як фізична особа-підприємець. Відповідно до статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа подає (надсилає) державному реєстратору реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. Дата внесення до Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, зареєстрована як ФОП (незалежно від того, сплачує вона єдиний податок чи перебуває на загальній системі оподаткування), не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.07.2014 року №21-79а14) Проте, відповідачем був проігнорований її обов'язок надання відповідної інформації, що в свою чергу спричинило незаконне отримання коштів у вигляді вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у розмірі 1\~155, 79 грн. Сума отриманих виплат у вигляді вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття підтверджується Довідкою Харківського міського центру зайнятості про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, що містяться в матеріалах справи. (а.с.236) Відповідно до ст. 1166 ЦК України , майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з [PERSON] вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 1\~155, 79 грн. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved