Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

25.02.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми сплаченого авансу солідарно, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 13 грудня 2019 року вона і відповідач за участю директора агентства нерухомості «Імперія» Григорук Ірини Михайлівни домовилися про купівлю-продаж будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] за 9000 доларів США. Вони домовилися, що угода купівлі-продажу вказаного будинку буде укладена в грудні 2019 р. При цьому вони підписали договір про завдаток від 13 грудня 2019 року, згідно з яким [PERSON] передала відповідачу [PERSON] суму грошей в розмірі 500 доларів, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти у майбутньому, що станом на 27.01.2020 року еквівалентно 12165 грн. = 500 x 24,33, де 500 - сума авансу; 24,33 - вартість одного долара за курсом НБУ, станом на 27.01.2020 року. Після того, як позивачка дізналася, що документи на обумовлену дату не підготовлені, що викликало сумніви в тому, що найближчим часом відбудеться угода, вона заявила, що передумала купувати будинок та попросила відповідачку [PERSON] повернути сплачену суму авансу. Бажаючи врегулювати питання мирним шляхом, вона телефонувала, щоб в досудовому порядку врегулювати спір, але відповідач навідріз відмовилася повернути їй гроші, посилаючись на те, що дана сума вважається завдатком, а тому поверненню не підлягає. У зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду за захистом свого права шляхом стягнення грошей з відповідача. Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (п. 4 ст. 208 ЦК України). Згідно положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. За положеннями ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до положень ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри (протокол про наміри, тощо), якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Враховуючи, що договір про завдаток не оформлений сторонами у формі встановленій для основного договору купівлі-продажу будинку, що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання їм сили попереднього договору, тому останній таким не вважається, а є договором про наміри. Відповідно до статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Договір купівлі-продажу житлового будинку між ними укладено не було, ніякого зобов`язання у позивачки з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Відповідач не є кредитором, а вона не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України, передані нею відповідачці гроші є авансом. Таким чином, відповідачі володіють грошовими коштами, що належать [PERSON] , без достатніх правових підстав. Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Верховним Судом України у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 зазначено, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Враховуючи, що за обставинами даної справи договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому отримана грошова сума відповідачами у розмірі еквівалентному 500 доларам США, що підтверджено договором про завдаток від 13.12.2019 року, є авансом, який підлягає поверненню не залежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу. 19.06.2020 р. надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] , у якому він зазначив, що вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з тих підстав, що в позовній заяві позивач вказує її в якості відповідача 2, а також агентство нерухомості «Імперія», яка є юридичною особою. Тобто в позові позивач вказала відповідачем 2 фізичну і юридичну особу одночасно, що є неприпустимим. В описовій частині позивач вже вказує її в якості директора агентства нерухомості «Імперія». Також позивач в позові вказує, що «після того, як я дізналася, що документи на обумовлену дату не підготовлені, вона заявила, що передумала купувати будинок та попросила відповідачку повернути сплачену суму авансу». Позивач не конкретизує в позові до кого саме з відповідачів вона зверталась. До [PERSON] з такими проханнями вона не зверталась. Більше того позивач вказує, що вона передавала грошову суму у 500 доларів США відповідачці [PERSON] . У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок виникає у випадках встановлених договором або законом. Тому не зрозуміло на якій правовій підставі позивачка стягує, начебто сплачені суми авансу, з двох відповідачів у солідарному порядку. Окрім цього позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів отримання відповідачами грошових коштів у вигляді авансу (завдатку). Пункт 1.1. Договору про завдаток 1.1 передбачає передання грошової суми у розмірі 500 доларів США, однак не підтверджує факту такого передання. Факт передання грошових сум фізичним особам підприємцям підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами: касовий ордер, чек, розписка тощо. Так само і отримання фізичною особою грошових коштів повинно супроводжуватись отриманням певних документів, підтверджуючих факт передання грошових коштів. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи був повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом публікації на офіційному веб сайті суду оголошення. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін судом встановлено наступне. Із договору завдатку від 13.12.2019 року вбачається, що [PERSON] , яка представляла інтереси [PERSON] , одержала 500 доларів США від [PERSON] у рахунок належних з неї за майбутнього договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості на доказ укладення договору і в забезпечення його виконання. Сторони, розуміючи значення своїх дій та без будь-якого примусу, цим договором висловлюють спільний намір і беруть на себе взаємне зобов`язання в строк до 26.12.2019 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , за ціною 9000 доларів США, в ціну включена оплата послуг агентства нерухомості в розмірі 500 доларів США за курсом НБУ. Об`єкт нерухомості належить продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. При цьому відповідач [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона під час укладення вищевказаного договору діяла на підставі доручення [PERSON] але вказала свої паспортні дані. Заперечувала факт отримання будь яких коштів від позивача. Аналіз укладеного сторонами договору свідчить, що цей договір є попереднім договором. За змістом статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Отже, зобов`язання за попереднім договором між сторонами припинились, оскільки основний договір між ними не було укладено у строк, обумовлений у попередньому договорі. Відповідно ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Тобто, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного сторонами. У аналогічній справі Верховний Суд України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12) зазначив, що оскільки договори купівлі-продажу нерухомого майна, які б за своєю формою та змістом відповідали закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, то передана відповідачу сума коштів є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Вказана правова позиція згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки основний договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу [PERSON] грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Суд вважає, що текст договору про завдаток від 13.12.2019 року, в якому зазначено у п. 1.1. Предмет договору, що покупець передає продавцю грошову суму в розмірі 500 доларів США (договір підписаний [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем), доводить факт передачі позивачем вказаних у договорі грошових коштів саме відповідачу [PERSON] , яка хоча і заперечувала в судовому засіданні цей факт, але в той же час не надала переконливих доказів на його спростування. Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом обов`язкового до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленому ЦК. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 532 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншім нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Сторонами було визначено одиницю вартісного виміру і обчислення авансу: аванс був переданий у долларах США. Якщо сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, то також разом із сумою, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим, для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно витягу з сайту Мінфіну, станом на 27.01.2020 року, курс долара НБУ становить 24,33 гривень за 1 долар США. Таким чином, борг відповідача згідно договору від 13.12.2019 року складає - 500 доларів США, або станом на 27.01.2020 року - 12165 грн. 00 коп. (500*24,33 грн. = 12165 грн. 00 коп.). Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення грошових коштів з відповідачки [PERSON] . У відповідності з вимогами ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках встановлених договором або законом. Передбачених законодавством підстав солідарної відповідальності [PERSON] та [PERSON] до суду не надано і судом не встановлено. А в матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , та уповноважувала [PERSON] на укладення домовленостей з [PERSON] з приводу продажу свого будинку та отримання авансу за будинок. Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення грошових коштів солідарно з відповідачки [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З уточненої позовної заяви вбачається, що позивачка вказала попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, в розмірі 1840,80 грн., з них: 840,80 грн. витрати по сплаті судового збору, 1000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, та просила стягнути вказану суму також в солідарному порядку з відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали позовної заяви не містять. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення в солідарному порядку витрат позивачки на професійну (правничу) допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам, а тому з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial