Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

25.05.2021 позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» в якому просив суд, стягнути з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на його користь виплати за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 472958,50 грн., 3% річних - 5611,37 грн., інфляційних втрат - 9539,33 грн. Крім того, просив суд стягнути витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються з розміру судового збору, що становить 4881,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу, що становлять 14 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 09.10.2015 року між Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського Харківський авіаційний інститут» та ним укладено контракт, відповідно до якого він був призначений на посаду проректора з науково-педагогічної роботи відповідача строком на 5 років - з 10.10.2015 по 09.10.2020 року. Наказом ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського Харківський авіаційний інститут» від 28.05.2019 № 268 «Про скорочення штату університету», у зв`язку з необхідністю вжиття заходів щодо зменшення фінансових витрат по коштах спеціального фонду Університету, уникнення дублювання функцій за посадами відділами), приведення штату Університету у відповідність до вимог чинних нормативно- правових актів вирішено скоротити 2 штатні одиниці посади проректора. 01.07.2019р. йому було вручено попередження про заплановане вивільнення, яке відбудеться 30.08.2019 року. 28.08.2019р. він подав на ім`я ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» заяву про надання чергової відпустки з подальшим звільненням, у зв`язку з скороченням штатів. Наказом в.о. ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 23.09.2019 №2215-ВК «Про припинення трудового договору» його 30.09.2019 звільнено з посади проректора з науково-педагогічної роботи у зв`язку з скороченням чисельності або штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 4.10 Контракту визначено, що у випадках припинення дії контракту (з поважних причин), крім порушень з боку проректора, поряд з виплатами, передбаченими чинним законодавством, йому сплачується одноразова допомога в розмірі п`яти середньомісячних зарплат. Відповідно до пункту 6.4 Контракту у будь-якому випадку розірвання Контракту, крім порушення законодавства з боку проректора, Університет виплачує [PERSON] одноразову допомогу згідно з пунктом 4.10 Контракту. Однак, Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» у порушення умов контракту виплату одноразової допомоги в розмірі п`яти середньомісячних зарплат позивачу не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. За результатами розгляду його позову, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 у справі № 953/21865/19, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 22.12.2020, позов задоволено та з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» стягнуто одноразову допомогу у розмірі 140284,30 грн. Також позивач зазначив. що з метою добровільного виконання зазначеного рішення суду він 21.01.2021 та повторно 05.02.2021 звернувся до Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» з заявою про сплату належних грошових коштів на банківські реквізити позивача. Разом з цим, він просив здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки, починаючи з 01.10.2019 року по день фактичної виплати. Відповідач 25.02.2021 здійснив позивачу виплату відповідно до рішення суду, однак не здійснив виплату середнього заробітку за час затримки всіх сум, що належало виплаті Позивачу, тому він звертається до суду з позовом про стягнення зазначених виплат. 02.09.2021 представник відповідача НАУ ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з наступних підстав. Позивач у позові зазначає, що у зв`язку з затримкою виплати одноразової допомоги, він звернувся до суду для стягнення середнього заробітку від дати звільнення - з жовтня 2019 року по місяць виплати одноразової допомоги - січень 2021 року (включно). Разом з тим, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу за вересень 2019 року, [PERSON] в день звільнення 30.09.2019 не працював (перебував у щорічній відпустці). Представник відповідача зазначає, що після, тобто після 30.09.2019 позивач не заявляв до Відповідача жодної вимоги про виплату сум, які належні йому при звільненні (одноразова допомога відповідно до контракту). Позивач лише в січні 2021 року направив Відповідачу вимогу про виплату вихідної допомоги, що підтверджує Позивач у своїй позовній заяві. Тоді як вихідну допомогу Позивачу було виплачено Відповідачем в лютому 2021 року в розмірі п`яти середніх зарплат. За таких обставин, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги з жовтня 2019 року по січень 2021 року є необґрунтованими. В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача також просив суд при розгляді даної справи врахувати неспівмірність розміру позовних вимог зі стягнення середнього заробітку та розміру вихідної допомоги Позивача, яку йому було виплачено. Як вбачається з позову, [PERSON] заявляє позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача середнього заробітку в сумі 472 958,50 грн за затримку виплати вихідної допомоги в розмірі 112 928,87 грн. За обставин даної представник відповідача зазначив, що, у будь-якому випадку є підстави для застосування зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке: По-перше, відповідач в день звільнення провів з Позивачем розрахунок при звільненні в повному обсязі в розмірі 33 553,73 грн, а саме 5 496,88 грн остаточний розрахунок та вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 28 056,85 грн. Тоді як вихідна допомога при звільненні в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат оспорювалась Відповідачем. По-друге, розмір вихідної допомоги, присуджений Позивачу у справі №953/21865/19 (140 284,30 грн нарахована та 112 928,87 грн виплачена), менша більш ніж у три рази (а виплачена - менша більш ніж у чотири рази), ніж заявлена до стягнення сума середнього заробітку Позивача за час затримку виплати при звільненні тієї ж допомоги (472 958,50 грн), тобто є непропорційною. Відповідач наголошує, що сума (472 958,50 грн) неспівмірна із дійсним розміром майнових втрат, які зазнав Позивач, недоотримавши вихідну допомогу в сумі 112 928,87 грн. По-третє, затримка виплати Позивачеві вихідної допомоги пов`язана з тим, що Відповідач заперечував, що Позивач має право на отримання такої допомоги, а тому факт порушення цього права та сума належної Позивачу вихідної допомоги були встановлені лише під час судового розгляду у справі №953/21865/19. По-четверте, метою відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є компенсація працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Так, у справі №953/21865/19 Позивач звернувся до Відповідача з позовом про стягнення вихідної допомоги в жовтні 2019 року. Разом з тим, Позивач одразу після припинення трудового договору з Відповідачем, почав працювати (та по теперішній час працює) в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова. При цьому, Позивач, від дати звільнення з Університету та до моменту подання позову в даній справі, отримував заробітну плату від нового роботодавця. Крім того, у своєму відзиві представник відповідача просив суд відмовити також в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, оскільки встановлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Крім того, представник відповідача зазначив про те, що з позову позивача не вбачається яким чином він розрахував суму до стягнення 473 960,53 грн. 09.09.2021 представник відповідача надав до суду додаткові пояснення на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву однією з підстав (критеріїв) щодо зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з Відповідача, було зазначено, що метою відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, є компенсація працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити. Так, у справі №953/21865/19 Позивач звернувся до Відповідача з позовом про стягнення вихідної допомоги в жовтні 2019 року. Разом з тим, Позивач з 02.10.2019, тобто через три дні після припинення трудового договору з Відповідачем, почав працювати (та по теперішній час працює) в Харківському національному університеті міського господарства імені О.М. Бекетова. При цьому, Позивач, від дати звільнення з Університету та до моменту подання позову в даній справі, отримав заробітну плату від нового роботодавця в розмірі 398 288,71 грн, що вбачається з довідок Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова. За таких обставин, від моменту звільнення та по дату подання позову, Позивач мав постійне місце роботи, отримував щомісячно заробітну плату, тому затримка виплати вихідної допомоги не спричинила позивачу істотних майнових втрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Чернишук О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених\~ст. 16 ЦК України\~способами, Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 09.10.2015 року між Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є. Жуковського « [PERSON] укладено контракт, відповідно до якого [PERSON] був призначений на посаду проректора з науково-педагогічної роботи відповідача строком на 5 років - з 10.10.2015 по 09.10.2020 року. Наказом ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 28.05.2019 № 268 «Про скорочення штату Університету», у зв`язку з необхідністю вжиття заходів щодо зменшення фінансових витрат по коштах спеціального фонду Університету, уникнення дублювання функцій за посадами (відділами), приведення штату Університету у відповідність до вимог чинних нормативно-правових актів вирішено скоротити 2 штатні одиниці посади проректора. 01.07.2019 р. [PERSON] було вручено попередження про заплановане вивільнення, яке відбудеться 30.08.2019 року. 28.08.2019 р. [PERSON] подав на ім`я ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» заяву про надання чергової відпустки з подальшим звільненням, у зв`язку з скороченням штатів. Наказом в.о. ректора Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 23.09.2019 №2215-ВК «Про припинення трудового договору» [PERSON] 30.09.2019 звільнено з посади проректора з науково-педагогічної роботи у зв`язку з скороченням чисельності або штату п.1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 4.10 Контракту визначено, що у випадках припинення дії контракту (з поважних причин), крім порушень з боку проректора, поряд з виплатами, передбаченими чинним законодавством, йому сплачується одноразова допомога в розмірі п`яти середньомісячних зарплат. Однак при звільненні [PERSON] з роботи Національним аерокосмічним університетом ім. М. Є. Жуковського не сплачена позивачу одноразову допомогу в розмірі 140284,30 грн. З вказаного приводу позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення коштів. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволення та \~ \~ \~ \~стягнуто з Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на користь [PERSON] кошти в розмірі 140284 грн. 30 коп. (а.с. 9-11). Постановою Харківського апеляційного суду від 22.12.2020 року, рішення суду залишено без змін. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 набрало законної сили 22.12.2020. З матеріалів справи також вбачається, що після набрання рішенням законної сили, 05.02.2021 року [PERSON] звернувся до ректора НАЕ ім. М.Є. Жуковського «ХАІ» з проханням добровільно виконати рішення суду, шляхом переказу призначених сум до сплат, на його реквізити, зазначені в заяві. Окрім того, позивач просив у зв`язку з затримкою зазначеної виплати, сплатити йому середній заробіток за час затримки у період з 01.10.2019 по день фактичної виплати грошових коштів (а.с. 104). 18.02.2021 [PERSON] звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Київським районним судом м. Харкова з виконання рішення суду про стягнення коштів. (а.с. 106). 25.02.2021 року, на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2020 року, на рахунок позивача [PERSON] відповідачем НЕУ ім. М.Є. Жуковського «ХАІ» перераховані грошові кошти, що підтверджується розрахунком з карткового рахунку позивача сформованого 13.05.2021. (а.с. 12). Середній заробіток за час затримки сплати всіх належних сум при звільненні, на рахунок позивача відповідач не сплатив, тому позивач звернувся до суду. Відповідно до частин першої та другої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у таких правовідносинах працівник також має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Загальною ознакою правової відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, є її компенсаторний характер. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 111 КЗпП України, необхідно враховувати: 1.розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Зазначений висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. вертаючись із позовом до суду, позивач зазначав, що у день звільнення йому не виплачена щорічна премія за 2016 рік, яка є складовою заробітної плати і яка передбачена контрактом, а тому роботодавцем не виконано вимоги статті 116 КЗпП України про виплату при звільненні всіх сум, що належать позивачу від підприємства, що є підставою для покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Судом встановлено, що одноразова допомога в розмірі 140284,30 грн. позивачу не була виплачена у день звільнення, а виплачена лише 25.02.2021 року, однак суд при вирішенні питання по суті враховуючи обставини справи, а саме: істотність диспропорції заявленої позивачем суми, що підлягає стягненню (розмір несвоєчасно виплаченої при звільненні одноразової допомого 1402884,30 грн., а розмір заявленого середнього заробітку за час затримки 472958,50 грн), нетривалий період затримки розрахунку (після набрання 22.12.2020 року рішенням законної сили про стягнення спірної суми одноразової грошової допомоги, фактично кошти були сплачені 25.02.2021 року, тобто на протязі двох місяців), врахувавши те, що у разі присудження позивачу до виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у заявленій сумі можуть бути порушені права інших працівників НАУ ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» на оплату їх праці, тому суд застосовує принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначивши його у розмірі 28053,85 грн, тобто в розмірі середньомісячної заробітної плати за місяць. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вимога позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості з виплати одноразової допомоги при звільненні є безпідставними, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такий висновок висловлений також у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц. З приводу вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем не було документально доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу в зазначеному розмірі, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Суд не приймає за доказ, долучену до матеріалів справи довідку адвоката Чернушик О.В. про начеб то отримання ним від позивача в якості оплати гонорару грошових коштів в розмірі 14\~000 грн. оскільки документи, що свідчать про оплату гонорару повинні бути оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням сплаченого позивачем судового збору в розмірі 4881,00 грн, а також пропрційності розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 280,66 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial