Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

24 березня 2016 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], аргументуючи тим, що їй згідно з договором купівлі - продажу від 24.07.2015 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Проте, в зазначеній квартирі залишився зареєстрованим колишній її мешканець [PERSON], який в квартирі не проживає. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, однак він не з'являється, не несе жодних витрат по комунальним платежам, з реєстраційного обліку добровільно не знімається. квартирою не цікавиться, даний факт порушує право власності позивача на квартиру, оскільки позбавляє можливості в повному обсязі користуватися житлом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» №128 від 12 липня 2016 року, про причини неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа Святошинський районний відділ державної міграційної служби України у м. Києві у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, подав клопотання про залучення у якості третьої особи Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, що здійснює повноваження з реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг». Третя особа Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. Свідок [PERSON], [INFO], який більше пів-року, допомагає позивачу з ремонтними роботами, повідомив, що кожного дня знаходиться в квартирі [ADDRESS], проте жодного разу не бачив [PERSON] і не знає цю особу. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу серії НАО №456516 (а.с. 7-9). Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується показами позивача, свідка. Відповідач не проживає в даній квартирі. Витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг відповідач не несе, жилим приміщенням не цікавиться. Водночас, відповідно до довідки Форми №3 від 26.02.2016 р. позивач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі, так само як і відповідач (а.с.13). Відомостей про укладення сторонами будь-яких договорів на користування квартирою матеріали справи не містять, також матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують рідство між позивачем та відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Тому в даному мають місце перешкоди у користуванні правом власності. Оскільки реєстрація сторонньої особи порушує права власника, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивачем надано докази, понесених витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 336.00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 551,2 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved