Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

25 червня 2005 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 25 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис № 328. Від сумісного проживання сторони мають сина - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31 травня 2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] , народився [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . 24 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 201, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів його доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для однієї дитини. 28.09.2018 року Московським відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015, що видав Московський районний суд м. Харкова. Відповідно до акту обстеження від 19.04.2021 року, складеного помічниками депутата [PERSON] та [PERSON] , за участю мешканців: [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , з метою встановлення факту постійного проживання батька разом сином було проведено перевірку та обстеження за заявою [PERSON] , 1974 року народження, і встановлено, що у квартирі [ADDRESS] , фактично без реєстрації по теперішний час проживає малолітній син заявника - [PERSON] . Також ними було встановлено належність та достатність умов для проживання, виховання та розвитку дитини за вказаною адресою, а саме: [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, [PERSON] з 17 січня. Дідусь та бабуся приймають активну участь у житті онука. Ілля має окрему обладнану для навчання кімнату а також планшет, комп`ютер, телевізор. В сім`ї склалися теплі відносин, у розмовах [PERSON] висловлював бажання проживати в сім`ї батька. Санітарно-гігієнічні умови є задовільними та відповідають встановленим законодавствам нормам. У сім`ї здорова та доброзичлива атмосфера, стосунки між батьками і сином ґрунтуються на любові, взаєморозумінні та підтримки один одного. Батько піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Батько опікується вихованням, духовним, фізичним та моральним розвитком сина: виховує його в дусі поваги до прав свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, забезпечує здобуття сином загальної середньої освіти та поважає його, стежить за його здоровієм своєї дитини. Дитина перебуває на повному утриманні та матеріальному забезпеченні батька. Члени сім`ї підтримують сумісне проживання батька з сином. Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Положеннями статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частинами 1, 3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Судом встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 з позивача стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідача у розмірі ј частини усіх видів його доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини. Частиною 1 статті 18 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 273 СК України унормовано, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 511/219/18 за своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. При цьому, зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Разом з тим, нормами СК України не передбачено припинення стягнення аліментів з батьків на утримання неповнолітніх дітей без припинення права на аліменти. Статтями 192 та 197 СК України передбачено спеціальні способи захисту прав платників аліментів, які застосовуються у разі зміни обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, і такими способами є зміна розміру аліментів або звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час розгляду справи судом було встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] з 17.01.2021 року проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, про що свідчать наявні у справі докази та пояснення відповідача, яка підтвердила факт проживання дитини разом з батьком з січня 2021 року по теперішній час та зазначила, що не заперечує проти тимчасового припинення стягнення аліментів до повернення сина до неї. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що з 17.01.2021 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення позивачем сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина та, відповідно, надають позивачу право вимагати звільнення від них. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18. Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 у справі № 2027/19045/2012 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується заявлених позивачем вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа у справі № 2027/19045/2012 від 17.04.2015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. У судовому засіданні 02.08.2021 року судом було роз`яснено позивачу та його представнику наслідки вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача від позовних вимог про визнати таким, що не підлягає виконанню і поверненню до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини. У зв`язку з тим, що позивач з власної ініціативи письмовою заявою відмовився від позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню і повернення до Московського районного суду м. Харкова виконавчого листа № 2027/19045/12 від 17.04.2015 року, виданого на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів доходів, починаючи з 23.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для однієї дитини, і відмова прийнята судом, провадження у справі в частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі частини 3 статті 206 та пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved