Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

25.07.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення щомісячно аліментів на малолітню дитину в розмірі 1/4 частини доходу відповідача та 1/6 частини доходу відповідача щомісячно на її утримання на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років. В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що 12.12.2015р. шлюб між сторонами було зареєстровано у відділі ДРАЦС Тернопільського МУЮ, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №2355 від 12.12.2015р. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], 18.10.2016р. народження. Наразі сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, після чого відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає, у звязку з чим позивачка і звернулась до суду з даним позов. Позивачка просила суд врахувати її скрутне матеріальне становище, повязане, зокрема, з тим, що вона з дитиною проживають у м. Дніпрі у орендованому житлі та взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи (уродженка м. Антрацит Луганської області). Позивачка 14.09.2017р. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 72). Відповідач в судове засідання 14.09.2017. не зявився, проте направив до суду свої письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково, погоджується зі стягненням з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно. Проти стягнення з нього на утримання позивачки грошових коштів заперечував у повному обсязі. Свою правову позицію відповідач обґрунтовує, зокрема, тим, що має на утриманні, окрім спільної з позивачкою доньки, малолітню доньку, [PERSON], народжену 27.08.2017р. у першому шлюбі. На підтвердження факту його добровільного утримання старшої доньки надав суду характеристику, складену матірю останньої, [PERSON] (а.с. № 44 47, 49). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін на загальних засадах, передбачених главою 7 розділу III ЦПК України, оскільки правова позиція відповідача щодо часткового визнання позовних вимог суду відома з наданих останнім письмових заперечень. Справа розглянута відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2015р., шлюб між сторонами було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №2355 від 12.12.2015р. (а.с. № 8). Судом також встановлено, що батьком малолітньої дитини [PERSON], 18.10.2016р. народження є відповідач (а.с. №9). Малолітня дитина мешкає зі своєю матірю [PERSON] [ADDRESS] (а.с. № 15 16), квартира орендується позивачкою на підставі договору оренди житла № 1 від 03.07.2017р. (а.с. № 17 19). Щомісячна плата за користування житлом складає 3000 грн. та оплату комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що позивачка та її донька взяті на облік Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі раді, як внутрішньо переміщені особи із зони проведення АТО (позивачка уродженка м. Антрацит Луганської області - а.с. № 15 16). Позивачка отримує державну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. щомісячно та державну допомогу на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 884 грн., що призначається з дня звернення за призначенням цієї допомоги по місяць зняття з обліку, але не більше шести місяців (а.с. № 72). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ИД № 055901, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 04.09.2007р., батьком [PERSON], 27.08.2007р. народження є відповідач, [PERSON] (а.с. № 48). Згідно довідки від 10.08.2017р., [PERSON] перебуває на обліку в Тернопільській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області як фізична особа підприємець з 18.08.2000р. Діяльність здійснює на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Згідно довідково поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за сім місяців 2017 р., сума доходу становить 72100 грн. (а.с. № 50). Відповідно до довідки від 17.08.2017р., [PERSON] працює у ТОВ «Євролайф Україна ЛТД» згідно цивільно-правового договору № 935900 від 28.03.2017р. та його комісійна винагорода за період з 28.03.2017р. по 31.07.2017р. складає 337 грн. 89 коп. (а.с. № 51). Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, починаючи від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини заповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ „Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Outcome: partial