Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

25 червня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 26 жовтня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 17204 гривень із терміном повернення до 27 жовтня 2020 року, зобов`язавшись повернути кредит згідно графіку платежів, сплативши 50% річних за користування кредитом, комісію за розрахунково касове-обслуговування. Посилаючись на те, що позичальник своїх договірних зобов`язань не виконав, кредит не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 16 червня 2021 року становить 51733,43 гривень, з яких: 16772,35 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21765,56 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 13195,52 гривень - заборгованість за комісією. Вказану заборгованість позивач і просив стягнути з відповідача, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволення позову в повному обсязі з викладених у позові підстав, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за відсутності відповідача та здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №20.15.000254, який складається із заяви про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки, заяви про надання кредиту з додатком, які містять умови кредитного договору. Відповідно до умов означеного кредитного договору відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 17204 гривень шляхом перерахування на відкритий для цього відповідачу картковий рахунок, зобов`язавшись повернути кредит до 26 жовтня 2020 року щомісячними платежами, сплативши 50% річних за користування кредитом, а також щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,95% від суми отриманого кредиту. Із матеріалів справи судом встановлено, що кредитодавець виконав належним чином свої договірні зобов`язання із надання кредиту у визначені договором розміри та строки, натомість позичальник належним чином свої договірні зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 16 червня 2021 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 51733,43 гривень, з яких: 16772,35 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21765,56 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 13195,52 гривень - заборгованість за комісією. Викладені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Зі змісту норм ст.ст.8, 9 Закону України «Про споживче кредитування» слідує, що кредитодавець має право включати до умов кредитного договору обов`язок позичальника сплачувати на користь кредитодавця комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №20.15.000254 від 26 жовтня 2018 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості, а у позивача - права вимагати від відповідача її погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved