Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

24 листопада Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», в особі директора Ю.А. Погорєлова, звернулось до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просить: - в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. звернути стягнення на предмет застави, що належить відповідачу, шляхом продажу заставного майна з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу буд-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям з обліку транспортного засобу марки LEXUS, модель GS 350, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС України, а також надати ТОВ «ФК «Фінрайт» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; - зобов'язати відповідача передати ТОВ «ФК «Фінрайт» предмет застави - транспортний засіб марки LEXUS, модель GS 350, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], з комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. В обґрунтування позову було зазначено, що 02.06.2008 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. (далі - кредитний договір) у відповідності до якого останній отримав кредит в сумі 74520 доларів США, що еквівалентно 2089599,65 грн., зі строком повернення кредитних коштів до 02.06.2015 р. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,50 % річних. У якості забезпечення виконання зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів [PERSON] уклав договір застави № 29Ф-АК/z408, за яким було передано в заставу транспортний засіб марки LEXUS, модель GS 350, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ в м. Харків 31.05.2008 р. Однак [PERSON] систематично не виконував свої обов'язки за вказаним кредитним договором 27.09.2015 р. між ВАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 270815нв, відповідно до якого, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло вимоги за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. 07.11.2017 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» було укладено договір факторингу № 07.11-ДГ, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло право вимоги за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. У зв'язку з систематичним невиконанням своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання. 27 листопада 2017 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про [PERSON], з метою отримання інформації про місце проживання ( перебування) фізичної особи згідно з ч. 3 ст. 122 ЦПК України (в редакції від 03.08.2017 року). 05 січня 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. У порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України відповідача було повідомлено про виклик в судове засідання через офіційний веб-портал судової влади України. 09 січня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. Позивач в судове засідання не з'явився, представник Панфьоров Ф.О. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивача, також просив суд у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справу був повідомлений у встановленому ЦПК України порядку, про причини неявки суду не повідомив. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 02 червня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29Ф-АК/408, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 74250 доларів США зі строком повернення кредитних коштів до 02.06.2015 р. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,50 % річних, про що свідчить копія зазначеного договору (а.с. 11). Як вбачається із копії договору застави № 29Ф-АК/z408 від 02.06.2008 р., який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрмоленко І.А., у якості забезпечення виконання зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів [PERSON] уклав договір застави № 29Ф-АК/z408, за яким було передано в заставу транспортний засіб марки LEXUS, модель GS 350, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР № 1 ГУМВСУ в м. Харків 31.05.2008 р., відповідно до п. 9.4. вказаного договору у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави, заставодержатель має право достроково стягнути суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави ( у т.ч. вилучити предмет застави) (а.с. 14). Із копії заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 11.06.2012 р. вбачається, що судом було задоволено позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ Банк» суми заборгованості за договором кредиту № 29Ф-АК-408 від 02.06.2008 р. у сумі 1370502,23 грн. (а.с. 8). Однак, відповідно до копії договору про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 270815нв від 27.09.2015 р. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір про відступлення права вимоги (а.с. 16). Згідно п. 2 цього договору первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення та сплачує первісному кредитору за відступлення права грошової вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строку, які встановлені цим договором. Як вбачається із копії витягу із реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги № 270815вб від 27.09.2015 р. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги у тому числі й за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р., у якому боржником є [PERSON] (а.с. 19). 07 листопада 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» уклали договір факторингу № 07.11.17-ДГ, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», а ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» приймає права вимоги та в їх оплату зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату та на умовах, визначених договором факторингу, що вбачається з копії договору факторингу № 07.11.17-ДГ від 07.11.2015 р. (а.с. 20). Відповідно до п. 2.5. зазначеного договору одночасно з відступленням права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» переходять усі права ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за усіма договорами забезпечення, пунктом 7.1. зазначеного договору встановлено, що після відступлення права вимоги за цим договором, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не здійснює управління на обслуговування заборгованостей боржників. Як вбачається із копії витягу із реєстру боржників договору факторингу № 07.11.17-ДГ від 07.11.2015 р. ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло право вимоги у тому числі й за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р., у якому боржником є [PERSON] (а.с. 22). Під час оформлення відступлення права вимоги, відповідно до ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а потім ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами переходили до нового кредитора/фактора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Відповідачем не надано доказів виконання боржником свого обов'язку ані первісному, ані наступним кредиторам. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 13 Закону України «Про заставу» (в редакції від 20.06.2007 р., що діяла на момент укладення договору № 29Ф-АК/z408 від 02.06.2008 р.) унормовано вимоги до форми договору застави. Так, зокрема, зазначено, що договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Також передбачено, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Законодавством України може бути передбачено й інші випадки нотаріального посвідчення договору застави. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Як вбачається із копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) станом на 10.11.2017 р. на підставі договору факторингу № 07.11.17-ДГ від 07.11.2015 р. було замінено обтяжувача з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» (а.с. 24). Статтею 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави: у разі порушення заставодавцем правил про наступну заставу; у разі порушення заставодавцем правил про розпоряджання предметом застави; в інших випадках, встановлених договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 та 7 статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішення суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з статтею 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. Вищевикладені норми дають підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06.03.2013 р. у справі за № 6-10цс13. Відтак, оскільки зобов'язання [PERSON] за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. до моменту прийняття судом рішення по даній справі добровільно не виконані, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на заставлене майно за рахунок предмета застави для задоволення вимог за кредитним договором № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. Спосіб звернення стягнення обраний позивачем відповідає вимогам положень ст. ст. 25, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Судом встановлено, що вартість предмету застави при укладанні договору № 29Ф-АК/z408 від 02.06.2008 р. сторони погодили у сумі 416625 грн., сума заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 29Ф-АК/408 від 02.06.2008 р. становить 74250 доларів США. Доказів іншої вартості предмету застави сторонами не надано. Крім того, згідно вимог ч. 4 ст. 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов'язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю виконаним і обтяжувач не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання. Визначаючи розмір заборгованості та її складові, суд виходить із відомостей, що містяться у витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 07.11.17-ДГ від 07.11.2015 р. (а.с. 22). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved