Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

26.07.2019 позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Решетилівського районного суду від 21.12.2010 з відповідача стягувалися аліменти на користь позивачки у розмірі 1/3 частина його доходу щомісяця на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ; на даний час [PERSON] є повнолітнім, а розмір витрат на утримання дочки значно зріс, при цьому позивачка сама утримує неповнолітню дочку, маючи з доходу лише пенсію у розмірі 1497 грн, а відповідач ігнорує прохання позивачки розділити витрати, що пов`язані з придбанням одягу, взуття, шкільного приладдя для дочки, необхідними для її розвитку відвідуванням музеїв, галерей, придбанням книг, журналів тощо, тому позивачка змушена звернутися до суду. Провадження у справі відкрито 10 вересня 2019 року суддею Лизенко І.В., яка ухвалила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження і призначила судове засідання на 03.10.2019. В судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. Позивачка подала до суду письмову заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначила, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач також не з`явився в судове засідання, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, при цьому від відповідача надійшла письмова заява, у якій він просив розглядати справу без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Судовий розгляд здійснюється в порядку визначеному ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.12.2010 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 листопада 2010 року і додосягнення дітьми повноліття (а.с. 5). [PERSON] , [INFO] , на даний час є повнолітнім, отже аліменти стягуються на утримання неповнолітньої дочки, з урахуванням правил визначених частинами 2, 3 ст. 183 СК України, відповідно до яких якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (1/6 частина доходу відповідача щомісяця), що також підтверджено копією довідки Решетилівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області (а.с. 12). [PERSON] є дочкою відповідача, що встановлено із копії свідоцтва про народження (а.с. 7). Дитина проживає разом із матір`ю в с. Піщане Решетилівського району, що встановлено із довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради, виданої 15.07.2019 (а.с. 11). Позивачка зазначила, що аліментів, які на даний час стягуються на утримання неповнолітньої [PERSON] із відповідача, з урахуванням частини її доходу, яку вона витрачає на утримання доньки, не достатньо для належного матеріального забезпечення, тому розмір аліментів має бути збільшено. Копія довідки, яка видана 16.07.2019 Решетилівським об`єднаним управління ПФУ свідчить, що [PERSON] знаходиться у них на обліку і отримує пенсію по інвалідності, яка становить 1497 грн на місяць (дані станом на червень 2019 року) (а.с. 10). Згідно з довідкою про нараховані та отримані аліменти, виданою 22.07.2019 Решетилівським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, щомісячно, у січні-червні 2019 року, [PERSON] мав сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1013,50 грн (а.с. 13). З пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З урахуванням вищевикладеного, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивачки, до розміру 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved