Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

26.10.2018 р. позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягувати з останнього аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. в місяць до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.03.2017 року розірвано. Від подружнього життя у них з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає їй коштів на утримання дітей. Зазначає, що вона ніде не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, коштів які вона отримує не вистачає, самостійно вона не має змоги забезпечити дітей всім необхідним, в основному змушена випрошувати гроші на утримання дітей. Ствердила, що на даний час відповідач працює, хоча вона не знає де саме. 01.04.2019 року у судове засідання сторони не зявилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 18.01.2019 р., 25.02.2019 р. та 01.04.2019 р. не зявився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. При цьому, відповідачемне було подано відзиву. На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 28.03.2017 року розірвано. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-СГ №384637 від 30.08.2013 року та серії І-СГ №543404 від 15.06.2017 року. Зі змісту позовної заяви випливає, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання непрацездатної колишньої дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною. Доходів позивачки не достатньо для самостійного утримання, оскільки вона на даний час не працює. Відповідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86, 88цього кодексу. Згідно ч.\~ч.\~2,\~4\~ст.\~84\~СК України,\~дружина,\~ з\~ якою\~проживає дитина,\~ має\~право на\~утримання від\~чоловіка -\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи потреби позивача та те, що дитина проживає з нею, остання не в змозі працевлаштуватися так як зайнята доглядом за дитиною, що не досягла 3-х річного віку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, відтак позов підлягає задоволенню. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову.

Outcome: approved