Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

26.05.2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 03.01.2016р., право приватної власності на земельну ділянку площею 4,7 га, яка розташована в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 03.01.2016р. Позов мотивований тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та після його смерті звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини. До спадкового майна входить вказана земельна ділянка, право на яку посвідченого Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 420039, виданого 15.06.2006р. Врадіївською районною державною адміністрацією, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв'язку з тим, що у нього оригінал державного акту на землю не зберігся, а дублікат державного акту видається лише власнику земельної ділянки, який помер, це було підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази та перевірив законність визнання позову, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи 03.01.2016р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 227296 від 04.01.2016р. Згідно довідок Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 305 та № 306 від 10.05.2016р. [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: вул. Шевченка, 2, с. Йосипівка Врадіївського району Миколаївської області. На території Гуляницької сільської ради спадкоємці першої черги після померлого [PERSON] не зареєстровані та не проживають. Відповідно до державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 420039 виданого 15.06.2006р. Врадіївською районною державною адміністрацією, [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 4,7 га, кадастровий номер 4822380800:01:000:0293, яка розташована в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя, 06.08.2014р., [PERSON] заповів позивачу вказану земельну ділянку, що підтверджується заповітом від 06.06.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], реєстровий номер 807. Після смерті [PERSON], за заявою позивача про прийняття спадщини за заповітом, відкрита спадкова справа № 5/2016, що підтверджується довідкою Врадіївської державної нотаріальної контори № 441/01-16 від 02.06.2016р. Згідно довідки Врадіївської державної нотаріальної контори № 443/01-16 від 02.06.2016р. в матеріалах спадкової справи № 5/2016 відомості щодо інших спадкоємців після померлого [PERSON], в тому числі передбачених ст. 1241 ЦК України, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, відсутні. Постановою № 415/02-31 від 25.05.2016р. державний нотаріус Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,7 га у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В зв'язку з вищевикладеним позивачем в Газеті Врадіївської райдержадміністрації і районної ради Миколаївської області Вісник Врадіївщини № 39 (9689) від 25.05.2016р. розміщено оголошення про те, що загублений державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 420039 виданий 15.06.2006р. на ім'я [PERSON], вважати недійсним. Відповідно до висновку оцінювача від 15.04.2016р. оціночна (ринкова) вартість даної земельної ділянки становить 48 217 грн. 00 коп. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. За вимогами ст. 126 ЗК України право власності оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який передбачає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Підставою для державної реєстрації прав є рішення судів, що набрали законної сили ( ст. ст. 16, 19 Закону). Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України витрати понесені позивачем зі сплати судового збору залишаються за останнім.

Outcome: approved