Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

26.09.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки від загальної площу 0,0737 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , свої вимоги мотивує тим, що вищевказане майно належить її батьку [PERSON] .[INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги являються дружина спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] Позивач прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, частка померлого не визначена в праві спільної сумісної власності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської областів судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просить справу розглянути за його відсутністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїл управління Держгеокадастру в Одеській області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 27.12.1979 року, зареєстрований КП «Ізмаїльське МБТІ» в книгу реєстру за №2-145, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» від 19.09.2018 року №1548; - земельна ділянка площею 0,0737 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 10.01.2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, з урахуванням викладеного, [PERSON] належить: - 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частка земельної ділянки від загальної площі 0,0737 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частка земельної ділянки від загальної площі 0,0737 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 50938778 від 15.02.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] померлого [INFO] року - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.10.1969 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.04.1991 року Ізмаїльським міським відділом ЗАГС, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 21.12.1963 року. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено записом в будинковій книзі на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Крім того, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON] , що підтверджено відповідною заявою в матеріалах спадкової справи №15/2018. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. від 20.08.2018 року за №727/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, частка померлого не визначена в праві спільної сумісної власності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved