Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

26 листопада 2019 року представник позивача за довіреністю Гребенюк М.О. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 10.07.2017, без номера, відповідач отримала кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови) та Тарифами Банку складає між сторонами Договір (далі - Договір від 10.07.2017), що підтверджується підписом у заяві та надав право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.5 та п. 2.1.1.2.6, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.11 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 16.07.2019 порушила зобов`язання за Договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 105517,98 грн, з яких, заборгованість за тілом кредиту - 56212,67 грн, за простроченим тілом кредиту - 40252,45 грн, за нарахованими відсотками - 3552,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина) та штраф (процентна складова) - 5000,86 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у зазначеному розмірі та сплачені судові витрати. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 06.12.2019 справу клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково. У судове засідання сторони повторно не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не проживає за цією адресою, про причини неявки суду не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подала. Відповідне оголошення було опубліковане на веб-порталі судової влади України. Представник позивача направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що відповідач 10.07.2017 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У тексті цієї Анкети-заяви містяться анкетні дані відповідача, її контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Також зазначено, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Підписанням цієї Анкети-заяви вона у повному обсязі приєдналась до Умов, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www.privatbank.ua., та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування. Погодилась зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах, та з тим, що зміни до Умов вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє її про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами каналі зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов є підтвердженням її погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов. Вона зобов`язалася самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку privatbank.ua (а.с.8 - копія Анкети-заяви). Отже Анкета-заява взагалі не містить будь-яких відомостей про намір відповідача як позичальника отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, даних щодо типу кредитування, щодо погодження сторонами кредитного ліміту, щодо процентної ставки, щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, щодо отримання відповідачем кредитної картки, строку дії цієї картки, щодо відкриття рахунку на її ім`я, щодо прийнятого Банком рішення за заявою відповідача та даних про умови кредитування тощо. Позивач обґрунтував позовну заяву тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, не зазначаючи при цьому ані розміру відсотків за користування кредитом, ані кінцевого терміну повернення кредитних коштів. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором станом на 16.07.2019 становить 105517,98 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 56212,67 грн, за простроченим тілом кредиту - 40252,45 грн, за нарахованими відсотками - 3552,00 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн (фіксована частина), та штраф (процентна складова) - 5000,86 грн (а.с.7 - розрахунок). [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.41 - адресна довідка). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач просить у тому числі, крім тіла та простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором від 10.07.2017, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) та інші умови. Проте Анкета-заява про приєднання до Умов та правил від 10.07.2017, надана позивачем на підтвердження своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, жодним чином не підтверджує наміру відповідача отримати саме кредитну картку, про що свідчить відсутність необхідних відміток в заяві та суми бажаного кредитного ліміту за картковим рахунком. Наданий позивачем Витяг з Тарифів «Універсальна» не містить підпису відповідача. Позивач не надав належних та достатніх доказів щодо видачі відповідачу по її Анкеті-заяві будь-якої кредитної картки, що саме надані ним Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов, а також те, що зазначені документи на момент підписання відповідачем Анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафу), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, позивач також не надав. У позовній заяві не зазначено, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із обґрунтуванням об`єктивних причин неможливості їх надання в строк, визначений законом, позивач не подавав. Натомість, підтримуючи позов у повному обсязі, зазначив про наявність необхідних доказів у матеріалах справи. Оцінюючи аргументи позивача про те, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, які розміщено на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua та які разом із Тарифами становлять договір, що підтверджується її підписом у Анкеті-заяві, суд вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленій у аналогічних правовідносинах, зміст якої зводиться до того, що роздруківка Умов із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяги з Тарифів та з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Законних підстав відступити від цього правового висновку за встановлених обставин суд не вбачає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до уваги як належний доказ розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, як такий, що підтверджує надання кредиту та наявність кредитних правовідносин, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не є підтвердженням наявності заборгованості та нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити судом. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивач також не надав. Крім того, цей розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, не скріплений печаткою банку всупереч нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України від 17квітня 2003 року №55. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення цього розрахунку справа не містить. Таким чином суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованості. При цьому суд враховує, що уповноважений представник позивача просить розглянути справу за наявними матеріалами, а висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд також враховує, що банківське обслуговування фізичних осіб передбачає, крім надання споживчих кредитів, інші види послуг. Однак із наданих позивачем доказів не вбачається за можливе визначити вид послуги, обраної відповідачем. Вбачається, що неподання відповідачем відзиву на позов не свідчить про те, що такий позов визнано нею та не звільняє позивача від обов`язку доказування. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, оскільки в судовому засіданні не доведено, що між сторонами було досягнуто згоди щодо виду договору та істотних умов такого договору, а також надання відповідачу кредиту на підставі поданої нею заяви. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн (а.с.1 - платіжне доручення). Судові витрати вбачається за необхідне покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed