Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

25.05.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій він просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником будинку за адресою [ADDRESS] , в якому зареєстрований його син - відповідач, однак не проживає з 1999, а проживає за адресою с.Лани Пустомитівського району Львівської області в будинку своєї матері. З посиланням на ст. 319 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 11.08.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.04.2018, позивач [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Довідкою про склад сім`ї від 09.02.2020 №493 доводиться, що у будинку позивача зареєстрований його син - відповідач [PERSON] (а.с. 9). Водночас, як доводиться актом обстеження місця проживання виконавчого комітету Нижньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 09.02.2018, за №492, при обстеженні виявлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає в будинку за адресою [ADDRESS] з 1999 (а.с.12). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник щодо права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у спірному будинку, який є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням. Згідно приписів п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач звільнений від сплати судового збору так як є інвалідом 2 групи. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved