Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

25.12.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області на житловий будинок з господарськими будівлями [NUMBER], що розташований по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 2,7738 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріальна контора не має можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, так як право власності на будинок за батьком не було зареєстровано, що і змусило позивача вирішувати зазначене питання у судовому порядку. В судове засідання позивач позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач також надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. За змістом ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (змінила прізвище на підставі свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 05.12.1981 року) народилася [INFO] і її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.12, 13). [INFO] в с. Заболоть Радомишльського району помер її батько [PERSON] (а.с.14). Згідно виданої виконкомом Заболотської сільської ради довідки від 06.11.2015 року померлий [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований вбудинку [NUMBER], що розташований по [ADDRESS]. Крім померлого в цьому будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] (а.с.16). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок [NUMBER] по [ADDRESS], виготовленого 15.04.2010 року власником зазначеного домоволодіння вказаний [PERSON] Житловий будинок збудований в 1956 році, крім цього будинку на території домоволодіння знаходяться допоміжні будівлі та споруди : сарай 1957 року забудови; вбиральня, огорожа та ворота 1965 року забудови; три сараї 1984 року забудови (а.с.17-19). Як вбачається із довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.04.2010 року право власності за гр. [PERSON] на цілий житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Вартість житлового будинку з надвірними спорудами складає 28097 грн. (а.с.20). Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,7738 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Заболотської с/р Радомишльського району цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.21). В матеріалах справи знаходиться заява [PERSON], (жінки спадкодавця [PERSON] та матері позивача [PERSON].), яка відмовляється від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] Заява датована 20 листопада 2015 року (а.с.26). Згідно відповіді Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 19.01.2016 року спадкоємці після смерті [PERSON], який помер [INFO], із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Спадкова справа до майна [PERSON] нотаріальною конторою не заведена (а.с.38). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed