Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

26.12.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 16441 грн. 56 коп. додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного судувід 17.11.2009 року аліментів в розмірі 370 грн. є недостатньою, відповідач в даний час служить в збройних силах України, отримує достатню заробітну плату і може сплачувати аліменти в частці від отриманого доходу, однак добровільно цього робити не хоче. Крім того, вона несе додаткові витрати, пов`язані з навчанням дитини в школі мистецтв, а також лікуванням дитини. Таким чином, починаючи з вересня 2009 року, фактично зазнала витрат, викликаних особливими обставинами розвитком здібностей дитини та хворобою, в розмірі 16441 грн. 56 коп., які просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково лише в частині додаткових витрат в сумі 400грн. в частині зміни способу стягнення аліментів позовне визнав. Мотивуючи тим, що відповідач перебуває на військовій службі\~ не за контрактом а за призовом під час мобілізації з березня 2014 року на особливий період та підлягає відповідно до діючого законодавства демобілізації в березні 2015 року, а тому підстав для зміни способу стягнення аліментів немає. Додаткові витрати позивачкою непідтверджені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с.33/, яка знаходиться на утриманні позивачки /а.с.19/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 17.11.2009 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки в розмірі 370 грн. щомісячно /а.с.8/. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З довідки про доходи, виданої військовою частиною А 0409 від 04.02.2015 року, слідує, що середньомісячна заробітна плата відповідача становить 3366 грн. 99 коп. /а.с.60/ В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, з часу ухвалення судового рішення матеріальне становище відповідача змінилося: він має офіційне місце роботи та сталий заробіток, що є підставою для зміни розміру аліментів та способу виконання їх стягнення. Враховуючи те, що відповідач є особою молодого віку 39 років, має нормальний стан здоров`я, працездатний, перебуває на військовій службі, на утриманні має малолітню дитину від іншого шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний частково сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини дещо завищеними і, враховуючи, матеріальний стан відповідача, задовольняє їх частково стягує аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини його заробітку (доходів) щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дівчинки, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. \~ \~ \~ \~Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, спільна дочка сторін [PERSON] , навчається в школі\~ мистецтв міста Новоград-Волинський на платній основі\~ та розмір навчання\~ за період з 2009 року по\~ травень 2015 року становить 2900грн.(а. с. 24, 25) та вартість придбаних художніх матеріалів становить 6315грн. 20 коп. (а. с. 30,31,32). Крім того позивачкою були понесені витрати на лікування дитини, а саме: лікування призначене кардіологом вартість якого складає 257грн. 21 коп. (а. с.6,7); оплата внесків за дитину до\~ благодійної організації «Лікарняна каса Житомирської області» в розмірі 400грн. (а. с. 9,10); стоматологічне лікування, вартість якого складає 4215грн.(а. с. 11, 13, 14, 15, 16,17,18, 26).\~ Загальна сума додаткових витрат складає 14087грн.41 коп. (2900 + 6315,20 + 257,21 + 400 + 4215). Решта суми заявленої у вимогах про стягнення додаткових витрат позивачкою не підтверджено в судовому засіданні. З урахуванням принципу рівності батьківських обов`язків по утриманню дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача половину доведеної та підтвердженої в судовому засіданні суми додаткових витрат, понесених позивачкою у розмірі 7043грн. 70 коп. (14087,41:2=7043,70). Також суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial