Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

25.02.2016 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрсСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та нею 16.08.2005 року було укладено кредитний договір №9-5G9/08-2005МК про надання поновлюваної кредитної лінії на суму 55 000,00 доларів США та додаткову угоду №802 до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №802-о від 16.08.2005 року. Для забезпечення в повному обсязі всіх грошових зобов`язань за укладеним кредитним договором між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено 16.08.2005 року нотаріально посвідчений договір іпотеки. ПАТ «УкрСиббанк» у 2011 році звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до позивачки про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 442 008,75 грн. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов було задоволено та стягнуто з неї заборгованість за кредитним договором в розмірі 442 008,75 грн. та 1 820 грн. судові витрати. Після оскарження зазначеного рішення в апеляційному порядку, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.10.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено а заочне рішення залишено без змін. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» було укладено з ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Перелік прав вимоги включає в себе: відступлення права грошової вимоги за кредитним договором №F9-5G9/08-2005М від 16.08.2005 року; відступлення прав за договором застави без номера від 16.08.2005 року, де в додатку 1 зазначено, що заставодавцем є позивач. Позивач зазначає, що жодного договору застави (іпотеки) житлової нерухомості між нею та ПАТ «УкрСиббанк» не укладалось. Позивач вважає, що відповідач ПАТ «УкрСиббанк» до укладення з відповідачем ПАТ «Дельта Банк» спірної факторингової угоди від 08.12.2011 року, вже реалізував своє право грошової вимоги до неї, шляхом пред`явлення відповідного позову, який в подальшому був задоволений судом, внаслідок чого кредитор - ПАТ «УкрСиббанк» отримало процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобов`язанні. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії №9-5G9/08-2005МК від 16.08.2055 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] ; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №9-5G9/08-2005МК від 16.08.2005 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Згідно заперечень проти позову від відповідача ПАТ «УкрСиббанк», останній зазначає, що позивач звернулась до суду за межами строку позовної давності та зазначає, що позивачка помилково вважає, що на стадії судового процесу-виконання судового рішення законом заборонено замінювати сторону за правочином внаслідок відступлення права вимоги (том 1 а.с. 49-50). 02.03.2016 року ухвалою суду позов залишено без руху (том 1 а.с. 36). 06.04.2016 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (том 1 а.с. 40). 07.07.2016 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивачка просить суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права грошової вимоги за договором про надання поновлюваної кредитної лінії №F9-5G9/08-2005МК від 16.08.2055 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] ; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором №F9-5G9/08-2005МК від 16.08.2005 року, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] (том 1 а.с. 92-93). 10.10.2016 року згідно розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, справу направлено на повторний автоматизований розподіл (том 1 а.с.129). 11.10.2016 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено головуючого суддю Семаніву Ю.В. (том 1 а.с. 130). 01.11.2016 року ухвалою суду справи прийнято до свого провадження (том 1 а.с. 132). 28.07.2017 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, визначено головуючого суддю Шум Л.М. (том 1 а.с. 190). 25.09.2017 року ухвалою суду справу прийнято до свого провадження (том 1 а.с. 192). 24.01.2018 року ухвалою суду визначено розглядати справу у загальному позовному провадженні (том 1 а.с. 201-202). 11.09.2018 року ухвалою суду задоволено заяву позивачки про забезпечення позову (том 1 а.с. 231-232). 28.12.2018 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2018 року скасовано і прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (том 2 а.с. 39-45). 28.04.2020 року ухвалою суду заяву позивачки про забезпечення позову задоволено частково, заборонено фінансовій компанії «Інвест-кредо», здійснювати будь-які дії, в тому числі, вчиняти продаж прав по кредитному договору №9-5С9/08-2005 МК до розгляду справи по суті (том 2 а.с. 109-110). 03.06.2020 року ухвалою суду заяву позивачки про забезпечення позову задоволено, заборонено ПА «Дельта Банк», державному реєстратору та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти дії з приводу відчуження, міни, дарування, передачі в оренду, внесення до статутного капіталу та розпорядження нерухомим майном, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією та перереєстрацією права власності та інших прав щодо квартири розташованої за адресою [ADDRESS] до розгляду вищезазначеної цивільної справи по суті. Заборонити ТОВ фінансова компанія «Інвест-кредо» державному реєстратору та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам вчиняти дії з приводу відчуження, міни, дарування, передачі в оренду, внесення до статутного капіталу та розпорядження нерухомим майном, вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією та перереєстрацією права власності та інших прав щодо квартири розташованої за адресою [ADDRESS] до вирішення справи в суді (том 2 а.с. 134-135). 04.06.2020 року ухвалою суду виправлено описку в ухвалі суду від 03.06.2020 року та зазначено вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру розташованої за адресою [ADDRESS] (том 2 а.с. 137-138). 19.08.2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва скасовано та відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] (том 2 а.с. 233-237). 08.12.2020 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» задоволено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 3.06.2020 року скасовано, відмовлено [PERSON] у забезпеченні позову (том 3 а.с. 56-61). У судове засідання сторони не з`явились, хоча про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином, однак від представника відповідача АТ «УкрСиббанк» надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі (том 3 а.с. 96). Від представника ТОВ «Фінансова компанія «Інвест кредо» надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі (том 3 а.с. 98). Від позивача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання без його участі (том 3 а.с 99). Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.08.2005 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянкою [PERSON] укладено договір про надання поновлюваної кредитної лінії №9- 5G9/08-2005МК згідно якого, банк надав кредитну лінію в іноземній валюті, що дорівнює 55 000 доларів США (том 1 а.с. 16-19, 59-62). 16.08.2005 року укладено договір іпотеки № 9- 5G9/08-2005МК між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , що є майновим поручителем за зобов`язаннями [PERSON] , згідно договору про надання поновлюваної кредитної лінії № 9- 5G9/08-2005МК від 16.08.2005 року. Відповідно до пункту 1.4 зазначеного договору, предметом іпотеки є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (том 1 а.с 20-23, 63-64). 08.02.2011 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 31 800,12 доларів США, заборгованість по процентах 9 741,49 доларів США, 4 797,58 доларів США пеню за прострочення сплати процентів, 9 541,26 доларів США пеню за прострочення повернення кредиту, всього 55 880,45 доларів США, що за курсом НБУ становить 442 008 грн. 75 коп. та 1 820 грн. судових витрати, а всього стягнуто 443 828 грн. 75 коп. (том 1 а.с. 24-25). 24.10.2012 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2011 року залишено без змін (том 1 а.с. 27-28). 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельтабанк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (том 1 а.с. 29-30). У додатку 1 переліку прав вимоги за кредитами зазначено номер кредитного договору 10110483000, № кредитного договору (первоначальный) F9-5G9/08-2005МК від 16.08.2005 року, назва боржника (позичальника) за кредитним договором [PERSON] , назва застоводавця [PERSON] (том 1 а.с. 31-32). Згідно акта прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало а ПАТ «Дельта Банк» отримало документи щодо стягнення заборгованості боржників, а саме: ПІБ Боржника [PERSON] , номер кредитного договору 10110483000, номер кредитного договору (первісний) 9-5G9/08-2005МК (том 1 а.с. 67). Дослідивши вказані документи, суд констатує не відповідність номерів договорів, які надані сторонами, як зазначає позивач вона уклала з відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання поновлюваної кредитної лінії №9- 5G9/08-2005МК на якому поверх номера договору нанесений напис «№10-110.483000», однак у копії договору, який наданий представником АТ «УкрСибБанк» у додатку до заперечення проти позову зазначений напис відсутній. Суд констатує той факт, що під час укладення спірного договору у додатку 1 переліку прав вимоги за кредитами зазначено номер кредитного договору 10110483000, № кредитного договору (первоначальный) F9-5G9/08-2005МК від 16.08.2005 року, назва боржника (позичальника) за кредитним договором [PERSON] , назва застоводавця [PERSON] , який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зазначено номер кредитного договору 10110483000, однак відповідачами не надано жодного доказу, на підтвердження того, що кредитний договір №10110483000, який передано ПАТ «Дельта Банк» є кредитним договором який укладений з [PERSON] №9-5G9/08-2005МК. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить визнання правочину недійсним. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). За договором відступлення права вимоги можуть бути відступлені права вимоги за будь-якими договорами (наприклад, купівля-продаж, постачання, позика, позичка, кредит тощо) будь-яким кредитором. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання відповідних правових наслідків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, що спірні договори укладені у відповідності з вимогами ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved