Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

25.04.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ФО-П [PERSON] про захист прав споживача, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 26.07.2012 року відповідачем було прийнято замовлення від позивача на виготовлення ліжка (1 шт.), тумби приліжкові (2 шт.), комод (1 шт.), підвазонник (1 шт.). На підтвердження договору між споживачем і продавцем була оформлена квитанція, відповідно до якої була внесена попередня оплата в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, що відповідає положенням ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України. Отже споживач (позивач) виконав в повному обсязі належним чином взяті на себе зобов'язання за договором. Загальна сума договору складає 56850 (п'ятдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят) гривень 00 копійок, строк виконання замовлення - 30.10.2012 року. Відповідач порушив свій обов'язок щодо строку виконання зобов'язання, як істотної умови договору, так як товар до 30.10.2012 року не був переданий споживачу. У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язання, виникають певні правові наслідки, які позивач просить суд застосувати, ухваливши судове рішення, так як самостійно відповідач відмовляється задовольнити вимоги позивача, на претензію не відповів. До зазначених наслідків входить повернення сплаченої суми попередньої оплати, сплата штрафних санкцій, процентів, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди та покладенням на відповідача судових витрат. Також позивач зазначила в позові, що вона є споживачем, діяльність відповідача спрямована на задоволення її потреб,тому до правовідносин, що між ними виникли слід застосовувати положення Закону України «Про захист прав споживачів». Так, з посиланням на ч.2 ст. 693 ЦК України, позивача вказує, що вона має право на повернення відповідачем 30000 грн. Крім того, відповідно до ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення сплачується пеня в розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 549, 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В уточненій позовній заяві від 16.08.2013 року позивач вказує, що станом на 27.08.2013 року строк прострочення складає 301 день, тому сума пені дорівнює 513355,50 грн., та додає відповідні розрахунки. Також, із посиланням на ч. 3 ст. 693, ч. 1 ст. 536 ЦК України, позивач вказує, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня повернення йому суми попередньої оплати. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Поняття процентів у грошових зобов'язаннях як показника об'єктивної властивості грошей приростати при комерційному використанні за рік, на яку має вплив облікова ставка НБУ як орієнтир ціни на гроші. Процентами є зростання, як умова правомірного отримання грошових коштів у власність, тобто це складова частина плати за користування чужими грошовими коштами, що разом з основною сумою позики складає суму загального боргу, яку боржник повинен сплатити. У зв'язку із тим, що договором розмір процентів не встановлений, виходячи з звичаїв ділового обороту, умов, що зазначені вище, позивач нараховує проценти виходячи з облікової ставки НБУ, яка з 23.03.2012 дорівнює 7,5%. Сума процентів дорівнює 1093 (одна тисяча дев'яносто три) грн. 75 коп.. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням трьох процентів річних є способами захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три відсотки річних є різними за змістом від процентів, встановленими ст. 536 ЦК України, виходячи з його змісту та підстав для застосування. Тому одночасне застосування їх в одному провадженні направлене лише на захист прав споживача та не порушує вимог закону. Отже, три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання. Сума трьох відсотків річних складає, як вказано в уточненому позові, 742,19 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач стверджує, що неправомірними діями відповідача їй було спричинено моральної шкоди. Відповідно до ст. ст, 23, 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода виразилась у вигляді втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, а саме: відповідачем були порушені мої права споживача. Неправомірні дії усунуло можливість тривалий час користуватися як товаром, так і грошовими коштами, за які я могла придбати аналогічний товар у відповідального продавця. У помешканні, де проживає позивач, не було тривалого часу меблів, внаслідок чого вона була позбавлена нормального життя, порушений звичний ритм життя, нормальні життєві зв'язки. Позивачу навіть соромно перед сусідами та друзями сказати про таку ситуацію. Також тепер позивач намагається поновити своє право, витрачає свій час, звертається за правовою допомогою до адвоката, вимушено витрачає час на захист та відновлення своїх прав. Все це призвело до значного погіршення загального стану її здоров'я, підвищення нервозності, головних болів, серцевих нападів, що примусило зайвий раз звертатися до лікарів. Все це також спричинило глибоку душевну травму. Враховуючи викладене, спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 10000 гривень 00 копійок. В основу обґрунтування та оцінки моральної шкоди покладені критерії, визначені пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу - винагороди адвокату згідно договору про надання правової допомоги за ведення даного спору, які складають 3000 грн. 00 коп.. Позивач вважала свій позов законним, обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального права, фактичним обставинам справи та способам захисту своїх прав, в связку із чим просила суд задовольнити його в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правових послуг, уточнений позов підтримав, та, посилаючись на вищевикладені факти, просив його задовольнити. Відповідач до початку розгляду справи судом по суті подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення з неї грошових коштів, яку просив розглядати разом із первісним позовом, та надав суду письмові заперечення проти первісного позову, в яких у задовленні первісного позову просив відмовити в повному обсязі. Так, в своїх запереченнях проти позову фізична особа-підприємець [PERSON] зазначив, що між ним та позивачем за первісним позовом, дійсно, 26.07.2012 року укладено договір купівлі-продажу меблів відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання передати у власність позивача ідентифіковані в квитанції меблі, а позивач прийняв на себе зобов'язання прийняти такі меблі та сплатити обумовлену в квитанції суму грошових коштів. Відповідно до квитанції від 26.07.2012 року, загальна вартість меблів, що є предметом договору купівлі-продажу складає 56850 грн., при цьому при укладенні договору позивачем здійснено передоплату в розмірі 30000 грн. з тієї ж квитанції вбачається, що датою передачі меблів визначено 30.10.2012 року. як стверджує відповідач за первісним позовом, умовами квитанції не встановлено ані обов'язку відповідача здійснити доставку товару позивачеві, ані передбачено адресу, на яку відповідач мав би доставити меблі з урахуванням чого, відповідач не мав обов'язку здійснювати таку доставку. З урахуванням зазначеного, виконання відповідачем зобов'язання з передання меблів повинно було здійснюватись шляхом підготування меблів для передання позивачеві за місцем здійснення відповідачем діяльності з відповідним інформуванням про це позивача. Доказами підготування відповідачем меблів для передачі позивачеві є видаткова накладна № РН-0000025 від24.10.2012 року, якою підтверджується придбання та отримання відповідачем меблів, що у подальшому мали бути отримані позивачем. Таким чином, станом на 30.10.2012р. передбачені квитанцією від 26.07.2012р. меблі були підготовані [PERSON] для передання [PERSON] за місцем здійснення [PERSON] господарської діяльності ([ADDRESS]). Засобами телефонного зв'язку [PERSON] було проінформовано про готовність меблів до передання, а також про місце в якому знаходяться меблі. В телефонній розмові [PERSON] повідомила, що в квартирі в якій повинні були бути розміщені меблі наразі триває ремонт у зв'язку з чим меблі будуть вивезені нею пізніше. Враховуючи зазначені обставини, [PERSON] було належним чином та своєчасно виконано передбачені умовами укладеного з [PERSON] договору купівлі-продажу зобов'язання з передання меблів. Відповідно до зазначеної квитанції [PERSON] прийняла на себе зобов'язання в день передачі меблів, тобто 30.10.2012 р. здійснити повний розрахунок, а саме: оплатити залишок вартості меблів у розмірі 26 850,00 грн. Несвоєчасне виконання [PERSON] зобов'язань з прийняття меблів завдало [PERSON] збитки у вигляді витрат на зберігання зазначених меблів. Станом на 23.08.2013 р. Зазначені збитки [PERSON] складають 9500,00 грн., та саме їх він просив суд стягнути у своєму зустрічному позові, мотивуючи свої вимоги вищевикладеними обставинами. Відповідач за зустрічним позовову проти задовлення зустрічного позову заперечував в повному обсязі, надавши до справи свої письмові заперечення. Заслухавши пояснення позивача, та адвоката позивача, відповідача та його представників, ознайомившись із заявами та запереченнями представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.07.2012 року відповідачем за первісним позовом ФО-П [PERSON] прийнято замовлення від позивача [PERSON] на виготовлення ліжка (1 шт.), тумби приліжкові (2 шт.), комод (1 шт.), підвазонник (1 шт.). На підтвердження вказаного договору між споживачем і продавцем (виконавцем) була оформлена квитанція, копія якої є в матеріалах справи, відповідно до якої вартість замовлення складає 56850,00 грн. Ця ж квитанція містить, крім іншого такі роз'яснення: «Уважаемые покупатели, полный расчет за мебель Вы должны произвести в день доставки. О дате Вы будете предупреждены продавцом заранее…». В квитанції зазначено дату прийняття замовлення - 26.07.2012 року, розмір передоплати - 30000,00 грн., є підпис замовника, яким він підтверджує замовлення та свою згоду на умови оплати, проставлено дату виконання замовлення - 30 жовтня 2012 року. На квитанції, також, є печатка фізичної особи-підприємця - [PERSON] Квитанція, копія якої надана до справи, як доречно зазначив відповідач у своїх запереченнях та зустрічному позові, не містить адреси, за якою замовлені меблі мають бути доставлені. Але, оскільки квитанція не містить, також, повного найменування замовника і її номеру телефону, хоча відповідач зазначає, що «засобами телефонного звязку позивача було проінформовано про готовність меблів до передання…», суд вважає такі заперечення відповідача за первісним позовом необгрунтованими, оскільки вказана квитанція не є тотожньою договору купівлі-продажу, а отже і не містить всіх відомостей про покупця, які мали б міститись в такому договорі. Разом з тим, як вже зазначалось, в квитанції міститься розяснення щодо повного розрахунку за товар - саме «в день доставки, про який повідомлять телефоном», отже, твердження відповідача за первісним позовом про відсутність у нього обов'язку доставити товар позивачеві не відповідають дійсності. За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Виходячи зі встановлених обставин справи, правовідносини, що склалися між сторонами регулюються загальними положеннями про договір купівлі-продажу Цивільного кодексу України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин 1, 3 статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 693 ЦК України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Отже вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 30000 грн. є законними та обґрунтованими та задовольняються судом. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання робот (надання послуг) не були обґрунтовані під час розгляду справи жодними доказами. Так, як вже зазначалось судом та витікає з тексту позовної заяви, між сторонами фактично укладено договір купівлі-продажу товарів, а пеня, яку згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить стягнути на її користь, має сплачуватись виконавцем. Згідно ч.3 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. ФО-П [PERSON] не зобов'язувався надавати послуги чи виконувати будь-які роботи на замовлення [PERSON], в зв'язку із чим суд відмовляє в задоволенні цієї позовної вимоги. Що стосується вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних, то відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням трьох процентів є способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три відсотки річних є різними за змістом від процентів, встановленими ст. 536 ЦК України, виходячи з його змісту та підстав для застосування. Тому одночасне їх застосування в одному провадженні направлене лише на захист прав споживача та не порушує вимог закону. Згідно ч.3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Суд вважає за необхідне зазначити, що ані діючим законодавством, ані умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу не встановлений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, який має застосовуватись у випадку купівлі-продажу товару. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Натомість, допитаний за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суду факти, щодо укладання договору - судом оцінюються критично. Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором, або законом. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Безумовно, позивачеві була спричинена моральна шкода, і в судовому засіданні вона доведена, оскільки в результаті невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, вона, напевно, зазнала певних незручностей у побуті, була змушена звертатись за захистом своїх прав до юристів, до суду, витрачати на це свій час, внаслідок чого змінився повсякденний уклад її життя. Разом із тим, твердження позивача за первісним позовом про значне погіршення її стану здоров'я, необхідність в зв'язку із діями відповідача звертатись до лікарів, жодними доказами під час розгляду справи судом не підтверджені. Таким чином, суд вважає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди, пов'язаної з неналажним виконанням відповідачем своїх обов'язків по договору купівлі-продажу, а також, перенесених в зв'язку з цим душевних страждань, вочевидь має місце, але розмір відшкодування, оцінений позивачем у 10000 грн., не відповідає вимогам розумності і справедливості, тому цю позовну вимогу суд задовольняє частково. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Позивачем надано докази витрат, пов'язаних з наданням їй необхідної юридичної допомоги, що підтверджується відповідними квитанціями, тому суд вважає позов в цій частині обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в межах наданих доказів. Позивач в силу ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судових витрат, отже, відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, згідно якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог..

Outcome: partial