Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

26.06.2017 року [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Аско-Медсервіс», у якому просив: витребувати із Козівського районного суду Тернопільської області адміністративну справу про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, яке мало місце 02.04.2015 року та із страхової компанії «АСКО-Медсервіс» матеріали страхової справи про відшкодування шкоди, внаслідок настання страхового випадку; стягнути з відповідача 35000 грн. відшкодування майнової шкоди та 10000 грн. відшкодування моральної шкоди і сплачені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 2.04.2015р. о 20 год. 30 хв. по автодорозі (309км+890м) в місті Знам`янка Кіровоградської області сталася дорожньо-транспортна пригода, за його участі та [PERSON] , який керував вантажним автомобілем марки «Мерседес Бенц», д.н.з. [NUMBER] . Зазначає, що в зв`язку із вказаною пригодою автомобіль марки «Фольцваген Крафтер», д.н.з. [NUMBER] належить йому на праві власності та такий отримав значні механічні пошкодження, чим завдано майнової шкоди на суму 85000 грн.. Відповідно до постанови Козівського районного суду Тернопільської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, накладено штраф. Вказує, що майнова шкода підтверджується звітом спеціаліста авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу (долучений до справи). При цьому, 50000 грн. йому будо виплачено страховою компанією, а решту коштів у сумі 35000 грн. відповідач відмовився добровільно сплатити, уникаючи відповідальності. Вважає, що за завдану шкоду майну, [PERSON] зобов`язаний сплатити йому кошти у сумі 35000 грн. ( [NUMBER] ). Крім того, неправомірними діями останнім, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у отриманні психологічної травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; разом з тим появився страх сідати за кермо автомобіля і здійснювати безпосередньо свої професійні обов`язки водія; із-за несправності автомобіля порушився нормальний ритм життя, емоційний стрес привів до погіршення стосунків з рідними та близькими; неодноразові звернення до відповідача з проханням відшкодувати завдані збитки, які були марні, принижували його честь та гідність. Відтак, моральну шкоду оцінює у 10000 грн., у зв`язку з чим позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 27.06.2017 року позовну заяву залишено без руху /а.с.8/. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 19.07.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання /а.с.17/. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 13.11.2018 року постановлено підготовче провадження у справі закрити і призначити її до судового розгляду по суті /а.с.37/. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 03.12.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Страхова компанія «Аско-Медсервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, постановлено залишити без розгляду /а.с.68/. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16.03.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, а ухвалу Козівського районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції /а.с.112/. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 26.03.2020 року справа передана судді Гриновець О.Б. /а.с.119/. Ухвалами суду від 26.10.2020 року, 07.12.2020 року, 22.12.2020 року, 23.03.2021 року розгляд даної цивільної справи відкладався та явка позивача в судові засідання визнавалась судом обов`язковою, з підстав зазначених у таких /а.с. 137, 151, 160, 172/. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 01.04.2021 року витребувано із Козівського районного суду Тернопільської області адміністративну справу про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, яке мало місце 02 квітня 2015 року та із страхової компанії «АСКО-Медсервіс» належним чином завірені матеріали страхової справи про відшкодування майнової шкоди [PERSON] , внаслідок настання страхового випадку /а.с.185/. 28.04.2021 року голова правління страхової компанії ПрАТ «АСКО-Медсервіс» згідно з вимогами ухвали суду надіслав поштовим зв`язком лист №589/01 від 22.04.2021 року до якого долучив копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АI/3596989, копію платіжного доручення №02119 від 22.07.2015 року та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 6 арк. /а.с.198-203/. Позивач в судове засідання не з`явився, 31.03.2021 року на електронну пошту суду скерував клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, відповідно до змісту якого зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги /а.с.179-182/. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак з`явилась його представник [PERSON] , котра в судовому засіданні просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі у зв`язку із не доведеністю позивачем жодними доказами отримання ним зазначених механічних ушкоджень автомобіля, не має жодного розрахунку суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 35000 грн., не долучено позивачем підтверджуючих документів щодо загалом завданої шкоди на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди тощо. В судове засідання представник страхової компанії «Аско-Медсервіс» не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання /а.с.208/. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2.04.2015 року о 20 год. 30 хв. на а/д М-12 Стрий-Кіровоград-Знамянка 309 км.+890м внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Volkswagen CRAFTER, номерний знак [NUMBER] , кузов (рама, шасі) [NUMBER] , отримав механічні пошкодження передній бампер, декоративна решітка радіатора, передня права фара, переднє праве колесо, переднє праве крило, що підтверджується довідкою виданою Мельничук О.І. Взвод з обслуговування стаціонарного посту №1 роти ДПС (Бохни) ХМ №005389 /а.с.4/. Як вбачається із матеріалів витребуваної в архіві суду адміністративної справи №600/401/15-п, а саме постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 28.04.2015 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. (а.а.с. 8). Згідно з положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «DAIMLER-BENZ», р.н. [NUMBER] ,\~\~ [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~\~№ АІ/359689 /а.с.200/. 22 липня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 50000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №02119 /а.с.201/. Щодо вимог позову про відшкодування матеріальної шкоди, то судом було встановлено наступне. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України). Відповідно до пунктів 3,4 ч.2 ст.11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Згідно пп. 8, 9 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2\~ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81\~ЦПК України\~встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із вказаної норми ст.81 ЦПК України,\~зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певне позитивне враження у суду про юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги, тобто, якщо позивач не доведе підстави позову, то суд відмовить у його задоволенні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, суд вважає, що позивачем не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження доводів позовної заяви, зокрема щодо вартості втраченого та/або пошкодженого внаслідок ДТП майна, який би свідчив про його вартість, тобто не обґрунтовано розміру майнової шкоди. Крім цього, [PERSON] не було обґрунтовано та підтверджено належними та допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. У своїх поясненнях позивач зазначає, що\~«майнова шкода, завдана шкода внаслідок пошкодження його автомобіля підтверджується звітом спеціаліста авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу». Однак, довідка ХМ №005389 складена не експертами. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої матеріальної шкоди у розмірі 35000 грн., а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди за безпідставністю. Крім матеріальних збитків [PERSON] вказує, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в отриманні психологічної травми, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У нього появився страх сідати за кермо автомобіля, порушився нормальний ритм життя, йому прийшлося немало нервувати через те, що відповідач після ДТП не вжив жодних заходів до того, щоб у добровільному порядку відшкодувати матеріальні збитки тощо. Також зазначає, що моральні страждання можуть бути повною мірою компенсовані йому в матеріальному виді. Сума, яку слід стягнути з відповідача, допоможе компенсувати заподіяну йому моральну шкоду, і він оцінює таку в 10 000 гривень. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 від 3 серпня 2018 року. Згідно з ч.4\~ст.263 ЦПК України: «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду». Вирішуючи вимогу про розмір моральної шкоди, суд виходить з наступного. Стягнення моральної шкоди не повинно слугувати позивачеві джерелом збагачення. Згідно з ч.1\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23\~ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п.9 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12 та 81\~ЦПК України. Позивач посилається на те, що зазнав душевних страждань через пошкодження його майна, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 10\~000 грн. Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати [PERSON] як компенсацію заподіяної [PERSON] моральної шкоди. Разом з тим, на думку суду, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Крім того, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано будь-яких доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК Українина\~обґрунтування, викладеного в позові. Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір такої шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, суд вважає, що позов в цій частині є необґрунтованим та не підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що безпосередньо позивачу [PERSON] не спричинено ні матеріальної, ні моральної шкоди, а відтак позов заявлено безпідставно. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно дост.141\~ЦПК України\~судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed