Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 05 червня 2012 року помер дідусь позивача, [PERSON], у віці 81 року в м.Татарбунари Одеської області. За своє життя [PERSON] вчинив заповіт на імя позивача, яким заповів останній належну йому на праві власності земельну ділянку площею 4,59 га, розташовану на території Татарбунарської міської ради Одеської області. Вищевказану земельну ділянку позивач має право успадкувати як спадкоємець за заповітом. Після смерті спадкодавця позивач вчасно звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено з причини відсутності документу, підтверджуючого право власності померлого на зазначену земельну ділянку. У звязку з вищевикладеним та тим, що нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, однак направила до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.20). Представник Татарбунарської міської ради в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, в якій просить слухати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.25). Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЖД №111834 від 07.11.2009 року (а.с.10), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одружилися 07.11.2009 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на «Топова». Згідно копії свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №430554 від 29.11.1988 року (а.с.11), батьками [PERSON] значаться [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №357942 від 21.05.1988 року (а.с.12), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Демченко». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-АГ №655774 від 20.08.1970 року (а.с.13), батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON]. Тобто, аналіз вищевказаних документів дозволяє простежити родинний зв'язок позивача [PERSON] та її дідуся [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №300394 від 07.06.2012 року (а.с.21), [PERSON] помер 05 червня 2012 року у віці 81 року в м.Татарбунари Одеської області. Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №029021 від 08.08.2003 року (а.с.а.с.3-3 «зворот»), [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 4,59 га, розташована на території Татарбунарської міської ради Одеської області, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до копії заповіту від 23 травня 2012 року (а.с.8), [PERSON], [INFO], заповів [PERSON], [INFO], земельну ділянку площею 4,59 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №029021, виданого 08.08.2003 року, що розташована на території Татарбунарської міської ради Одеської області. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №029021 (реєстр.№308/А від 08 серпня 2003 року), виданий Татарбунарською райдержадміністрацією на імя [PERSON], було втрачено. З приводу його втрати позивачем було подано оголошення до районної газети «Татарбунарський вісник» №40(5873) від 08.08.2016 року (а.с.15 «зворот»). Із листа нотаріуса за №1025/02-14 від 11.10.2016 року (а.с.5) вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину з причин відсутності (ненадання) правовстановлюючого документу на успадковане майно. Згідно листа відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області за №Т-677/0-238/6-16 від 29.08.2016 року (а.с.6), нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,5851 га, розташованої за межами населеного пункту Татарбунарської міської ради Татарбунарського району Одеської області, з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2016 року становить 217 973, 74 грн. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Згідно із ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що померлий [PERSON] на день смерті, тобто на 05 червня 2012 року, дійсно мав право на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №029021, виданого 08.08.2013 року, площею 4,5851 га, розташовану на території Татарбунарської міської ради Одеської області, що також не заперечується представником Татарбунарської міської ради у наданій заяві (а.с.25). Позивач являється онукою померлого та є спадкоємцем вищевказаної земельної ділянки за заповітом. Рішення нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку. Інших спадкоємців, які мають право на спадок після смерті [PERSON], померлого 05 червня 2012 року, не встановлено. Відтак, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на вищевказане спадкове майно.

Outcome: approved