Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

25 жовтня 2018 року позивач діючи в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-4). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на обліку в управлінні-службі у справах дітей з лютого 2018 року перебувають малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , як діти, які опинились у складних життєвих обставинах. Мати дітей - [PERSON] , [INFO], вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їх здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку дітей. Неповнолітня [PERSON] протягом року проживає окремо від матері за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька дітей внесені в актові записи про народження дітей на підставі ч.1 ст. 135 СК України. В наслідок бездіяльності матері створилися умови, які шкодять інтересам дітей, у зв`язку з чим позивач просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні до її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також, стягнути з відповідача аліменти, на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення повноліття на особистий рахунок дітей в Державному ощадному банку України. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року позов прийнято та відкрито провадження у справі (а.с.34). Про день, час та місце судового засідання учасники справи повідомлялись відповідно до положень ст.ст.128-129 ЦПК України. Позивач, в особі свого представника за довіреністю - Нікіфорової Ю.В., до суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.69). Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутністю до суду не надсилала. Відзиву на позов не надсилала. Будучи присутньою у попередніх судових засіданнях вимоги позову не визнавала. Відповідач фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу, оскільки надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг. Підставою звернення позивача до суду із позовом на захист прав та інтересів неповнолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов`язків відповідачки у відношенні до сина, що спрямовано на набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та отримання нею, у зв`язку із цим, особливого захисту і допомоги з боку держави. З`ясувавши обставини по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [INFO] народився [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відомості про батька в актові записи про народження дітей внесено на підставі ч.1 ст. 135 СК України. [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах по категорії дітей, батьки яких ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.5,6). Малолітній [PERSON] навчається в КЗО «Середня загальноосвітня школа №123» Дніпровської міської ради. Із наданого вказаним закладом повідомлення вбачається, що мати дитини не приділяє належної уваги вихованню та розвитку малолітнього , не піклується про стан його здоров`я, схильна до вживання алкогольних напоїв (а.с.13). Неповнолітня [PERSON] навчається в ДП ТНЗ «Дніпровський центр професійної освіти». Із наданого вказаним закладом повідомлення вбачається, що мати дитини не приділяє належної уваги вихованню та розвитку, не цікавиться її навчанням (а.с.17). КЗ «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12» направлено повідомлення про те, що дитина - [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах, скільки мати дитини соціально дезадаптована, систематично вживає алкогольні напої, залишає дитину без нагляду, дитина може бути голодною 2-3 дні, що становить загрозу для її життя та здоров`я (а.с.18, 19). Комісією управління-служби у справах дітей Новокодацько районної у м.Дніпрі ради складено акти проживання за адресою мешкання родини [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.15,16), із яких вбачається, що умови проживання є незадовільними, помешкання у занедбаному стані. Зі слів матері у помешканні протікає стеля. Санітарний стан квартири потребує покращення. Для дітей є окрема кімната, спальне місце, невелика кількість одягу та взуття. В кімнаті брудно. Будучи присутньою у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила суду, що дійсно не проживала із матір`ю за адресою місця реєстрації, а проживала окремо. Висновком комісії органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради № 1/14-129 від 23.10.2018 року, яка розглянула питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO], у відношенні її дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , визнано за доцільне позбавити її батьківських прав (а.с.20-21). Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За ч. 2, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.ст. 3, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Між тим, згідно вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що мати дітей - [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, періодично залишає без нагляду, тим самим дійсно ухиляється від виховання та утримання своїх дітей. Тому, доводи позивача з приводу свідомого нехтування відповідачем свого батьківського обов`язку суд вважає обґрунтованими, у зв`язку із чим, позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. У відповідності до частини 1 статті 166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Також, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.2,3 ст. 193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача - [PERSON] [INFO], на особистий рахунок дітей відкритий в Державному ощадному банку України, аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 25 жовтня 2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття чи змін в майновому становищі сторін, тому що відповідач будучи матір`ю дітей зобов`язана їх матеріально утримувати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в загальній сумі 1 536,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved