Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

26.05.2011 року [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення 9951 гривні 16 копійок матеріальної та 10000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, та судових витрат. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 11.04.2013 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тексту - ПАТ «УПСК»). 02.04.2014 року [PERSON] подав уточнений позов до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та просить суд: - стягнути солідарно з відповідачів на його користь 5427 гривень матеріальної шкоди; - стягнути з [PERSON] на його користь 1822 гривні 74 копійки втрати товарної вартості автомобіля; - стягнути солідарно з відповідачів на його користь 10000 гривень моральної шкоди; - стягнути з відповідачів на його користь судові витрати, які складаються з 117 гривень державного мита, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 550 гривень вартості проведення судової експертизи та 171 гривні 60 копійок за складання калькуляції вартості запасних частин. В судовому засіданні представник позивача-адвокат [PERSON] пояснила, що [PERSON] є власником автомобіля «Опель Астра», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 23.01.2011 року [PERSON], разом зі своїм братом, батьком та тестем, керуючи вказаним автомобілем рухався по автодорозі «Одеса-Рені». Приблизно о 17.30 годині на 69 км. + 730 м., автодороги «Одеса-Рені» відбулось зіткнення автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем «Пежо», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 гривень штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу перед третіми особами у разі виникнення страхового випадку у період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року, була застрахована у ПАТ «УПСК». У зв'язку з цим, представник [PERSON] звернувся до ПАТ «УПСК», з відповідною заявою про настання страхового випадку. З метою визначення суми збитків завданих автомобілю, що належить [PERSON], протиправними діями [PERSON], за домовленістю між позивачем, відповідачем та ПАТ «УПСК», СПД [PERSON] було проведено автотоварознавче дослідження та складено звіт № 405 від 03.02.2011 року вартості поновлювального ремонту, матеріальних збитків по автомобілю «Опель Астра», р.н. [NUMBER]. Згідно з висновками цього звіту, сума матеріальних збитків автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], склала 14426 гривень 14 копійок. Вартість дослідження склала 600 гривень і була сплачена [PERSON] Після цього, з метою визначення обсягу ремонтних робіт, які необхідно буде провести (вартості ремонтних робіт та запасних частин), представник [PERSON] звернувся до спеціалізованої установи - ПАТ «Одеса-авто»/ф-л «Авангард-Автосервіс», де оплативши 171 гривню 60 копійок за складання калькуляції, отримав рахунок - фактуру № КА-0000170/АВ від 03.03.2011 року, на загальну суму 23179 гривень 56 копійок. Відповідно до рахунку-фактури вартість запасних частин для проведення ремонту склала 15557 гривень 98 копійок, у тому числі 2593 гривні ПДВ, а вартість ремонтних робіт склала 7621 гривні 58 копійок, у тому числі 1270 гривень 26 копійок ПДВ. На підставі отриманого звіту № 405 від 03.02.2011 року, 05.05.2011 року ПАТ «УПСК» перерахувала на рахунок [PERSON] 13916 гривень 14 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 600 гривен компенсації вартості проведеного автотоварознавчого дослідження. Оскільки отримана від страхової компанії сума була значно нижчою від фактичної суми збитків, представник [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням компенсувати цю різницю, однак відповідач категорично відмовився виплачувати будь які суми. Так, як [PERSON] відмовився виплатити різницю між отриманими від страхової компанії сумами та фактичними сумами необхідними на проведення відновлювального ремонту, [PERSON] був змушений звернутись до суду з відповідним позовом, сплативши при цьому 117 гривень державного мита та 120 гривень витрат на ІТЗ розгляду справи. Під час розгляду цивільної справи, 25.06.2011 року судом було призначено судову товарознавчу експертизу автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], проведення якої доручено експерту Пастирь Юрію Івановичу, і за яку позивачем було сплачено 550 гривень. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року: - вартість поновлювального ремонту автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER] складає 20469 гривень 24 копійки; - вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], станом на 20.07.2011 року складає 22291 гривню 74 копійки, в тому числі втрата товарної вартості - 1822 гривні 74 копійки. Зважаючи на те, що автомобіль потребував ремонту, а грошей на проведення ремонту у спеціалізованій установі не вистачало, 13.09.2011 року, [PERSON] був вимушений звернутись до приватного підприємця [PERSON], який є власником станції технічного обслуговування автомобілів в м. Кілія, Одеської області. У період часу з 13.09.2011 року по 04.10.2011 року на вказаному СТО було проведено ремонт автомобіля позивача. Згідно з заказом-нарядом вартість ремонтних робіт склала 5005 гривень, без врахування запасних частин та матеріалів, що також підтверджується відповідною довідкою. Також для проведення ремонту, 15.09.2011 року [PERSON] були придбані у СПД ФО [PERSON] запасні частини та матеріали на загальну суму 14338 гривень, що підтверджується відповідною накладною. Оскільки [PERSON] на відновлювальний ремонт автомобіля «Опель Астра» було витрачено 19343 гривні, а страховою компанією йому було відшкодовано лише 13916 гривень 14 копійок, невідшкодованою залишилась сума 5427 гривень (19343-13916,14=5426,86) і саме ця сума, на думку представника, підлягає солідарному стягненню з ПАТ «УПСК» та [PERSON] на користь позивача. Також залишилась невідшкодованою втрата товарної вартості автомобіля «Опель Астра», розмір якої складає 1822 гривні 74 копійки і ця сума підлягає стягненню на користь позивача з [PERSON] Протиправними винними діями [PERSON] пов'язаними з завданням механічних ушкоджень автомобілю, що належить позивачу, [PERSON] було завдано моральну шкоду, яка складається з: душевних страждань та нервового стресу отриманих внаслідок ДТП; вимушених змін, які відбулися в його житті, що відобразилось у неможливості користуватись автомобілем на протязі майже 9 місяців, відсутність можливості своєчасно відвозити та забирати з дитячого садку малолітніх дітей тощо, і усунення яких, вимагало від нього додаткових зусиль та витрат майнового характеру. Достатньою компенсацією завданої моральної шкоди позивач вважає суму у розмірі 10000 гривень, яку просить стягнути з відповідачів солідарно. На підставі вищевикладеного представник позивача просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав у повному обсязі. Представник не заперечує, що відповідно до договору (полісу) № ВЕ/3154475 обов'язкового страхування, укладеного 01.04.2010 року між ПАТ «УПСК» та [PERSON], останній, як власник наземного транспортного засобу, застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, у разі виникнення страхового випадку, у період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року. Ліміт відповідальності ПАТ «УПСК» за вказаним договором складає: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) - 51000 гривень; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 25500 гривень. Під час дії вказаного договору, а саме 23.01.2011 року, приблизно о 17.30 годині на 69 км. + 730 м., автодороги «Одеса-Рені» відбулось зіткнення автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем «Пежо», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2011 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 гривень штрафу. З метою визначення суми збитків завданих автомобілю, що належить [PERSON], протиправними діями [PERSON], за домовленістю між позивачем, відповідачем та ПАТ «УПСК», СПД [PERSON] було проведено автотоварознавче дослідження та складено звіт № 405 від 03.02.2011 року вартості поновлювального ремонту, матеріальних збитків по автомобілю «Опель Астра», р.н. [NUMBER]. Згідно з висновками цього звіту, сума матеріальних збитків автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], склала 14426 гривень 14 копійок. Вартість дослідження склала 600 гривень і була сплачена [PERSON] На підставі отриманого звіту № 405 від 03.02.2011 року, 05.05.2011 року ПАТ «УПСК» перерахувала на рахунок [PERSON] 13916 гривень 14 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 600 гривен компенсації вартості проведеного автотоварознавчого дослідження. Ніяких претензій до ПАТ «УПСК» у потерпілої сторони не було. У подальшому, отримавши ухвалу суду про залучення у якості співвідповідача та ознайомившись з матеріалами цивільної справи, страхова компанія дізналась, що позивач просить додатково стягнути з обох відповідачів нібито недотриману компенсацію матеріальної шкоди, визначеної на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року, під час проведення якої представник страховика був відсутній і про яку не повідомлявся. Представник зазначив, що вказаний висновок вважає невірним, оскільки як представник ПАТ «УПСК» так і [PERSON] не були присутні при її проведенні, а також експерт при визначенні розміру завданих збитків виходив з вартості запасних частин та робіт не на момент виникнення страхового випадку, а станом на момент проведення експертизи, чим і обумовлена така велика різниця між розміром шкоди визначеної експертом Пастирь Ю.І. та розміром шкоди визначеної у звіті № 405 від 03.02.2011 року, складеному [PERSON] Оскільки ПАТ «УПСК» свої обов'язки перед [PERSON] виконало своєчасно та у повному обсязі і ніякої моральної шкоди останньому не завдавало, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] дав пояснення аналогічні поясненням представника [PERSON], позов не визнав у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні. Додатково представник зазначив, що навіть, якщо суд дійде до висновку, що позов підлягає задоволенню, то у цьому випадку усі суми належні до стягнення, на його думку, підлягають стягненню не з [PERSON], а з ПАТ «УПСК», що прямо передбачено договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON], як власника наземного транспортного засобу № ВЕ/3154475 від 01.04.2010 року. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником автомобіля «Опель Астра», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого РЕВ 5-го МРВ УДАЇ ГУМВС України в Одеській області /а.с. 6/. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2011 року /а.с. 5 /, вбачається наступне: 23.01.2011 року, о 17.30 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «Пежо», номерний знак [NUMBER], на 69 км. + 730 м., автодороги «Одеса-Рені», не врахував швидкість руху автомобіля, дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції у результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Опель», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді 340 гривень штрафу. Відповідно до копії договору (полісу) № ВЕ/3154475 обов'язкового страхування, укладеного 01.04.2010 року між ПАТ «УПСК» та [PERSON], останній, як власник наземного транспортного засобу - автомобіля «Пежо», номерний знак [NUMBER], застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, у разі виникнення страхового випадку, у період з 01.04.2010 року по 31.03.2011 року. Ліміт відповідальності ПАТ «УПСК» за вказаним договором складає: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю (на одного потерпілого) - 51000 гривень; за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 25500 гривень /а.с. 114/. 05.05.2011 року ПАТ «УПСК» перерахувала на рахунок [PERSON] 13916 гривень 14 копійок в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 600 гривен компенсації вартості проведеного автотоварознавчого дослідження, даний факт визнається усіма учасниками процесу і окремому доказуванню не підлягає. Відповідно до рахунку-фактури № КА-0000170/АВ від 03.03.2011 року, складеного ПАТ «Одеса-авто»/ф-л «Авангард-Автосервіс», для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], вартість запасних частин складає 15557 гривень 98 копійок, у тому числі 2593 гривні ПДВ, а вартість ремонтних робіт склала 7621 гривні 58 копійок, у тому числі 1270 гривень 26 копійок ПДВ, на загальну суму 23179 гривень 56 копійок /а.с. 13/. За складання рахунку-фактури [PERSON] сплачено 171 гривню 60 копійок, що підтверджується копією квитанції № 2 від 09.03.2011 року /а.с. 14/. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року проведеної [PERSON], вартість поновлювального ремонту автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER] складає 20469 гривень 24 копійки. Вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], станом на 20.07.2011 року складає 22291 гривню 98 копійок, в тому числі втрата товарної вартості - 1822 гривні 74 копійки /а.с. 56-75/. У відповідності до довідки № 4 від 24.07.2013 року /а.с. 110/ та заказ-наряду /а.с. 112/, виданих ФОП [PERSON], автомобіль «Опель Астра», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], знаходився на ремонті, на станції технічного обслуговування автомобілів, з 13.09.2011 року по 04.10.2011 року. Оплата за виконаний ремонт склала 5005 гривень, без врахування запасних частин та матеріалів, та була повністю сплачена. 15.09.2011 року [PERSON] у СПД ФО [PERSON], були придбані запасні частини та матеріали на загальну суму 14338 гривень, що підтверджується накладною № 22 від цієї ж дати /а.с. 111/. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні також був досліджений звіт № 405 від 03.02.2011 року, складений СПД [PERSON] за наслідками проведення автотоварознавчого дослідження, згідно з висновками якого сума матеріальних збитків автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], склала 14426 гривень 14 копійок /а.с. 100-109/. Вартість дослідження склала 600 гривень і була сплачена [PERSON] /а.с. 113/. Оскільки висновки, викладені у звіті № 405 від 03.02.2011 року, спростовуються висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року, який має для суду пріоритетну силу, суд вважає вищевказаний звіт недопустимим та неналежним письмовим доказом по цивільній справі. Також суд не приймає до уваги твердження представників відповідачів, що саме 14426 гривень 14 копійок, вказані у звіті № 405 від 03.02.2011 року, є фактичною сумою матеріальних збитків завданих ДТП [PERSON], які підлягають відшкодуванню, оскільки ці твердження спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які суд визнає допустимими та належними: висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року; рахунком-фактурою № КА-0000170/АВ від 03.03.2011 року; накладною № 22 від 15.09.2011 року; довідкою № 4 від 24.07.2013 року та заказ-нарядом від 04.10.2011 року. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. У відповідності до статті 1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п. 3 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України зазначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року в редакції, яка діяла у період з 01.01.2011 року по 07.08.2011 року (далі по тексту - Закон), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно з п. 9.1. - 9.5. ст. 9 Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого. У разі коли загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратний ліміт відповідальності страховика, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору. Розміри лімітів відповідальності страховика мають переглядатися Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до п. 22.1. - 22.2. ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до п. 32.7. ст. 32 Закону відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Судом достовірно встановлено: - винними протиправними діями [PERSON], які виразились у скоєнні з його вини 23.01.2011 року ДТП, [PERSON] були завдані матеріальні збитки; - загальна сума матеріальних збитків, тобто вартості відновлювального ремонту автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року склала 20469 гривень 24 копійки, без врахування втрати товарної вартості, яка складає 1822 гривень 74 копійки; - цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля «Пежо», р.н. [NUMBER], перед третіми особами у разі настання страхового випадку на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «УПСК» і загальна сума матеріальних збитків не перевищує встановленого страховиком ліміту; - ПАТ «УПСК» виплатило [PERSON] у якості компенсації завданих матеріальних збитків 13916 гривень 14 копійок; - фактичні витрати [PERSON] на проведення відновлювального ремонту автомобіля «Опель Астра», р.н. [NUMBER], склали 19343 гривні, що менш ніж розмір шкоди встановлений висновком судової автотоварознавчої експертизи № 93 від 29.07.2011 року (20469 гривень 24 копійки); - невідшкодованими [PERSON] залишились фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту автомобіля, в розмірі 5427 гривень (19343-13916,14=5426,86) та втрата товарної вартості автомобіля в розмірі 1822 гривень 74 копійки. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] підлягають стягненню з ПАТ «УПСК» - 5427 гривень невідшкодованих фактичних витрат на ремонт автомобіля та з [PERSON] - 1822 гривень 74 копійки втраченої товарної вартості автомобіля, а позов у цій частині обґрунтованим. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, зазнаних позивачем та інших обставин. Суд вважає доведеним той факт, що протиправними, винними діями [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду. Моральна шкода завдана позивачу відобразилась у наступному: - у душевних стражданнях та нервовому стресі, отриманими під час ДТП; - в житті позивача відбулися вимушені зміни, так як на протязі 9 місяців, він не мав можливість, використовувати власний автомобіль для потреб своєї родини (своєчасно відвозити та забирати дітей з дитячого садку, тощо), внаслідок чого було порушено звичайний уклад життя, відновлення якого вимагало від позивача додаткового часу, зусиль та витрат. Не викликає сумнівів в суду і той факт, що наведена вище моральна шкода знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв'язку між протиправними, винними діями відповідача та тими негативними змінами, які настали у житті позивача. Однак виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що достатньою сумою компенсації завданої моральної шкоди буде 2000 гривень, які й підлягають стягненню. На підставі вищевикладеного позов в частині солідарного стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «УПСК» на користь [PERSON] 2000 гривень у якості компенсації моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок скоєння ДТП, оскільки ця сума не перевищує встановленого Законом ліміту відповідальності страховика. Згідно зі ст. 79 ЦПК України (в редакції яка діяла станом на 26.05.2011 року) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду з позовом [PERSON] було сплачено 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 117 гривень державного мита, а також під час розгляду справи ним було оплачено проведення експертизи в сумі 550 гривень і вказані суми підлягають стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках, а позов в цій частині підлягає задоволенню. В частині стягнення на користь позивача у якості судових витрат 171 гривні 60 копійок вартості складання рахунку-фактури № КА-0000170/АВ від 03.03.2011 року позов задоволенню не підлягає, оскільки ці витрати не передбачені ст. 79 ЦПК України.

Outcome: partial