Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

24 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у виді спірного нерухомого майна. Оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, у вересні 2020 року звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно їй відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Інший спадкоємець відмовився від спадщини, мотивуючи тим, що спадщина йому не належить. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 січня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіслала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що об`єктивно підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 січня 1989 року (а.с.8). Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. З огляду на частину першу статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження виданого повторно 08 вересня 2020 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 08 вересня 2020 року (а.с.11, 12). Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів частини першої статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до абзацу 2 пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мін`юсту України від 31 жовтня 1975 року № 45/5, зареєстрованого в Мін`юсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно довідки виконкому Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 12 жовтня 2020 року №711 на час відкриття спадщини спадкодавця [PERSON] , були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.9). Отже, сторони, відповідно до статей 529, 548, 549 ЦК УРСР є спадкоємцями померлого [PERSON] першої черги за законом і такими, що прийняли спадщину. Відповідач [PERSON] , заявою від 21 січня 2021 року, посвідченою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Степаненко А.М., відмовився на користь матері [PERSON] від спадщини, яка залишилася після смерті батька [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 серпня 1987 року спадкодавець [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01 жовтня 2020 року №2-5106, власність на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] (а.с.19). Вартість спірного нерухомого майна, згідно звіту про оцінку майна від 20 листопада 2020 року становить 67313,00 грн (а.с.20). Судом також установлено, що позивач є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку площею 0,18 га, на якій розташований спірний житловий будинок (а.с.21). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне нерухоме майно позивачу відмовлено, оскільки відсутній належний правовстановлюючий документ на вказане майно та наявність іншого спадкоємця, що об`єктивно підтверджується відмовою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапеги О.П. від 24 листопада 2020 року (а.с.22). Відповідно до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно заяви від 21 січня 2021 року відповідач [PERSON] визнав позов повністю. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає таке визнання. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України. Згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved