Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

25 квітня 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 75 000 грн. - моральної шкоди, 12383 грн. 21 коп. - невідшкодованого залишку заподіяної матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказував, що 19.02.2009 р. о 10-30 годині в с.Воскресенське Жовтневого району, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Шевролет Авео» р. н. [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.3 «б»; 10,11,12.3,16.3,16.12 Правил дорожнього руху, та об'єктивно маючи можливість помітити автомобіль марки ВАЗ-21099 під керування сина позивача [PERSON], який наближався до відповідача з правої сторони, не прийняв міри до зниження швидкості і не зупинився, виїхавши на перехрестя доріг внаслідок чого скоїв зіткнення зазначених транспортних засобів. В наслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, а [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. [INFO] року його син [PERSON] помер. 17.01.2013 року кримінальна справа за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди у відношенні [PERSON] була закрита через закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. У зв'язку з пошкодженням автомобілю позивача на його користь рішенням суду від 30.09.2015 року стягнуто з Страхової компанії «Оранта» збитки в розмірі 22616, 79 грн. без стягнення франшизи. Вказана сума йому перерахована та виконавче провадження закінчене. Позивач вважає невідшкодованою йому суму в розмірі 12383 грн. 21 коп., яку просить стягнути з відповідача, як різницю між відшкодованою матеріальною шкодою та ринковою вартістю автомобіля на момент скоєння ДТП, яка відповідно до авто товарознавчої експертизи (яка є в матеріалах кримінального провадження) склала 36 703 грн 34 коп. Так як транспортний засіб з штраф-майданчика Стахорський не забирав, і на сьогоднішній день місце його знаходження невідоме. Дорожньо-транспортна пригода стала підставою для розміщення його автомобілю на штрафний майданчик, де автомобіль був знищений і до сьогодні йому не повернутий. Також внаслідок цього ДТП йому заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням власності - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв'язків, певним ударом його престижу. Крім того, фактичною, але непідтвердженою формально, причиною смерті його сина Дениса Стахорського були його гострі моральні страждання за фактом ДТП, що призвело до смертельного серцевого нападу в 29 років. Вказані обставини вважає підставами для відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 75 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та суми матеріального збитку в розмірі 12383 грн. 21коп. підтримали в повному обсязі та послались на вищевикладене. Відповідач заперечував свою вину в даній дорожньо-транспортній пригоді, та вважав, що не має нести відповідальності перед позивачем. Представник відповідача також просив в задоволенні вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, пославшись на недоведеність вини [PERSON] в даній дорожньо-транспортній пригоді. Зазначив, що остання могла статися з вини другого водія - [PERSON], який вживав наркотичні речовини. Представник третьої особи СК «Оранта» зазначив, що рішення суду про стягнення матеріального збитку на користь позивача за фактом даної ДТП виконано в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Зі змісту постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 січня 2013 року, слідує що органами досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що 19 лютого 2009 року о 10-30 годині в смт. Воскресенське Жовтневого району допустив порушення Правил дорожнього руху, наслідком чого стало зіткнення автомобілів під його кернуванням та транспортним засобом ВАЗ21009 номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який через ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Потерпілий [PERSON] помер [INFO] року, що не є наслідком даної дорожньо-транспортної пригоди. Провадження у кримінальній справі закрите у зв'язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності (а.с. 4). Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2015 року, з національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, стягнуто 22 616, 79 грн. Рішення набрало законної сили 13.10.2015 року та виконано в повному обсязі, що підтверджується даними постанови державного виконавця від 25.12.2015 року (а.с. 5-6, 12-14). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що розмір матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю ВАЗ21099 склав 23126,79 грн., який стягнутий за відрахуванням суми франшизи в розмірі 510 грн. відповідно до положень ч. 18 ст. 9 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 року, згідно якої франшиза, визначена в договорі страхування, страховиком не відшкодовується та повністю покладається на страхувальника. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідачем [PERSON] вищевказані рішення суду не оскаржені. Останній погодився із закриттям кримінального провадження саме з підстав закінчення строку притягнення його до кримінальної відповідальності, а не з підстав відсутності у його діях складу вказаного кримінального правопорушення. За вищевказаного, суд вважає неспроможними пояснення відповідача щодо відсутності його вини в даній дорожньо-транспортній пригоді. Щодо його пояснень з приводу вини водія [PERSON] у даній дорожньо-транспортній пригоді, то доказів щодо цього суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення невідшкодованого залишку матеріальної шкоди в сумі 12383,21 грн., то рішенням Жовтневого районного суду від 30 вересня 2015 року, розмір спричиненої шкоди встановлено в сумі 23126,79 грн., та остання стягнута зі страховика СК «Оранта», окрім суми франшизи, і рішення суду виконано в повному обсязі. За вищевказаного, в цій частині вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то такі обставини як смерть його сина [PERSON], неповернення йому майна зі штрафного майданчика не можуть бути підставою для задоволення вказаних вимог з наступного. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За положеннями ст. 1167 ЦК - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством, в тому числі ч. 2 ст. 1167 ЦК, передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Враховуючи, що суду не надано доказів причинного зв'язку між смертю [PERSON] та вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, підстав для морального відшкодування у зв'язку зі смертю сина позивача не вбачається. Щодо неповернення майна позивачу, то згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (п. 5 Постанови). Проте [PERSON] не може відповідати за дії осіб, відповідальних за збереження майна на штрафному майданчику відповідної установи. Щодо інших підстав для морального відшкодування, то згідно п. 3 вказаної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, що дійсно діями відповідача [PERSON] було завдано моральну шкоду через пережиті душевні страждання, пов'язані з пошкодженням його власності, позбавленням можливості користуватися своїм майном, це також призвело до змін нормального та звичного ритму і життєвого укладу позивача, який позбавлений можливості вести мобільний спосіб життя, та потребує додаткових зусиль для її організації, а тому вимоги останнього про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими. Визначаючи розмір вказаного відшкодування, суд враховує принципи співмірності, розумності та справедливості, та вважає, що справедливим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі дві тисячі 500 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в сумі 551,20 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: за вимогою про стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial