Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

25 червня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до відповідача, яким просили стягнути з останнього заборгованість за кредитом в розмірі 112 994 грн. 22 коп. Вказували, що 16.03.2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 02.04.2018 р. утворилась заборгованість за кредитом. Згідно наданого відзиву на позов відповідач проти позовних вимог заперечувала та вказувала, що: -відповідач Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» не підписувала, а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору; - при укладенні договору позивачем було допущено численні порушення чинного законодавства в сфері захисту прав споживачів; -відповідач та її сім'я з 2014 по 2018 роки перебувають в тяжкому матеріальному стані, через що відповідач не мала можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Також відповідач звернулась до суду із клопотанням про застосування строку позовної давності до позову, оскільки, на її переконання, він позивачем пропущений. 17 липня 2018 року Ухвалою суду було визначено, що справа підпадає під ознаки малозначної, та з урахуванням положень ч.6 ст. 19, ч.ч.1-4 ст.274 ЦПК України та клопотання позивача відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно наданого клопотання просила про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням на стаціонарному лікуванні та наданням їй можливості подання відзиву на позов та інших заперечень проти позовних вимог. Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, з урахуванням необхідності дотримання строків розгляду справи, передбачених ЦПК України, суд вважає, що клопотання про відкладення не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи містять подані відповідачем відзив на позов, доповнення до відзиву на позов, клопотання про застосування строку позовної давності із численними додатками, що дає можливість розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів . Встановивши фактичні обставини, з'ясувавши взаємовідносин, які склались між сторонами, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого. 16 березня 2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), був укладений Договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 1 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці «Універсальна» зі сплатою відсотків за її використання в розмірі 30,00 % на рік на залишок заборгованості, а також зобов'язався сплачувати інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Вказаний кредитний договір складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідно до умов Договору Клієнт ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язувався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перерахунком платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Згідно п. 2.1.1.7.6 Договору у випадку порушення Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш, ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У відповідності до п. 1.1.5.25 Умов та Правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг за кожен випадок порушення клієнт сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, проте не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов'язання перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку, станом на 02.04.2018 року , заборгованість відповідача складає 112 994 грн. 22 коп., а саме: 7 604 грн. 98 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 105 389 грн. 24 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно із частинами 1,2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає, що відповідачем було порушено права позивача невиконанням умов договору. При цьому доводи відповідача з приводу того, що вона не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а відтак вони не можуть вважатись складовою частиною, укладеного між сторонами кредитного договору, спростовуються матеріалами справи та самою Анкетою-заявою, в якій визначено, що відповідач з цими умовами ознайомлена. Щодо посилань відповідача на численні порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» її прав як споживача, зокрема введення в оману, ненадання повної інформації по кредитуванню тощо, суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору по даній справі - стягнення заборгованості, а відносяться до питання про чинність укладеного між сторонами договору. Доводи відповідача про тяжкий матеріальний стан її сім'ї протягом 2014-2018 років також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не стосуються предмету спору між сторонами та жодним чином не впливають на виникнення у відповідача зобов'язань по сплаті кредитної заборгованості. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог, яке підлягає задоволенню з огляду на таке. 16.03.2010 року відповідач отримала кредит у вигляді ліміту та їй було видано відповідну кредитну картку, зі строком дії до 04/2013. Відомостей про перевипуск кредитної картки на ім'я відповідача сторонами суду не надано, через що кінцевим терміном її дії є вказаний строк. При цьому, останній платіж за наданим кредитом відповідач здійснила 27.10.2014 року, через що 27.11.2014 року відповідач мала здійснити наступний платіж по кредиту, однак відповідних дій вона не вчиняла, через що відбулось порушення прав Банку та саме з цього часу почався перебіг позовної давності для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що позов складений ПАТ КБ «ПриватБанк» 25.05.2018 року, а відправлений поштою до суду 22.06.2018 року, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення із позовом про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Оскільки відповідач з 27 листопада 2014 року припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, то з цього часу банк мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише 22 червня 2017 року, тобто поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач. Визначена в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, збільшена позовна давність не може бути застосована до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі через пропуск позивачем строку позовної давності для звернення із зазначеним позовом.

Outcome: dismissed