Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

25.04.2014року позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача із дійсним позовом, в якому вказав, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді інженера з пожежної безпеки Попаснянського міжрайонного управління експлуатації газового господарства ПАТ «Луганськгаз» (МРУЕГГ ПАТ «Лугансьгаз»). 29.11.2013 року позивач був попереджений з боку відповідача про наступне вивільнення на підставі ст.40 ч.1 в зв»язку зі змінами в організації виробництва, а саме в зв»язку із ліквідацією Попаснянського МРУЕГГ ПАТ «Лугансьгаз». У зазначеному повідомленні зазначено, що можливість працевлаштування в ПАТ «Луганськгаз» відсутня. В позові позивач вказує, що інформація про відсутність можливості працевлаштування в ПАТ «Луганськгаз» є недостовірною і зазначає, що на підприємстві ПАТ «Луганськгаз» були вакансії, які пропонувались іншим працівникам, які вивільнялись, але пропонувались лише вакансії в ПАТ «Луганськгаз» в м.Стаханові та м.Лисичанську і позивач зазначає, що йому не було надано можливості на подальше працевлаштування в межах всієї Луганської області, хоча при цьому у вищевказаному попереджені він зазначив , що дає згоду на звільнення. Також в позові позивач зазначає, що у Наказі про його звільнення від 27.01.2014 року його прізвище було зазначено невірно у відповідності із паспортними данними: замість «[PERSON]» зазначено «[PERSON]». До цього ж у позові позивач вказує, відділ кадрів ПАТ «Луганськгаз» знаходиться в м.Луганськ на відстані приблизно 10 км від м.Попасна, і в день його звільнення, 29.01.2014 року, який був його останнім робочим днем, йому не видано трудову книжку, при цьому ніяких вказівок, наказів, розпоряджень керівництва стосовно прибуття до м.Луганська і отримання трудової книжки йому не надходило. Самовільно покинути робоче місце позивач не мав ніяких підстав. Після закінчення робочого часу, 29.01.2014 року, позивач листом звернувся до відповідача з вимогами видачі йому трудової книжки та копії наказу про звільнення. 06.02.2014 року позивач отримав від відповідача лист про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів у м.Луганську та вислав йому копію наказу про звільнення із неправильно зазначеним прізвищем «[PERSON]», документи, які підтверджували розрахунки при звільненні, а також у листі йому було запропоновано надати згоду на пересилання трудової книжки поштою. На таку пропозицію позивач відмовився, посилаючись на ризик втрати або пошкодження поштового переказу, після чого листами від 11.02.2014р та від 05.03.2014р. позивач вимагав від відповідача видати йому трудову книжку і зазначає, що в період з 29.01.2014р представники ПАТ «Луганськгаз» неодноразово приїздили до м.Попасна, так як в м.Попасна діє дільниця Лисичанського МРУЕГГ (після ліквідації Попаснянського МРЕУГГ) і таким чином у відповідача була можливість видати йому трудову книжку. Посилаючись на викладені обставини, позивач у поданому позовові зазначає, що із ним проведено неповний розрахунок при звільненні, що затримка видачі йому трудової книжки виникла з вини відповідача і тому у позові позивач просить зобов»язати відповідача сплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, видати новий наказ про його звільнення із вказанням прізвища «[PERSON]», та внести до трудової книжки запис про день звільнення у день видачі трудової книжки. В заяві про уточнення позовних вимог ( від 27.11.2014р) позові позивач також просить зобов»язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку. 01.07.2014р на адресу суду поштою надійшла зустрічна позовна заява з боку відповідача, в який відповідач, посилаючись на те, що трудові книжки працівників зберігаються в м.Луганську, не можуть вільно перевозитись по відокремленим структурним підрозділам ПАТ «Луганськгаз», посилаючись на те, що 27.01.2014р. відповідачем було організовано транспортний засіб, за рахунок коштів відповідача, для перевезення працівників, які звільнені відповідно до наказу ПАТ «Луганськгаз» від 27.01.2014р. № 24-ОС разом із позивачем, посилаючись на те, що позивач відмовився їхати разом із іншими працівниками, пояснивши, що самостіно приїде до відділу кадрів ПАТ «Луганськгаз» до 29.01.2014р., посилаючись на те, що ПАТ «Луганськгаз» неодноразово направляло позивачу листи про необхідність одержання трудової книжки у відділі кадрів в м.Луганську, стверджуючи, що позивач свідомо, навмисно не отримував трудову книжку - у зустрічній позовній заяві просить суд зобов»язати позивача отримати трудову книжку в ПАТ «Луганськгаз». Позивач 27.11.2014р. надав суду заяву, в якій підтримав свої вимоги , та просив суд розглянути справу у його відсутність та у відсутність свого представника - адвоката. Представник відповідача також 27.11.2014р. надав суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом, та просив суд розглянути справу у відсутність ПАТ «Луганськгаз», посилаючись на ускладнення соціально-політичної ситуації на території м.Луганська та Луганської області, проведення антитерористичної операції, обстрілів м.Попасна та «бахмутського шляху», що становить неможливим прибуття до Попаснянського суду представника відповідача. При цьому на адресу суду 02.06.2014р. направлено письмове заперечення з боку відповідача на первісний позов, в якому відповідач не визнає позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги необґрунтовані. В запереченні відповідачем викладено: етап оформлення трудових відносин між сторонами, етап ліквідації Попаснянського МРУЕГГ - філії ПАТ «Луганськгаз», етап переміщення працівників з Попаснянського МРУЕГГ - філії ПАТ «Луганськгаз» безпосередньо до ПАТ «Луганськгаз», етап повідомлення позивача про наступне вивільнення, в зв»язку із ліквідацією (закриттям) Попаснянського МРУЕГГ, етап щодо видачі позивачу трудової книжки та наказу про звільнення і саме в цьому розділі заперечень відповідач зазначає тіж самі обґрунтування, що і своєму зустрічному позові, стверджуючи, що позивачу необхідно самостіно прибути до м.Луганська і отримати трудову книжку у відділі кадрів ПАТ «Луганськгаз». В запереченні також зазначено, що через виявлену помилку у прізвищі позивача у наказі ПАТ «Луганськгаз» від 27.01.2014р № 24-ОС про звільнення позивача, Наказом від 17.02.2014р. № 62-ОС внесено зміни в п.7 наказу ПАТ «Луганськгаз» від 27.01.2014р № 24-ОС де прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]». Крім того, відповідач зазначає, що позивачем обрано не той спосіб захисту цивільних прав, що передбачені ст..16 ЦК України і що це є підставою для відмови у поданому позові., а також що позивачем допущено зловживання правом у формі небажання отримати трудову книжку з метою подальшої наживи. Також у своєму запереченні відповідач вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст..233 КЗпП України, який становить для позивача 1 місяць ( у справах про звільнення) і тому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності в даному випадку і відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Вивчивши письмові матеріали, які містяться у данній справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ПАТ «Луганськгаз» не підлягають задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову є питання порушення порядку видачи трудової книжки при звільненні і як наслідки такого порушення вирішення питання про стягнення на користь позивача грошової суми за час вимушеного прогулу. Дані правовідносини регулюються КЗпП України, саме ст..47 КЗпП України та положеннями «Інструкціїї про порядок ведення трудових книжок працівників», яку затверджено Наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993р. № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за № 110. (далі - «Інструкціїя про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р.) Предметом зустрічного позову з боку відповідача є питання зобов»язання особи вчинити певні дії. Дані правовідносини повинні бути обґрунтовані із посиланням на законодавчу норму, в зустрічні позовній заяві відсутні посилання на будь-яку законодавчу норму, яка б передбачала б підстави для зобов»язання в конкретному випадку особи щодо вчинення певної дії. Аналізуючи наявні письмові матеріали, суд зазначає. Судом беззаперечно встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем, працював на посаді інженера з пожежної безпеки Попаснянського міжрайонного управління експлуатації газового господарства ПАТ «Луганськгаз» (МРУЕГГ ПАТ «Лугансьгаз»). 29.11.2013 року позивач був попереджений з боку відповідача про наступне вивільнення на підставі ст.40 ч.1 в зв»язку зі змінами в організації виробництва, а саме в зв»язку із ліквідацією Попаснянського МРУЕГГ ПАТ «Луганськгаз». В даному попередженні дійсно вказано, що можливість працевлаштування в ПАТ «Луганськгаз» відсутня (а.с.14) і хоча в позові позивач зазначає, що такі відомості є недостовірними і йому не надано можливості на подальше працевлаштування, суд вважає таке ствердження позивача необґрунтованим, так як ніяких доказів щодо цього факту позивач не надає, до цього позивач надав згоду на своє подальше вивільнення, про що сам і зазначає у позову і при цьому позивач не оскаржує зазначених дій відповідача. Також позивач і не оскаржує дій відповідача про проведення із ним розрахунку в день звільнення, хоча в позові позивач інформаційно зазначає, що в день звільнення із ним повністю повинен розрахуватись власник або уповноважений ним орган, що передбачено трудовим законодавством. А так суд вважає недоцільним надавати оцінку вищезазначеним діям відповідача,так як зазначені дії позивачем не оскаржуються. При цьому з боку відповідача доведено, що із позивачем в день звільнення - 29.01.2014р. проведено повний розрахунок, згідно вимог законодавства і на його карткових рахунок перераховано розрахункові суми ( згідно розрахунку за січень 2014р.) , що підтверджується відомістю за січень 2014р. із відміткою ПАТ «КБ «Надра» від 29.01.2014р. (а.с.61,62) про зарахування коштів на рахунок [PERSON] Таким чином ствердження позивача про неповний розрахунок з ним при звільненні є безпідставним і спростовуються наданими з боку відповідача доказами про проведення розрахунку у день звільнення. Також суд не надає оцінки діям відповідача щодо етапів оформлення трудових відносин між сторонами, етапу ліквідації Попаснянського МРУЕГГ - філії ПАТ «Луганськгаз», етапу переміщення працівників з Попаснянського МРУЕГГ - філії ПАТ «Луганськгаз» безпосередньо до ПАТ «Луганськгаз», етапу повідомлення позивача про наступне вивільнення, в зв»язку із ліквідацією (закриттям) Попаснянського МРУЕГГ , допущення помилки в написанні прізвища позивача у наказі про звільнення від 27.01.2014р № 24-ОС, так як зазначені дії відповідача позивачем не оскаржуються і це є недоцільним в межах позову. Щодо невидачі трудової книжки позивачу в день звільнення, суд зазначає: Ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок у строки, зазначені у ст..116 КЗпП України. Як вбачається із заперечень відповідача трудова книжка позивачу дійсно не видана у день його звільнення. Ствердження відповідача про те, що трудові книжки зберігаються в м.Луганську і не можуть вільно перевозитись по відокремленим структурним підрозділам ПАТ «Луганськгаз» із посиланням на «Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р. суд вважає необґрунтованим, так як навпаки, як «Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р. так і ст..47 КЗпП України зобов»зує власника або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Ніяких заборон на перевезення трудових книжок, як зазначає відповідач, вказані законодавчі норми не містять і таке ствердження з боку відповідача суд вважає припущенням, що не може бути доказом при судовому розгляді в розумінні ст.60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо зазначених відповідачем відомостей про те, що 27.01.2014р. відповідачем було організовано транспортний засіб, за рахунок коштів відповідача, для перевезення працівників, які звільнені відповідно до наказу ПАТ «Луганськгаз» від 27.01.2014р. № 24-ОС разом із позивачем, про те, що позивач відмовився їхати разом із іншими працівниками, пояснивши, що самостійно приїде до відділу кадрів ПАТ «Луганськгаз» до 29.01.2014р. - суд зазначає, що ці заперечення відповідача необґрунтовані, ніякими доказами ці відомості не підтверджені ( саме: відомості про відрядження, наявність будь-яких вказівок, телефонограм, путьових листів на транспорт або щось інше). До цього є протиріччя у стверджені відповідача, про те що [PERSON] необхідно було прибути до ПАТ «Луганськгаз» 27.01.2014р. , так як останнім його робочим днем було 29.01.2014р. ( двомісячний строк з моменту повідомлення про наступне вивільнення від 29.11.2013р.) і згідно копії наказу на а.с. 15, 58 позивач звільнений 29.01.2014 року, підстав для прибуття позивача за отриманням трудової книжки в зв»язку із звільненням 27.01.2014р. не було ніяких підстав і це також підтверджує, що заперечення відповідача з цього приводу необґрунтовані і спростовуються зазначеними письмовими доказами. За таких обставин, суд вважає, що дії відповідача з приводу зобов»язання позивача отримати трудову книжку раніше дня звільнення є необґрунтованими, так як відповідач вимагав від позивача діяти всупереч встановлених законодавчих норм. До цього ж відповідач зовсім не обґрунтував, чому ні в день звільнення 29.01.2014р. , ні після 29.01.2014р. позивачу не була вручена належно оформлена трудова книжка окрім того, що позивач сам за нею не приїздив до м.Луганська, що є недоцільним, так як будь-які норми шодо зобов»язання працівника при звільненні самому отримувати трудову книжку - у трудовому законодавстві - відсутні. За цих же підстав не підлягають задоволенню вимоги відповідача у зустрічному позові про зобов»язання позивача отримати свою трудову книжку у ПАТ «Луганськгаз». Посилання відповідача на те, що позивачем обрано не той спосіб захисту прав, що передбачено законодавством, суд вважає неогрунтованим, так як вимоги позивача направлені на визнання свого права, яке передбачено трудовим законодавством, яке було порушено з боку відповідача і це не суперечить положенням ст..16 ЦК України, щодо пособу захисту цивільних прав та інтересів особи. Щодо посилання відповідача на застосування строків позовної давності при розгляді данного позову - суд вважає безпідставним і зазначає, що в даному випадку позивач не оскаржує підстави щодо його звільнення або порядок його звільнення або звільнення взагалі, для чого дійсно ст..233 КЗпП України встановлений місячний строк для звернення до суду з моменту вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а предметом спору у даній справі, як судом вже було визначено, являється трудовий спір про порушення порядку видачі йому трудової книжки у день звільнення і тому в данному випадку необхідно керуватися загальним положенням ст..233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі наявності трудового спору працівник може звернутися безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Аналогічне розмежування також міститься і у положенні Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п.4). А тому суд вважає, що в даному випадку позивач звернувся до суду у тримісячний строк, так як у нього виник спір із підприємством з приводу невидачі йому трудової книжки, що передбачено трудовим законодавством. П. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р. встановлені наслідки затримки видачі трудової книжки працівникові при звільненні, а саме: «при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.» П. 32 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» також встановлено, що за затримку видачі трудової книжки передбачено виплата на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А так вимоги позивача про те що відповідачем порушений порядок видачі йому трудової книжки при звільнені і видача йому трудової книжки затримана з вини відповідача - є доведеними, про те, як відповідач не надав суду ніяких доказів, що його вина у затримці видачі трудової книжки позивачу у день звільнення відсутня і у своєму запереченні відповідач, про наявність або відсутність вини власника при затримці видачі трудової книжки позивачу взагалі нічого не зазначив. З огляду на зазначене, суд вважає, що вина відповідача у невидачі позивачеві трудової книжки у день звільнення є, так як відповідачем порушена норма закону, яка зобов»язує до цього відповідача і іншого способу правовідносин у данному випадку законодавством не передбачено. Також суд зазначає, що таке визначення закону стростовує ствердження відповідача про те, що позивач зловживає правом у формі небажання отримати свою трудову книжку, так як таке не передбачено законодавством. Таким чином виникають підстави для виплати з боку відповідача позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи ( згідно п.32 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ України від 08.02.1995р. № 100 (зі змінами). З урахуванням викладених норм, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про зобов»язання відповідача сплатити позивачу середній заробіток за затримку видачі йому трудової книжки, а також видати новий наказ про звільнення позивача і внесення до трудової книжки позивача запису про день звільнення у день видачі йому трудової книжки, а раніше внесений запис про день звільнення визнати недійсним . Розрахунок суми, що підлягає виплаті є слідуючим: Згідно довідки на а.с. 60, виходячи із заробітку позивача за останні два місяці (листопад, грудень 2013 року) - середньомісячна заробітна плата позивача склала 1757,80 грн, середньоденна заробітна плата позивача склала 81,76 грн. Загальний строк затримки видачі трудової книжки на момент винесення рішення суду становить ( з 29 січня 2014р): Січень 2014р - 2 дн. Лютий 2014р - 28 дн. Березень 2014р - 31 дн. Квітень 2014р. - 30 дн. Травень 2014р - 31 дн. Червень 2014р - 30 дн. Липень 2014р - 31 дн. Серпень 2014р - 31 дн. Вересень 2014р - 30 дн. Жовтень 2014р - 31 дн. Листопад 2014р -27 дн. Загалом строк затримки складає 9 місяців 29 днів, з урахуванням суми середньомісячної та середньоденної заробітної плати позивача загальна сума, що підлягає виплаті буде складати (9 х 1757,80 грн.) + (29 х 81,76 грн.) = 15.820грн. + 2.371грн. = 18.191 грн.. Вирішуючи вимоги позивача та вимоги відповідача за зустрічним позовом, суд вважає, що вимоги позивача про видачу трудової книжки та виплати йому середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, як за час вимушеного прогулу та винесення нового наказу про звільнення і внесення запису до трудової книжки у день звільнення - підлягають задоволенню. Вимоги відповідача про зобов»язання позивача отримати трудову книжку самостійно (за зустрічним позовом) - не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Вирішуючи позов таким чином суд враховує, що позивач, згідно положення ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати держмита при зверненні до суду з позовом, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» - суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 232-233,235 КЗпП України, Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. (зі змінами), «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993р.,

Outcome: approved