Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

24 липня 2017 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області, територіального сервісного центру №1246 Регіонального сервісного центру МВС України, в якому з урахуванням уточнень, просить: -визнати за нею право власності на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]; виключити автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] з акту опису й арешту майна, складеного Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ у виконавчому провадженні № 14264954 та у виконавчому провадженні № АА 290050; скасувати арешт автомобіля марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], накладений на підставі: 1.постанови про відкриття виконавчого провадження № 14264954, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8973041, внесеного до реєстру 17.08.2009 року, шляхом виключення відомостей про арешт автомобіля з державного реєстру обтяжень рухомого майна; 2.постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, № АА 290050 від 14.03.2011 року, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, обтяження зареєстровано за № 10932212 14.03.2011 року, шляхом виключення відомостей про арешт автомобіля з державного реєстру обтяжень рухомого майна; 3.ухвали Новомосковського міськрайонного суду у справі № 183/8188/14-ц від 08 січня 2016 року, накладеного Новомосковським ДВС, шляхом виключення відомостей про арешт автомобіля з державного реєстру обтяжень рухомого майна. -виключити відомості щодо оголошення автомобіля TOYOTA LAND CRUISER у розшук (угон), кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] внесені Індустріальним відділом поліції Дніпровського відділу ГУНП у Дніпропетровській області; -зобов'язати Територіальний сервісний центр № 1246 (на правах відділу, м. Новомосковськ) зареєструвати право власності на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] за [PERSON]. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що відповідно до договору оренди об'єкту нерухомості № 01/02-Б від 01.02.2014 року, укладеного між нею та [PERSON], останньому було передано в оренду комплекс, загальною площею 219,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] Вказаний комплекс належать позивачеві на підставі свідоцтва про право власності. За умовами зазначеного договору відповідач отримав в користування об'єкт нерухомості і повинен був сплачувати орендну плату за користування об'єктом у розмірі 16 000,00 грн. кожного місця. Однак, [PERSON] умови договору не виконував на протязі тривалого часу, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 176 000,00 грн. У зв'язку з невиконанням умов підписаного договору оренди нерухомого майна [PERSON] було подано до Новомосковського міськрайонного суду позовну заяву про стягнення з [PERSON] 176 000 грн. основного боргу та пені (справа № 183/8188/14-ц). З метою погашення частини заборгованості, 18 лютого 2016 року [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності від 8 лютого 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д., зареєстрованої в реєстрі за № 56, передав позивачеві автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], про що було складено відповідний договір від 18 лютого 2016 року. Згідно умов договору сторони погодили, що [PERSON] передав [PERSON] в рахунок уплати частини боргу за договором оренди, а саме у розмірі 35 тисяч гривень шляхом передачі [PERSON] у власність автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В момент укладення договору та передачі майна, переоформлення автомобіля було неможливим, у зв'язку із наявністю арешту майна [PERSON] на підставі ухвали про арешт майна по справі № 183/8188/14-ц за позовом [PERSON], до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Заборону на продаж автомобіля було накладено Новомосковським ДВС. Окрім того, в подальшому позивачем з'ясувалося, що на рухоме майно [PERSON] накладено арешти та заборони відчуження, а саме: -арешт майна, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №14264954, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8973041, внесеного до реєстру 17.08.2009 року. -арешт рухомого майна боржника , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, № АА 290050 від 14.03.2011 року, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, обтяження зареєстровано за № 10932212 14.03.2011 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 11 квітня 2017 року по справі № 183/8188/14-ц було задоволено позовні вимоги та стягнуто з [PERSON], як спадкоємця всіх прав та обов'язків [PERSON], заборгованість та пеню. Також у Сервісних центрах МВС України містяться відомості про оголошення автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, державний знак: [NUMBER] Номер шасі:[NUMBER] належний [PERSON], який було здійснено Індустріальним відділом поліції Дніпровського відділу ГУНП у Дніпропетровській області. Таким чином, позивач зазначає, що позбавлена можливості зареєструвати право власності на зазначений автомобіль, у зв'язку з наявністю перелічених арештів, тому звернулася з позовом до суду про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту. Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду призначено судовий розгляд справи по суті. У відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цим Кодексом. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, позов визнав, у своєму відзиві зазначив, що 18 лютого 2016 року [PERSON], від імені якого він діяв на підставі довіреності від 8 лютого 2016 року № 56, якою [PERSON] уповноважив його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік автомобіль, з метою погашення частини заборгованості, передав [PERSON] автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], про що було складено відповідний договір від 18 лютого 2016 року. Згідно умов договору сторони погодили, що [PERSON] передав [PERSON] в рахунок сплати частини боргу за договором оренди, а саме у розмірі 35 тисяч гривень, шляхом передачі [PERSON] у власність зазначеного автомобіля. За вказаних обставин факти викладені у позові щодо відчуження майна відповідач [PERSON] не спростовував. В судове засідання відповідач не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник відповідача - Крюківського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові заперечення, у яких зазначив, що вказані у позові [PERSON] арешти на зареєстрований за боржником [PERSON] автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., були накладені державним виконавцем в межах відкритого зведеного виконавчого провадження. Виконавчі провадженні, які входили до зведеного виконавчого провадження, де стороною як боржником був [PERSON], завершені на підставі п.3 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв'язку зі смертю боржника. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з боржника [PERSON] не стягнуто. Оскільки на момент завершення виконавчих проваджень діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV, арешт з майна боржника не знімався. Таким чином, Крюківський ВДВС вважає себе не належним відповідачем у справі, оскільки відділом накладено арешт на майно боржника [PERSON] для задоволенням потреб стягувачів за виконавчими документами, а отже відповідачем по справі повинна бути особа, в інтересах якої накладено арешт. Представник відповідача - територіального сервісного центру №1246 Регіонального сервісного центру МВС України в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові заперечення, у яких просив проводити розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що територіальний сервісний центр №1246 РСЦ МВС України не є окремою юридичною особою, а є структурним підрозділом РСЦ МВС в Дніпропетровській області, і тому не може бути особою, яка бере участь у справі. Відповідач [PERSON], представник Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області, кожен окремо, в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Судом, за клопотанням відповідачів, призначався розгляд справи в режимі відеокнференцзв'язку з Крюківським районним судом м.Кременчука, однак відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх відповідачів, належним чином повідомлених, суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини, які ніким не спростовані, а саме. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 24.04.2017 року, з правонаступника [PERSON] - [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за оренду в розмірі 176 000 грн., пеню в розмірі 90464 грн., судові витрати в розмірі 2664, грн., а всього 269 128,64 грн. (а.с.8-10). Зазначене рішення не скасоване, не переглянуте у встановленому процесуальним законом порядку. 28 лютого 2016 року між [PERSON] в особі [PERSON] (довіреність від 08.02.2016 року, посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фаст Лілією Дмитрівною, зареєстрованої в реєстрі за № 56) та [PERSON] був укладений договір (угода) № б/н про погашення частини боргу, у відповідності до якого [PERSON] на погашення частини боргу, що дорівнює 35 000 грн. передав [PERSON] належне йому на правах власності наступне майно: автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., державний знак: [NUMBER] Номер кузов:[NUMBER] (а.с. 6), що також підтверджується актом приймання передачі транспортного засобу, підписаного сторонами 18.02.2016 року (а.с.7). Згідно даних Крюківського відділу Державної виконавчої служби, викладених в тому числі і у запереченнях на позов, на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., державний знак: [NUMBER] Номер кузов:[NUMBER], накладено арешт на підставі: -постанови про відкриття виконавчого провадження № 14264954, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, реєстраційний номер обтяження 8973041, внесеного до реєстру 17.08.2009 року; -постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА 290050 від 14.03.2011 року, винесеної 17.08.2009 Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ, обтяження зареєстровано за № 10932212 14.03.2011 року. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Право власності позивача на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., державний знак: [NUMBER] Номер кузов:[NUMBER], набуте нею на підставі зазначеного вище договору сторонами не оспорюється. Між тим, станом на день розгляду даної справи право власності на автомобіль за позивачем не зареєстроване. Відповідачами в судовому засіданні також не оспорювалося право позивача на придбаний ним автомобіль, однак наявність зазначених вище обтяжень в вигляду арешту унеможливлює право [PERSON] належним чином оформити своє право власності. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно вимог ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. П.3 ч.1 ст.3 ЦК України визначає однією з загальних засад цивільного законодавства - свободу договору. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.ч.1-3 ст.6 ЦК України). Ч.1 ст.14 ЦК України визначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливості набуття особою права власності на автомобіль встановлені Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що після придбання легкового автомобіля новий власник зобов'язаний протягом 10 днів зареєструвати транспортний засіб в органах державної автомобільної інспекції (МРЕВ). Як видно із матеріалів справи, позивач набула право власності на транспортний засіб у спосіб та на підставах не заборонених законом, у відповідності до вимог чинного законодавства, однак не здійснила державну реєстрацію права власності у встановлений постановою КМУ термін. Системний аналіз положень чинного цивільного законодавства дає можливість суду підстави дійти висновку про те, що за позивачем повинно бути визнано право власності на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., державний знак: [NUMBER] Номер кузов:[NUMBER]. Згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення. Матеріали справи свідчать про те, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб. Отже обмеження в праві користування позивачем належного йому транспортного засобу суперечать вимогам чинного законодавства та порушують її права і законні інтереси. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, суду не подано жодного доказу, що позивач може бути обмежена у реалізації свого права власності іншими особами, які оспорюють її право власності або мають першочергове право на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 2000 р.в., державний знак: [NUMBER] Номер кузов:[NUMBER]. Рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для реєстрації права власності на автомобіль за позивачем, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання Територіального сервісного центру № 1246 зареєструвати право власності на автомобіль, є передчасними, задоволенню не підлягають. Суд позбавлений можливості виключити відомості щодо оголошення розшуку автомобіля, оскільки у відповідності до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» виключно виконавець, у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника, виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, в цій частині, є виключно компетенцією державного виконавця. Так само суд позбавлений можливості скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду у справі № 183/8188/14-ц від 08 січня 2016 року, оскільки такий арешт був накладений з метою забезпечення позову, у відповідності до вимог ЦПК України, в редакції, що діяла на момент винесення ухвали. Позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з заявою скасування заходів забезпечення позову, у відповідності до ст. 158 ЦПК України Крім того, у відповідності до ч.6 ст. 431 ЦПК України за заявою особи, на користь якої ухвалено рішення, суд, з метою забезпечення виконання рішення суду може вжити заходів, передбачених ст. 150 цього Кодексу. Одним із способів забезпечення позову, визначених ст. 150 ЦПК України, є передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору. Крім того, у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів. [PERSON] є інвалідом І групи, про що свідчить копія довідки до акту огляду МСЕК Серії АВ № 0240368 та копія пенсійного посвідчення (а.с.20), у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial