Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

25 червня 2014 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд», мотивуючи свої вимоги відсутністю відповідача у квартирі без поважних причин понад встановлені законом строки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Крім неї за вказаною адресою зареєстровані, як члени сім'ї її дочка - [PERSON] та син - [PERSON]. У березні 2008 року її син [PERSON] залишив місце проживання в спірній квартирі, зібрав всі свої речі та став проживати за іншою адресою разом зі своєю дружиною. З цього часу відповідач за місцем реєстрації не з'являється, не цікавиться спірним житлом, не виявляє бажання використовувати його за призначенням, а також приймати участь в підтриманні належного стану квартири, проводити поточні ремонти, піклуватися про збереження нормальних житлових умов. Всі витрати по оплаті комунальних платежів несуть позивачі. Незважаючи на пропозиції позивачів врегулювати спір в позасудовому порядку, [PERSON] не виявляє бажання користуватися спірною квартирою і сплачувати всі необхідні платежі. У квартирі відсутні всі його особисті речі, вона не є його постійним місцем проживання. Факт його не проживання в квартирі не пов'язаний зі створенням з їх сторони перешкод у користуванні житлом, замків від вхідних дверей квартири позивачі не змінювали. Крім того, позивачка [PERSON] зазначила, що її син залишив спірну квартиру виключно за власним бажанням, без будь-якого примушення з їхнього боку. Дотепер відповідач не виявив наміру повернутися в спірну квартиру, а його небажання знятися з реєстрації позбавляє їх можливості вирішити питання щодо зміни наймача та приватизації житлового приміщення. Крім того, на протязі тривалого часу їх сім'я несе зайві витрати по сплаті комунальних платежів, що ускладнює їх з дочкою матеріальне становище. Посилаючись на викладене та положення статей 71, 72 ЖК України, позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, оскільки він більш встановленого законом строку без поважних причин не проживає і не користується нею. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], визнав повністю, підтвердивши наведені позивачами обставини. У судовому засіданні відповідач пояснив, що після того як він одружився, у спірній квартирі він не проживає. На теперішній час він проживає разом зі своєю дружиною за іншою адресою. Відповідач дійсно не має відношення до спірної квартири, претензій щодо неї до позивачів не пред'являв. Не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. Третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» належним чином повідомлене про дату, час і місце розгляду справи, однак її представник у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних в ній доказів. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] товариства з обмеженою відповідальністю «Ремжитлобуд» квартира [ADDRESS] двокімнатна, житловою площею 30,90 м2, відноситься до державного житлового фонду та перебуває на балансі даної житлово-експлуатаційної організації. Наймачем спірної квартири є [PERSON], яка знята з реєстрації як померла особа. Після смерті наймача особовий рахунок на квартиру перероблявся на її онуку - [PERSON]. На теперішній час у житловому приміщенні зареєстровані: наймач квартири - [PERSON], [INFO], члени її родини: син - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються нормами Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» Житлового кодексу Української РСР. Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 65 ЖК УРСР визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом наведених правових норм право на користування житлом виникає у членів сім'ї наймача, якщо вони проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Пленум Верховного Суду України в пунктах 9 і 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). У судовому засіданні [PERSON] визнав, що на теперішній час він не проживає в спірному житловому приміщенні, оскільки має інше постійне місце проживання, обов'язків по утриманню спірної квартири він не несе. Доказів перешкоджання позивачами йому у користуванні житловим приміщенням він суду не надав, оскільки таких фактів з боку позивачів не було. Вищенаведені обставини відповідач визнав у судовому засіданні, тому згідно до вимог частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України вони не підлягають доказуванню. У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до положень статей 10 і 60 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки голови КСОН житлового масиву «Северний» [PERSON], [PERSON], який зареєстрований за адресою: 86147, [ADDRESS] з 2008 року за вказаною адресою не проживає. Житлово-комунальні послуги не сплачує. Згідно акту перевірки № 8 від 23 червня 2014 року складеного службовими особами КСОН житлового масиву «Северний», [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає, його особистих речей в квартирі немає. Акт перевірки підписаний мешканцями квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], затверджений головою КСОН житлового масиву «Северний» [PERSON] З наданих позивачами квитанцій щодо комунальних платежів по спірній квартирі за 2013-2014 роки убачається, що вони здійснені [PERSON] Відповідач [PERSON] до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею, у зв'язку з чим вимоги позивачів підлягають задоволенню. Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. Позивачі не наполягають на стягненні з відповідача понесених ними судових витрат при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved