Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

24.08.2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області(далі по тексту - відповідач-1) та Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту - відповідач-2) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.1). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/5963/15-ц за позовом [PERSON] до Білгород-Дністровської РДА та Маразліївської СР про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Справу призначено до розгляду (а.с.10). Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.32). Представник відповідача-1 - Б-Дністровської РДА, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, розглянути справу за відсутності представника Б-Дністровської РДА (а.с.16). Відповідач-2 - Маразліївська СР, в судове засідання не з'явилася, але від сільського голови до суду надійшла заява, згідно якої ВК Маразліївської СР згодна з позовними вимогами [PERSON] щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, просить судрозглянути справу за відсутності представника сільської ради (а.с.17). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] народився в селі Маразліївка Білгород-Дністровського району Одеської області 20.11.1967 року, що підтверджується паспортом [NUMBER] виданим 26.02.2002 року (а.с.6). [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON], що підтверджується виданим 05.09.2013 року Відділом РАЦС по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області свідоцтвом про смерть [NUMBER], актовий запис № 685 (а.с.3). За життя [PERSON] було складено заповіт від 14.06.2010 року, який зареєстровано в реєстрі за № 64, посвідчений секретарем ВК Маразліївської СР [PERSON], згідно якого на випадок своєї смерті [PERSON] зробила таке розпорядження: земельну ділянку [NUMBER], площею - 4,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [NUMBER], та належить [PERSON] згідно Державного акта на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 23.12.2002 року, вона заповіла сину - [PERSON] 1967 року народження. Даний заповіт за життя [PERSON] не був змінений і не скасований (а.с.5). Між тим, після смерті [INFO] [PERSON], спадкоємець за заповітом, її син - [PERSON], не встиг в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, за твердженням [PERSON], він не встиг у встановлений строк звернутися до нотаріуса, з поважних причин, а саме у зв ?язку із тим що, у період з 10.09.2013 року по 03.03.2014 року знаходився в АР Крим, працював на посаді сварщика-монтажника. Крім того, у період з 05.10.2015 року до 30.10.2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Відділенні ортопедії та травматології відділення мікрохірургії Одеської обласної клінічної лікарні. Відповідно до довідки ПП «Архі Гласс» № 57 від 18.08.2014 року [PERSON] дійсно у період з 10.09.2013 року по 03.03.2014 року знаходився в АР Крим, працював на посаді сварщика-монтажника по виробничій необхідності (а.с.33). Відповідно до виписки № 24027 Відділення ортопедії та травматології відділення мікрохірургії Одеської обласної клінічної лікарні, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Відділенні ортопедії та травматології відділення мікрохірургії Одеської обласної клінічної лікарні у період з 05.10.2015 року до 30.10.2015 року (а.с.34). Згідно із листом завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 21.08.2015 року № 1590/02-17, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду (а.с.8). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] за заповітом являється її син - [PERSON], 1967 року народження. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пунктами 2.20, 2.21 Інформаційного Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: - тривалу хворобу; - перебування спадкоємця тривалий час за межами України; - відбування покарання в місцях позбавлення волі; - перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Матеріалами справи встановлено той факт, що позивач строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустив з поважних причин, що документально підтверджено. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим її позовна заява до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщинипідлягає задоволенню.

Outcome: approved