Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

24 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], побудований у 1953 році. При цьому, житловий будинок побудовано на земельній ділянці площею 0,15 га, яка була виділена під забудову на підставі рішення правління колгоспу «Імені Леніна» Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області №3 від 02 квітня 1953 року. Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок позивач [PERSON] не може оформити спадщину після чоловіка, а тому прохає визнати за нею право власності на спірний будинок. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона позов підтримує та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Одночасно позивач надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що після смерті чоловіка [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на ? частину спірного будинку, яку також прийняв їхній син [PERSON]. Останній [INFO] помер. Спадщину, яка відкрилась після його смерті, прийняла лише позивач, як спадкоємець першої черги за законом. За таких обставин в сукупності, [PERSON] прохала визнати за нею право власності на спірний житловий будинок в цілому (а.с.64). Відповідач - Куйбишевська селищна рада письмово повідомила судові про те, вона позов визнає, зазначені у ньому обставини не оспорює (а.с.47,71). З боку третіх осіб, які не заявили самостійних вимог щодо предмета спору, заперечень проти позову не надходило. Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судове засідання сторони, треті особи та їх представники не з'явились, про дату, час та місце його проведення були повідомлені судом належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі та участі їх представників. Виходячи з наведеного, а також положень ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1946 року (а.с.5,7). У 1953 році [PERSON] побудовано житловий будинок по [ADDRESS]. Будинок зведено на земельній ділянці площею 0,15 га, яка була виділена під забудову на підставі рішення правління колгоспу «Імені Леніна» Куйбишевської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області №3 від 02 квітня 1953 року (а.с.10-13,27). [INFO] [PERSON] помер в с.Трудове Куйбишевського району Запорізької області (а.с.8). 21 жовтня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на вищевказаний будинок у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно (а.с.9). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №45/5 від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР №1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Спірний будинок збудований у 1953 році і відповідно до технічного паспорта від 31 березня 2014 року складається з житлового будинку літера «А», сараю літера «Б», сараю літера «В», сараю літера «Г», вбиральні літера «Д», колодязя літера «Е», огорожі №1, козирка №2, замощення I (а.с.10-12). Двір, в якому знаходився спірний будинок, входив до суспільної групи «Господарство робітника» (а.с.27). Згідно долучених до справи виписок з погосподарських книг головою домогосподарства по [ADDRESS] був [PERSON]. Після його смерті будинком та присадибною ділянкою користувалась дружина [PERSON] і син [PERSON] (а.с.16-41). Згідно зі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КпШС України) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 24 КпШС України визначено вичерпний перелік майна подружжя, яке підлягає поділу. За правилами ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що спірний будинок був спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO], тобто до 01 січня 2004 року, суд при вирішенні даної справи застосовує чинне на той час законодавство, зокрема, Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК Української РСР). За життя [PERSON] заповіту не складав (а.с.55-58). Згідно ст.529 ЦК Української РСР спадкоємцями першої черги за законом спадкового майна [PERSON] є його дружина [PERSON] і син [PERSON]. Для придбання спадщини за правилами ст.548 ЦК Української РСР необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За положеннями ст.549 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] із заявою про відмову від спадщини у строк, визначений ст.533 ЦК Української РСР, не звертались. Вони вступила в управління спадковим майном і у 1984 році подали до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.55-58,65). Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємці [PERSON] і [PERSON] набули права власності на ? частину спірного будинку в рівних частках. [INFO] [PERSON] помер в смт Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області (а.с.66). На час смерті проживав у спірному будинку разом із матір'ю - позивачем [PERSON] (а.с.16-17). За життя [PERSON] заповіту не складав (а.с.67). Згідно ст.1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємцем першої черги за законом спадкового майна [PERSON] є його мати [PERSON]. Для придбання спадщини за правилами ст.1268 ЦК України необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За положеннями цієї норми права визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про відмову від спадщини у строк, визначений ст.1270 ЦК України, не зверталась. Вона прийняла спадщину, зокрема у виді ? частини спірного будинку, оскільки постійно проживала разом із сином. Як вже зазначалось, [PERSON] було відмовлено державним реєстратором прав на нерухоме майно у державній реєстрації права власності на спірний будинок у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Суд, враховуючи вищевказані обставини справи у сукупності, а також те, що правовий режим майна, права та обов'язки осіб, які брали участь у будівництві, визначаються законодавством, яке діяло на той час, дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову. При цьому, позивач [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно позбавлена можливості оформити права власності у інший спосіб. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved