Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

24 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, у якій прохає шлюб між ним, [PERSON] , та відповідачкою, [PERSON] , зареєстрований 18 грудня 2004 року Білицькою селищною радою Кобеляцького району Полтавської області, актовий запис № 9, розірвати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою 18 грудня 2004 року уклали шлюб, зареєстрований Білицькою селищною радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 9, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилося троє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дітей, несумісність характерів та втрату поваги один до одного. З огляду на вказане позивач вважає, що їхнє з відповідачкою подальше спільне життя як подружня не можливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Ухвалою від 11 січня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачка правом надання відзиву не скористалася. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 16,17). Позивач надав до суду клопотання, у якому просить справу розглядати за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 18). Відповідачка надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та прохає суд задовольнити їх у повному обсязі (а.с.19). Згідно з частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку, визначеному частиною 4 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18 грудня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Білицькою селищною радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 9, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: - донька [PERSON] , народилася [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 4); - син [PERSON] , народився [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 5); - син [PERSON] , народився [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Спору про поділ майна чи визначення місця проживання дитини на даний момент між сторонами немає. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС неможливо, оскільки сторони мають неповнолітню дитину. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Відповідачкою не заявлено клопотання про надання строку для примирення. Відповідачка прохає задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені статтею 112 Сімейного кодексу України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачкою слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене статтею 113 Сімейного кодексу України, відповідачка не скористалися. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судом не здійснюється.

Outcome: approved