Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

25.03.2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Клострейх Володимир Едуардович, який діє на підставі довіреності від 20.02.2019 року звернувся до суду з позовною заявою до Приватного Акціонерного товариства «Страхового Товариства «Гарантія», в якому просить стягнути з Приватного Акціонерного товариства «Страхового Товариства «Гарантія» втрати від інфляції в сумі 90 269,73 грн. та 3% річних за користування коштами в сумі 19 558,46 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.09.2016 задоволено позов та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в користь [PERSON] 216 920 грн. (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривень) страхового відшкодування у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1589/08.010 від 13 серпня 2008 року. Постановою Верховного Суду від 16.01.2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.04.2017, яким було скасовано рішення від 19.09.2016, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19.09.2016 залишено в силі. Оскільки страхова виплата за договором страхування №5-1589/08.10 страховиком оплачена лише 27.02.2019, а згідно договору повинна була бути здійснена 08.06.2010 року, то позивач вважає, що ніс втрати, які зумовлені великим рівнем інфляції та безпідставним користуванням його грошовими коштами, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права. 15.04.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими. Так, 13.08.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір №5-1589/08.010 добровільного страхування наземного транспорту, згідно п.3 договору вигодо набувачем за даним Договором страхування було призначено Львівське регіональне управління ВАТ «Надра Банк». Оскільки Договір страхування є договором укладеним на користь третьої особи, тому до даних відносин слід застосовувати положення ст. 636, 985 ЦК України. Оскільки вигодонабувач за договором страхування не відмовився від отримання страхового відшкодування, тому до постановлення Верховним Судом постанови від 16.01.2019, згідно якої право на отримання страхового відшкодування має [PERSON] вважає, що [PERSON] набув право на отримання страхового відшкодування з 16.01.2019, а тому йому було виплачено товариством страхову суму 27.02.2019, а стягнення втрат від інфляції та 3% річних можливе лише за період з 16.01.2019 по 27.02.2019. Ухвалою судді від 29.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 466/2456/19. Ухвалою від 07.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача Клострейх В.Є, який діє на підставі довіреності від 20.02.19 /арк.спр.15/ будучи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Приватного Акціонерного товариства «Страхове Товариство «Гарантія» Рожков О.Є., який діє на підставі довіреності від 01.03.19 /арк.спр.30/ та приймав участь у справі в режимі відеоконференцзвязку, позов визнав частково, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Судом встановлено такі обставини та факти. 13 серпня 2008 року між ВАТ «Страхове Товариство «Гарантія», правонаступником якого є ПрАТ «Страхове Товариство «Гарантія», та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 5-1589/08.010, предметом якого є страхування майнових інтересів [PERSON] що не суперечать закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем BMW Х5, д.н.з. [NUMBER] , 2003 року випуску, на строк з 14 серпня 2008 року по 13 серпня 2009 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19.09.2016 задоволено позов та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в користь [PERSON] 216 920 грн. (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять гривень) страхового відшкодування у відповідності до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №5-1589/08.010 від 13 серпня 2008 року. Рішенням колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 11.04.2017 рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19.09.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.01.2019 рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.04.2017 скасовано, а рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19.09.2016 року залишено в силі. Даною постановою встановлено, « що ПАТ «КБ «Надра», яке є третьою особою у цій справі, не звернулося до страховика з вимогою про стягнення страхового відшкодування, то з огляду на специфіку та правову природу договірних зв`язків між учасниками кредитних правовідносин (враховуючи, що надання кредиту позичальнику обумовлено банком обов`язковим укладенням Договору страхування) викладене свідчить про те, що вигодонабувач (банк) фактично відмовився від реалізації належного йому права. Встановивши, що Договір страхування є чинним і не визнаний судом недійсним, позивач у визначені цим договором (пункт 21.1.4) строки повідомив страховика про настання страхового випадку і надав перелік документів, визначений умовами договору, а вигодонабувач не скористався наданим йому умовами Договору страхування та нормами чинного законодавства правом на звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] вправі вимагати від страховика виплати такого відшкодування. Відмова у такій виплаті порушує умови Договору страхування та права позивача». Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. На підтвердження нарахованих відсотків та інфляційних втрат позивачем було надано розрахунок індексу інфляції, а також розрахунок 3 % річних, які приведені у зведених таблицях, в яких позивачем зазначені період, за який нараховуються суми, кількість днів в місяці, за який нараховується пеня, індекс інфляції у відсотках, кількість днів прострочення та збитки від інфляції. Встановивши, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із зобов`язальних, що дає позивачу право вимагати відшкодування матеріальних витрат у вигляді стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку щодо задоволення позову частково. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Необхідно підкреслити, що судова практика виходить з того, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Як вбачається з поданого розрахунку щодо застосування індексів інфляції позивач включив і період березень 2016 року, що є за межами позовної давності, а тому суд приходить переконання, що стягнення втрат від інфляції підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави 1076,59 грн. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial