Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

25.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що сторони по справі перебували у шлюбі, який 08.06.2010 року було розірвано. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Законодавство України, а саме ст. 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 вищезазначеного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 Сімейного Кодексу України встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За словами позивачки відповідач не цікавиться життям своїх дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2011 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач, починаючи з 2013 року не вчинив жодних дій щодо погашення наявної в нього заборгованості по сплаті аліментів, навіть після відкриття провадження з примусового виконання рішення суду, що свідчить про його ухилення від прямого виконання своїх батьківських обов'язків. На думку позивачки [PERSON] не виконує й інших батьківських зобов'язань: не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, не цікавиться станом їх здоров'я, інтересами, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, а також не створює умов для отримання ними освіти. З зазначених підстав позивачка і звернулася до суду із даним позовом, який під час розгляду справи в суді повністю підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що із-за такого ставлення відповідача до своїх дітей, вони перестали ним цікавитися, син [PERSON] взагалі не бажає його бачити, а донька [PERSON] його не пам'ятає. При цьому позивачка жодних перешкод відповідачу не створювала, навпаки неодноразово телефонувала, запрошувала побачитися з дітьми, провести з ними свята, але відповідач обіцяв, а потім не приходив, від чого діти страждали. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не доповів, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин, відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 224 ч. 1 ЦПК України, суд визнає причину неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, - неповажною, і вирішує справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи, органу опіки та піклування Чугуївської міської Ради - просила вирішити це питання на розсуд суду, пояснила, що таке рішення комісією з питань захисту прав дитини було винесене тому, що відповідача неможливо було повідомити та запросити до виконавчого комітету. Допитані судом свідки: підтвердили факт того, що відповідач по справі дійсно вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться їх здоров`ям, не проявляє до них уваги, не допомагає матеріально. Так свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю позивачки, відповідач по справі протягом останніх майже трьох років не приділяє уваги дітям, не телефонує їм, не цікавиться їх життям, навіть зустрівши на вулиці не звертає на них уваги. При цьому позивачка жодних перепон йому не створює, навпаки періодично телефонує, просить зустрітися з сином та донькою. Поведінка відповідача призвела до того, що [PERSON] взагалі перестав цікавитися батьком, а [PERSON] його не пам'ятає. Свідок [PERSON] показав в суді, що є хрещеним батьком [PERSON]. З відповідачем раніше товаришував, після того, як сторони по справи перестали мешкати разом, приблизно з жовтня 2013 року, відповідач перестав цікавитися своїми дітьми, зловживає алкогольними напоями. Свідок жодного разу, з кінця 2013 року, не бачив, щоб відповідач поздоровляв дітей зі святами, дарував їм подарунки. Крім того, [PERSON] говорив відповідачу, що його можуть позбавити батьківських прав, але останній на це ніяк не відреагував. Свідок [PERSON] пояснила, що є троюрідною сестрою позивачки, товаришує з нею, вони допомагають один одному, часто приходять в гості. Протягом останніх трьох років свідок жодного разу не бачила відповідача разом з дітьми. Після того, як сторони розійшлися, він перестав цікавитися ними, в нього постійно не має грошей, він часто випиває. Навіть коли телефонує позивачка і просить побачитися з сином та донькою, в нього постійно щось не виходить. Від такого відношення [PERSON] перестав цікавитися батьком, навіть не питає про нього, а [PERSON] його взагалі не пам'ятає. Суд вислухавши учасників процесу та дослідив матеріали справи приходить до наступного. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Судом встановлено та не оспорюється учасниками процесу, що сторони по справі перебували у шлюбі, який згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 08.06.2010 року, розірвано. Від даного шлюбу у сторін по справі народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 30.04.2004 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.10.2008 року. Згідно копії довідок КЖРЕП м. Чугуєва за №459 від 14.05.2015 року та за №866 від 15.12.2015 року - [PERSON] самостійно, без участі [PERSON], з січня 2014 року, виховує своїх неповнолітніх дітей.. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на 31.05.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі 15 031,07 грн. Факт того, що [PERSON] не приймає участі у вихованні своїх дітей також підтверджується довідками, наданими навчальними закладами, в яких виховуються діти: [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки, наданої Чугуївським районним центром первинної медичної допомоги, відповідач не приймає участі в оздоровленні своїх дітей. У відповідності зі ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Зі змісту цієї статті слідує, що батьки вважатимуться такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У зв'язку з цим підставою для відповідальності батьків є лише їх ухилення від виконання батьківських обов'язків, що включає наявність вини. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (ч.1 п.2 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Згідно з п.16 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року - особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьками обов'язків по вихованню дитини це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи мають реальну можливість виконати обов'язки, але не вчиняють відповідних дій. Згідно вимог ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, висновок органу опіки та піклування є рекомендаційним, суд може постановити інше рішення, ніж пропонує цей орган. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради від 26.01.2016 року за №1/1 та рішення виконавчого комітету Чугуївської міської Ради від 12.02.2016 року за №35 було відмовлено [PERSON] у наданні рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у зв'язку з тим, що відповідач по справі не отримав рекомендованого листа про розгляд зазначеного питання. Але при цьому в рішенні зазначено, що факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків підтверджено: довідкою сімейного лікаря від 16.12.2015 року; розрахунком заборгованості по аліментам, яка станом на 01.12.2015 року становить 20689,07 грн.; довідками ЗОШ за №2 та за №8; довідкою про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 15.12.2015 року. Представник органу опіки та піклування пояснила в суді, що оскільки неможливо було повідомити відповідача та викликати його на засідання комісії, відповідно і його думку з цього питання не встановлено, а відтак просила вирішити це питання на розсуд суду. Судом було встановлено, що відповідач, маючи можливість виконувати свої обов`язки батька по відношенню до сина та доньки не вчиняє будь яких дій, ні усно, ні письмово не спілкується з ними, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Таким чином, оскільки відповідач не переймається станом здоров`я своїх неповнолітніх дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків, передбачених законом, по їх вихованню та матеріальному утриманню, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення останнього батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі [PERSON] та [PERSON], і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дітей. Позивачка буде мати можливість користуватися певними пільгами встановленими в такому випадку їй державою і створювати всі необхідні умови для виховання, утримання своїх дітей (мати державну допомогу, пільгові відпустки, тощо). В той же час, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу його право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з сином та донькою у відповідності зі ст. 168 Сімейного кодексу України, якщо це не завдасть шкоди їх життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу на думку суду буде стимулювати відповідача до виправлення й дасть можливість [PERSON] в майбутньому, при наявності його бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved