Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

26 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив суд, зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа №2-2319 виданого 29.09.2006 року Овідіопольським районним судом, на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] з ј до 1/6 частини зі всіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що необхідність в зменшенні аліментних платежів пов`язана з тим, що від другого шлюбу в нього на утриманні є син - [PERSON] , [INFO] , а отже він має сплачувати половину зафіксованої частки аліментних платежів у розрахунку на двох дітей. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 29.09.2006 року Овідіопольським районним судом видано виконавчий лист №2-2319 про стягнення аліментів з [PERSON] на Користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. [INFO] року від цивільного шлюбу у позивача народився син [PERSON] . 18.04.2018 Овідіопольським районним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1, 2,статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України,батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Визначивши та дослідивши обставини, передбачені статтею 182 СК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на підставі статті 192 СК України, оскільки позивач не надав доказів погіршення його матеріального стану. Доводи [PERSON] стосовно того, що на його утриманні є друга дитина син [PERSON] , [INFO] н . , не є підставою для зменшення розміру аліментів. Визначений відповідно до виконавчого листа №2-2319 виданого 29.09.2006 року Овідіопольського районного суду Одеської області розмір аліментів відповідає вимогам СК України, та його зменшення у зв`язку з наявністю на утриманні позивача сина [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його доньки [PERSON] , [INFO] та суперечитиме її інтересам. Разом з тим, суд враховує, що у відповідності до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається, з наданих суду доказів матеріальне становище позивача не погіршилося, позивач [PERSON] є особою працездатного віку, істотних обставин, які могли б унеможливити виконання позивачем своїх батьківських обов`язків по сплаті аліментів у розмірі встановленому рішенням суду, суд не вбачає. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що внаслідок зміни його сімейного стану, його спроможність матеріального забезпечення спільної дитини із відповідачем настільки знизилася, що він не в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, сам факт народження у нього дитини не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Враховуючи наведене, оскільки позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів, виходячи з пріоритету інтересів дитини та його потреб, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed