Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

25.06.2018 р. позивач звернулася до Яремчанського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, до досягнення ним повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського міського суду від 17.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не бере матеріальної участі в житті дитини та ухиляється від обов`язку утримувати її. Відповідач не хворіє, не має інших утриманців. На неодноразові нагадування про участь у вихованні дитини відповідач не реагує. А тому, просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 4000 грн. щомісяця. 26.06.2018 року ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Іванова А.П. відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.29). Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Позивач в судове засідання 26.06.2019 р. не з`явилася, подала суду заяву, за змістом якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала і просила позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Просила врахувати суд добровільну сплату відповідачем коштів за час перебування справи в суді в розмірі 25700 грн. Відповідач тричі 16.04.2019 року, 16.05.2019 року та 26.06.2019 року в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі отриманням повістки особисто, від нього не надійшло клопотання про перенесення слухання справи, відзив на позовну заяву не надав суду, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням положень\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Як вбачається\~з копії\~ свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~ виданого\~15.11.2013\~року (а.с.9),\~ сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського\~міського суду\~від 17.09.2015\~року (а.с.4-5),\~шлюб між\~сторонами розірвано,\~неповнолітнього сина [PERSON] залишено на проживання з матір`ю. Судом встановлено,\~що сторони\~проживають окремо,\~неповнолітній син\~проживає \~з\~позивачем та\~перебуває на\~її утриманні.Проживання дитини сторін з матір`ю підтверджується актом МКП (а.с.6). Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч.2 ст.182 цього кодексу розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.1 ст 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведених положень, беручи до уваги, що позивач просить про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. \~ \~ \~ \~Враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо стану свого здоров`я, однак є працездатною особою, інших аліментних зобов`язань не має, що не спростовано матеріалами справи, належних доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідач суду не надав, суд приходить до висновку про можливість та обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на\~утримання дітей.\~ А,\~виходячи з\~принципу справедливості\~і \~розумності та\~з урахуванням\~потреб позивача,\~ спільної\~неповнолітньої дитини,\~ суд\~вважає,\~що слід\~визначити розмір\~аліментів,\~який підлягає\~до стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача на\~утримання неповнолітньої\~дитини у\~розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення ним повноліття, що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити його належний фізичний та духовний розвиток, не порушуватиме прав відповідача та норм чинного законодавства. Вимога позивача щодо стягнення більшої суми аліментів на дитину, перед судом не доведена. Відповідно до вимог ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Однак, протягом часу знаходження вказаної справи в суді, відповідач з червня 2018 року по червень 2019 року, добровільно сплачував позивачу кошти на утримання сина на загальну суму 25700 грн., що підтвердила позивач у своїй заяві. А тому, з врахуванням добровільної сплати за час розгляду справи судом відповідачем коштів в сумі 25700 грн. (з червня 2018 року по червень 2019 року включно), до стягнення за даний період підлягає різниця між сплаченою відповідачем сумою добровільно та стягненою сумою за даним рішенням суду, а в подальшому з 01.07.2019 р. - стягнений розмір аліментів за даним рішенням суду. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини вимог,\~а інша\~частина компенсується\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України.\~Якщо обидві\~сторони звільнені\~від оплати\~судових витрат,\~вони компенсуються\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 гривень судового збору. На підставі\~вищенаведеного,\~відповідно до\~ст.ст.180,\~181,\~182,\~184,\~191\~Сімейного кодексу\~України,\~ст.1,\~2\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», п.17\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ відносно\~батьківства,\~материнства і\~стягнення аліментів»,\~ст.ст.141,\~247\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~

Outcome: partial