Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

26 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], та 1/3 частини цієї квартири, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON], померлого 17 липня 1993 року, фактично прийняла спадщину, проте до цього часу не оформила право на спадщину, оскільки втратила свідоцтво про право власності на житло. Представник позивача у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила, відзив на позовну заяву не надала. Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. При цьому, у справі Смірнова проти України вказано, що обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 513392, виданого Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, [PERSON], [INFO], помер 17 липня 1993 року. Для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, Київським районним судом м. Одеси було постановлено ухвали, якою витребувано з Третьої одеської державної нотаріальної контори, з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завіреної копії спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] 20 серпня 2018 року Третя одеська державна нотаріальна контора надала відповідь, в якій зазначає, що спадкова справа № 529/1999, яка відкрита після смерті [PERSON], померлого 07 липня 1993 року, зберігається в Одеському державному нотаріальному архіві. 11 грудня 2018 року Одеський державний нотаріальний архів надав відповідь, відповідно до якої, спадкова справа № 529/1999, яка відкрита після смерті [PERSON], померлого 07 липня 1993 року, не передавалась до Одеського державного нотаріального архіву. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-МС № 028858, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 329982, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на житло від 26 травня 1993 року, власниками спірної квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори від 09 липня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки [PERSON] не надала оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Відповідно до п. 3.1 листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, визнання права\~власності на\~спадкове майно\~в судовому\~порядку є\~винятковим способом\~захисту,\~що має\~застосовуватися,\~якщо існують\~перешкоди для\~оформлення спадкових\~прав у\~нотаріальному порядку,\~в тому\~числі й\~у випадку\~визначення судом\~за позовом\~спадкоємця додаткового\~строку для\~прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Проте практика розгляду спадкових справ без попереднього звернення спадкоємців у нотаріальну контору та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії склалася в окремих судах усіх областей. Згідно з ч. 2 ст. 331\~ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до\~ст.\~325\~ЦК України,\~суб'єктами\~права приватної\~власності є\~фізичні та\~юридичні особи. Фізичні\~та юридичні\~особи можуть\~бути власниками\~будь-якого\~майна,\~за винятком\~окремих видів\~майна,\~які відповідно\~до закону\~не можуть\~їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України,\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 356\~ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 статті 357\~ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п. 26-27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, при\~\~поділі\~\~спадщини\~\~між\~\~спадкоємцями\~\~ необхідно враховувати правило частини першої\~статті 1278\~ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати\~\~норми,\~\~що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до\~статті 1296 ЦК\~є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Згідно зі\~ст. 55 Закону України «Про господарські товариства»\~при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або з смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями\~130,\~147,\~166 ЦК, статтями\~55,\~69 ЗУ «Про господарські товариства»\~і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої\~статті 1219 ЦК. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5\~зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.18 глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Також, суд звертає увагу, що відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що на тимчасово\~окупованій території\~право власності\~охороняється згідно\~із законодавством\~України. За\~державою Україна,\~Автономною Республікою\~Крим,\~територіальними громадами,\~у тому\~числі територіальною\~громадою міста\~Севастополя,\~державними органами,\~органами місцевого\~самоврядування та\~іншими субєктами\~публічного права\~зберігається право\~власності та\~інші речові\~права на\~майно,\~у тому\~числі на\~нерухоме майно,\~включаючи земельні\~ділянки,\~що знаходиться\~на тимчасово\~окупованій території. За\~фізичними особами,\~незалежно від\~набуття ними\~статусу біженця\~чи іншого\~спеціального правового\~статусу,\~підприємствами,\~установами,\~організаціями зберігається\~право власності\~та інші\~речові права\~на майно,\~у тому\~числі на\~нерухоме майно,\~включаючи земельні\~ділянки,\~що знаходиться\~на тимчасово\~окупованій території,\~якщо воно\~набуте відповідно\~до законів\~України. Набуття\~та припинення\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~яке знаходиться\~на тимчасово\~окупованій території,\~здійснюється відповідно\~до законодавства\~України за\~межами тимчасово\~окупованої території.\~У разі\~неможливості здійснення\~державним реєстратором\~повноважень щодо\~державної реєстрації\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень\~на тимчасово\~окупованій території\~орган державної\~реєстрації визначається\~Кабінетом Міністрів\~України. На\~тимчасово окупованій\~території будь-який\~правочин щодо\~нерухомого майна,\~у тому\~числі щодо\~земельних ділянок,\~вчинений з\~порушенням вимог\~цього Закону,\~інших законів\~України,\~вважається недійсним\~з моменту\~вчинення і\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що повязані\~з його\~недійсністю. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони, які є обєктами права власності Українського народу, військове майно, майно державних органів, державних підприємств, установ та організацій, що знаходяться на тимчасово окупованій території і є власністю держави Україна, не можуть переходити у власність інших держав, юридичних або фізичних осіб в інший спосіб, ніж передбачений законами України. Суд вважає, що позовна заява у частині визнання за позивача права власності на 1/6 частини спірної квартири підлягає задоволенню. Також, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовної заяви щодо визнання права власності за позивача на 1/3 частини спірної квартири, оскільки позивач не була позбавлена права власності на свою частку. Слід розяснити позивачеві, що вона має право звернутись до відповідного органу з відповідною заявою про видачу дублікату правовстановлюючого документу. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України,\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial