Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

24.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 серпня 2009 року перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №6, який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, що набрало законної сили 29 лютого 2020 року. В період сімейного життя у сторін народились діти: 07 липня 2010 року [PERSON] , та [INFO] [PERSON] . Діти проживають разом із позивачем [PERSON] , яка не може самостійно забезпечити належного рівня життя, який є не нижчим від прожиткового мінімуму, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. В зв`язку із зазначеним, посилаючись на ст. ст. 150, 180, 182 СК України, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] , на свою користь, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. До початку проведення судового засідання позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку проведення судового засідання надав суду заяву в якій вказав, що визнає позовні вимоги [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та оцінивши їх у сукупності прийшов до наступного. Позивач та відповідач перебували з 15 серпня 2009 року у зареєстрованому виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області шлюбі, який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2020 року, що набрало законної сили 29 лютого 2020 року (а.с.4-5). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що встановлено із наданих суду копій свідоцтв про народження, виданих виконкомом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області 13.07.2010 року Серії [NUMBER] , і 12.05.2015 року Серії [NUMBER] (а.с. 6,7). Позивач [PERSON] , у зв`язку із укладенням шлюбу 30 червня 2020 року, змінила прізвище на « [PERSON] », відповідно до наданої копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 30.06.2020 року виконкомом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Діти проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що встановлено із довідки, виданої 09.07.2020 року виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.8). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15. 05. 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав, окрім того, як один із батьків має рівний обов`язок з позивачем утримувати своїх дітей, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на утримання двох дітей аліментів у 1/3 частці його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що відповідатиме вимозі ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.2-3 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно з ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Сторонам роз`яснити, що розмір аліментів, стягнутих на утримання дітей, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, суд, не встановивши наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., який є пропорційним задоволеним позовним вимогам [PERSON] , яка при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, ч. 1 ст. 179, ст. ст. 180-183, ч. 1 ст. 191, ст. 192 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року,

Outcome: approved