Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

26.03.2020 року представник позивача [PERSON] за угодою адвокат Пасюк В.В. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, укладеним 10.08.2017 року, в сумі 143000 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на момент звернення до суду 25.03.2020 року складає 3971510,40 грн. та понесені позивачем судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 10.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 143000 доларів США для будівництва житлового будинку [ADDRESS] . На виконання умов договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у три етапи, що підтверджено розписками, а саме від 11.08.2017 року про передачу коштів в сумі 33000 доларів США, від 15.04.2018 року - 60000 доларів США, 14.05.2019 року - 50000 доларів США. За умовами договору [PERSON] зобов`язана була повернути кошти в сумі 143000 доларів США в строк до 01.02.2020 року. Станом на 25.03.2020 року сума позики не повернута, неодноразові переговори з відповідачем позитивних результатів не дали. За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2020 року позовна заява передана в провадження судді [PERSON] . Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя за №917/0/15-20 від 09.04.2020 року суддя Крюківського районного суду м. Кременчука [PERSON] звільнений у відставку з 09.04.2020 року. Розпорядженням керівника апарату Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.04.2020 р. №112 призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної цивільної справи. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2020 року справа передана в провадження судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Мурашової Н.В. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.10.2020 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] - закрито, справу призначено до судового розгляду. [PERSON] подавав заяву від 13.03.2020 року про забезпечення позову до звернення до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 11.08.2017 року. Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Маханькова О.В. від 17.03.2020 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 5322483803:001:0128, які належать на праві приватної власності [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися в судове засідання, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Адвокат Пасюк В.В. подав письмову заяву про розгляд справи без його та позивача участі, зазначив що позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується заявою адвоката Пшеничного О.Л. Із заявою про відкладення судового засідання не зверталися, причини неявки не повідомили. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 серпня 2017 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір позики, згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.1 якого позикодавець [PERSON] надав позичальнику [PERSON] позику в сумі 143000 доларів США для будівництва житлового будинку [ADDRESS] , а позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути позикодавцю [PERSON] позику у повному обсязі до 01.02.2020 року. Пунками 3.2, 3.3 договору передбачено, що позика надається шляхом передачі готівки із рук позикодавця [PERSON] в руки позичальника [PERSON] . Позика може бути надана як у повній сумі, що вказана у п.1.1 цього договору, так і частинами. Підтвердженням отримання позики Позичальником є розписка видана Позикодавцю у момент отримання всієї суми позики. Якщо позика передається частинами, то складаються окремі розписки про отримання певної частини грошових коштів. (а.с. 7) На підтвердження виконання договору позики позивачем [PERSON] представлені копї розписок позичальника відповідача [PERSON] , які посвідчують передання їй визначеної договором позики грошової суми, а саме, 11.08.2017 року - 33000 доларів США, 15.04.2018 року - 60000 доларів США, 14.05.2019 року - 50000 доларів США. (а.с. 8-10). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене, а також зміст договору позики, яка вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, де вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, кошти не повернула, чим порушила права та інтереси позивача, тому суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 10.08.2017 року в розмірі 143000 доларів США, тому їх задовольняє. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки позивач [PERSON] при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а позов задоволено, то необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 10510 грн.

Outcome: approved