Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

25 травня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про повернення грошових коштів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 16.06.2011р. він з відповідачем уклав договір позики на суму 480 000 грн. з кінцевим терміном повернення всієї суми боргу до 16.06.2012 року на безвідсотковій основі. До теперішнього часу відповідач в добровільному порядку гроші не повернув. Просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 480 000 грн., заборгованість по сплаті індексу інфляції та 3% річних у розмірі 319 247,91 грн. та судові витрати по справі у розмірі 3654,00 грн. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, та задовольнити його позов, відмовити в позові [PERSON] Представник позивача [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, зустрічний позов не визнав. Відповідач [PERSON] позов не визнав , оскільки позивач гроші йому не передавав. 12 серпня 2015 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати договір позики від 16 червня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним на підставі ст.235 ЦК України. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що вважає зазначений договір позики удаваним, оскільки у 2007 році між [PERSON] та його братом, [PERSON] було укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав гроші [PERSON] у розмірі 50 000 доларів США, письмово угода не була укладена. На виконання зазначеного усного договору позики [PERSON] частково сплатив 15 000 доларів США. Крім цього в рахунок боргу, не беручи з [PERSON] гроші, переоформив на [PERSON] земельну ділянку, що розташована за адресою: Донецька обл., Слов'янський р-он, Долинська сільрада, площею 2,000 га, про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2010 року. Після цього, сторони прийшли до згоди про повний розрахунок між собою, врахувавши взаємні права та зобов'язання. Але після морального тиску на відповідача та членів його родини з боку [PERSON], брат відповідача був змушений додатково у рахунок повного взаємозаліку передати [PERSON] у користування два автомобілі:» Шкоду Октавію», яка належала тестю [PERSON] та «Тайоту Кемрі», власником якої була дружина [PERSON] Наприкінці терміну повернення грошей [PERSON] почав психологічно тиснути на [PERSON], оскільки дізнався, що відносно останнього порушили кримінальну справу, та почав вимагати нотаріального оформлення повністю виконаного усного договору позики, але за умови, що позичальником виступить родич [PERSON], який у разі засудження [PERSON], буде сплачувати йому вищенаведений борг.Шляхом психологічного тиску, відповідач уклав договір позики від 16.06.2011 року з [PERSON], однак ніякої передачі грошей не було, розписки про це немає. Таким чином, спірний договір є удаваним, а правочин суперечить законодавству, тому є недійсним. Договір позики від 16.06.2011 року був безгрошовий, розписки по ньому не давалися, що свідчить про те, що грошові кошти по ньому не передавалися, що підтверджує недійсність зазначеного договору. Відповідач, [PERSON] в попередніх судових засіданнях позов не визнав,підтримав свій зустрічний позов. В подальшому у судові засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Третя особа, [PERSON], надав заяву про розгляд справи без його участі, в письмових поясненнях зазначив, що підтримує позов [PERSON], проти позовних вимог [PERSON] заперечує. Вказав, що договір позики носив безгрошовий характер. Договір позики від 16.06.2011 року вважає удаваним, оскільки в 2007 році між ним та [PERSON] дійсно було укладено договір позики, за яким [PERSON] передав йому 50 000 доларів США, однак ця угода була усна. Забезпеченням виконання договору позики виступила земельна ділянка у с. Богородичне. У 2010 році на виконання договору позики він частково сплатив [PERSON] 15 000 доларів США. Окрім того, не беручи з [PERSON] гроші, він переоформив на нього земельну ділянку, розташовану в Слов'янському р-ні, с. Богородичне, Долинська сільрада, площею 2,000 га, про що свідчить договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2010 року. Після цього сторони прийшли до згоди про повний розрахунок. Проте, [PERSON] продовжував морально тиснути на нього та членів його сім,ї, тому [PERSON] додатково передав у користування [PERSON] два автомобілі. Проте, [PERSON] продовжував психологічно тиснути на нього, дізнався, що відносно нього відкрито кримінальну справу, та змусив письмово укласти договір позики, в якому позичальником виступив брат [PERSON] - [PERSON] На випадок засудження [PERSON] останній мусив сплачувати борг за договором позики. Жодної передачі грошей за договором позики від 16.06.2011 року не відбулося. Зазначений договір був безгрошовий, розписки по ньому не давалися, що свідчить про те, що кошти за цим договором не передавалися, що підтверджує його недійсність. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів на суму 480 000 грн. з кінцевим терміном повернення всієї суми боргу до 16 червня 2012 року. Договір позики нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Бігун В.В. Посилаючись на невиконання зобов'язання та на ст. 625 ЦК України [PERSON] просив стягнути з [PERSON] грошові кошти за договором позики у розмірі 480 000 грн., заборгованість по сплаті індексу інфляції та 3% річних за період заборгованості у сумі 319 247,91 грн. [PERSON] просив визнати договір позики грошових коштів від 16 червня 2011 року недійсним на підставі ст. 235 ЦК України, як удаваний. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] - її сини. [PERSON] дійсно позичав у [PERSON] гроші, але згодом розрахувався, а [PERSON] ніколи гроші у [PERSON] не позичав. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України за 2 півріччя 2013 року , письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позов про визнання договору позики недійсним заявлено на підставі ст..235 ЦК України / удаваний правочин / безгрошовість спірного договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідка [PERSON], а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ст.235 ЦК України). Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. [PERSON] не надав належних та допустимих доказів удаваності договору позики грошових коштів від 16.06.2011 року. В п.1. договору позики від 16 червня 2011 року визначено, що позикодавець передає у власність позикодавця грошові кошти у розмірі 480000 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без сплати процентів за користування кредитом в строк до 16 червня 2012 року включно. Тобто п.1. договору позики грошових коштів від 16.06.2011 року посвідчено передачу позичальнику визначеної договором грошової суми / ст. 1047 ЦК/. Посилання [PERSON] на те, що за договором позики від 16.06.2011 року передачі коштів не відбувалося, оскільки сторони договору переслідували іншу мету, є безпідставним. Доказ того, що договір позики від 16.06.2011 року був укладений не з метою отримання грошових коштів позичальником, не може бути належним та допустимим доказом стосовно безгрошовості договору позики від 16.06.2011 року. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.02.2010 року продавцем, [PERSON], при укладенні зазначеного договору грошові кошти в розмірі 74 100 грн. були повністю отримані від покупця, [PERSON], до підписання договору, що спростовує твердження [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що земельна ділянка була переоформлена на [PERSON] безоплатно. Посилання [PERSON] на неотримання грошових коштів за договором позики від 16.06.2011 року є безпідставним також виходячи з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно інформації нотаріуса Паращука ОА 13.08.2010 року за реєстровим номером 4210 ним була посвідчена довіреність щодо розпорядження автомобілем марки Шкода - Октавія в порядку передоручення [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] на третіх осіб. Довіреность від імені [PERSON] на ім.,я [PERSON] за цим реєстровим номером не посвідчувалась Вищезазначене спростовує ствердження [PERSON] та [PERSON] про передачу автомобіля [PERSON] В рахунок сплати боргу. При встановлених обставинах суд прийшов до висновку про відсутність доказів для визнання недійсним договору позики від 16.06.2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], як удаваного / ст. 235 ЦК України/. З інших підстав позовні вимоги [PERSON] не заявляв. Суд приходить до висновку про повне задоволення позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за невиконання зобов'язань за договором позики від 16.06.2011 року. Умовами договору позики від 16.06.2011 року визначено, що позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 480 000 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без сплати процентів за користування грошовими коштами. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики в розмірі 480 000 грн. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних збитків та трьох відсотків річних суд приходить до висновку про часткове задоволення зазначених позовних вимог виходячи з наступного. Індекс інфляції в травні 2012 року склав 99,7; в червні 2012 року - 99,7; в липні 2012 року - 99,8; в серпні 2012 року - 99,7; в вересні 2012 року - 100,1; в жовтні 2012 року - 100,0; в листопаді 2012 року - 99,9; в грудні 2012 року - 100,2; в січні 2013 року - 100,2; в лютому 2013 року - 99,9; в березні 2013 року - 100,0; в квітні 2013 року - 100,0; в травні 2013 року - 100,1; в червні 2013 року - 100,0; в липні 2013 року - 99,9; в серпні 2013 року - 99,3; в вересні 2013 року - 100,0; в жовтні 2013 року - 100,4; в листопаді 2013 року - 100,2; в грудні 2013 року - 100,5; в січні 2014 року - 100,2; в лютому 2014 року - 100,6; в березні 2014 року - 102,2; в квітні 2014 року - 103,3; в травні 2014 року - 103,8; в червні 2014 року - 101,0; в липні 2014 року - 100,4; в серпні 2014 року - 100,8; в вересні 2014 року - 102,9; в жовтні 2014 року - 102,4; в листопаді 2014 року - 101,9; в грудні 2014 року - 103,0; в січні 2015 року - 103,1; в лютому 2015 року - 105,3; в березні 2015 року - 110,8; в квітні 2015 року - 114,0. Індекс інфляції розраховується за формулою: (сума боргу х процент інфляції) - сума боргу. Таким чином інфляційні збитки в травні 2012 року склали 0; в червні 2012 року - 0; в липні 2012 року - 0; в серпні 2012 року - 0; в вересні 2012 року - 480; в жовтні 2012 року - 0; в листопаді 2012 року - 0; в грудні 2012 року - 960; в січні 2013 року - 960; в лютому 2013 року - 0; в березні 2013 року - 0; в квітні 2013 року - 0; в травні 2013 року - 480; в червні 2013 року - 0; в липні 2013 року - 0; в серпні 2013 року - 0; в вересні 2013 року - 0; в жовтні 2013 року - 1920; в листопаді 2013 року - 960; в грудні 2013 року - 2400; в січні 2014 року - 960; в лютому 2014 року - 2880; в березні 2014 року - 10560; в квітні 2014 року - 15840; в травні 2014 року - 18240; в червні 2014 року - 4800; в липні 2014 року - 1920; в серпні 2014 року - 3840; в вересні 2014 року - 13920; в жовтні 2014 року - 11520; в листопаді 2014 року - 9120; в грудні 2014 року - 14400; в січні 2015 року - 14880; в лютому 2015 року - 25440; в березні 2015 року - 51840; в квітні 2015 року - 67200. Отже, інфляційні збитки складають 275 520 грн. Три відсотки річних за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року становлять /сума основного боргу х кількість днів прострочення боргу х 3%:365/ = 480 000 грн. х 1095 днів х 3%:365 = 43 200 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне на підставі ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання за договором позики грошових коштів від 16.06.2011 року, за період з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2015 року стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки у розмірі 275520 грн. та три відсотки річних у розмірі 43200 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за цим позовом, [PERSON], а саме повернення сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial