Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

25 вересня 2017 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з уточненим під час судового розгляду позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: с.Великий Жванчик, вул.Рашевського, 26, Дунаєвецького району Хмельницької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З 2004 року по даний час відповідач за адресою: с.Великий Жванчик, вул.Рашевського, 26 не проживає, не сплачує послуг та не бере участі в утриманні будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб. Відповідач не проживає з позивачкою та не допомагає їй вести господарство, не є членом сім'ї, та не перебуває з позивачкою у родинних стосунках. Його реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє позивачці розпоряджатись будинком на власний розсуд, та значно обмежує законні права, а тому звернулася до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, оголошення в газеті « Урядовий курєр « № 221 від 23.11.2017р.,причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.287 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є власником житлового будинку в с.Великий Жванчик по вул.Рашевського, 26, Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАЕ №204676 від 25 березня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №854 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №229250 від 26.03.2003 року. З акта обстеження домогосподарства, що розташоване в с.Великий Жванчик по вул.Рашевського, 26 Дунаєвецького району від 18 вересня 2017 року, складеного депутатом Дунаєвецької міської ради Хмельницької області за участю свідків та довідки про реєстрацію особи, виданої відділом адресно-довідкової роботи УДМС в Хмельницькій області вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], однак з 2004 року за даною адресою не проживає, господарською діяльністю не займається. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 30 травня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду 10.06.2011 року набрало законної сили, що підтверджується випискою з вищезазначеного рішення. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей\~391, 396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сімї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сімї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідач не є членом сімї позивачки, разом з позивачкою в будинку не проживають і не ведуть спільне господарство, відповідач не проживає в будинку з 2004 року і не несе обовязків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідач не проживає разом з позивачкою - власником житла та не веде із нею спільного господарства, а тільки зареєстрований в будинку позивачки, а тому на нього не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сімї власника цього житла, оскільки він не є членом сімї позивачки і не веде з нею спільне господарство. Зважуючи і на ту обставину, що відповідач вибув на інше місце проживання в [INFO], будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст.ст.156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомив, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню та слід визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком за адресою: с. Великий Жванчик вул.Рашевського, 26 Дунаєвецького району Хмельницької області. Рішення суду про втрату конкретною особою права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця постійного проживання, адже згідно положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640грн.

Outcome: approved