Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

26.02.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місцем проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO]. При цьому позивач посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що був розірваний за рішенням суду від 04.02.2016 року. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з матірю, при цьому відповідач перешкоджала позивачу у відвідуванні дітей та участі у їх вихованні. Позивач звертався до органів опіки та піклування та отримав висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей з батьком, однак відповідач на такий висновок уваги не звертає, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою від 30.03.2018 року провадження у справі відкрито. 21.05.2018 року стороною відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. При цьому відповідач посилається на те, що вона ніколи не заперечувала проти спілкування батька з дітьми, лише просила про складання графіку його зустріч з дітьми, однак спроби домовитись лише викликали у позивача напади агресії і закінчувались викликами поліції. Відповідач зазначає, що позивач не надавав ніякої фінансової допомоги на утримання дітей та не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів. Також відповідач зазначає, що зверталась до органу опіки та піклування з проханням встановити місце проживання дітей з нею, однак з невідомих причин розгляд справи відкладався та після посилення погроз з боку позивача відповідач була змушена забрати свою заяву. В подальшому до органу опіки звернувся позивач, наслідком чого став висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком, з чим відповідач категорично не погоджується. 05.06.2018 року стороною позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача посилається на те, що весь період, коли сторони перебували у шлюбі, сімя знаходилась на фінансовому забезпеченні позивача та на даний час діти проживають з батьком та перебувають на його утриманні, в звязку з чим посилання сторони відповідача на існуючу заборгованість по аліментам є недоречним. При цьому позивач стверджує, що йому взагалі не було відомо про заочне рішення суду, яким з нього було стягнуто аліменти ще в 2014 році, коли шлюб ще не було розірвано, сторони проживали разом та вся сімя перебувала на утриманні позивача. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо допиту свідків. Ухвалою суду від 18.06.2018 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 05.09.2018 року позовні вимоги визнала. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування - [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, при цьому зазначила, що підтримує наданий по справі висновок від 22.01.2018 року №2482/01-11. Вислухавши позивача [PERSON], його представника [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2008 року, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.02.2016 року розірвано /а.с.36/. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], про що суду надано свідоцтво про народження серії І-НО №313276, видане 14.12.2009 року Донецьким міським відділом РАЦС ГУЮ Донецької області /а.с.25/; - [PERSON], [INFO], про що суду надано свідоцтво про народження серії І-НО №449464, видане 22.03.2012 року Донецьким міським відділом РАЦС ГУЮ Донецької області /а.с.24/. Судом досліджено висновок від 22.01.2018 року №2482/01-11 Київської районної адміністрації Одеської міської ради «Про визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]» /а.с.8-10/, яким визначено вважати доцільним на теперішній час визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають складні стосунки, з приводу чого суду надані докази звернення до правоохоронних органів та до виконавчої служби з питання стягнення аліментів. Бажаючи вирішити питання місця проживання дітей сторони мали письмову переписку. На теперішній час сторонами узгоджено питання щодо місця проживання дитини з батьком, про що свідчить визнання відповідачем позовних вимог в даному судовому засіданні 05.09.2018 року. В ході судового розгляду справи 20.07.2018 року за клопотанням сторони позивача судом допитано свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили обставини, викладені в позові [PERSON] З урахуванням визнання відповідачем в судовому засіданні 05.09.2018 року, позовних вимог суд детально не аналізує свідчення свідків при ухваленні рішення по суті справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 161 ЦК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в даному судовому провадженні, так як суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved