Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

24 червня 2015 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] а також просила зобов'язати Золочівський РС ДМС України у Харківській області зняти останнього з реєстраційного обліку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 18.02.2005 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], де вона проживала з часу свого народження, у будинку також є зареєстрований її чоловік - відповідач по справі [PERSON] Проте останній за вказаною адресою не проживає з квітня 2009 року, речей його у будинку не має, витрат на утримання будинку не несе, та постійно проживає в с. Таранівка Зміївського району Харківської області з 2009 року. В зв'язку з чим позивач вважав, що порушуються його права як власника. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав з наведених у позові мотивів, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Представник третьої особи - завідувач ДМС України ГУДМС Українив Харківській області Золочівський районний сектор В.О. Сосновик надіслала заяву про слухання справи без її присутності, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON], померлій [INFO]. З 18.02.2005 року [PERSON] отримала із Золочівської державної нотаріальної контори свідоцтво серії ВСА № 179309 від 18.02.2005 року про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] ( а.с.8). [PERSON] та [PERSON]перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.02.1981 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 36, виданого ( повторно) Золочівським відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області 18.071995.(а.с.7) Згідно з інформацією, наданою АДП ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON], зареєстроваий за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.19). Відповідно до інформації, що міститься у домовій книзі щодо прописки громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою 10.06.1981 року. В даному будинку прописані також донька позивачки [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 9, 11-12). З наданої суду інформації депутата Золочівської селищної ради Харківської області М.Я. Христенко вбачається, що [PERSON] з 2009 року не проживає за адресою: будинок № [ADDRESS]. ( а.с.10). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ст.ст. 15, 23, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР. Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною її національного законодавства відповідно до положень статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У ч. 1 ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України власність зобов ' язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ст. 72 ЖК УРСР зазначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстроваий за адресою: [ADDRESS]. Проте понад шість років є відсутнім за цією адресою, житлом не цікавляться, не несуть витрати на його утримання, чим порушують права власника будинку [PERSON]. Доказів наявності домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо відсутності останнього у будинку суду не надано, у зв'язку з чим, в розумінні положень ч. 2 ст. 405 ЦК України суд вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. На підставі викладеного, та

Outcome: approved