Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

26.06.2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Відповідач проживає разом з родиною, проте матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Одяг, взуття, іграшки та речі домашнього вжитку купує на власний розсуд і також не систематично, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Доходи, що отримує позивач не дають можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток їх творчих та пізнавальних здібностей та уподобань. Відповідач має змогу надавати утримання на дітей, оскільки є фізично здоровим, працездатним. Тому звернулася до суду з даними позовними вимогами, що сприятиме забезпеченню інтересів дітей. 01.07.2020 року ухвалою суду було прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження, розгляд справи по суті вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному об`ємі. В обгрунтування відзиву вказав, що цікавиться життям дітей, бере активну участь у їхньому житті та надає добровільно допомогу у грошовій та натуральній формі (продукти харчування, одяг, іграшки тощо). Кошти в значному розмірі позивач від нього припинила отримувати лише з червня 2020 року, оскільки використовує їх не за призначенням. Вказав, що звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, вказаних у відзиві на позов, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі / а.с. 3 / та є батьками неповнолітніх дітей : синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження /а.с.4,5 копія/. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2020 року шлюб сторін розірвано та визначено місце проживання неповнолітніх дітей : місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено з батьком, а місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю. Як вбачається з наданих відповідачем актів депутата міської ради від 06.07.2020 року, від 08.07.2020 року відповідач фактично проживає з сім`єю та матеріально утримує дітей. Також, відповідач цікавиться життям дітей, зокрема турбується про виховання сина [PERSON] , часто спілкується з класним керівником, цікавиться навчанням дитини, матеріально забезпечує сина як в школі так і під час поїздок на спортивні змагання. Дані обставини встановлені з довідки № 118 від 08.07.2020 року, виданої ЗОШ №7 м. Новоград-Волинський. Судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, працевлаштований, є військовослужбовцем та отримує регулярний заробіток, інших утриманців немає. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час сторони проживають окремо та у кожного з них на утриманні перебуває неповнолітня дитина згідно рішення суду. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дітям судом не встановлено. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дітей. Враховуючи вищевикладене, зокрема ту обставину, що з відповідачем проживає та перебуває на його утриманні неповнолітній син [PERSON] , а також обставини, передбачені ст. 182 СК України та законодавчо закріплений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд дійшов висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача лише на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде\~відповідати \~як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. В решті позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] суд відмовляє, оскільки останні є безпідставними та таким, що спростовані наявними у справі доказами. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. У відповідності до вимог п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial