Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

25 листопада 2019 року позивач в особі директора Сірохіна О.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 12 червня 2019 року позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу з відповідача, у видачі якого ухвалою суду від 25 вересня 2019 року, у зв`язку з перевищенням строку позовної давності. [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на спадщину та є абонентом ВО «Костянтиновкатепломережа». Протягом періоду з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року відповідач оплату за надані позивачем послуги теплопостачання не здійснювала, через що виникла заборгованість у сумі 29 345,87 гривень. Крім того, через прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути на його користь з відповідача інфляційні збитки в сумі 10 475,88 гривень та 3% річних в сумі 2 292,10 гривень, а також судовий збір в сумі 1921 гривень. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за період з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року за спожиті послуги з теплопостачання в сумі 29 345,87 гривень, інфляційні витрати в сумі 10 475,88 гривень, 3 % річних в сумі 2 292,10 гривень, а також судовий збір у сумі 1921,00 гривня. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2020 року скасовано заочне рішення від 20 січня 2020 року, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 14 годину 00 хвилин 13 квітня 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 13 квітня 2020 року хвалою суду відкладено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 08 травня 2020 року, у зв`язку з першою неявкою сторін. Ухвалою суду від 08 травня 2020 року відкладено судове засідання на 13 годину 30 хвилин 27 травня 2020 року за клопотанням відповідача. 19 травня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач вимагає до стягнення грошову суму за період з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності, у зв`язку з чим просить застосувати до вимог наслідки спливу позовної давності, що передбачені положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України, та відмовити у задоволенні позову. 27 травня 2020 року у судовому засіданні представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої він просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності, який починається з 01 лютого 2014 року, в сумі 25 388,16 гривень, інфляційні збитки в розмірі 6638,90 гривень та 3% річних в розмірі 1649,59 гривень. Ухвалою суду від 27 травня 2020 року оголошено у судовому засіданні перерву до 13 години 30 хвилин 24 червня 2020 року, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] до участі у справі та встановлено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали та позовної (первинної та уточненої) заяви для подання пояснень щодо позову, які мають відповідати вимогам частин третьої - шостої статті 178, статті 181 ЦПК України, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. 24 червня 2020 року ухвалою суду, постановленою на місці, відкладено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 21 липня 2020 року. У зв`язку з відрядженням судді, судове засідання, призначене на 10 годину 00 хвилин 21 липня 2020 року, відкладено на 11 годину 00 хвилин 11 серпня 2020 року. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві. Раніше надавав на адресу суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явилась за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не надходило, як і пояснень щодо позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та застосувати до спірних відносин положення ч. 4 ст. 267 ЦК України. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач була власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 2011 року (а.с. 8), у зв`язку з чим на її ім`я позивачем було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , згідно якого за період з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року наявна заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 29 345,87 гривень, а також інфляційні збитки в сумі 10 475,88 гривень та 3% річних в сумі 2292,10 гривень (а.с. 4-5). Згідно доданого представником позивача до заяви про зменшення позовних вимог особового рахунку № [NUMBER] за період з 01 лютого 2014 року по 01 червня 2019 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання складає 29 345,87 гривень, інфляційні збитки - 6638,90 гривень та 3% річних - 1649,59 гривень (а.с. 75-76). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 210374762 від 27 травня 2020 року вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору дарування від 25 травня 2020 року (а.с. 77-78). Згідно договору дарування квартири від 25 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] , а вона прийняла від своєї матері в дар квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 88). З копії ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2019 року вбачається, що позивачу у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року за надані послуги з теплопостачання в сумі 29 345,87 гривень, а також інфляційних збитків в сумі 10 475,88 гривень та 3% річних в сумі 2292,10 гривень, відмовлено та роз`яснено про право позивача на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку (а.с. 6). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані щомісяця вносити плату за використані комунальні послуги згідно з тарифом, що затверджується органами місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати розраховується виходячи із розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Однак, виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідач не виконує цих зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 01 червня 2019 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в розмірі 29 345,87 гривень, а також інфляційні збитки в сумі 10 475,88 гривень та 3% річних в сумі 2292,10 гривень, що підтверджується наданою випискою з особового рахунку. Вказана виписка відповідачем не оспорювалась, у зв`язку з чим приймається судом до уваги. Невиконання відповідачем передбачених законом зобов`язань по оплаті отриманих послуг є підставою для стягнення з неї нарахованої суми заборгованості. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Однак, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача за даним позовом. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Визначаючи період стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах трирічного строку позовної давності, відповідно до заявлених позовних вимог, перебіг позовної давності був перерваний у зв`язку з подачею ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. У правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, висновки по яким суд у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, роз`яснено наступне. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. У зазначених висновках Верховний Суд України надав розширювальне тлумачення приписів статті 264 ЦК України щодо підстав для переривання перебігу позовної давності. Причиною для такого розширювального тлумачення стала неузгодженість матеріальних і процесуальних норм: на момент прийняття ЦК України у процесуальному законі не було правил про наказне провадження, а тому ЦК України не передбачав такої підстави для переривання перебігу позовної давності як подання кредитором заяви про видачу судового наказу. Із запровадженням у ЦПК України 2004 року наказного провадження зміни до статті 264 ЦК України внесені не були, а тому у судовій практиці були численні спроби узгодити матеріальні та процесуальні норми щодо застосування позовної давності у наказному провадженні. З наявної в матеріалах справи № 219/6834/19; 2-н/219/738/2019, яка витребовувалась судом для огляду в судовому засіданні, заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) в особі директора Сірохіна О.А. 21 червня 2019 року зверталось до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 01 червня 2019 року в сумі 29 345,87 гривень, інфляційних збитків в сумі 10 475,88 гривень та 3% річних в сумі 2 292,10 гривень. Таким чином, оскільки вперше з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, позивач звернувся до суду 21 червня 2019 року в порядку наказного провадження, вчинення вказаної процесуальної дії перервало перебіг позовної давності. За таких обставин, оскільки відповідач заявила про застосування строку позовної давності при вирішенні даної справи, а позивачем жодних поважних причин пропуску цього строку зазначено не було, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в межах строку позовної давності за період з 21 червня 2016 року по 01 червня 2019 року, оскільки 21 червня 2019 року позивач вперше звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу за спірними у даному позові вимогами. Отже, враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку про те, що до стягнення з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Костянтинівкатепломережа» (експлуатаційно-ремонтний тепловий район м. Часів Яр) підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 21 червня 2016 року по 01 червня 2019 року включно в розмірі 17 493,27 гривень, а вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 березня 2012 року по 20 червня 2016 року не підлягають задоволенню, оскільки заявлені позивачем поза межами трирічного строку позовної давності і причини, які б можна було визнати поважними для поновлення пропущеного строку, позивачем не наведені. При цьому, суд, визначаючи період, за який підлягає стягненню заборгованість з відповідача, та суму, яка підлягає до стягнення, бере до уваги період та суми, заявлені саме у позовній заяві, а не у заяві про зменшення позовних вимог, оскільки представником позивача у вказаній заяві не вірно визначено день початку обчислення строку позовної давності (01 лютого 2014 року). Також суд враховує при визначенні розміру заборгованості грошові суми, сплачені [PERSON] у 2017-2019 роках. Враховуючи, що відповідач за період з березня 2012 року до січня 2017 року вартість наданих послуг з теплопостачання не сплачувала, а починаючи з лютого 2017 року (що входить до визначеного суду періоду, за який підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання) частково сплачувала вартість наданих послуг, посилання представника позивача у заяві про зменшення позовних вимог на те, що внаслідок виконання відповідачем зобов`язань шляхом сплати періодичних платежів, перебіг позовної давності переривався, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, заборгованість підлягає стягненню саме з [PERSON] , а не з [PERSON] , оскільки відчуження квартири відбулось 25 травня 2020 року, а заборгованість з оплати послуг з теплопостачання виникла станом на 01 червня 2019 року. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Закріплена у частині 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні витрати за період з 21 червня 2016 року по 01 червня 2019 року складають 6204,77 гривень, а 3 % проценти річних - 1546,29 гривень, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних в розмірі 1151,51 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 25 244,33х1921/42 113,84=1151,51, де 25 244,33 гривень - загальна сума задоволених позовних вимог; 1921,00 гривень - сума сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви; 42 113,84 гривень - ціна позову, 1151,51 гривень - судові витрати, присуджені позивачу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial