Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

24 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, належності правовстановлюючого документа, а саме: належності її бабці - [PERSON], померлій [INFO] державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого головою Гальчинецької сільської ради народних депутатів 25 лютого 2000 р. та заповіту від 17 червня 1991 року посвідченого секретарем виконкому Гальчинецької сільської ради народних депутатів, вказавши заінтересованою особою - Гальчинецьку сільську раду Теофіпольського району Хмельницької області. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її бабка [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно у с. Гальчинці, Теофіпольського району, Хмельницької області, яке вона заповідала їй. У встановлений законом шестимісячний строк після її смерті вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Листом №131/02-14 від 13.11.2015 приватний нотаріус повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки у заповіті та в правоустановчих документах на майно допущено помилку у прізвищі спадкодавця. Замість її прізвища за паспортом - «[PERSON]» у заповіті та державному акті на право приватної власності на землю зазначено - «[PERSON]». Заявник в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засіданні не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Гальчинецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, щодо задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім'я чи по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, вказаним в паспорті. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2015. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у зв'язку з чим заявник звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкову справу зареєстровано 15.10.2015 р. за № 18-2015. Проте нотаріус Листом №131/02-14 від 13.11.2015 повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки у заповіті та в правоустановчих документах на майно допущено помилку у прізвищі спадкодавця. Замість її прізвища за паспортом - «[PERSON]» у заповіті та державному акті на право приватної власності на землю зазначено - «[PERSON]». Так у Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Гальчинецької сільської ради народних депутатів 25 лютого 2000 р. на ім'я [PERSON] та у заповіті від 17 червня 1991 року посвідченого секретарем виконкому Гальчинецької сільської ради народних депутатів, згідно якого [PERSON] на випадок свої смерті усе своє майно заповіла внучці [PERSON], прізвище померлої записано, як «[PERSON]», коли відповідно до копії Ф1 (паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року), копії свідоцтва про смерть, її ПІБ записано, як «[PERSON].» А тому немає іншої можливості виправити у Державному акті на право приватної власності на землю та у заповіті від 17 червня 1991 року посвідченого секретарем виконкому Гальчинецької сільської ради народних депутатів помилку у записі ПІБ померлої чи одержати новий документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, і в порядку п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України зазначені в заяві вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved