Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

26.08.2020 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В направленому на адресу суду позові позивачка [PERSON] зазначила, що має з відповідачем спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. Стягнення аліментів проводити з дня не проживання з нею відповідача, тобто з 10.08.2020. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання (судове повідомлення вручене а.с. 30) та шляхом розміщення оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади (а.с.27), відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину -дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с. 7-8). Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Главою 15 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачем не надано суду жодних документів стосовно отримуваного ним заробітку, стану здоров`я, наявності інших утриманців, зважаючи на що рішення приймається за наявними в справі документами. Згідно ст.ст. 180; 181; 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні частки від заробітку відповідача, яка повинна стягуватися на утримання дитини, судом враховується вік та стан здоров`я дитини, відсутність доказів стосовно стану здоров`я та заробітку відповідача, а тому приходить до переконання про можливість сплати ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), що буде відповідати як інтересам дитини, так і не призведе до порушення прав відповідача. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому вимога позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів з часу спільного не проживання є безпідставною. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved