Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

24 червня 2014 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року [PERSON] отримав від нього в позику грошові кошти в сумі 1150 дол. США, що на той час, згідно курсу НБУ, складало 10000 грн. На час звернення до суду відповідач повернув позивачу борг частково, а саме 833 дол. США, що на даний час складає 10000 грн. Різницю між отриманою сумою та уже сплаченою відповідач повертати відмовляється. У зв'язку з тим, що [PERSON] вчасно не повернув борг, у позивача виникли проблеми в сім'ї, так як він не міг забезпечити свою родину матеріально. Останній змушений був витрачати свій особистий час на зустрічі з відповідачем та його представником, у нього з'явилося почуття образи, страху, а тому моральну шкоду, яку він зазнав, оцінює у 3500 грн. За вказаних обставин, [PERSON] просить стягнути з відповідача суму основного боргу 317 дол. США, яка у гривнях складає 3772,3 грн., завдані йому моральні збитки в сумі 3500 грн., грошові кошти, затрачені на юридичну допомогу в розмірі 3000 грн. та 243,6 грн. сплаченого судового збору. 15 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із клопотанням про збільшення позовних вимог в якому просить стягнути з [PERSON] залишок боргу в сумі 3450,68 грн., 1% прострочки в сумі 1069,7108 грн., 3500 грн. в якості відшкодування завданих моральних збитків, грошові кошти, затрачені на юридичну допомогу в розмірі 3000 грн. та 243,6 грн. сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності в якій зазначив про те, що подане ним клопотання від 04 вересня 2014 року про уточнення позовних вимог не підтримує. Просить вирішити спір по суті поданого позову та клопотання від 15 липня 2014 року. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, щодо винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається з розписки від 21 лютого 2014 року, яка долучена до матеріалів справи, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 1150$, що еквівалентно 10000 грн. Станом на 21 лютого 2014 року в термін до 30 червня 2014 року. У випадку прострочення заборгованості, [PERSON] зобов'язався сплачувати пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочки. На звороті розписки зазначено, що 19 червня 2014 року [PERSON] передав [PERSON] 10 000 гривень в рахунок погашення боргу, визначеного у розписці [PERSON] від 21 лютого 2014 року. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ч.1 ст.625 ЦК України). Із змісту ч.2 ст.192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із записів на звороті розписки, уповноваженою особою відповідача [PERSON] 19 червня 2014 року було передано представнику позивача [PERSON] 10000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 19 червня 2014 року встановлений такий офіційний курс гривні до долара США: 100 дол. США - 1184.9777 грн. Таким чином, сума позики в розмірі 1150 дол. США, яка б мала бути повернена відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON], еквівалентна 13627,24 грн. (1150 дол. США / 100 * 1184,9777). Розмір неповернутої позики станом на 19 червня 2014 року становить 3627,24 грн., тобто 306 дол. США (3627,24 / 1184,9777 * 100), які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 09 вересня 2014 року встановлений такий офіційний курс гривні до долара США: 100 дол. США - 1252.8758 грн. Тобто, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути залишок боргу за договором позики, який становить 306 дол. США, що еквівалентно 3833,79 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч.3 ст.549 ЦК України). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Згідно ст.3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст.4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Виходячи із того, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, а тому пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні. Згідно розписки, оригінал якої долучено до матеріалів справи, відповідач зобов'язався у випадку прострочення заборгованості сплачувати пеню в розмірі 1% від суми за кожен день прострочення. За таких умов до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає пені в розмірі 3143,71 грн. (3833,79 / 100% = 38,34 грн. (1% від суми за кожен день прострочення) * 82 (кількість днів з 19 червня по 09 вересня 2014 року) Заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 3500 грн. моральних збитків не підлягають до задоволення, оскільки згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених ст.ст.280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.ст.625 та 1050 ЦК України не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору позичальником і укладений між сторонами договір позики, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення моральних збитків. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 3000 грн. витрат на правову допомогу суд виходить з того, що витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З 01 січня 2012 року Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року врегульовано питання надання правової допомоги. Статтею 1 цього Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] представляє інтереси [PERSON] на підставі довіреності. В даному випадку, хоча особа, що представляє інтереси позивача і має визначений ст.56 ЦПК статус, але вона діє, як представник за довіреністю в порядку ст.38 ЦПК, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. При цьому судом враховано, що договір про надання правової допомоги в матеріалах справи відсутній, а надана в обгрунтування понесених витрат квитанція до прибуткового касового ордера від 11 червня 2014 року не містить даних про те, що позивач оплатив фізичній особі-підприємцю [PERSON] грн. саме за надані останнім послуги з отримання правової допомоги, а також відсутність доказів на підтвердження того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, оскільки в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] залишок боргу за договором позики, який становить 306 дол. США, що еквівалентно 3833,79 грн., та 1% пені за прострочку в сумі 3143,71 грн., всього 6977,50 грн. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial