Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

24 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сімї. У судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що з 09 лютого 2013 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем життя не склалося, в звязку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів, не бажанням знайти компромісу у вирішенні питань, які стосуються сімейних відносин. Наміру поновити сімейні стосунки не має. За цих підстав вони у червні 2015 року припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, відсутній спільний бюджет. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав повністю та пояснив, що у звязку з погіршенням стосунків він та позивач з червня 2015 року припинили шлюбні відносини, кожен живе своїм життям. Погоджується з обставинами, викладеними позивачем. Вважає, що сімя існує формально, вони втратили порозуміння, тому збереження сімейних відносин є неможливим. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] (дошлюбне прізвище Бойко) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 лютого 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 66. Подружжя має неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачем. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з червня 2015 року фактично припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. Сторони не мають наміру зберегти свою сімю. За приписами статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання\~\~кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам. За таких обставин заява позивача відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища та не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved