Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

25.02.2019 р. [PERSON] звернулась з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначила, що вона самостійно виховує спільного з відповідачем сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 03.08.2012 р., з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини зі всіх видів доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2012 р. і до повноліття дитини. Відповідач визначений судом розмір аліментів не сплачує, через що має заборгованість, інформацію про доходи приховує. З часу постановлення рішення про стягнення аліментів, змінилось законодавство в бік збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а, окрім цього, значно зросли потреби дитини. Так, вона витрачає кошти на харчування сина у школі, на придбання одягу, взуття, шкільного приладдя, літератури, на відвідування музеїв, галерей, несе витрати на лікування під час хвороби. За позовом [PERSON] , посилаючись на ст.ст.180, 181-182, 192 СК України, просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2012 р. у справі № 0827\\7167\\2012 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з часу набуття останніх змін щодо збільшення мінімального розміру аліментів - 08.07.2017 р.; на підставі ст.176 ЦПК України стягнути з відповідача 9530,40 грн. не отриманих аліментів за останні 6 місяців з розрахунку прожиткового мінімуму; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина періодично щомісяця по 1000 грн. Ухвалою судді Марко Я.Р. від 27.03.2019 р. відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.05.2019 р. Згідно розпорядження № 457 від 08.04.2019 р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 р. справу передано в провадження судді Дмитрюк О.В. 14.05.2019 р. підготовче судове засідання відкладено на 26.06.2019 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 26.06.2019 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 02.09.2019 р. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив (а.с.18-21, 75-76). Представник відповідача не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.47-49). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.29). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2012 р. у справі № 0827/7167/12, пр. № 2/827/2684/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.07.2012 р. і до повноліття дитини (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесені зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Сімейним Кодексом України прямо передбачено збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що співвідноситься з положеннями ст. 192 даного Кодексу щодо інших випадків для зміни розміру аліментів. Враховуючи те, що позивачем ставиться питання приведення у відповідність до вимог закону мінімального розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, та розміру аліментів, виходячи з положень ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік» з метою захисту майнових прав неповнолітньої дитини, направлених на забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених в позові вимог в частині стягнення аліментів в розмірі, який не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У СК України відсутні норми, що регулюють час з якого сплачуються аліменти у зміненому розмірі. В зв`язку з чим суд, на підставі ч.9 ст. 10 ЦПК України застосовує аналогію закону, зокрема положення ч.1 ст. 191 СК України. Так, відповідно до даної правової норми аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо вимог про збільшення частки розміру аліментів, судом не встановлено підстав для задоволення позову в цій частині. Так, за змістом ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно ст. ст.12, 18 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається зі змісту рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.08.2012 року, при вирішенні питання про розмір аліментів, позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки від його заробітку (доходу), її позов було задоволено, рішення набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалося (а.с.22-23). Належних і допустимих доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування. Право одного із батьків, з яким проживає дитина, на стягнення додаткових витрат є відмінним від права на стягнення аліментів - коштів на утримання дитини. Лише за наявності особливих обставин, визначених законом, крім звичайних витрат на утримання дитини, виникає потреба у додаткових витратах. Аналізуючи положення ст.185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Витрати на відвідування сином шкільного закладу, як і на його періодичне лікування, в розумінні положень ст.185 СК України, не є додатковими витратами, а є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини. Оцінюючи надані позивачем докази в обгрунтування заявлених вимог, судом не встановлено підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд відмовляє і в задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 9530,40 грн., як суми неотриманих аліментів за останні 6 місяців в розрахунку прожиткового мінімуму та у відповідності до ст.176 ЦПК України, як таких, що не грунтуються на нормах діючого законодавства. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial