Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

25.05.2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який потім уточнила (а.с.28-30) та просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 163500,43 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що 11.09.2016 року позивачка позичила відповідачу грошові кошти у розмірі 4500 доларів США, що еквівалентно 118665 гривень, про що свідчить розписка відповідача, після чого 03.10.2016 року відповідач ще позичив у позивачки грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що еквівалентно 26370 грн. Позивачка звернулась до відповідача з вимогою повернути їй кошти, але відповідач відмовився. Саме через ці підстави позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.45). Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, але на адресу суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає (а.с.39, 47). Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При викладених обставинах суд вважає, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, за згодою позивачки, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Біляївським районним судом Одеської області була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 11.09.2016 року позивачка надала відповідачу грошові кошти у розмірі 4500 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України (26 грн.37 коп. за 1 долар США) - 118 665 гривень та 03.10.2016 року позивачка надала відповідачу грошові кошти у сумі 1000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України (26 грн. 37 коп. за 1 долар США) - 26370 грн., відповідно до розписки, яка була написана відповідачем власноручно (а.с.10). За умовами розписки відповідач зобов'язався повернути суму борг найближчим часом. Позивачка звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики (а.с.13), але борг відповідач не повернув. Відповідно до довідки від 06.06.2017 року курс Національного банку України станом на 06.06.2017 року складав 26,37 грн. за 1 долар США (а.с.31). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або іншу речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається з матеріалів справи відповідач, як позичальник, не виконав умови договору у повному обсязі та до теперішнього часу не повернув суму боргу, через що позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивачки порушені, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та підлягають судовому захисту. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved