Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

25.07.2018\~року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду із зазначеною заявою, в якій просила: - встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з березня 2013 року по день смерті [PERSON], - встановити факт постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]( а.с.2,3). Свої вимоги мотивує тим, що вони разом з померлим з 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду у грудні 2012 року було розірвано. До березня 2013 року проживали окремо, а потім примирилися і почали знову проживати разом, мали спільний побут та вели спільне господарство, але шлюб повторно не реєстрували. 01.07.2018 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді автомобілю, яку вона разом з сином бажає успадкувати. У судовому засіданні заявник підтримала свою заяву та просила її задовольнити за викладених вище обставин. Представник заінтересованої особи, Бориспільської районної державної нотаріальної контори, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та заперечень щодо заявлених вимог суду не надходило. Заслухавши пояснення заявника, показання свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2018 року у віці 41 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 309024, виданим 04 липня 2018 року Глухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як зазначила у судовому засіданні заявник, вона з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON], разом з сином, [PERSON], звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у прийняті такої заяви було відмовлено, оскільки з померлим шлюб розірвано та померлий ніде не був зареєстрований. Судом встановлено, що [PERSON] та заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище Чечель) зареєстрували шлюб 10 вересня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Глухівської міської ради Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії 1-БП № 037101( а.с.11). У шлюбі 04 грудня 2000 року народилася дитина [PERSON] (а.с.13). Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.12). Із довідки, виданої Головою правління ОСББ « Щасливі Проліски» [PERSON], вбачається, що чоловік [PERSON], [PERSON], дійсно, проживав без реєстрації за місцем реєстрації та проживання заявника [PERSON], за адресою: [ADDRESS], по день смерті 01.07.2018 року.( а.с.20). Відповідно до дозволу Київської місцевої прокуратури № 2 від 03.07.2018р. за № 84-430-18 вбачається, що прокуратура не заперечувала проти видачі трупа [PERSON], [INFO], померлого 01.07.2018 р. за адресою: м.Київ, КМКЛ № 1, його родичам (дружині) [PERSON], [INFO], для перевезення та поховання(а.с.21). Та обставина, що заявник [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу та по день смерті останнього продовжували проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу, повністю підтвердив допитаний в якості свідка їх неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи зі застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно розяснень, наданих в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1264\~ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, при цьому юридичний факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. З пояснень заявника, підтверджених показаннями свідка [PERSON], встановлено, що спір про право на спадщину спадкоємцями відсутній. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved