Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

25 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Жовтневому районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в якому просив суд - визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]; зняти [PERSON], [INFO], з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є наймачем квартири [ADDRESS], на підставі ордера на житлове приміщення від 11.07.2014 р., номер 149112, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської від 09.07.2014 р. №412. Позивач вказує, що 30.04.2015 року, за його згодою, до квартири був вселений [PERSON], який у червні 2016 році виїхав з квартири та більше там не проживає, його реєстрація носить формальний характер, а позивач змушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача. У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачаадвокат Розсошенко І.І., який діє на підставі договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 30.06.2017 року, в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордера на житлове приміщення від 11.07.2014 р., номер 149112, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської від 09.07.2014 р. №412.( а.с. 8) Згідно Довідки Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Ділянки №41 від 24.03.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 9) Як пояснив суду представник позивача, відповідач [PERSON] в квартирі дійсно зареєстрований, але з червня 2016 року не проживає, що порушує його права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у найманій їм квартирі, порушує його права, як наймача, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням його прав. Відповідно до ст. 818 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника чи наймача житла. Актами про не проживання та відсутність особистих речей від 25 вересня 2016 року, від 20 грудня 2016 року та від 30 березня 2017 року, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, особисті речі зазначеного громадянина не виявлені. (а.с. 10, 11, 12) Як вбачається з відповіді КП «Жилкомсерві» № 7836/2/07-05 від 06.04.2017 року, в КП «Жилкомсервіс» громадянин [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS] зі скаргами та заявами не звертався. ( а.с. 13) Відповідно до відповіді КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24» № 640 від 03.05.2017 року, за медичною допомогою з травня 2015 року по теперішній час до фахівців ХМП № 24 громадянин [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не звертався. (а.с. 14) В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що вони з відповідачем [PERSON] не знайомі та ніколи його не бачили, позивач проживає в зазначеній квартирі один. Належних відповідачу речей в квартирі вони також не ніколи не бачили. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації, в квартирі [ADDRESS] з червня 2016 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права наймача [PERSON] При цьому, суд не вбачає підстав для зняття [PERSON] з реєстрації. Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції від 22.05.2017 року у сумі 640, 00 грн.(а.с. 2) На підставі викладеного та

Outcome: partial