Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

24 квітня 2019 року позивач, орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області, звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Сім`я [PERSON] перебуває на обліку Марганецького міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді та під соціальним супроводом з 19 жовтня 2017 року, основні проблеми сім`ї - мати не має паспорту, з її слів, загубила вісім років тому, безробіття матері, періодичне вживання алкоголю. [PERSON] проживає з [PERSON] , в однокімнатній квартирі, яка належить [PERSON] , який також проживає в цій квартирі. [PERSON] не працює, заробляє гроші стихійними підробітками. [PERSON] також підробляє стихійними заробітками. Гроші, в першу чергу, ідуть на алкогольні напої. В квартирі часто виникають зборища, п`яні лайки. 18.04.2018 року комісія застала [PERSON] вдома у нетверезому стані. Інколи відповідачка приходила до центру у нетверезому стані. З нею проводилася робота, профілактичні бесіди щодо недопущення вживання алкоголю, але останнім часом вона не йде на співпрацю, часто знаходиться у нетверезому стані. 07 грудня 2018 року о 15-00 годині малолітній [PERSON] , [INFO] , пішов з дозволу матері гуляти та станом на 20-23 години за місцем мешкання не повернувся, бо мати разом зі співмешканцем та незнайомим чоловіком перебували у стані алкогольного сп`яніння, зустрів свою бабусю та прохав забрати його до себе. Свого ліжка дитина не має, спить на матраці, який розстелений на полу біля вікна, продукти харчування у квартирі відсутні. Напередодні дитина ходила до свого батька, але той не пустив його до себе та прогнав. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Згідно інформації Марганецької ЗОШ І-ІІІ ступенів №12, [PERSON] навчається у них з першого класу. На теперішній час дитина вже вдруге знаходиться у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» та навчається у ЗОШ №3. За період навчання хлопчика, батьки не приділяли уваги вихованню сина. У вересні 2018 року дитину було передано з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» на виховання рідному батьку, з яким мати розлучена. [PERSON] обіцяв, що доглядатиме та виховуватиме сина, але сам виїхав працювати до м. Енергодару, а згодом почав жебракувати. Дитина повернулася до матері, яка так і не намагалася приділяти увагу синові. Класний керівник тричі відвідувала родину [PERSON] , кожного разу мати перебувала у нетверезому стані. [PERSON] дуже часто харчувався та вчив уроки у однокласників. Розпочинаючи з 2017 року, дитина неодноразово перебувала в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім». За час перебування малолітньої дитини з 01 січня 2019 року в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім», мати жодного разу не відвідала дитину. [PERSON] та [PERSON] були запрошені на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явилися. Комісією прийнято рішення №40 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] ». Орган опіки та піклування Марганецької міської ради розглянув питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до їхньої дитини та вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав по відношенню до дитини. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у вигляді частини їх заробітку (доходу) щомісячно, яка визначається судом, але не меншої, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна, який буде призначений, задля утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, правом надання відзиву на позов не скористались, про причини неявки суд не повідомили. Заяв чи клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначено порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866. Відповідно до п. 3 вказаного порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Декларація прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та ; під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою BP №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рекомендацією Rec (2006) 19 Комітету Ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов`язків. Особливу увагу слід приділяти сім`ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги», соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте життя та брати участь у суспільному житті; тимчасовий притулок для неповнолітніх - організація тимчасового проживання, виховання, утримання безпритульних дітей, дітей, позбавлених батьківського піклування, які зазнали жорстокості, насильства та постраждали від торгівлі дітьми або з інших причин потребують соціального захисту. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 12 травня 2005 року відділом ЗАГС адміністрації Пушкінського району Санкт-Петербургу, актовий запис № 348 (а.с.6). Згідно копії паспорту [PERSON] , 01.09.2006 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.5). [PERSON] паспорту не має, як видно з позовної заяви, загубила його 8 років тому. Сім`я [PERSON] перебуває на обліку у Центрі соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді. Відповідно інформації директора ЗОШ №12 [PERSON] від 23.01.2017 року, [PERSON] , [INFO] , опинився у складних життєвих обставинах, сім`я неблагонадійна, батьки не розлучені, але разом не проживають, мати громадянка Росії, документів не має, проживає зі співмешканцем, який декілька разів був судимим. Батько жебракує у приміських поїздах. У будинку батька безлад, холод та сморід (а.с.7) Згідно відомостей Марганецького міського центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді Марганецької міської ради від 18 липня 2018 року, сім`я [PERSON] перебуває у них на обліку та під соціальним супроводом з 19.10.2017 року. Основні проблеми сім`ї - у матері немає паспорту, безробіття матері, періодичне вживання алкоголю. З 19.10.2017 року дитина перебуває у ЦСПРД «Теплий дім» за заявою матері. Мати з батьком не проживають разом близько двох років. Місце знаходження батька не відоме. [PERSON] проживає з [PERSON] в однокімнатній квартирі, яка належить [PERSON] , який також проживає в цій квартирі. [PERSON] не працює, заробляє гроші стихійними підробітками. [PERSON] також підробляє стихійними заробітками. Гроші, в першу чергу, ідуть на алкогольні напої. В квартирі часто виникають зборища, п`яні лайки. 18.04.2018 року комісія застала [PERSON] вдома у нетверезому стані. Інколи відповідачка приходила до центру у нетверезому стані. З нею проводилася робота, профілактичні бесіди надано рекомендації та інформація щодо поновлення паспорту. Її попереджено про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків. [PERSON] відвідує сина в «Теплому домі», але не регулярно. Останнім часом мати не завжди іде на співпрацю, не виконує рекомендації, часто перебуває у нетверезому стані (а.с.9). Начальник Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Дмитрієв Д.О. 11.12.2018 року звернувся із поданням до начальника ССД Долгорук В.В. з проханням розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] 07 грудня 2018 року о 15-00 годині малолітній [PERSON] , [INFO] , пішов з дозволу матері гуляти та станом на 20-23 години за місцем мешкання не повернувся, бо мати разом зі співмешканцем та незнайомим чоловіком перебували у стані алкогольного сп`яніння, зустрів свою бабусю та прохав забрати його до себе. За місцем мешкання малолітнього брудно, свого ліжка дитина не має, спить на матраці, який розстелений на полу біля вікна, продукти харчування у квартирі відсутні, в квартирі сплять п`яні невідомі чоловіки. Напередодні дитина ходила до свого батька, але той не пустив його до себе та прогнав. На даний час дитина знаходиться у бабусі. (а.с.10). Відповідно довідки директора ЦСПРД «Теплий дім», розпочинаючи з 2017 року, дитина [PERSON] , [INFO] , неодноразово перебував в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім». За час перебування малолітньої дитини з 01 січня 2019 року в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім», мати жодного разу не відвідала дитину (а.с.11). Згідно інформації директора Марганецької ЗОШ І-ІІІ ступенів №12 [PERSON] , [PERSON] навчається у них з першого класу. На теперішній час дитина вже вдруге знаходиться у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» та навчається у ЗОШ №3. За період навчання хлопчика, батьки не приділяли уваги вихованню сина. У вересні 2018 року дитину було передано з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Теплий дім» на виховання рідному батьку, з яким мати розлучена. [PERSON] обіцяв, що доглядатиме та виховуватиме сина, але сам виїхав працювати до м. Енергодару, а згодом почав жебракувати. Дитина повернулася до матері, яка так і не намагалася приділяти увагу синові. Класний керівник тричі відвідувала родину [PERSON] , кожного разу мати перебувала у нетверезому стані. [PERSON] дуже часто харчувався та вчив уроки у однокласників (а.с.8). Відповідно рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26 березня 2019 року №40, вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.12-15). Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області ««Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] » вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-18). Враховуючи всі наведені обставини суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, ведуть аморальний спосіб життя, не забезпечують належного догляду за дитиною. Такий спосіб життя батьків та умови проживання, несуть безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких [PERSON] та [PERSON] можуть бути позбавлені батьківських прав відносно їх дитини - [PERSON] , [INFO] і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачів батьківських прав повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню, оскільки беззаперечно встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками по відношенню до їх дитини - [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідачі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , вони зобов`язані надавати матеріальну допомогу на його утримання, відповідно до ст.ст.180-184 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платників аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідачів сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку кожен, починаючи стягнення з 26 квітня 2019 року і до повноліття дитини. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає необхідним позовні вимоги органу опіки та піклування виконавчого комітету Марганецької міської ради в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовільнити у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536,80 гривень, по 768,40 грн. з кожного.

Outcome: approved