Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

25 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 липня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу, у відповідності до якого позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] корма для птиці на загальну суму 42126 (сорок дві тисячі сто двадцять шість) гривень, які відповідач зобов'язалась сплатити в термін до 15.08.2017 року, про що написала розписку. На час звернення до суду вказані кошти не відповідач не повернула, тому позивач просить стягнути з відповідача 42126,00 грн боргу, 235,98 грн три відсотки річних, 799,55 грн інфляційні нарахування. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи за їйого відсутності, наполягав на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, жодних заяв не надав. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 12.07.2017 [PERSON] написала розписку про те, що остання взяла у [PERSON] корма у борг на суму 42126,00 грн. Повернути грошові кошти гарантувала до 15 серпня 2017 року(а.с. 5).Тобто, 12 липня 2017 року сторони: [PERSON] та [PERSON], уклали договір, який за своєю природою відповідає договору купівлі-продажу. Доказів того, що відповідач у встановлений вказаним договором строк оплатила товар (корма) в матеріалах справи немає. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного за\-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборо\-ту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Згідно із ч. 1, 3 ст. 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, на підставі зазначених норм права, суд доходить висновку, що боржник [PERSON] допустила прострочення, оскільки у встановлений договором купівлі-продажу кормів від 12.07.2017(оформленим розпискою)строк не оплатила товар до 15.08.2017, тому у позивача [PERSON] є всі підстави вимагати оплатити товар у сумі 42126,00 грн, сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 235,98 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 799,55 грн.

Outcome: approved