Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

24.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтовував тим, що 10.07.2009 року між ними укладено шлюб. Вони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось та з квітня 2015 року вони припинили сімейні стосунки та сумісне проживання. Діти проживають з відповідачкою, він надає посильну матеріальну допомогу, спору щодо спільного майна не мають. Вважає, що відновлення сімї не можливе, примирення досягти не вдасться, тому існування шлюбу порушує його права та інтереси. Тому просив суд шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. У звязку з викладеним, справу розглянуто у відсутності осіб, які беруть участь у справі та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши докази надані сторонами, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 10.07.2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 10.07.2009 року зроблено відповідний актовий запис № 326, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). 22.04.2004 року у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.07.2015 року (а.с.6). 12.11.2009 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.07.2015 року (а.с.7). Сторони припинили сімейні стосунки, з квітня 2015 року проживають окремо, примирення не досягли, про що позивач зазначив в позовній заяві, відповідач заперечень на спростування даної обставини суду не надала, позов визнала, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. При вирішенні спору суд виходить з наступного. В силу ч. 1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.112 СКУкраїни\~визначає, що Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, шлюбні стосунки припинили, проживають окремо, спору щодо спільного майна не мають, примирення сторін не можливе і проти надання терміну заперечують, спільне господарство не ведуть, належних заходів щодо збереження шлюбу не вчиняли, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, шлюб існує формально і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Тому, позов слід задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, позивачці залишити дошлюбне прізвище, оскільки заяви про зміну прізвища нею не подано. На підставі ст..\~110,\~112, 113, 114 СК України,

Outcome: approved