Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

26.05.2020 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача про визнання угоди дійсною та визнання права власності на рухоме майно. В обґрунтування позову зазначив, що 13.08.2011 року між ним, з одного боку, та [PERSON] , з іншого, від імені якого діяв представник по довіреності [PERSON] , була до досягнута усна\~ домовленість про купівлю-продаж автомобіля марки ГАЗ, модель 33021, 2001 року випуску, з об`ємом двигуна 2445, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ вантажний фургон ізотермічний, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 38500,00 гривень. Цього ж дня він передав представнику відповідача обумовлену суму грошей в рахунок сплати вартості вказаного майна, а представник відповідача, у свою чергу, передав йому відповідні реєстраційні документи на майно. Також, 13.08.2011 року відповідач, діючи через свого представника за довіреністю [PERSON] , видав на його ім`я довіреність на право користування та розпорядження вказаного рухомого майна. До сьогодення позивач повною мірою та безперешкодно користувався вказаним майном за призначенням, проте на даний час строк виданої відповідачем довіреності сплив та він не може розпорядитися майном на власний розсуд, що обмежує його у правах як власника. Акцентує, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на його користь, був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомбіля, оскільки за цією угодою позивач передав продавцю [PERSON] грошові кошти за придбане майно у сумі 38500,00 гривень, а той передав йому майно, реєстраційні документи на майно та генеральну довіреність з правом його відчуження. Фактично ними було вчинено дії з виконання умов договору купівлі-продажу, що призводить, як вважає, до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. З цих підстав, просив визнати дійсним укладений договір, а також визнати за ним право власності на вказане майно. Відповідно ухвали суду від 18.06.2020 року справу направлено за підсудністю до Кальміуського райсуду м.Маріуполя. Ухвалою Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя від 22.06.2020 року виправлено описку в ухвалі суду від 18.06.2020 року, а саме назву суду з Кальміуського на Іллічівський. 07.07.2020 року справа надійшла на адресу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 02.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 14.12.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки представник відповідача, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час\~ та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Третя особа у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки ГАЗ, модель 33021, 2001 року випуску, з об`ємом двигуна 2445, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ вантажний фургон ізотермічний, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить [PERSON] . Встановлено, що 13.08.2011 року відповідач [PERSON] , діючи через свого представника за довіреністю [PERSON] , видав на ім`я позивача [PERSON] довіреністю на право експлуатації та розпорядження автомобіля марки ГАЗ, модель 33021, 2001 року випуску, з об`ємом двигуна 2445, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ вантажний фургон ізотермічний, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Донецького\~ міського нотаріального округу Фесік С.В.\~ від 13.08.2011 року за реєстровим №3375. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.\~ Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснив, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інших правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Як зазначає позивач, між ним, з одного боку, та [PERSON] , з іншого, від імені якого діяв представник по довіреності [PERSON] , була до досягнута усна\~ домовленість про купівлю-продаж автомобіля марки ГАЗ, модель 33021, 2001 року випуску, з об`ємом двигуна 2445, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ вантажний фургон ізотермічний, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 38500,00 гривень. При цьому, позивач передав продавцю [PERSON] грошові кошти за придбане майно у сумі 38500,00 гривень, а той передав йому вказане майно, реєстраційні документи та генеральну довіреність з правом його відчуження. Відповідач, не прибувши у судове засідання та не надавши відзиву на пред`явлений позов, наведених обставин та доводів позивача не спростував. Таким чином, суд вважає встановленим, що за нотаріально посвідченою односторонньою угодою, укладеною [PERSON] на користь позивача [PERSON] , фактично був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки за цією угодою позивач передав продавцю грошові кошти за придбане майно у певній сумі, а [PERSON] передав йому майно, реєстраційні документи на майно. В сенсі наведених норм та викладених обставин, зважаючи на те, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на спірне рухоме майно, тим самим задовольнивши позовні вимоги по суті. На підставі викладеного,

Outcome: approved