Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

25 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що шлюб між ними був зареєстрований 29 червня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 637. Вказує на те, що шлюбні відносини між ними припинені в травні 2014 року, оскільки між ними відсутні взаєморозуміння і довіра. Від шлюбу дітей не мають. Переконаний, що подальше спільне життя та збереження шлюбу із відповідачкою є неможливим, зокрема в нього є інша родина в якій він проживає, у зв`язку із чим, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб зареєстрований між ними 29 червня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 637. 12 листопада 2020 року представник відповідачки Забарна Ю. М. подала до суду заяву, в якій позов визнала частково, посилаючись на те, що позивачка проти розірвання шлюбу не заперечує з підстав вказаних в позовній заяві, разом з тим, вважає, що позивачем неповно повідомлені обставини, якими позивач обгрунтовує позов та відповідні ним докази. Так у позивача та відповідачки є спільна дитина, яка проживає із відповідачкою, з позивача стягувалися аліменти на утримання відповідачки як дружини, з якою проживала спільна дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягуються аліменти на утримання самої дитини. Зазначає, що позивачем навмисно не вказано про наявність спільної дитини, з тим, щоб в подальшому уникнути від виконання обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, вказує, що її довірителька є інвалідом третьої групи, дитина наразі повністю перебуває на її утриманні. Просить врахувати наведені обставини при стягненні судового збору. Вважає, що вказані обставини є суттєвими та повинні міститься у рішенні суду про розірвання шлюбу. Представник позивача Корнієнко А. А., який діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги, а також договору про надання правничої допомоги № 402/20 від 07 березня 2020 року в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі та без участі позивача, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки Забарна Ю. М., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги КВ № 822482 від 03 серпня 2020 року, в судове засідання не з`явилася, до суду надав заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі та без участі відповідачки, позовні вимоги просить задовольнити з вказівкою на обставини викладені в заяві про скасування заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позов суду не подавала. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою від 30 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків пов`язаних із сплатою судового збору та надання оригіналу свідоцтва про одруження. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 25 червня 2020 року розгляд справи було вирішено проводити у заочному порядку та відповідно прийняте заочне рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року заочне рішення скасовано. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 2007 року. Шлюб між ними зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 637, що стверджується свідоцтвом про одруження, серії: [NUMBER] , виданим повторно Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ). Відповідно до свідоцтва про народження дитини [NUMBER] , виданого повторно 23 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився у м. Горлівка Донецької області [INFO] . Його батьками записані батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до рішення Центрально- міського районного суду м. Горлівки від 22 жовтня 2008 року у справі № 2-5385/2008 р., з [PERSON] стягувалися аліменти на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Відповідно до виконавчого листа за рішенням суду від 22 жовтня 2008 року у справі 2-5384/2008, з з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , на користь [PERSON] , починаючи з 15 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, рішення у справі № 2-5385/2008 р. перебувало на примусовому виконанні та станом на 01 грудня 2008 року мала місце заборгованість в сумі 1676 грн. 00 коп. Виходячи з представлених судових та виконавчих документів, встановлено, що дитина проживає разом із відповідачкою. Відповідно до медичних документів, пенсійного посвідчення [NUMBER] , та довідки МСЕК 10 ААВ № 509196, [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загального захворювання безстроково. Спільне життя між подружжям не склалося. Сімейні стосунки між ними погіршилися через взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, любові, взаєморозуміння, їх сім`я фактично розпалася з травня 2014 року, вони стали проживати окремо і перестали вести спільне господарство. Спір з приводу поділу спільного майна між сторонами відсутній та про місце проживання дитини відсутній. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи відповідачки в частині того, що сторони мають спільну дитину, яка проживає разом із відповідачкою. Позивач обмежився лише клопотанням у позовній заяві про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача по суті доводів відповідачки щодо наявності спільної дитини будь-яких доводів не зазначив. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача в частині підстав розірвання шлюбу та початку припинення спільного проживання. Представник відповідачки подала до суду заяву, в якій повідомила, що вона та її довірителька позов про розірвання шлюбу визнають, однак зазначають, що при вирішенні справи слід врахувати наявність спільної дитини, стан здоров`я відповідачки. Суд вважає, що представник відповідачки в рамках її повноважень, має право подавати заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її підзахисної, у зв`язку з цим, у суду відсутні підстави для ухвалення повторного заочного рішення з огляду на вимоги ст. 280 ЦПК України. Судом приймаються доводи представника відповідачки в частині встановлення обставин справи, як то наявність спільної дитини, стану здоров`я відповідачки. Разом з тим, судом не приймається визнання позову представником відповідача, оскільки представлений суду ордер, на підставі якого діє представник містить застереження, за яким, представник має всі права сторони в процесі окрім визнання позову та укладення мирової угоди. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачкою позиції щодо вирішення позову не висловлено. З огляду на викладене, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. Позови про розірвання шлюбу віднесені до категорії немайнових спорів, при цьому специфіка вказаної категорії справ полягає в тому, що рішення про вирішення такого спору включає в себе не тільки юридичне закріплення припинення шлюбних відносин, а також обставини його розірвання(фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя). З огляду на це, суд може прийти до висновку про розірвання шлюбу при частковому задоволенні позову, виходячи з того, що обставини, які були покладені в обгрунтування позову, не знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні. На виконання вимог ч. 1 ст. 112 СК України, суд звертає увагу, що у позивача є дитина, про яку при подачі позову ним повідомлено не було, та яка потребує матеріальної допомоги і проживає із відповідачкою. Суд також звертає увагу, що позивачка отримала інвалідність під час перебування у шлюбі, однак нею не спростовано обставину, зазначену позивачем, за якою сторони припинили спільне проживання з травня 2014 року, при цьому визнано, що вони проживають окремо. Зважаючи на вищевикладені докази та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що про часткове задоволення позову, у зв`язку з тим, що обставини, які покладені позивачем в основу позову знайшли своє підтвердження частково, та вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому позов слід розірвати. Дитина залишається із матір`ю, оскільки іншого судом не встановлено. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з таких встановлених судом обставин та відповідних ним доказів. Відповідно до квитанції про сплату судового збору № 79033, позивачем сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. 18 квітня 2020 року за позов про розірвання шлюбу. Відповідно до квитанції про сплату судового збору від 06 серпня 2020 року, відповідачка сплатила судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп. за подання заяви про скасування заочного рішення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи, що позов немайного характера, судом задоволений частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп., а з позивача на користь відповідачки 210 грн. 20 коп., за таких обставин, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню різниця в судових витратах в сумі 210 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial