overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

26 березня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову остання зазначила, що 22 вересня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та фактично знаходяться на її утриманні. [PERSON] офіційно працює в Локомотивному ДЕПО ПЧ-4 м. Красноармійська Донецької області, отримує заробітну плату, але участі у вихованні дітей не приймає, кошти на утримання дітей не надає. Вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми, що спричиняє додаткові складнощі в самостійному їх утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 22 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 465 від 23.03.2015 року, виданою виконавчим комітетом Просянської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.6). Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

26 березня 2015 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позову остання зазначила, що 22 вересня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та фактично знаходяться на її утриманні. [PERSON] офіційно працює в Локомотивному ДЕПО ПЧ-4 м. Красноармійська Донецької області, отримує заробітну плату, але участі у вихованні дітей не приймає, кошти на утримання дітей не надає. Вона не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми, що спричиняє додаткові складнощі в самостійному їх утриманні. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 22 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою № 465 від 23.03.2015 року, виданою виконавчим комітетом Просянської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області (а.с.6). Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На основі ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідність до ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

26 березня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 367. Спільне життя з відповідачкою не склалося через виниклу відсутність взаєморозуміння щодо облаштування побуту та побудови сімейного життя, періодичність виникнення скандалів та психологічну несумісність. Спільне господарство не ведуть, спір про розподіл майна між сторонами відсутній. Просив позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви з клопотанням слухати справу у їх відсутності, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідачка позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони одружені з 13 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 367. (а.с. 4). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, зникло бажання збереження родини. Спільного господарства сторонами не ведеться. Спору про поділ майна сторони не мають. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї, відповідачка не заперечує проти задоволення позовних вимог. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

26 березня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на суть сімейного життя, виниклу відсутність взаєморозуміння та періодичність виникнення скандалів. Спільне господарство не ведуть, спір про розподіл майна та визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Просив позовні вимоги задовольнити та шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом телефонограми, про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, та на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб може бути розірвано, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя та збереження родини стали неможливими. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1569 (а.с. 5). Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами зникло взаєморозуміння, періодично почали виникати скандали, зникло бажання збереження родини. Спільного господарства сторонами не ведеться. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини сторони не мають. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що в сім'ї дійсно склались складні відношення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи неможливим збереження сім'ї. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтовані, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

26 березня 2015 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому він вимагає розірвати шлюб між ним і відповідачкою, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області 12.12.2012р., актовий запис № 53. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на розірванні шлюбу. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала, справу просила розглянути у її відсутності. За таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

26 березня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з позовною заявою в якій просила укладений нею шлюб з [PERSON] розірвати. В позові зазначила, що 18 червня 1994 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів. Спільне господарство не ведеться. За таких обставин, вважала неможливим спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити. Зазначила, що з 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося: між ними часто виникали сварки, через різні погляди на сімейне життя. Відповідач не піклувався про сімейні стосунки, родина у нього була на другому плані. Він частіше проводив час з друзями ніж з сім'єю. Також відповідач безпідставно ревнував її. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені у 2011 році, хоча вони і проживали за однією адресою. З квітня 2015 року вона переїхала від відповідача до іншого помешкання. Вважала, що їх сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Проти надання часу на примирення категорично заперечувала, вважала, що з огляду на те, що протягом 4 років вони так і не змогли порозумітися, воно є неможливим. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, а також зважаючи на те, що від відповідача не надійшло заяви про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, а також того, що позивач не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача та прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

26 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.03.2015р. о 09 год. 56 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.03.2015р. о 09 год. 56 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований, данні про себе надати не може, себе не обслуговує, критики не має. Бродяжничає, агресивний. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - резідуальна шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

26 березня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.03.2015р. о 18 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.03.2015р. о 18 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, викидає речі, галюцінує. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

26 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, який надалі було уточнено, посилаючись на те, що вона має на праві власності квартиру [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та з 06.02.2014 року - її повнолітня онука відповідач [PERSON], яка фактично ніколи в квартирі не проживала. Позивач просить суд визнати відповідача[PERSON] такою, що втратила право на житло в спірній квартирі, тому що відповідач не проживає в ній більш ніж шість місяців без поважних причин, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Позивач просила суд розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, повідомлявся належним чином , причин неявки суду не повідомила. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення в результаті відсутності цієї особи довше встановленого терміну проводиться в судовому порядку. Згідно зі ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено з письмових доказів, спірна квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівля-продажу від 13.08.2012 року( а.с.4). В спірній квартирі окрім позивача [PERSON] зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO] з 06.02.2014 року, яка не є власником спірної квартири.(а.с.10). Відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 06.02.2014 року, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має,перешкод їй у користуванні квартирою ніхто не чинить, комунальні послуги не сплачує.. Ці обставини підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування спірної квартири, де встановлено, що в спірній квартирі позивач проживає сама, самостійно сплачує комунальні послуги.(а.с.7). При таких обставинах суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право на житло в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказував, що 26 лютого 1999 року він уклала з відповідачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість- Миколаїв» за № 1-44. Позивач вказував, що угода сторонами виконана, але вона не може розпорядитися зазначеним майном, оскільки угода нотаріально не засвідчена, що суперечить діючому законодавству. Оскільки угода виконана сторонами, просив позов задовольнити та визнати вказаний договір дійсним. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений не був, оскільки невідомо місце реєстрації. Третя особа Товарна біржа «Нерухомість Центр» про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не направила свого представника для участі у справі, надала заяві, у якій просила позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд на підставі ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України знаходить позов обґрунтованим, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], оскільки виконав всі зобов'язання, визначені договором купівлі-продажу. Відповідач теж виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу, тобто виселився з вказаної квартири та знявся з реєстрації. Позивач має намір розпорядитися належним йому будинком, але не може це зробити у звязку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується перевіреним судом договором купівлі-продажу № 2-309 від 26 лютого 1999 року, який зареєстрований у Миколаївському МБТІ 26 лютого 1999 року, технічним паспортом від 22 лютого1999 року Миколаївського МБТІ. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але з вини відповідача нотаріально не посвідчений.

Outcome: approved