Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

25.01.2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.01.2007 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25.01.2007 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. При цьому, позивач вважає, що своїм підписом у анкеті-заяві, відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг між ним та Банком. Погашення кредиту та відсотків повинно відбуватись відповідно до умов. Свої зобов`язання перед позивачем відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 13.12.2020 року відповідачка має заборгованість на загальну суму 18\~803,46 грн. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15\~416,77 грн. (в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту 15\~416,77 гривень); заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3386,69 грн. В зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 18\~803,46 гривень та сплачений судовий збір в сумі 2270,00 гривень. 08.02.2021 р. судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. У відповідності до ч. 1\~ст. 278 ЦПК України, 24.02.2021 р. від відповідачки [PERSON] надійшов відзив щодо позову, у якому вона стверджує,\~що фактично сплатила кошти в розмірі 45\~850,00 гривень за кредитом. Всі інші нарахування заборгованості, здійснені позивачем, неправомірні, оскільки не передбачені письмовими матеріалами, наданими позивачем на підтвердження заявлених вимог. Просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та застосувати до позовних вимог позовну давність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що, 25.01.2007 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву б/н від 25.01.2007 р. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12 000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг. До кредитного договору банк додав, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, виписку за договором №б/н на [PERSON] , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] та довідку про видані кредитні картки, а також розрахунок заборгованості. У анкеті-заяві [PERSON] вказано, тип карти: [NUMBER] , валюта гривня, строк дії: 05/08, тип кредитного ліміту фінансовий, базова процентна ставка -36 (тридцять шість) процентів із розрахунку 360 днів у році. Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідачці [PERSON] було встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 250 гривень, який в подальшому було збільшено до 12\~000 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з наданого банком розрахунку за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість станом на 13.12.2020 року на загальну суму 18\~803,46 грн. При формуванні ціни позову позивач, враховує розмір: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15\~416,77 грн. (в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту - 0,00 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту 15\~416,77 гривень); заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 3386,69 грн. Суд не погоджується з вищевказаним розрахунком заборгованості, оскільки він суперечить умовам укладеного між позивачем та відповідачкою договору, а також вимогам чинного законодавства. Зокрема, визначена позивачем сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15\~416,77 гривень є завищеною, зважаючи на те, що максимальний розмір кредитного ліміту, який був встановлений відповідачці за кредитним договором становив 12 000 грн., отже розмір заборгованості за тілом кредиту не може перевищувати суму доступних для зняття коштів кредитного ліміту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними коштами. Проте, суд вважає неправомірними дії позивача щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, виходячи з наступного. З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25.01.2007 р. вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась в різні періоди від 30% до 43,2%, зокрема: - з 13.01.2007 року до 31.12.2012 р. процентна ставка за користування кредитом становила 36 % , а прострочена процентна ставка становила 72 %, (позивачем розраховано відповідачу до сплати підвищені (в два рази) проценти на прострочену заборгованість); - з 01.01.2013 р. до 29.08.2014 р. процентна ставка за користування кредитом становила 30 % , та прострочена процентна ставка становила 30 %; - з 01.09.2014 р. до 31.03.2015 р. процентна ставка була збільшена до 34,8%, та прострочена процентна ставка становила 34,8 %; - з 01 квітня 2015 р. до 31.12.2015 р. була збільшена до 43,2% , та прострочена процентна ставка була збільшена до 43,2%. Так, згідно ч. 1, 3, 4 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. За змістом правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12, та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №515/1844/16-ц боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. З наведеного\~випливає,\~що АТ\~КБ «Приватбанк»\~в односторонньому\~порядку,\~без повідомлення\~відповідачки та\~її згоди\~було збільшено\~розмір відсотків\~за користування\~кредитом. Таким чином, долучений банком розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не може братися судом, як належний та допустимий доказ в силу ст. 77-78 ЦПК України. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Враховуючи наведене,\~суд не\~знаходить підстав\~для задоволення\~позову АТ\~КБ «Приватбанк»,\~в частині\~стягнення на\~його користь\~з відповідачки\~нарахованих відсотків\~за користування\~кредитом в\~розмірі \~3\~386,69\~грн. Із урахуванням положень ст. 1049 ЦК України, а також вимог частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (в даному випадку - тіла кредиту). Проте, як встановлено судом, нарахування позивачем суми заборгованості за кредитом відбувались на застосуванні безпідставно збільшених відсоткових ставок, які значною мірою збільшили суму заборгованості та призвели до необгрунтованих нарахувань. Заявлена позивачем сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15\~416,77 гривень не є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами, а також спростовується випискою по рахунку клієнта, наданої позивачем, з якої вбачається, що фактично отримані позичальником кошти становлять суму 12000 гривень (встановлений кредитний ліміт), які фактично [PERSON] вже повернула банку, що підтверджується випискою по рахунку. Таким чином, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в сумі, заявленій в позовній заяві. При вирішенні клопотання відповідачки щодо застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до статті 526 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З вказаних норм слідує, що судом може бути застосовано позовну давність тільки у випадку встановлення факту порушення права чи законного інтересу. Оскільки в даному випадку позовні вимоги не доведені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами підстави для застосування позовної давності відсутні. В зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed