Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

24 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про перешкод у розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому та його дружині [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Дана квартира була придбана позивачем та третьою особою за договором купівлі-продажу від 13.11.2015. Відповідач не являється членом сім'ї позивача, не мешкає за зазначеною адресою, і його реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися та розпоряджатися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2015 року між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], [PERSON] (Продавці) з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] (Покупці) з другої сторони було укладено договір купівлі-продажу, за яким Продавці [PERSON] та [PERSON] передали у власність Покупців, а Покупці - подружжя [PERSON] та [PERSON] прийняли від Продавців квартиру [ADDRESS] і сплатили за неї обговорену грошову суму (а.с. 6-7). Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гуц Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за № 885 (а.с. 7 зворотній бік). Згідно п. 5 вказаного Договору купівлі-продажу продавці зобов'язалися знятися з реєстраційного обліку до 17 листопада 2015 року у відчужуваній квартирі та повністю звільнити квартиру від їх майна та особистих речей до 01 грудня 2015 року (а.с. 6 зворотній бік). Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2015, право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем та третьою особою [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з довідки № 3005 від 19.11.2015, виданої КП «Житлово-експлуатаційна організація № 31» власнику квартири [ADDRESS] [PERSON], за вказаною адресою зареєстровано [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Підстави припинення права власності визначені ст. 346 ЦК України, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, право власності відповідача квартирою [ADDRESS] припинилося унаслідок укладення ним з позивачем та третьою особою [PERSON] договору купівлі-продажу, за умовами якого він продав вказану квартиру подружжю [PERSON]. Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати в сумі 489 грн. 20 коп.

Outcome: partial