Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

26.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні частиною її земельної ділянки по вул. Академіка Лисіна, 6 в м. Новоград-Волинський Житомирської області площею 0,0052 га, шляхом перенесення огорожі на визначену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 559641 (далі Державний акт) межу земельної ділянки за цією адресою. В обґрунтування позову зазначила, що на частині її земельної ділянки загальною площею 0,0431 га співвласники сусіднього житлового будинку № 8 по вул. Академіка Лисіна, відповідачі по справі, навесні 2014 року встановили огорожу з металопрофілю на фундаменті замість огорожі, що знаходилась на межі їх земельних ділянок, самовільно захопивши у такий спосіб частину її земельної ділянки площею 0,0052 га. У звязку з чим, вважає, що має усі законні підстави щодо відновлення її порушеного права на користування частиною належної їй земельної ділянки шляхом перенесення незаконно встановленої відповідачами огорожі до визначеної правовстановлюючими документами межі. До участі у справі в якості третьої особи 15.09.2015 року було залучено Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро при виконавчому комітеті Новоград-Волинської міської ради Житомирської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідачі та їх представник, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, пояснили, що жодних прав позивача, як суміжного землекористувача, не порушують, огорожу встановили на своїй земельній ділянці, правовстановлюючим документом на яку вважають договір про безстрокове користування земельної ділянки для обслуговування житлового будинку від 01.08.1956 року, виданий первісному власнику їх будинку [PERSON] Зазначили, що загальна площа земельної ділянки первісного суміжного користувача по вул. А.Лисіна, 6 м. Новоград-Волинський [PERSON] становила 0,0360 га, яка була передана йому у приватну власність відповідно до рішення виконкому Новоград-Волинської міської ради від 12.05.1999 року. В подальшому в 2006 році він подарував вказану земельну ділянку своєму синові [PERSON], а той в 2013 році продав її позивачу по справі. Однак, приватним нотаріусом при оформленні зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, всупереч закону, в якості правовстановлюючого документу на земельну ділянку по вул. А.Лисіна, 6 м. Новоград-Волинський був взятий не договір дарування від 2006 року, за яким [PERSON] подарував землю своєму сину [PERSON], а Державний акт, в якому площа зазначеної земельної ділянки становила вже не 0,0360 га, як зазначено в договорі дарування, а 0,0431 га. Однак жодного рішення про збільшення меж вказаної земельної ділянки не приймалось, а тому Державний акт не відповідає договору дарування. Вважають, що і договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. А.Лисіна, 6 м. Новоград-Волинський, і Державний акт на неї є недійсними. Представник ІІІ особи в судове засідання не прибув, причини неявки невідомі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки по вул. А.Лисіна, 6 м. Новоград-Волинський розміром 0,0431 га (далі [PERSON] Ділянка), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки (далі Договір купівлі-продажу), укладеного між [PERSON] та позивачем. Цільове призначення [PERSON] Ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області та право власності на [PERSON] Ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Правовстановлюючим документом на [PERSON] Ділянку є Державний акт, виданий 14.08.2008 року Новоград-Волинською міською радою Житомирської області на підставі договору дарування земельної ділянки від 07.12.2006 року, яким визначені її межі. [PERSON] власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (ст.ст. 125, 126 ЗК України). Відповідач [PERSON] є співвласником 31/100 частин будинку по вул. А.Лисіна, 8 м. Новоград-Волинський на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.1982 року, укладеного між нею та [PERSON] Відповідач [PERSON] є співвласником 26/100 частин будинку по вул. А.Лисіна, 8 м. Новоград-Волинський на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.1994 року, укладеного між нею та [PERSON] Відповідно до чинного на час укладення зазначених договорів купівлі-продажу законодавства, право власності на землю виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право державного акта. В судовому засіданні відповідачами не заперечувався той факт, що межі їх земельних ділянок не встановлювались і станом на день розгляду справи в суді вони займаються питанням щодо виготовлення держаних актів на земельні ділянки. Правочин, за яким переходить право власності на житловий будинок, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Однак новий власник будинку у звязку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Загальним планом зовнішніх меж [PERSON] Ділянки позивача, пояснювальною запискою директора Новоград-Волинське міське земельно-кадастрове бюро при виконавчому комітеті Новоград-Волинської міської ради Житомирської області та актом обстеження [PERSON] Ділянки від 08.09.2015 року, проведеним державною інспекцією сільськогосподарського господарства в Житомирській області, встановлено самовільне захоплення відповідачами частини [PERSON] Ділянки площею 0,0052 га шляхом встановлення на ній металевого паркану та використання даної частини земельної ділянки для власних потреб. Посилання позивачів на те, що Державний акт, яким встановлено межі належної позивачу [PERSON] ділянки, є недійсним суд вважає безпідставними, оскільки на момент розгляду справи в суді він чинний, ніким не оспорений та не скасований. [PERSON] власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (ст. 106 ЗК України). З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що право [PERSON], як власника майна, порушене внаслідок побудови відповідачами огорожі на земельній ділянці, яка їм не належить, що перешкоджає позивачеві користуватися належним їй майном, а відтак підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, тобто шляхом перенесення огорожі. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved