Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

25 жовтня 2014року ДП «Львівський військовий лісокомбінат» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18718,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що згідно із наказом директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 18.03.2013 року №65 відповідача [PERSON] було призначено на посаду директора з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Наказом Міністра оборони України від 30.05.2013 року №21-ДП на [PERSON] покладено тимчасове виконання обов'язків директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій», де він працює на вказаній посаді по сьогодні. Наказом Міністра оборони України №21-ДП від 30.05.2013 року не визначено умов матеріального забезпечення та організації праці т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій». на виконання наказу Міністерства оборони України від 30.05.2013 року №21-ДП було видано наказ ДП «Львівський завод збірних конструкцій» від 03.06.2013 року №60, яким тимчасове виконання обов'язків директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» покладено на [PERSON] Наказом №172-ОС від 13.08.2014 року [PERSON] звільнено від виконання обов'язків директора з економіки з 30.05.2013 року. Вважає, що оскільки [PERSON] фактично виконує трудові обов'язки в ДП «Львівський завод збірних конструкцій», то і заробітну плату повинен отримувати за фактично виконану роботу на цьому підприємстві, а нараховану та виплачену відповідачу заробітну плату в розмірі 18718,00 грн. останній повинен повернути ДП «Львівський військовий лісокомбінат» в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Понесення позивачем безпідставних витрат коштів в розмірі 18718,00грн. пов'язаних з оплатою праці директора з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат» при фактичному виконанні ним обов'язків на посаді т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» підтверджується і аудиторським звітом про результати фінансового аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський військовий лісокомбінат» за період з 01.06.2014 року по 11.08.2014 року, яким рекомендовано стягнути вказані кошти в судовому порядку на користь ДП «Львівський військовий лісокомбінат». [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та ДП «Львівський завод збірних конструкцій» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати в сумі 69719,14 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що наказом директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 18.03.2013 року №65 його було призначено на посаду директора з економіки на цьому підприємстві. Наказом Міністра оборони України від 30.05.2013 року №21-ДП на нього було покладено тимчасове виконання обов'язків т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій», він виконує такі трудові обов'язки по сьогодні. Наголошує, що згадуваним наказом Міноборони не визначено умов матеріального забезпечення, від виконання обов'язків директора з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат» його не увільнено, його трудова книжка на період з червня 2013 року по квітень 2014 року зберігалася у ДП «Львівський військовий лісокомбінат», він приступив до виконання обов'язків т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій», виконуючи наказ Міністра оборони України. На виконання цього ж наказу від 30.05.2013 року №65 ДП «Львівський завод збірних конструкцій» видано наказ від 03.06.2013 року №60 про тимчасове покладення виконання обов'язків директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на нього, [PERSON] Звертає увагу на те, що відповідачем ДП «Львівський військовий лісокомбінат» за період з червня 2013 року по квітень 2014 року включно йому проводилось табелювання обліку робочого часу, що є підставою для нарахування заробітної плати та така нараховувалась за посадою директора з економіки і зберігалась трудова книжка, тому просить стягнути з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» нараховану але невиплачену заробітну плату в розмірі 23098,00 грн. Крім того, оскільки він фактично виконував обов'язки т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій», а згідно чинного законодавства працівник, якого перевели на іншу посаду повинен отримувати заробітну плату за фактично виконану роботу, він вважає, що з відповідача ДП «Львівський завод збірних конструкцій» слід стягнути різницю у заробітній платі, яку він мав би отримувати виконуючи трудові обов'язки на посаді директора цього підприємства, в розмірі 46619,41 грн. згідно наданого розрахунку, враховуючи ту заробітну плату, яку він отримав в ДП «Львівський військовий лісокомбінат» і яку просить стягнути як невиплачену з цього підприємства, оскільки вбачає вину у порушенні трудового законодавства про облік та оплату праці обох відповідачів. В судовому засіданні представник позивача ДП «Львівський військовий лісокомбінат» вимоги первісного позову підтримав, надавши суду аналогічні пояснення зазначені в позовній заяві та просив позов задовольнити. З приводу вимог зустрічного позову висловив думку про їх необґрунтованість та недоцільність задоволення. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Його представник [PERSON] в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечила, вказавши на їх безпідставність та просила задовольнити вимоги зустрічного позову в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненнях до зустрічної позовної заяви. Представник відповідача за зустрічним позовом ДП «Львівський завод збірних конструкцій» вимоги зустрічного позову визнав та пояснив, що виконуючи обов'язки т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» [PERSON] дійсно повинен був отримувати заробітну плату знано вищу аніж та, яка нараховувалась та частково була виплачена йому на ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні наказом директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» від 18.03.2013 року №65 відповідача за первісним позовом [PERSON] було призначено на посаду директора з економіки на цьому ж підприємстві. Наказом Міністра оборони України від 30.05.2013 року №21-ДП на відповідача за первісним позовом [PERSON] покладено тимчасове виконання обов'язків директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій», які він виконує по теперішній час. Згадуваним наказом [PERSON] не увільнено від виконання обов'язків директора з економіки в ДП «Львівський військовий лісокомбінат», умов оплати праці - не визначено. В матеріалах справи міститься копія наказу за підписом в.о. директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та заступника директора з правових питань та режиму №172-ОС від 13.08.2014 року, яким з 30.05.2013 року [PERSON] увільнено від виконання обов'язків директора з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат». Цей наказ суд до уваги не бере, оскільки він складений із порушеннями законодавства, зокрема неможливість увільнення працівника від виконання трудових обов'язків у зворотньому часі, а відтак не може бути визнаний судом допустимим доказом у справі. На виконання наказу Міністра оборони України від 30.05.2013 року №21-ДП було видано наказ ДП «Львівський завод збірних конструкцій» від 03.06.2013 року №60, яким тимчасове виконання обов'язків директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» покладено на [PERSON] Сторони не оспорювали той факт, що табелювання обліку робочого часу [PERSON] з червня 2013 року по квітень 2014 року проводилось в ДП «Львівський військовий лісокомбінат», там ж, протягом того самого періоду часу, і зберігалась його трудова книжка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що табелювання обліку робочого часу та нарахування і часткова виплата заробітної плати [PERSON] проводилось на ДП «Львівський військовий лісокомбінат» із відома керівництва підприємства, на неодноразові її звернення про роз'яснення правомірності таких дій вона отримувала вказівку продовжувати табелювання обліку робочого часу [PERSON] на підприємстві ДП «Львівський військовий лісокомбінат» увесь спірний період, а саме з червня 2013 року по квітень 2014 року. Згідно наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008 року №489 та листа Міністерства праці та соціальної політики України «Про роз'яснення деяких питань законодавства» від 13.05.2010 року №140/13/116-10 основним документом, який є підставою для нарахування заробітної плати є табель використання робочого часу. Із висновку аудиторського звіту про результати фінансового аудиту окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Львівський військовий лісокомбінат» за період з 01.06.2014 року по 11.08.2014 року від 15.08.2014 року №234/5/46 вбачається, що на підприємстві мало місце порушення норм внутрішнього трудового розпорядку внаслідок несвоєчасного тимчасового увільнення від виконання обов'язків за посадою директора з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат» при фактичному виконанні обов'язків на посаді т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» [PERSON] призвело до порушень норм трудового законодавства та були порушення трудових прав працівника в частині невиплати йому заробітної плати; рекомендовано на рівні директора ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» забезпечити оплату праці тимчасово виконуючого обов'язки директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» [PERSON] згідно чинних нормативно-правових актів. Отже, згадуваним звітом, стверджується, що вини [PERSON] у порушенні процедури переведення його на іншу роботу, табелюванні обліку робочого часу в ДП «Львівський військовий лісокомбінат» та нарахуванні і частковій виплаті йому заробітної плати на цьому ж підприємстві немає. Роз'ясненням тимчасово виконуючого обов'язки директора Департаменту економічної діяльності Міністерства оборони України №225/1/3052 від 01.09.2011 року пропонується за місцем фактичної роботи [PERSON] провести перерахунок заробітної плати та при необхідності доплатити або утримати відповідні грошові кошти. Листом т.в.о. генерального директора Концерну «Воєнремсервіс» від 21.08.2014 року №1196, в безпосередньому підпорядкуванні якого знаходяться відповідачі за зустрічним позовом, роз'яснюється, що питання своєчасності увільнення директорів державних підприємств, питання укладання контракту з керівником державного підприємства, прийняття управлінських рішень та наказів, що регулюють, зокрема, порядок та умови праці належать виключно до компетенції Міністра оборони України. Згідно довідки про нарахування та виплату заробітної плати директору з економіки ДП «Львівський військовий лісокомбінат» [PERSON] за період з червня 2013 року по квітень 2014 року було нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 23098,73 грн. Із наданого відповідачем за первісним позовом [PERSON] розрахунку невиплаченої заробітної плати за період з червня 2013 року по квітень 2014 року, який сторонами не оспорювався, вбачається, що фактично виконуючи обов'язки т.в.о. директора ДП «Львівський завод збірних конструкцій» йому було не нараховано, а відтак і недоотримано заробітної плати в розмірі 46619,41 грн. Відповідно до вимог ст.33 КЗпП України власник або уповноважений ним орган за згодою працівника має право перевести його на іншу роботу з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Згідно із вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ДП «Львівський військовий лісокомбінат» про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити, а вимоги зустрічного позову суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved