Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

25 серпня 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ), звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22.03.1982 по 27.03.2007 працювала на підприємстві відповідача, а саме токарем 3-го та 4-го розряду енергоцеху Першотравневого рудоуправління, токарем 4-го розряду Ремонтно-механічного управління, та уборщиком виробничих приміщень Ремонтно-механічного заводу. Була звільнена з підприємства 27.03.2007 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Працюючи в шкідливих умовах отримала професійне захворювання. Висновком МСЕК від 22.05.1995 їй первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням пиловий бронхіт. В подальшому висновками МСЕК від 22.04.1996, 05.06.1997 встановлено повторно 20% втрати професійної працездатності. Висновками МСЕК від 27.05.1998, 02.06.1999, 18.05.2000 після переоглядів встановлено 25% втрати професійної працездатності. В подальшому після переогляду висновком МСЕК від 03.06.2002 встановлено 35% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 19.05.2003 року встановлено 35% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням пиловий бронхіт, безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях, яких вона зазнає, у стані здоров`я позивача виникли незворотні зміни, що свідчить про настання для нього негативних явищ. Вказала, що вона постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, частий кашель з виділенням слизи, головний та серцевий біль, запаморочення. Через професійне захворювання та у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивачу постійно необхідно пристосовуватись до життя. Просить стягнути з відповідача як компенсацію за заподіяну моральну шкоду 200 000 грн. Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази за клопотанням представника позивача. 10 вересня 2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та клопотання про витребування доказів, які за результатами розгляду ухвалою суду від 22 вересня 2021 року залишені без задоволення. 10 вересня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення їй моральної шкоди, надані позивачем докази є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, і не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Також зазначив, що професійне захворювання вперше встановлено позивачу 22.05.1995 року, при цьому в акті професійного захворювання позивача не зазначено конкретних посадових осіб відповідача, які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Також зазначив, що відповідач не порушував умови праці позивача, та позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та настання негативних наслідків. 17 вересня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклала обставини зазначені нею у позовній заяві. Також вказала, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов є надуманими з метою ухилення від відповідальності, передбаченої ст. 440-1 ЦК України (в редакції 1993 року). Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 22.03.1982 по 27.03.2007 працювала на підприємстві відповідача, а саме токарем 3-го та 4-го розряду енергоцеху Першотравневого рудоуправління, токарем 4-го розряду Ремонтно-механічного управління, та уборщиком виробничих приміщень Ремонтно-механічного заводу, та 27.03.2007 була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до копії Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 травня 1995 року, вбачається, що на підприємстві шахта Ремонтно-механічного управління ВО «Кривбасруда», проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] пиловий бронхіт, вказано причини професійного захворювання періодичне виконання робіт по обробці чавуну, та виконання робіт по заточному станку (а.с. 32-33). Згідно копії довідки ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в процентах, потреби в додаткових видах допомоги від 22.05.1995 [PERSON] первинно встановлена ступінь втрати професійної працездатності 20% у зв`язку з професійним захворюванням-пиловий бронхіт, без визначення групи інвалідності (а.с.14-15) В подальшому [PERSON] неодноразово проходила переогляди в ЛТЕК 22.04.1996, 05.06.1997, 27.05.1998, 02.06.1999, 27.08.2000, 03.03.2002, і відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 19.05.2003 їй було встановлено повторно 35% втрати професійної працездатності по пиловому бронхіту, та встановлено третю групу інвалідності, безстроково з 19.05.2003 року (15-17). У зв`язку із встановленим професійним захворюванням позивач неодноразово проходила лікування у медичних закладах, що підтверджується виписками з історії хвороби та виписними епікризами (а.с.18-31). Відповідно до Статуту, що розміщений на офіційному сайті АТ «Кривбасзалізрудком», згідно рішення загальних зборів від 28.05.2021, змінено найменування Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», а також змінено тип товариства з публічного на приватне. Зазначено, що Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Статтею 3 Конституції України передбачається, що [PERSON] , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин (22 травня 1995 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2). Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли 22 травня 1995 року, коли [PERSON] вперше встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням. На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди. Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 20%, в подальшому в розмірі 35% та третя група інвалідності, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходила лікування. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, стаж роботи позивача, зокрема період роботи позивача у шкідливих умовах, а також те, що позивачу [PERSON] встановлено стійку втрату професійної працездатності вперше 20% та в подальшому у розмірі 35% безстроково, та встановлено третю групу інвалідності, що свідчить про неможливість покращення здоров`я позивача у майбутньому та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача,\~тривалість праці позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у сумі 110 000 гривень, оскільки саме цей розмір є розумним, виваженим і справедливим у ситуації позивача, а також не перевищує гранично допустимого розміру відшкодування такої шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1100 гривень.

Outcome: partial