Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

26 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги позивач мотивує тим, що вона є співвласником 2/3 частин будинку за адресою: м. Суми, вул. Глінки, 34/2. Відповідачі це син та донька позивачки, які зареєстровані у вказаному будинку, однак з 2012 року в квартирі не проживають, не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню квартири. У добровільному порядку знятись з реєстрації відповідачі відмовляється, однак не проживають у квартирі більше одного року. Позивач зазначає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі примушує його як власника та іншого співвласника (що проживають фактично в будинку) нести додаткові витрати на утримання житла. Посилаючись на ст. 71,72 ЖК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку, співвласником якої є позивач. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник позивача позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у жодне судове засідання не зявилися, хоча неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, будь-яких заяв не подавали. Зі згоди позивача та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третій особі (доньці позивачки) [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини будинку за адресою: м. Суми, вул. Глінки, 34/2, відповідно до свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 8, 9). Відповідно до довідки, виданої управлінням ЦНАП в місті Суми 12.07.2018 року, в будинку за адресою: м. Суми, вул. Глінки, 34 зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (донька) (а.с. 10). Тобто, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], що в свою чергу підтверджується також довідками ЦНАП Сумської міської ради від 31.07.2018 року (а.с.14-15). Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з позовної заяви, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку з 2012 року, тобто більше одного року, в квартирі відсутні їх особисті речі, хоча перешкод щодо проживання в будинку їм ніхто не чинив. Доказів щодо існування будь-якої домовленості між позивачем як власником будинку та відповідачами як членами сімї щодо подальшого проживання відповідачів у будинку та користування житловим приміщенням суду не надано. Суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів у будинку порушує права позивача як власника, так як позивач несе додаткові витрати по утриманню житла та позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про усунення перешкод власнику квартири в її користуванні шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з положень норм ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили право користування будинком як члени сімї власника, в звязку з їх відсутністю і не проживанням в даному будинку більше одного року без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн., в рівних частках з кожного відповідача (а.с.2).

Outcome: approved