Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

25 серпня 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27706 грн. 25 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Обгрунтовано позов тим, що з 15 серпня 1989 року по 03 червня 2019 року позивач працювала в Приватному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». На день припинення трудових відносин за Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» рахувалася заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивачу, у зв`язку із чим вона зверталася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2019 року у справі № 750/12208/18 стягнуто з ПрАТ «ЧеЗаРа» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 8783 грн. 82 коп., рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року у справі № 750/10281/19 стягнуто з ПрАТ «ЧеЗаРа» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 23865 грн. 08 коп., рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року у справі № 750/14028/19 стягнуто з ПрАТ «Чернігівський завод радіоприладів» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 року по 01.12.2019 року в сумі 24412 грн. 50 коп. та 2000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 26412 грн. 50 коп., однак фактичний розрахунок проведено лише 21 серпня 2020 року. Крім того, позивач вказує, що діями відповідача, які полягають у невиплаті заробітної плати у період її роботи на підприємстві, не проведенні розрахунку при звільненні, їй завдано і моральної шкоди, яку вона оцінює у 2000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. У судове засідання позивач подала клопотання про розгляд справи без її участі, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Позивач перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» з 15 серпня 1989 року. 03 червня 2019 року позивач звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату, чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2019 року у справі № 750/12208/18 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 8783 грн. 82 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2019 року у справі № 750/10281/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 23865 грн. 08 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року у справі № 750/14028/19 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2019 по 01.12.2019 в сумі 24412 грн. 50 коп. та 2000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 26412 грн. 50 коп. Однак, фактичний повний розрахунок з позивачем проведено лише 21 серпня 2020 року, що підтверджується випискою з АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 10-11). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За розрахунком позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2019 до 21.08.2020 складає 27706 грн. 25 коп. (143 робочих днів * середньоденну заробітну плату - 193 грн. 75 коп.). Відповідачем не надано доказів щодо спростування здійсненого позивачем розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком середнього заробітку наданого позивачем. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2). У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки позивач була звільнена з роботи 03 червня 2019 року, а рішенням суду стягнуто середній заробіток за час розрахунку при звільненні за період з 04 червня 2019 року по 01 грудня 2019 року, тому з 02 грудня 2019 року і до 21 серпня 2020 року минуло 143 робочих днів, у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденного заробітку позивача - 193 грн. 75 коп. складає 27706 грн. 25 коп. За таких обставин, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.12.2019 по 21.08.2020 включно в сумі 27706 грн. 25 коп. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, згідно із ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року у справі № 750/14028/19 вже стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача моральну шкоду, а у відповідності до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягають. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial