Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

26.04.2013р. ТДВ «АПК «Саврань» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (відповідач-1), ФОП [PERSON] (відповідач-2) і Савранського РУЮ Одеської області (відповідач-3) про визнання договору оренди землі недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, мотивуючи вимоги тим, що 24.04.2010р. між ЗАТ АПК «Саврань», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір оренди землі строком на 5 років на земельну ділянку №1 площею 3,89га, розташовану на території Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області у масиві №21, зареєстрований у Відділі Держземагентства у Савранському районі Одеської області 24.12.2012р. за №5/2430004001070. Незважаючи на це 04.01.2013р. [PERSON] з приводу цієї ж земельної ділянки уклала договір з [PERSON], який був зареєстрований Реєстраційною службою Савранського РУЮ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.04.2013р. за №734662. Укладання орендодавцем декількох договорів оренди землі стосовно однієї земельної ділянки з різними орендарями, які діють одночасно, суперечать положенням Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та перешкоджає позивачу, з яким договір оренди землі було укладено першим, користуватися орендованою земельною ділянкою. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на приписи ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, просить суд визнати договір оренди землі від 04.01.2013р., укладений між [PERSON] і [PERSON], недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки (а.с.2-3). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на рішення Апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015р., яким було скасовано рішення Савранського районного суду Одеської області від 30.05.2014р. у цивільній справі №512/643/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «АПК «Саврань» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та застосування наслідків недійсності правочину, в якому серед іншого суд дійшов висновку про те, що вищевказаний договір оренди землі від 24.04.2010р. є неукладеним, а тому судом було визнано те, що ТДВ «АПК «Саврань» без відповідної правової підстави заволоділо земельною ділянкою площею 3,89га, яка розташована на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка №1, що належить на праві власності [PERSON], та вилучив її у ТДВ «АПК «Саврань» і передав власниці [PERSON]. Представник відповідача-1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір оренди землі від 24.04.2010р. припинив свою дію 24.04.2015р., оскільки він був укладений строком на 5 років і на новий строк пролонгований не був, а крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання його права на вказану земельну ділянку, про що надав суду письмові заперечення від 12.05.2015р. (а.с.48-51), а тому у задоволенні позову просив відмовити. Відповідач-2 ([PERSON]М.) в судовому засіданні проти позову також заперечує, просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-3 в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, що з урахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представників позивача і відповідачки [PERSON], пояснення відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2 ст.13 ЦК України). Судом встановлено, що відповідачка-1 [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,89га, розташованої на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка №1, кадастровий номер 5124380400:01:006:0001, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №087901, зареєстрованим 16.05.2003р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №329 (а.с.5). 24.04.2010р. між [PERSON] та ЗАТ АПК «Саврань» на вказану земельну ділянку був укладений Типовий договір оренди землі, який було зареєстровано у Відділі Держземагенства у Савранському районі Одеської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.12.2012р. за №5/2430004001070 (а.с.6-9). Вказаний договір оренди землі місить усі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент його укладення, він є зареєстрованим в установленому законом порядку і не визнаний судом недійсним, а відтак в силу ч.1 ст.204 ЦК України цей правочин є правомірним. Всі ці обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015р. (номер провадження 22-ц/785/653/15) у справі №512/643/13-ц за позовом [PERSON] до ТДВ «АПК «Саврань» про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та застосування наслідків недійсності правочину (а.с.55-58), а тому згідно ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Пунктами 8 і 43 вказаного договору оренди землі встановлено, що договір укладено на 5 років, який набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Оскільки Типовий договір оренди землі від 24.04.2010р. було зареєстровано 24.12.2012р., тому згідно з умовами п.43 цього договору він набрав чинності 24.12.2012р. і припиняє свою дію через 5 років, тобто 24.12.2017р., та відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Судом також встановлено, що 04.01.2013р. [PERSON] було укладено договір оренди землі з [PERSON] [PERSON] на земельну ділянку площею 3,89га, розташовану на території Бакшанської сільської ради, масив №21, ділянка №1, строком на 3 роки (а.с.38-39), право на оренду якої за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі прав 12.04.2013р. за №734662 згідно рішення Державного реєстратора права на нерухоме майно Реєстраційної служби Савранського Савранського районного управління юстиції Одеської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1819763 від 20.04.2013р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, наданого Реєстраційною службою Савранського РУЮ 20.04.2013р. за індексним номером 2692679 (а.с.4). Отже, в період дії Типового договору оренди землі від 24.04.2010р. на земельну ділянку №1 площею 3,89га, розташовану на території Бакшанської сільської ради у масиві №21, укладеного між позивачем та [PERSON], остання уклала на цю ж саму земельну ділянку договір оренди землі з [PERSON]. Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ч.2 ст.13 ЦК України). Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обовязками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обовязків. За приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» серед іншого орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Таким чином, враховуючи, що судом встановлено факт передачі відповідачем-1 [PERSON] в оренду однієї і тієї ж самої земельної ділянки двом орендарям, які діють одночасно, то відповідний факт є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів [PERSON] і [PERSON] щодо того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення, невизнання або оспорювання його права оренди на вказану земельну ділянку, оскільки це спростовується дослідженими у справі доказами, а саме поясненнями сторін та їхніх представників, договором оренди землі від 04.01.2013р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за індексним номером 2692679 від 20.04.2013р., а також рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.01.2015р. у цивільній справі №512/643/13-ц, провадження №22-ц/785/653/15. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про визнання договору оренди землі від 04.01.2013р., укладеного між [PERSON] і [PERSON], недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved