Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

25 квітня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь: матеріальну шкоду у розмірі 110 842 гривні; моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень, суму витрат на правничу допомогу у розмірі 12 600 гривень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.11.2018 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення . Позивач стверджує, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку та інших процесуальних дій, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 500 000 гривень. Стверджує, що до вказаних подій він мав бездоганну ділову репутацію, так внаслідок незаконних дій відповідачів протягом 1 року та 2 місяців незаконно притягувався до кримінальної відповідальності, чим йому було спричинено незручності; внаслідок чого його репутація як суб`єкта підприємницької діяльності була знижена, у нього зменшився попит на надання послуг, він щомісячно втрачав заробіток, у зв`язку з відмовою його клієнтів заключати з ними договори по наданню послуг (надання в оренду сільськогосподарської техніки), оскільки клієнти побоювалися укладати договори з особою, яка притягується до кримінальної відповідальності та має проблеми з законом. Перебуваючи значний час під слідством, та маючи певні процесуальні обов`язки, він був позбавлений можливості вільно виїжджати з постійного місця проживання, тобто фактично був позбавлений законного права свободи пересування оскільки повинен був з`являтися за викликом органів досудового розслідування та суду, що стало причиною обмежень в житті; порушення нормального та звичного способу життя; порушення і розриву його соціальних зв`язків; пригніченого стану, почуття приниження відчаю і душевних хвилювань, погіршення загального стану здоров`я; значної шкоди честі та гідності. Крім того, його незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до душевних страждань його сім`ї, а саме, дружини, яка на той час була вагітною та двох малолітніх дітей, вказані обставини призвели до суттєвого погіршення умов життя, вкрай негативно вплинули на морально-психологічний стан родини. Окрім того, позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду у сумі 110 842 гривень, з яких: 94 800 гривень витрати на адвокатів, які він поніс при розгляді кримінальної справи та 16 042 гривень витрачених на пошкодженні співробітниками правоохоронних органів при проведенні обшуку ворота та вхідні двері будинку, а також витрати на правову допомогу у даній справі в розмірі 12 600 гривень. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В ході судового засідання, яке відбулось 01 липня 2019 року, представник позивача [PERSON] - Романова Лілія Олегівна звернулась до суду з клопотанням, в якому просила замінити первісного відповідача Одеську місцеву прокуратуру №1 на прокуратуру Одеської області, вказуючи на те, що Одеська місцева прокуратура № 1 не є юридичною особою. Ухвалою суду від 01 липня 2019 року замінено неналежного відповідача у справі Одеську місцеву прокуратуру №1 на належного відповідача - прокуратуру Одеської області, юридична адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3. В подальшому ухвалою суду від 24.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] - Романова Лілія Олегівна у судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача Прокуратури Одеської області - прокурор Скородинська Олена Іллівна у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. Представники відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління національної поліції в Одеської області у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, надали суду відзиви на позовну заяву, в яких у задоволенні позову просили відмовити через необґрунтованість та безпідставність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2017 року працівниками Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 1201716048000001, згідно з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року у справі № 520/266\\17, проведено обшук в будинку [ADDRESS] , де у сейфі виявлено та вилучено бойовий припас - ручну осколкову гранату РГД-5. Постановою прокурора від 12.09.2017 із кримінального провадження №1201710048000001 від 01.01.2017 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за фактом виявлення та вилучення гранати РГД-5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 12 вересня 2017 року начальником відділення розслідування злочинів, скоєнні проти життя та здоров`я особи СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітаном поліції Єгоровою О.В. до ЄРДР за № 1201716048000381- стосовно [PERSON] внесено відомості про скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України. 13 вересня 2017 року начальником відділення та слідчим по цьому кримінальному провадженню Єгоровою О.В. винесена постанова про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, [PERSON] , [INFO] , уродженцю с. Дмитрівка, Болградського району, Одеської області, зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2019 року, справа № 520/10876/17, було надано дозвіл на затримання з метою приводу [PERSON] , [INFO] , для участі його в розгляді клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року, у задоволенні клопотання слідчого СВ Київського ВП ГУНП України в Одеській області Ватан О.С. про обрання запобіжного заходу у вигляді арешту - відмовлено. Застосовано до підозрюваного [PERSON] , [INFO] , більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покладено на нього наступні обов`язки: не залишати місце проживання - [ADDRESS] у період часу з 00:00 годин до 05:00 годин ранку; з`являтися за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду та повідомляти про зміну свого місця проживання. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні було складено 08 лютого 2018 року та направлено до Київського районного суду м. Одеси. Однак, вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року, справа №520/1718/18, [PERSON] визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано його за недоведеністю висунутого обвинувачення. Ухвалою Колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 13листопада 2018 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини посилання суду першої інстанції, як на підставу виправдання [PERSON] за ч. 1 ст. 263 КК України відсутність Закону України, який передбачає отримання дозволу на зберігання бойового припасу. В решті вирок залишено без змін. Із метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 23, 24, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ( далі - Закон України № 266/94-ВР), позивач просить відшкодувати йому майнову та моральну шкоду, завдану внаслідок незаконного засудження, що підтверджується виправдувальним вироком суду. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства,встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. У наведених у статті 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету(пункт 1 статті 3, частина перша статті 4 цього Закону). Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України . Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав. Ні в КПК України 1960 року, ні в чинному КПК України немає окремої статті, яка б безпосередньо була присвячена правам виправданого. Проте частина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше. Однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На теперішній час єдиним таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі на виправданих. Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вищевказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року винесена у справі № 686/23731/15-ц. В даному випадку судом встановлено, що позивач, [PERSON] , незаконно перебував під слідством та судом, а від так на підставі положень Закону № 266/94-ВР має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні; у погодинному розмірі: з 1 січня - 25,13 гривні. Судом, у відповідності із ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», здійснено розрахунок мінімального розміру моральної шкоди завданої позивачу незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, відповідно до якого за період перебування позивача під слідством та судом, а саме з 15.09.2017 року по 13.11.2018 року становить 13 місяців та 28 днів - сума шкоди складає 58 144 гривень (13 місяців 28 днів х 4173 гривень) Позивач з урахуванням мінімального розміру моральної шкоди просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., вказуючи, що така сума ним визначена з урахуванням тривалості часу його перебування під слідством і судом, глибини душевних страждань, яких він зазнав під час слідства та суду, позбавлення його можливості реалізації своїх здібностей, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача протягом вказаного періоду (13 місяців 28 днів) під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, суд з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом (в даному випадку 58 144 грн.), і визначає його в сумі 100 000 грн., що буде відповідати тим критеріям, які підлягають врахуванню при визначенні такого відшкодування. А тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Визначені судом розміри відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають безспірному списанню казначейством з відповідного рахунку Державного бюджету України, як це передбачено п. 35 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників». Що стосується позовних вимог в частині відшкодування позивачу матеріальної шкоди у розмірі 110 842 гривень, які складаються з витрат на адвокатів, які він поніс при розгляді кримінальної справи у сумі 94 800 гривень та 16 042 гривень, витрачених на пошкодженні співробітниками правоохоронних органів при проведенні обшуку ворота та вхідні двері будинку Так, пунктом 4 ст. 3 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Суд вважає, що вимога про відшкодування 94 800 грн. витрат на правову допомогу підтверджена, оскільки матеріали справи містять угоду № б-н /17 про надання правової допомоги від 17.01.2017 року, укладену з адвокатом Радіоновим Олександром Леонідовичем, звіт вказаного адвоката про виконану роботи у період з 17.01.2017 року по 30.11.2018 року на суму 52 950 гривень, які буди сплаченні позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 29.03.2019 року. Також у справі містяться звіти адвоката Романової лілії Олегівни, з яких можливо встановити, що нею в період з 13.09.2017 року по 30 травня 2018 року надавалась правова допомога Терзі А .Х ., як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду у суді 1-ї інстанції. Загальний розмір вказаних робіт склав 41 850 гривень, які також були сплачені позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 11 лютого 2019 року. Що стосується спричиненої позивачу матеріальної шкоди у розмірі 16 042 гривень, які він витратив на пошкодженні співробітниками правоохоронних органів при проведенні обшуку ворота та вхідні двері, суд вказує наступне. Дійсно, в підтвердження даних витрат позивач надав дефектувальну відомість № 4283 про ремонт воріт на суму 3 641 гривень, а також рахунок заказу вхідної двері та квитанцію на суму 12 401 гривень. Факт спричинення даної шкоди саме співробітниками правоохоронних органів підтверджується поясненнями дружини позивача [PERSON] , викладеними нею в протоколі обшуку. Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-89 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог щодо спричинення йому матеріальної шкоди у загальному розмірі 110 842 гривень. Також позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування судових витрат у даній справі 12 600 гривень. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. У даному випадку представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Романова Лілія Олегівна на підставі угоди № 56 про надання правової допомоги від 15.09.2017 року. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем було надано суду звіт № 3 про виконану роботу в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: консультації з приводу відшкодування шкоди завданої незаконними діями правоохоронних органів; збирання документів; підготовка та подача цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури; представництво інтересів у Київському районному суді м. Одеси під час розгляду цивільного позову, підготовка необхідних документів та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08 квітня 2019 року. Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача 12 600 гривень витрат на професійну правничу допомогу Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в часині стягнення на його корить моральної шкоди у сумі 100 000 гривень, матеріальної шкоди у сумі 110 842 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 12 600 гривень, в іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.

Outcome: partial