Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

26.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки, площею 3,3775 га, 1,3162 га, 0,1322 га, які розташовані в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли вищевказані земельні ділянки. Позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, частину її оформив. Проте, нотаріус відмовляє йому в оформленні спадкових прав щодо спірного майна в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Разом з тим, отримати дублікат на спадкове майно на даний час неможливо, що в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судове засідання позивач, його представник не з'явилися.Згідно заяви, що надійшла на адресу суд, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - Вознесенської сільської ради в судове засідання не з'явився. Надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] в с. Солдатське Вознесенського району Миколаївської області помер батько позивача - [PERSON]. За життя [PERSON] заповіт не склав, отже, має місце спадкування за законом (а.с.42,43). Спадкоємцем останнього є позивач [PERSON], який прийняв спадщину в передбаченому законом порядку, частково її оформив. Так, 16.05.2014 року, 16.09.2014 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на дві земельні частки (пай), розміром по 4,86 умовних кадастрових гектарів кожна, в землях колективного сільськогосподарського підприємства « Вознесенське». За повідомленням приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області за № 10/01-16 від 27.01.2015 року інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає. Але, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки: - площею 3,3775 га, кадастровий номер 4822081200:14:000:0102, - площею 1,3162 га, кадастровий номер 4822081200:14:000:0112, - площею 0,1322 га, кадастровий номер 4822081200:13:000:0200 (площі земельних ділянок, кадастрові номера земельних ділянок приведені у відповідність Закону України «Про державний земельний кадастр», постанови КМУ «Про порядок ведення державного земельного кадастру»), які розташовані в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нотаріус позивачу відмовив, посилаючись на відсутність (втрату) правовстановлюючих документів на них (а.с.12). Але, прийняття та введення в дію Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про відсутність об'єктивної можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа. В той же час, як вбачається з архівної копії державного акта на право власності на земельну ділянку (серія МК №083842) земельна ділянка, загальною площею 4,83 га (в складі має три земельні ділянки), що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району передана у власність [PERSON] на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації № 504-р від 22.09.2003 року. Обумовлений державний акт був виданий 15.01.2004 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 10. Також факт належності спадкодавцю спірного майна знайшов своє підтвердження письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. В силу п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відносини між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України (1963 року), чинного на час відкриття та прийняття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За загальним правилом, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та які не припинилися з його смертю. З положень ст. 548 ЦК України (1963 року) вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він подав відповідну заяву про прийняття спадщини або вчинив дії, що свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном. В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцю спірного майна, а тому воно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved