Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

25 травня 2015 року, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з січня 2015 р. і до повноліття сина, тобто до 07.01.2016 р. та стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на сина в розмірі 1000 грн. з січня 2015 р. до закінчення ним Одеського автомобільно-дорожнього коледжу ОНПУ, тобто до 2017 р.,мотивуючи це, знаходженням неповнолітнього сина, з яким вона проживає окремо від відповідача, тільки на її утриманні, і відсутністю з боку відповідача батька дитини матеріальної допомоги їхньому сину, якому потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки та багато інших речей, чим вона самостійно не може забезпечити сина у звязку з тяжким матеріальним становищем. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, під розписку, але надала суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов та пославшись на ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення по справі (а.с. 18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - повістками, за останньою відомою судові і позивачці адресою свого місця проживання у відповідності до ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки та з відміткою листоноші «за закінченням терміну зберігання» причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 13,16,17). Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, або якщо причини неявки відповідача на думку суду є неповажними, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Стаття 184 СК України передбачає якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір яких, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що під час перебування сторін у шлюбі, який був розірваний 14.10.2003 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 141824 від 14.10.2003 р., у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 132168 від 28.01.1998 р., в якому батьком дитини записаний відповідач (а.с. 5,6). Матеріалами справи підтверджується, що після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом із матір`ю позивачкою та знаходиться на її повному вихованні і матеріальному забезпеченні, і вони разом проживають за адресою : [INFO], Таїровська с/р, масив «Радужний», 6, кв. 332 (а.с. 8). Згідно довідки № 17-с від 21.01.2015 р., син позивачки та відповідача [PERSON], [INFO] є студентом і навчається на 2-му курсі денної форми навчання в Одеському автомобільно-дорожньому коледжі Одеського національного політехнічного університету зі кінцевим строком закінчення навчання 30.06.2017 р. (а.с. 7). З позову випливає, що сторони не проживають разом з травня 2000 р. і відповідач сплачував аліменти на дружину і дитину до березня 2009 р., однак на сьогодні не приймає участі у житті та розвитку свого сина, не забезпечує його матеріально. Враховуючи вищевказані норми Закону, суд вважає, що позов слід задовольнити частково в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову 25.05.2015 р. і до повноліття дитини, а також слід частково задовольнити позов в частині стягнення аліментів на навчання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову 25.05.2015 р. і до закінчення навчання в навчальному закладі, але не більше як до досягнення [PERSON] 23 років на період його навчання, враховуючи, що аліменти на навчання не є додатковими витратами на дитину в розумінні вищевказаних норм Закону.

Outcome: partial