Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 17 червня 2016 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №228. В обґрунтування позову вказала, що сімейне життя між сторонами не склалося, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага, з 2018 року проживають окремо та не ведуть спільне господарство, сімейні стосунки не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. У судове засідання позивач не з`явилась, надіслала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження по справі. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що 17 червня 2016 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №228 (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Зі змісту позову вбачається, що сторони не мають спору щодо сумісного майна подружжя та місця проживання дитини. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем у позовній заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона набула при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved