Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

26.05.2020 року представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» Домбровська Є.В. звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2009 року по 01.02.2020 року в загальному розмірі 36 926 грн. 63 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води населенню. [PERSON] є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.11.2009 року по 01.02.2020 року виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 36 926 грн. 63 коп. З метою стягнення з відповідача заборгованості 19.10.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу наказу, однак ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2017 року у видачі наказу відмовлено. З огляду на зазначені обставини представник позивача звернулась до суду з вимогами про стягнення нарахованої заборгованості в порядку позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подала відзив якому просила відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» в частині стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії щодо якої сплив термін позовної давності, а саме період з листопада 2009 року по лютий 2017 р. у сумі 10 383,01 грн., оскільки: по-перше: щодо посиланян позивача на вжиття заходів щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення листа-повідомлення про стан заборгованості, однак вона за останній рік від КПТМ нічого не отримувала та не отримала вказаний лист не з її вини; по-друге: в позовній заяві позивач вказує, що звертався із заявою про видачу судового наказу та хвалою суду у справі №214/5983/17 відмовлено у видачі судового наказу , оскільки згідно відповіді з адресно-довідкого бюроку боржник зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться. Однак, вона з 06.10.2016 року до теперішнього часу зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Із сайту Судова влада вбачається, що стороною у справі є [PERSON] , тому така особа і не могла бути зареєстрована за вказаною адресою. Тому посилання позивача на зарахування судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу є безпідставним. По-третє, позивач пред`явив позов до суду після спливу позовної давності за період з 11.2009 р. по. 02.2017 р. в сумі 10 383,01 грн. У звзяку із чим відповідач заявляє про сплив позовної давності. Ухвалою суду від 09.06.2020 року (головуючий суддя - Хомініч С.В. ) відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження керівника апарату суду №585 та протоколу повторного автоматизованого розподілу 13.07.2020 року матеріали справи передано в провадження судді Гриня Н.Г. На підставі ст.ст.19, 274 ЦПК України, враховуючи характер спору, ціну позову, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Домбровська Є.В. правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та надала письмові пояснення в яких вказала, що згідно наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість з листопада 2009 рку по січень 2019 року. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку , можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, що відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом України у постанові від 27.06.2018 рокуу у справі №668/8830/15-ц. Таким чином, не має підстав вважати, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила справу розглянути без її участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до вимог ст.ст.11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно зі п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ст.1, ч.3, ч.4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Там же зазначено, що суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги є виробником. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). КПТМ «Криворіжтепломережа» ліцензією Міністерства з питань житлово - комунального господарства №3 від 01.08.2007 року надано право на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії до 01.02.2012 року. 10.02.2012 року Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг, видано КПТМ «Криворіжтепломережа» ліцензії №273 про виробництво теплової енергії, постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами. Вказані відомості є загальновідомими та не потребують окремого доказування в силу ст.80 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» як постачальником та виробником теплової енергії для потреб населення за адресою: [ADDRESS] та власником вказаної квартири, із відкриттям на її ім`я особового рахунку № [NUMBER] . Відповідач значиться зареєстрованою в належній їй квартирі, що підтверджується довідкою (а.с. 5, 28), та є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа». Також, за вказною адресою зареєстрований неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Так, як будинок по [ADDRESS] є багатоповерховим, опалення до квартири [PERSON] здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію. [PERSON] в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, тому згідно з розрахунку заборгованості за період з 01.11.2009 по 01.02.2020 у відповідача виникла заборгованість, яка складає 36 926,63 грн. за послуги з централізованого опалення квартири (а.с. 6-8). Позивачем направлявся відповідачу лист з повідомленням щодо заборгованості станом на 01.02.2020 р. в розмірі 36 926,63 грн. з вимогою добровільно сплатити борг (а.с. 4,5). Згідно актів б/н від 20.11.2019 р., б/н від 7.11.2018 р., б/н від 25.10.2017р., б/н від 20.10.2016 р., б/н від 14.10.2015 р., б/н від 24.10.2014 р. , №184 від 10.2013 р., відбувся запуск центрального опалення у будинок [ADDRESS] (а.с. 10-18). Суд зауважує, що відповідно до ст.633 ЦК України, присутні усі умови, що свідчать про наявність публічного договору, а саме: позивач є юридичною особою, надає послуги необмеженій кількості людей, умови постачання послуг є однаковими для всіх споживачів. Крім зазначеного, відповідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. В даному випадку відповідач отримувала та користувалася послугами КПТМ «Криворіжтепломережа», що суд розцінює як свідчення виникнення між сторонами цивільних прав та обов`язків в сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондує визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст.19 Закону України «Про теплопостачання». Згідно зі ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна покладено на власника майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Пунктом 18 Правил надання послуг передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснюється за окремими періодами на підставі: рішення виконкому Криворізької міської ради № 584 від 13.08.2008 року, що складає 245 грн. за 1 Гкал; з 01.01.2011 року - постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України №1844 від 14.12.2010 року «Про затверджено тарифів на теплову енергію КПТМ «Криворіжтепломережа» що складає 269,50 грн. за 1 Гкал (без ПДВ); з 01.07.2014 року - постанови Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року; з 21.11.2014 року - постановою Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №146 від 17.10.2014 року; з 01.05.2015 року - постанови Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року; на підставі Постанови Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №377 від 24.03.2016 року та з урахуванням вимог Постанови Національної комісії у сферах енергетики та комунальних послуг №528 від 31.03.2016 року «Про затвердження процедури встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання». У відповідності зі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Так, протягом періоду з 01.11.2009 року по 01.02.2020 року КПТМ «Криворіжтепломережа» свої зобов`язання по наданню послуг з централізованого опалення та підігріву води за адресою: [ADDRESS] (з урахуванням опалюваної площі 57,10 кв.м.) виконувало, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі оплату за спожиті послуги не вносила, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 36926,63 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.6-8). Судом не встановлено допущення будь-яких порушень надання послуг з боку КПТМ «Криворіжтепломережа». Зі скаргами про надання неякісних послуг з гарячого водопостачання, централізованого опалення, зниження температури повітря у житлових приміщеннях відповідач до позивача не зверталась. Заперечень на необгрунтованість розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] не заявлено та іншого розрахунку суду не надано. 19.10.2017 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості. Ухвалою суду від 09.11.2017 року (а.с.22) у видачі судового наказу відмовлено. Суд, вважає недоречним посилання відповідача щодо безпідставності зарахування судового збору, оскільки згідно ухвади суду 09.11.2017 суд отримав відповідь з адресного-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області саме щодо [PERSON] , [INFO] , яка згідно довідки зареєстрованою або знятою з реєстрації не значиться. Як на одну з підстав заперечення проти задоволення вимог за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідач [PERSON] посилалась на пропуск строку позовної давності, який просила застосувати. Перевіряючи обґрунтованість такої заяви, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України,позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК Українипередбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно правового висновку, викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] періодично здійснювались оплати:листопаді 2009 року - 243,42 грн., у червні 2010 р. - 200,00 грн., листопаді 2010 р. - 105,64 грн., січень 2011 р. - 749,77 грн., лютий 2011 р. - 790,32 грн., березень 2011 р. - 369,44 грн., квітень 2011 р. - 15,23 грн., листопад 2011 р. - 863,97 грн., січень 2012 р. - 492,20 грн., лютий 2012 р. - 504,05 грн., березень 2012 р. - 384,84 грн., квітень 2012 р. - 38,26 грн., жовтень 2012 р. - 65,45 грн., листопад 2012 р. - 292,35 грн., грудень 2012 р. - 476,79 грн., січень 2013 р. - 446,52 грн., березень 2013 р. - 738,87 грн., квітень 2013 р. - 36,70 грн., серпень 2013 р. - 100,00 грн., вересень 2013 р. - 100,00 грн., жовтень 2013 р. - 266,67 грн., листопад 2013 р. - 344,08 грн., грудень 2013 р. - 431,11 грн., червень 2014 р. - 100,00 грн., серпень 2014 р. - 100,00 грн., вересень 2014 р. - 200,00 грн., жовтень 2014 р. - 448,01 грн., листопад 2014 р. - 654,94 грн., грудень 2014 р. - 828,52 грн., лютий 2015 р. - 715,04 грн., березень 2015 р. - 738,87 грн., квітень 2015 р. - 295,55 грн., вересень 2015 р. - 100,00 грн., жовтень 2015 р. - 648,00 грн., листопад 2015 р. - 900,00 грн., лютий 2016 р. - 900,00 грн., квітень 2016 р. - 125,62 грн., грудень 2016 р. - 500,00 грн., квітень 2017 р. - 295,00 грн. січень 2018 р. - 1000 грн., лютий 2018 р. - 500,00 грн., квітень 2018 р. - 375,82 грн., листопад 2018 р. - 584,93 грн., грудень 2018 р. - 977,84 гн., січень 2019 р. - 850,00 грн., тобто відповідач здійснювала оплату, як у неповному обсязі, так і не своєчасно. Таким чином відповідач [PERSON] фактично визнавала, що у неї наявна заборгованість за послугу з постачання теплової енергії та вона вчиняла дії щодо її погашення. Таким чином, суд вважає, що у зв`язку із оплатою [PERSON] заборгованості, перебіг позовної давності було перервано діями відповідача. Крім того, відповідачем відповідно до вимог 12, 81 ЦПК України не надано доказів, що сплата за послуги з централізованого опалення були зроблені не нею особисто. Натомість як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості за теплову енергію оплата за спожиті комунальні послуги проводились відповідачем по справі у зазначені вищі періоди. Підсумовуючи вищенаведене, надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про неможливість застосування строку позовної давності та можливість стягнення з відповідача на користь КПТМ «Криворідтепломережа» заборгованості за період з 01.11.2009 року по 01.02.2020 року в сумі 36 926,63 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд враховує часткове задоволення позову КПТМ «Криворіжтепломережа», у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» судовий збір в сумі 2102 грн. ( 1302 + 800 за подання заяву про видачу судового наказу).

Outcome: approved