Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

26 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідно до якої вона просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] , 2002 року народження, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, з моменту звернення до суду з позовною заявою до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилася дитина [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано. На теперішній час [PERSON] виповнилося 18 років та вона навчається у ХНУ ім. В.Н. Каразіна на денній формі навчання та не має змогу самостійно працювати та отримувати заробіток. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає та не приймає участь в утриманні дитини, що порушує законні права та інтереси дитини. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Призначено судове засідання. 24 грудня 2020 року від позивача по справі надійшла заява, у якій вона просила суд стягнути аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, з моменту звернення до суду з позовною заявою до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Того ж дня від відповідача по справі надійшла заява, у якій він зазначає, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі ј частини заробітку (доходу). Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутість. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року. (а.с. 14) Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 10 грудня 2002 року. (а.с. 15) На теперішній час [PERSON] виповнилося 18 років. Як вбачається з Довідки Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна від 29.12.2020 року №20.741, [PERSON] є студентом 1 курсу економічного факультету, денної форми навчання, за державним замовленням. Термін навчання з 28.09.2020 року по 30.06.2024 року. (а.с. 31) Позивач у позові зазначила, що оскільки їх спільна з відповідачем повнолітня донька навчається на денній формі навчання то вона не може працювати та забезпечувати себе самостійно, а заробітна плата позивач не дозволяє забезпечити належний рівень життя дитині. (а.с. 18) Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статті 191 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд виходить з положень ст. 182 СК України, відповідно до якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач надав до суду заяву, у якій позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі ј частини заробітку (доходу). Так, враховуючи надані сторонами докази та обставини справи, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, мають стягуватися у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача. Так, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved