Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

25 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04 листопада 1990 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеській області, актовий запис №24, а також присвоїти позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Дімогло». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 04 листопада 1990 року перебуває із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя дітей не має. Зазначила також, що на побутовому ґрунті між подружжям часто виникають сварки та конфлікти з ініціативи відповідача, що унеможливлює сумісне проживання та збереження сімї. Посилаючись на те, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, сумісне проживання є неможливим, у позасудовому порядку розірвати шлюб відповідач відмовився, [PERSON] вважала, що є підстави для його розірвання судом. У судове засідання [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб серії І-ЖД№310126, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, зареєстрований 04 листопада 1990року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №24. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка «Тодорова» (а.с.5). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Судом встановлено та визнається сторонами, що від шлюбу вони дітей не мають. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам та порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України. Враховуючи зазначене, за відсутності заперечень відповідача щодо необхідності збереження шлюбу, суд вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими, відповідають нормам сімейного законодавства і тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн.20коп.(а.с.1). Докази на підтвердження понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 551грн.20коп., підлягає стягненню з відповідача на її користь. З огляду на викладене,

Outcome: approved