Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

25.04.2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що до 18 березня 2015 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Вони мають спільну дитину сина [PERSON]. В кінці 2014 року відносини між ними були припинені і на початку січня 2015 року відповідачка залишила разом з сином спірне житло. 26 квітня 2015 року вона вивезла з квартири все майно, яке їй було присуджено в результаті поділу. З того часу в спірній квартирі вона не проживає, комунальні послуги не оплачує. Він створив нову сім'ю, у нього народився син. В той же час, відповідачка залишається бути зареєстрованою в належній йому на праві власності квартирі, що створює для нього певні перешкоди та труднощі, адже він змушений оплачувати комунальні послуги за особу, яка не проживає в житлі. Жодних перешкод в користування житлом він відповідачці не створював, замки в дверях не змінював, намірів вселитися в житло відповідачка не робила. Відносини між ним і відповідачкою неприязні. Зважаючи на ту обставину, що відповідачка більше року не проживає в спірній квартирі просить суд визнати її такою що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] -адвокат Чубенко Ж.А. позов підтримала, просила його задовольнити, як законний та обґрунтований. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити з тих підстав, що позивач 03 січня 2015 року її вигнав з квартири. Дійсно з її ініціативи шлюб між ними 18 березня 2015 року було розірвано. Знову ж таки з її ініціативи вони розподілили спільне майно, для цього нею подавався позов до суду. Належне їй в наслідок розподілу майно вона вивезла з спірної квартири 26 квітня 2015 року і з цього часу в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не оплачує. При цьому їй прийшлось викликати міліцію, внаслідок конфлікту,який стався з позивачем, який не давав їй можливості вивезти належне їй майно. Вселитися в спірну квартиру з часу виселення вона не намагалася. В той же час, вона хоче проживати в спірній квартирі і вважає це можливим. Взаємовідносини між нею та позивачем визначає як неприязні. В задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що позивачеві [PERSON] на підставі договору дарування від 04 вересня 2004 року належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.11-12). В спірній квартирі значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON] (а.с.26). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду від 18 березня 2015 року (а.с.16). Позивачем створено нову сім'ю. Народився син [PERSON] [INFO] (а.с.18). З довідки вуличного комітету вбачається, що відповідачка [PERSON] не проживає на спірній житловій площі з 20 січня 2015 року (а.с.15). З акту обстеження квартири [ADDRESS] вбачається, що відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі з січня 2015 року та її речей в квартирі немає (а.с.19). З договору про добровільний поділ майна між подружжям від 26 квітня 2015 року вбачається, що сторони добровільно розділили між собою майно та відповідачка зобов'язується в триденний строк вивезти з спірної квартири належне їй майно по місту свого теперішнього проживання (а.с.134 архівної цивільної справи №2/541/442/2015). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з сім'єю позивача. Буває у них вдома 2-3 рази на тиждень десь з квітня 2015 року. Ніколи в квартирі не бачила відповідачки чи її речей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебуває у дружніх відносинах як з позивачем так і з відповідачкою. Йому відомо, що сім'я сторін розпалася в кінці 2014 року. В подальшому шлюб між ними було розірвано і відповідачка спочатку винаймала житло десь в їхньому будинку, а потім в квітні 2015 року забравши свої речі виїхала з квартири. Після того він її жодного разу не бачив. Йому нічого не відомо з приводу того, що позивач виганяв відповідачку та про те, що ним поміняно замки в квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона рідна сестра [PERSON] Стверджувала, що відповідачку з квартири ніхто не виганяв. Як розірвання шлюбу так і поділ майна було проведено з ініціативи відповідачки. Відповідачка самостійно виїхала на інше місце проживання забравши всі належні їй речі. Відповідачка не робила жодних спроб після залишення квартири і вивезення речей вселитися в спірну квартиру. Позивачем не замінювалися замки на вхідних дверях квартири. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він вітчим позивача. Може охарактеризувати позивача виключно з позитивної сторони. Йому відомо, що відповідачка забрала всі речі, які їй належали за результатами поділу майна та залишила квартиру. Ніхто її з квартири не виганяв, це було її рішення. Позивачем не змінювалися замки в квартирі і наскільки йому відомо відповідачка не робила жодних спроб вселитися в квартиру. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачка [PERSON] добровільно виїхала із спірної квартири забравши всі належні їй речі в квітні 2015 року. Об'єктивних даних, які б свідчили про те, що відповідачка з квітня 2015 року по день розгляду справи судом намагалася вселитися в квартиру [ADDRESS] судом не здобуто, відповідачка таких доказів суду не подала, незважаючи на ту обставину, що справа двічі відкладалася розглядом з метою надання відповідачці можливості реалізувати своє право подати докази на підтвердження заперечень проти позову. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно ч.1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вище викладене, позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved