Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

26.07.2018 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з теплопостачання на загальну суму 25577 грн. 65 коп., судові витрати. Як на підставу позову посилається на те, що КП «ХТМ» надає послуги з теплопостачання до квартири відповідача, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності. Враховуючи, що послуги споживачем вчасно не оплачувались, то за період з 01.06.2011 по 28.02.2018 року виникла заборгованість у сумі 25577 грн. 65 коп., за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 інфляційні втрати 680,93 грн. та 3-х відсотків річних 173,27 грн. Відповідач як власник квартири, прийнявши спадщину після смерті батька та отримавши у спадщину вказану квартиру, відповідає також за заборгованість батька, яка виникнула при його житті. Ухвалою суду від 28.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено провити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що відносини з надання послуг теплопостачання регулюються виключно на договірних засадах. Однак договір, з якого б вбачався обов'язок сплачувати відповідачем за надані послуги, не укладався. Позивачем не вчинено дій щодо підготовки проекту договору на постачання теплової енергії та направлення їй на підписання, а вона ухилялася від такого підписання. Також за період до набуття неї права власності на квартиру, у неї не виникає обов'язок сплачувати послуги, оскільки договір з попереднім власником квартири не укладався. Крім того, позивачем заявлені вимоги з пропуском 3-хрічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Заперечення позивача на відзив на позов до суду не надходило. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В місті Харкові питання, щодо визначення виконавця послуг вирішено Харківською міською радою. Рішенням Харківської міської ради від 04.10.2006 р. № 804 визначено виконавцем послуг з постачання теплової енергії - [PERSON] підприємство «Харківські теплові мережі». КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з відомостями нарахування та оплат за теплову енергію за адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2016 року, власником (спадкодавцем) квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2000 року був [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька - [PERSON], у зв'язку з цим [PERSON] в порядку спадкування набула у власність квартиру [ADDRESS]. З відомостей нарахування та оплат за теплову енергію вбачається, що попередній власник періодично оплачував послуги з теплопостачання, однак не в повному обсязі; власник є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються у цій квартирі. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Таким чином, відсутність укладеного між сторонами договору, за наявності надання послуг позивачем та їх отримання власником квартири, - не звільняє власника від сплати заборгованості за надані послуги, оскільки цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Тобто, власник отримував надані позивачем послуги та частково їх оплачував а позивач надав та продовжував надавати вказані послуги, матеріали справи не містяться звернення власника у встановленому законом порядку з претензіями до позивача з приводу кількісних та якісних показників отриманих послуг. Таким чином, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення власника від оплати послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд не відступав від правової вказаної позиції ВСУ у справі № 6-59цс13, тому суд враховує позицію ВСУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24.06.2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Однак, посилаючись на те, що позивач не направив їй проект договору, відповідач також не надала докази звернення до позивача з пропозицією укласти такий договір, який є типовим для всіх споживача для населення, хоча при цьому послуги з теплопостачання продовжує отримувати від позивача, отже між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Щомісяця позивач нараховував власнику плату за надані послуги з теплопостачання, однак останній кошти за вказані послуги не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги. Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005р. N630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, як у попереднього власника, так і у нового власника виникли зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання до вказаної квартири. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п'ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як зазначалось, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.07.2016 року, власником квартири [ADDRESS] з 22.07.2000 року був [PERSON], який помер [INFO] року, після смерті якого, прийнявши спадщину після його смерті, власником вказаної квартири стала його донька - відповідачка [PERSON]. Таким чином, прийнявши спадщину, відповідачка набула право на квартиру, успадкувавши права та обов'язки спадкодавця, тобто успадкувавши наявну заборгованість перед позивачем за надані послуги з теплопостачання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.625 ЦК України, надання житлово-комунальних послуг та оплата таких є зобов'язальним правовідношенням, а в даному випадку - грошовим зобов'язанням з боку отримувачів послуг. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в разі невиконання якого по здійсненню оплати на таке поширюється ч.2 ст.625 ЦК України про цивільно-правову відповідальність за прострочення виконаного зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Відповідно до ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за період з 01.06.2011 року по 28.02.2018 року утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 25 577 грн. 65 коп., за інфляційними втратами за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 у розмірі 680,93 грн., заборгованість зі сплати 3-х відсотків річних за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 - у розмірі 173,27 грн. Відповідач просив застосувати трьохрічний строк позовної давності та відмовити у позові у зв'язку з пропуском строку. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи, що плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (тобто наступного), а позивач звернувся до суду з позовом 26.07.2018 року, то позовні вимоги за період з 01.06.2011 року по 31.05.2015 року заявлені з пропуском 3-річного строку позовної давності, тому не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У зв'язку з цим, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з теплопостачання за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року у розмірі 16328 грн. 51 коп. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованості з теплопостачання за період з 01.06.2015 року по 28.02.2018 року у розмірі 16328 грн. 51 коп., заборгованість за інфляційними втратами за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 у розмірі 680,93 грн., заборгованість зі сплати 3-х відсотків річних за період з 01.01.2017 по 28.02.2018 - у розмірі 173,27 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1145 грн. 43 коп. (17182,71 х 1762 / 26431,85) Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial