Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

26.12.2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредо-Банк» (далі відповідач) про стягнення пені за порушення строку виплати грошових коштів, що надійшли їй від третьої особи для виплати як вкладнику публічного акціонерного товариства «Артем-Банк», який знаходиться в стадії ліквідації. В обґрунтування позову послалася на порушення відповідачем положень статей 30.1, 30.2, 32.1, 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якими на відповідача покладено обовязок зарахувати кошти на рахунок отримувача або виплатити їх отримувачу в готівковій формі в той самий день, а також сплатити пеню в розмірі 0.1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення виплати. Сторони і представник третьої особи в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Позивач про причини своєї неявки суд не повідомила, проте, виходячи з малозначності справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників. У відзиві на позов відповідач зазначив, що Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на якій позивач посилається як на підставу позову, не регулює спірні правовідносини; представник позивача, звернувшись до відповідача 12.01.2017 року із заявою про виплату йому грошових коштів, не надав нотаріально посвідчену копію довіреності, в звязку з чим подана заява була розглянута по суті та задоволена лише 24.01.2017 року після фактичного надання нотаріально засвідченої копії довіреності на право отримання грошових коштів від імені позивача. Третя особа в письмових поясненнях на позовну заяву зазначила, що в спірних правовідносинах підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і Порядок фінансування процесу виплат банками-агентами гарантованої суми відшкодування за вкладами, яким визначено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не здійснює індивідуальний переказ коштів, а переказує їх в якості фінансування банка-агента, який в подальшому розподіляє кошти між вкладниками. Тому вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 1. 12.01.2017 року [PERSON], діючи як представник позивача за дорученням, звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошових коштів, що надійшли позивачу від третьої особи як владнику публічного акціонерного товариства «Артем-Банк», що перебуває в стадії ліквідації; грошові кошти в сумі 200000 грн було фактично виплачено позивачу 24.01.2017 року, через її представника [PERSON] (а.с. 3). Посилаючись на статті 30.1, 30.2, 32.1, 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач стверджує, що відповідач повинен був виплатити грошові кошти саме в день звернення її представника з відповідною заявою тобто 12.01.2017 року; порушивши вимоги цього Закону, відповідач зобовязаний сплатити їй пеню в розмірі 0.1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення в сумі 2400 грн. 2. Суд констатує, що в поданій представником позивача заяві про виплату грошових коштів від 12.01.2017 року (а.с. 3) відсутній запис про додавання до неї копії довіреності позивача. Водночас, прийнявши вказану заяву, відповідач в подальшому не інформував [PERSON] про неможливість розгляду її по суті через відсутність копії довіреності; водночас, відповідач не надав суду доказів того, що копія довіреності була надана [PERSON] 24.01.2017 року тобто в день фактичної виплати йому грошових коштів і, таким чином, не довів факт ненадання [PERSON] копії довіреності 12.01.2017 року. 3. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо не визначає порядок виплати банком-агентом клієнтам банку, що перебуває в стадії ліквідації, гарантованої суми відшкодування за вкладами, отриманими від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а посилання третьою особою на Порядок фінансування процесу виплат банками-агентами гарантованої суми відшкодування за вкладами, затверджений рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 21.09.2017 № 4313, є безпідставним, оскільки цей Порядок затверджено вже після здійснення відповідачем фактичної виплати грошових коштів представнику позивача, в звязку з чим Порядок не має зворотної дії в часі. 4. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність субєктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Отже, вказаний Закон поширюється на відносини, що виникли між сторонами з приводу виплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладом. Статтею 30.2 Закону встановлено, що банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобовязаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. За приписом статті 32.2 Закону у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Як убачається з платіжного доручення від 12.01.2017 № 5232 (а.с. 36), відповідач отримав від третьої особи грошові кошти для відшкодування вкладникам банку 12.01.2017 року, при цьому він не довів існування перешкод для виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом представнику позивача, що дає позивачу підстави вимагати стягнення з відповідача пені за весь час прострочення виплати, який складає 12 днів. 5. Таким чином, предявлений позову ґрунтується на Законі, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved