Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

26.05.2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 779,18 дол. США , 3% річних в розмірі 1369, 09 дол. США. в порядку ст. 625 ЦК України, пеню в розмірі 170 033, 40 грн. та судовий збір в розмірі 2 895, 79 грн. В позові посилається на те, що 14 липня 2006 року між позивачем та відповідачем-1 був укладений Кредитний договір №28.4/А-250.06.2, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 18 471,00 дол. США з розрахунком 13% річних за користування кредитом на строк до 14.07.2011 року. 21 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем- 1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р. , відповідно до п.1 Додаткової угоди, процентна ставка за кредитом за цим Договором встановлюється в розмірі 16 % річних. 29 липня 2010 року між Банком та відповідачем- 1 було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р., відповідно до якого п. 1 Додаткового договору, сторони дійшли згоди про переведення відновлювальної кредитної лінії, що була відкрита Позичальнику згідно Кредитного договору №28.4/А-250 06.2 від 14.07.2006р. у не відновлювальну кредитну лінію. В забезпечення виконання зобов 'язань по Кредитному договору, відповідачем-1, 14 липня 2006 року було укладено договір застави транспортного засобу №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р., та згідно п.1.1 передано в заставу автомобіль MITSUBISHI, модель COLT 1,3 д/н [NUMBER] . Крім того, 14 липня 2006 року між позивачем та відповідачем-2 в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р. було укладено Договір поруки. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки, Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідно до п.1.3 Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник. Позивач посилається, що відповідач-1 порушив взяті на себе зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. Позивач зазначає, що станом на 26.05.2014 року заборгованість відповідача-1 становить по сплаті відсотків в розмірі 9779,18 дол. США , пеня за період з 11.04.2007 року по 26.05.2014 р. в розмірі 170 033, 40 грн., 3% річних від простроченої заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 1 369,08 дол. США. Також, позивач зазначає, що на даний час жодним із відповідачів договірні зобов'язання не виконані. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 проти позову заперечував частково. Пояснив, що дійсно між позивачем та відповідачем -1 було укладено Кредитний договір та договір застави. Разом з тим, зазначає, що позивачем на підставі виконавчого напису нотаріуса було звернуто стягнення на заставлене майно. На даний час, транспортний засіб не реалізовано та на думку відповідача-1, затягування виконання виконавчого напису нотаріуса пов'язано саме з зловживання своїми правами позивачем. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, а також подала клопотання про зменшення розміру нарахованої пені посилаючись на вимоги ст. 551 ЦК України. Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача-1 визнала вимоги щодо наявної кредитної заборгованості в розмірі 9779,18дол. США, що трьох відсотків річних в розмірі 1 369,08 дол. США. Також представник відповідача-1 вважає, що підстав для стягнення солідарно вказаної вище заборгованості не має, оскільки договір поруки припинений в силу ст. 559 ЦК України, а тому просила відмовити в задоволенні вимог до відовідача-2. Представник відповідача-1 просив позов задовольнити частково. Представник відповідача -2 просив відмовити в задоволенні позову до відповідача-2 посилаючись на вимоги ст. 559 ЦК України, вважаючи, що договір поруки є припиненим на час звернення позивача до суду, оскільки внаслідок укладання Додаткової угоди, якою було змінено відсоткову ставку до 16.00% річних збільшився обсяг відповідальності поручителя. Крім того, вважає, що позивачем не було направлено вимоги до поручителя щодо погашення спірної заборгованості у строки передбачені ст. 559 ЦК України. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог пред'явлених до відповідача-2 в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Судом встановлено, що 14.07.2006 року між позивачем та відповідачем-1 був укладений Кредитний договір №28.4/А-250.06.2, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 18471,00 дол. США з розрахунком 13% річних за користування кредитом на строк до 14.07.2011 року ( а.с. 6-11). 21.10.2008 року між позивачем та відповідачем -1 було укладено Додаткову угоду до вказаного вище Кредитного договору, згідної якої було змінено розмір процентної ставки за користування кредитом з 13 % на 16 % річних ( а.с. 12). Відповідно до умов п. 3.9 Кредитного договору, розмір пені за порушення сплати тіла кредиту та процентів, відповідач-1 сплачує позивачу за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної процентної облікової ставки, встановленої в п. 1.5 Договору, від суми простроченого платежу. 29.07.2010 року між позивачем та відповідачем -2 було укладено Додатковий договір до вказаного вище Кредитного договору, згідно якого було здійснено переведення відновлювальної кредитної лінії, що була відкрита Позичальнику у не відновлювальну кредитну лінію ( а.с. 13). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором, між Позивачем та відповідачем-1 був укладений договір застави транспортного засобу ( а.с.15) Також між позивачем та відповідачем -2 був укладений договір поруки від 14.07.2006 року(а.с.14). Відповідно до умов вищезгаданого Договору поруки, відповідач-2 зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача-1 за Кредитним договором №28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідно до п.1.3 Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком у тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник. Відповідно до п.3.2 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком за зобов'язаннями, що випливають з цього Договору, майном та грошовими коштами, на які може бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України. Встановлено, що відповідачем-1 було порушено умови взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором №28.4/А-250.06.2, внаслідок чого позивач за виконавчим написом приватного нотаріуса [PERSON] від 02.04.2010 року звернув стягнення на заставлене майно- автомобіль марки MITSUBISHI, модель COLT 1,3 д/н [NUMBER] на погашення кредитної заборгованості за період з 11.04.2007 -02.04.2010 р.р. в розмірі 9846,34 дол. США-тіло кредиту, 2232, 85 дол. США -відсотки, 1541,23 дол. США-пеня, що в еквіваленті станом на 02.01.2010 року становить 107 941, 83 грн.( а.с. 46). Встановлено, що виконавчий напис нотаріуса від 02.04.2010 року пред'явлено до примусового виконання, проте на час розгляду справи не виконаний. Дані обставини визнані сторонами по справі. Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 було частково погашено заборгованість по Кредитному договору після звернення стягнення на заставлене майно в порядку передбаченого п. 3.7 Кредитного договору, що не заперечувалося сторонами по справі. Як вбачається з наданих розрахунків станом на 26.05.2014 року та виписки з особового рахунку відповідача-1 за період з 14.07.2014 -24.04.2014 року прострочена заборгованість відповідача-1 по Кредитному договору становить -9779, 18 дол. США ( а.с. 82-88, 119-122). Дана заборгованість не заперечувалася відповідачем-1 по справі, як і не заперечувалася нарахована заборгованість в розмірі 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1369,08 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.11.2014 року становить 20 494,13 грн. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині позову є обґрунтованими. Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення пені в розмірі 170 033, 40 грн. за період з 11.04.2007 року по 26.05.2014 року , внаслідок порушення умов Кредитного договору відповідачем-1, суд приходить до наступного. В судовому засіданні відповідач -1 просив застосувати строки позовної давності до нарахованої заборгованості по пені. Крім того, просив зменшити розмір пені враховуючи матеріальне становище відповідача-1. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність встановлюється тривалістю у один рік до вимог про стягнення неустойки ( пені, штрафу). Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 26.05.2014 року. Свої вимоги про стягнення пені, відповідно до умов Кредитного договору позивачем заявлено за період з 11.04.2007 року по 26.05.2014 року. Клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даними вимогами позивачем не подано та відповідно їх не встановлено при розгляді даної справи. За таких обставин та враховуючи подану заяву відповідача-1, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності, тобто за період з 26.05.2013 року по 26.05.2014 року в розмірі 3 137, 91 дол. США, що підтверджується наданим розрахунком позивача та не спростований відповідачами по справі( а.с. 121-122). Разом з тим, згідно ч.3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 500,00 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ України станом на 28.11.2014 року становить 7484, 63 грн. Вирішуючи питання про порядок стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, як солідарних боржників, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Так, відповідно до ч.1, ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до Договору поруки від 14.07.2006 року ( п. 4.1-4.3) вбачається, що строк дії поруки починається з моменту підписання і до повного погашення Позичальником або Поручителем заборгованості по Кредитному договору, припинення Кредитного договору , а також у випадках передбачених ЦК України та ГК України. Таким чином, вбачається, що строк дії договору поруки визначений, а тому порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 -ти місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимогу до Поручителя, тобто протягом 6-ти місяців. Згідно матеріалів справи вбачається, що строк повернення кредиту встановлений до 14.07.2011 року. Встановлено, що вимоги в порядку ч.4 ст. 559 ЦК України, позивачем до відповідача-2, як поручителя в передбачений законом строк пред'явлено не було. Даний позов подано до суду лише 26.05.2014 року. Дані обставини не заперечувалися позивачем по справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір поруки від 14.07.2006 року є припиненим в силу ч.4 ст. 559 ЦК України. Суд також вважає, що договір поруки є припиненим в силу ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки внаслідок підписання Додаткової угоди від 21.10.2008 року збільшився обсяг відповідальності поручителя, оскільки було змінено в сторону збільшення процентну ставку за користування кредитом з 13 % річних на 16 % річних. Разом з цим, поручителя не було повідомлено про укладання Додаткової угоди від 21.10.2008 року. Дані обставини не заперечувалися сторонами по справі. Крім того, у договорі поруки (п. 5.5) зазначено, що зміни до цього Договору відбуваються шляхом укладання додаткових угод. Відповідної додаткової угоди , з поручителем укладено не було. Виходячи з того, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру спрямований на забезпечення виконання основного зобов'язання, а обсяг зобов'язань поручителя визначається, як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначений обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійсню поручитель, укладання Додаткової угоди від 21.10.2008 року згідно якої було збільшено процентну ставку до 16 % річних без згоди поручителя та внесення відповідних змін до договору поруки, свідчить про припинення поруки в силу ч.1 ст. 559 ЦК України. За таких обставин посилання позивача на п. 1.1 договору поруки, в обґрунтування підстав для стягнення з відповідача-2 , як солідарного боржника заборгованості, суд вважає необґрунтованим. При цьому суд звертає увагу, що виходячи з вимог ч.1 ст. 628 ЦК України щодо свободи договору, в контексті з вимогами ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності , розумності та справедливості. З огляду на викладене, вимоги пред'явлені позивачем до відповідача-2, як поручителя про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, позов ПАТ «Родовід Банк» підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 28.4/А-250.06.2 від 14.07.2006 року в розмірі 9 779, 18 дол. США, 3% річних у розмірі 20494,13 грн., пеня в розмірі 7484, 63 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1743, 65 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial