Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

25.11.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивував тим, що 24.08.2013 між [PERSON], як позикодавцем та [PERSON], як позичальником та фізичними особами - [PERSON], [PERSON], [PERSON], як поручителями, укладено письмовий договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON], на визначених договором позики умовах грошові кошти в сумі 6265 доларів США, а останній зобов'язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у визначений Договором позики строк. Згідно п. 4.1. Договору позики строк користування позикою становить два роки з моменту укладення цього Договору. В п. 7.1. Договору позики визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, але не раніше передачі коштів і діє протягом строку відповідно до п. 4.1. даного Договору. На підтвердження факту укладення Договору позики та отримання грошей в позику [PERSON] видав [PERSON] розписку, складену та підписану ним власноручно, яка посвідчує факт отримання ним 24.08.2013 у позику грошових коштів в сумі 6265 доларів США під п'ять відсотків щомісячно на строк до 24.08.2015. Вказана розписка є невід'ємною частиною Договору позики укладеного між позикодавцем та позичальником та до повного погашення боргу зберігається у позикодавця, який після погашення заборгованості зобов'язується повернути її позичальнику. Окрім того [PERSON], підписав на оригіналі примірника Договору позики відповідне письмове підтвердження про отримання ним 24.08.2013 грошових коштів у відповідному розмірі та в повному обсязі. П. 2.2. Договору позики сторони встановили, що за користування позикою позичальник зобов'язаний сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 60 % річних від суми позики. Позичальник зобов'язується виплачувати проценти за користування позикою щоквартально, до 24 числа поточного місяця (п. 2.3. Договору). Згідно розділу 6 Договору позики поручителями належного виконання умов договору позичальником виступили [PERSON], [PERSON], [PERSON], які поручилися перед позикодавцем за повернення позичальником позики в повному обсязі з урахуванням процентів (п. 6.1 Договору позики). Згідно п. 5.1. Договору позики позичальник зобов'язаний повернути позику в повному обсязі після закінчення строку надання позики відповідно до п. 4.1 вказаного Договору. В порушення умов Договору позики відповідач [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання. Так, в порушення п.п. 2.2., 2.3, 4.1., 5.1. Договору позики відповідач [PERSON] не повернув суму позики, не сплатив в установленому порядку проценти за користування позикою за період з 24.02.2014 по 24.08.2015. Позивач 05.09.2015 звернувся до [PERSON] із листом - претензією з вимогою проведення розрахунків, передбачених договором позики, по сплаті основної суми позики, сплати процентів за користування коштами та штрафних санкцій в повному обсязі до 21.09.2015. Аналогічно позивач цього ж дня звернувся до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], як поручителів боржника, із письмовою вимогою сплатити до 21.09.2015 заборгованість позичальника [PERSON], яка виникла станом на 05.09.2015. Вказані вимоги не призвели до бажаного результату, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів 6265 доларів США основного боргу, що еквівалентно 144 216,6 грн., та 5 638,5 доларів США, що еквівалентно 129 794, 94 грн. суми несплачених відсотків за користування позикою, які позивачем нараховано за термін дії Договору позики. Всього позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 11 903, 5 доларів США, що еквівалентно 274 011,54 грн. (за курсом НБУ станом на 03.11.2015, із розрахунку 23,019410 грн., за 1 Долар США). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав з підстав, що наведено в позовній заяві, просив суд їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила позов розглянути у її відсутність, позов визнала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Враховуючи наведені обставини, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність відповідачів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв'язку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено наступні правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами та відповідні їм фактичні обставини справи. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вирішуючи справи вказаної категорії суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем за договором позики правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (правовий висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 справа № 6 - 79 цс 14). У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що 24.08.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], як позичальником та [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], як поручителями укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 6265 доларів США, зі сплатою за користування позикою процентів в розмірі 60% річних (п.2.2 Договору) від суми позики (а.с. 8). Строк користування позикою становить 2 (два) роки з моменту укладення Договору (п. 4.1. Договору). Згідно преамбули Договору позики та його п. 6.1 - 6.4, [PERSON], [PERSON], [PERSON], і [PERSON] як поручителі, у разі порушення позичальником зобов'язань за вказаним Договором, відповідають перед позикодавцем у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, штрафів, відшкодування збитків. На підтвердження факту укладення Договору позики та отримання грошей відповідач [PERSON] видав позивачу розписку від 24.08.2013, оригінал якої разом з оригіналом договору представником позивача долучено до матеріалів цивільної справи. (а.с. 86 - 88). Відповідно до п. 5.1. Договору позики позичальник зобов'язаний повернути позику в повному обсязі після закінчення строку надання позики відповідно до п. 4.1. Договору, а з п. 2.3. Договору слідує, що проценти за користування позикою виплачуються щоквартально до двадцять четвертого числа поточного місяця. Ст. 1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, як встановлено судом, в порушення наведених вище умов Договору та закону відповідач [PERSON], не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, не сплатив проценти за користування позикою за період з 24.02.2014 по 24.05.2014, з 24.05.2014 по 24.08.2014, з 24.08.2014 по 24.11.2014, з 24.11.2014 по 24.02.2015, з 24.02.2015 по 24.05.2015, з 24.05.2015 по 24.08.2015 та по закінченні терміну дії договору не повернув суму позики в розмірі 6265 доларів США, а тому з відповідачів відповідно підлягають стягненню: сума позики в розмірі 6265 доларів США, що еквівалентно 144216,60 грн. (6265 х 23,019410 (офіційний курс долара за курсом НБУ станом на 03 листопада 2015) та відсотки за користування коштами за наведений період у розмірі 5638,5 доларів США, що еквівалентно 129794,94 грн., (6265 х 60 % : 12 х 3 х 6 = 5638,5). Суд зважає на те, що станом на час розгляду справи (26.01.2016) офіційний курс долара США до національної грошової одиниці - гривні становить 24,83 грн. за один долар США та відповідно сума боргу в гривневому еквіваленті становить 295 563,91 грн. (сума заборгованості по позиці - основний борг та відсоткам), разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності, та те, що згідно ст. 11 ЦПК України суд вирішує справи в межах позовних вимог, суд вважає, що до стягнення підлягає сума боргу згідно позовних вимог в розмірі 274 011,54 грн. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. П. 6.2 Договору позики встановлено, що у разі порушення позичальником зобов'язання, Позичальник і Поручителі відповідають перед Позикодавцем як солідарні боржники. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Станом на час розгляду справи порука є чинною, оскільки позивач звернувся за захистом свого порушеного права, не пропустивши 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання (строк поруки договором не встановлено) Наведене приводить суд до висновку, що розрахована судом заборгованість за Договором позики підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved