Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

26 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до Територіальної громади в особі Куйбишевської районної в місті Донецьку ради, [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на ? частку жилого будинку А-1, загальною площею 43,20 кв. м. з ? часткою літньої кухні Б, колодязь. розташованого за адресою [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який постійно мешкав за адресою [ADDRESS] в місті Донецьку. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку розташованого за вищезазначеною адресою. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 р., яка була чинною на день відкриття спадщини спадкоємцями першою черги по закону були вона та відповідач [PERSON], як діти померлого. Інших спадкоємців першої черги у померлого не було. За своє життя [PERSON] склав заповіт на користь відповідача [PERSON]. Однак останній від прийняття спадщини відмовився. Позивач спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк подала до П'ятої донецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак свідоцтво в нотаріальної конторі про право власності на спадкове майно не отримала оскільки через сімейні обставини та брак коштів не мала змоги зібрати необхідні документи. В жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з проханням про видачу їй свідоцтво про право на спадщину. Однак, постановою державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 08 лютого 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона не надала нотаріусу відповідні правовстановлюючу документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок та витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Вважає, що спір про право власності на спадкове майно може буди вирішений у судовому порядку. Позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити посилаючись на обставини викладенні у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, підтвердив обставини викладені позивачем та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Територіальної громади, до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив суд розглянути справу та ухвалити рішення без його участі у відповідності до закону. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, також надав заяву про слухання справи за його відсутності. Так, суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON], який постійно мешкав за адресою [ADDRESS] в місті Донецьку, та який був батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді жилого будинку розташованого за вищезазначеною адресою. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранням ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] в 1997 році, то до цих правовідносин застосовуються нормі ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 р., яка була чинною на день відкриття спадщини спадкоємцями першою черги по закону були позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], як діти померлого. Інших спадкоємців першої черги у померлого не було. За своє життя [PERSON] склав заповіт на користь відповідача [PERSON]. Однак останній, згідно зі ст. 553, в редакції 1963 року від прийняття спадщини відмовився, надавши до нотаріальної контори відповідну заяву. Позивач [PERSON] спадщину прийняла, оскільки відповідно до п. 2 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р. у встановлений законом шестимісячний строк подала до П'ятої донецької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори від 08 лютого 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тої підстави, що нею не були надані нотаріусу відповідні правовстановлюючу документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок та витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. Як вбачається з рішення народного суду Куйбишевського району міста Донецька від 17-18 серпня 1962 року батько позивача [PERSON] з 1954 року знаходився в шлюбі з [PERSON]. В 1954 році він отримав дозвіл на будівництво житлового будинку. В 1957 році був побудований житловий будинок за адресою [ADDRESS] Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно архівної довідки проспект Главний був перейменований в [ADDRESS] При будівництві спірного будинку [PERSON] відступив від затвердженого проекту и побудував будинок більших розмірів. Рішенням виконкому Куйбишевської райради депутатів трудящихся від 27 жовтня 1961 року за порушення проекту забудови [PERSON] був оштрафований. В рішенні також вказано, що після сплати штрафу будинок повинен бути зареєстрований на загальних підставах. Як, вбачається з технічних документів спірний будинок складався з двох половин, які мали окремі входи. [PERSON] з жінкою став проживати в перший половині будинку, а в другій стала мешкати його сестра [PERSON] з чоловіком [PERSON], які також приймали участь у будівництві. Вищезазначеним рішенням народного суду Куйбишевського району міста Донецька від 17-18 серпня 1962 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] яка вказана на поетажному плані, як квартира №1 та ? частині літній кухні літ.Б-1 та ? частини сараю В-1 За [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на другу половину будинку, яка на поетажному плані була зазначена, як квартира №2 та ? господарських споруд. На теперішній час власником квартири №2 вказаного житлового дома та господарських прибудов є [PERSON], який в встановленому законом порядку прийняв спадщину після [PERSON] В 1978 році [PERSON] отримав технічний паспорт на домоволодіння, в якому було вказано, що він є власником ? частини будинку та господарських споруд на підставі рішення народного суду Куйбишевського району м. Донецька від 17-18 серпня 1962 року. Рішенням народного суду Куйбишевського району м. Донецька від 12 червня 1978 року був встановлений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] В рішенні вказано, що домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] належить сторонам по ? частки на праві особистої власності. Наведені обставини є підставою вважати, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірну частку домоволодіння розташованого за адресою: місто Донецьк, [ADDRESS] але не зареєстрував його в Бюро технічної інвентаризації. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. У даному випадку такою подією є визнання за [PERSON] право власності на ? частину жилого будинку згідно з рішенням народного суду Куйбишевського району м. Донецька від 17-18 серпня 1962 року.. В спірному будинку спадкодавець [PERSON] мешкав з 1957 року по день своєї смерті, слідкував за його технічним станом, сплачував необхідні податки та платежі. За життя [PERSON] питання про необхідність будь яким чином зареєструвати його право власності в Бюро технічної інвентаризації не виникало. Відповідно до технічного паспорту на спірний житловий дім, виданого Донецьким міським бюро технічної інвентаризації спадкодавець [PERSON] набув право особистої власності на ? його частку на підставі рішення народного суду Куйбишевського району м. Донецька від 17-18 серпня 1962 року. Відміток про те, що спірний будинок чи надвірні будівлі побудований самочинно в технічному паспорті не має. Вказані документи свідчать про те, що, спадкодавець [PERSON] після закінчення будівництва набув право власності на спірний будинок згідно з діючим на той час законодавством, яке не передбачало обов'язкової державної реєстрації цих прав і не пов'язувало виникнення права власності на нерухоме майно з його обов'язковою реєстрацією в відповідних органах. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації в тих випадках, коли реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкова частина будинку складається з ? частини жилого будинку А-1 площею 43.20 кв. м., ? літньої кухні Б-1. На підставі викладеного та

Outcome: approved