Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

25.03.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі. В позові зазначила, що з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі з 02.10.2005 року. [INFO] у них народилася дитина - донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому 21.05.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. При розірванні шлюбу питання з приводу стягнення аліментів на утримання дитини не ставилося, оскільки відповідач запевнив її, що буде матеріально утримувати дитину та приймати участь у вихованні дитини. Однак починаючи з травня 2013 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди з відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. З моменту розірвання шлюбу донька знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні, вона не має змоги знайти роботу за фахом та отримувати постійні доходи, їй одній важко утримувати дитину при тому, що дитина потребує додаткових витрат на школу, лікування, придбання одягу та продуктів харчування. Їй невідомо чи має відповідач постійний заробіток, але має певну інформацію, що він отримує доходи в межах від 4 до 5 тисяч гривень. Тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно і такий розмір аліментів буде незначним для відповідача при його доходах. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі і дала свої пояснення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив звернути увагу на те, що у нього на утриманні є дитина від першого шлюбу і на її утримання з нього стягуються аліменти, він має постійний заробіток, оскільки працює охоронцем у ВАТ ЕК « Чернівціобленерго », тому згідний щоб з нього стягувалися аліменти в 1/3 частині від його заробітку. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач дійсно являється батьком дитини [PERSON], [INFO] і це підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Цього не заперечували і сторони по справі. На теперішній час дитина сторін проживає з позивачкою [PERSON] окремо від відповідача, оскільки сторони розірвали шлюб в травні 2013 року і з тих пір спільного господарства не ведуть. На утримання дитини необхідні грошові кошти, однак фактично з моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу, відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка проживаючи з дитиною, немає достатніх умов для належного матеріального утримання дитини, оскільки не працює і сама потребує матеріальної підтримки. Суд вважає, що відповідач як батько дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати і приймати участь у її вихованні, але оскільки самоусунувся від надання матеріальної допомоги, то з нього слід стягнути аліменти на утримання дитини. При цьому суд вважає, що аліменти з відповідача слід стягнути у частці від отримуваних доходів, зокрема в розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на Україні. Вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно не можуть бути задоволені, оскільки відповідач має постійний заробіток та дохід і в змозі надавати необхідну матеріальну допомогу на утримання дитини саме виходячи з отримуваного доходу. При цьому суд бере до уваги і те, що на утриманні у відповідача є ще одна неповнолітня дитина і на її утримання відповідач сплачує аліменти. На підставі викладеного та ст.ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial