Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

25.04.2019 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , а якому просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 300000 грн., а також пеню в розмірі 1183,56 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову позивач вказував, що 12.02.2019 між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно умов якого він передав, а [PERSON] отримав в позику 300000 грн., з обов`язком повного повернення до 12.04.2019 включно. В підтвердження умов договору позики між сторонами укладено письмовий договір позики та розписку про отримання коштів. Свої зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконав, суму позики в строк до 12.02.2019 не повернув, а тому позивач вважав за необхідне стягнути з нього суму боргу за договором позики та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у момент такої затримки розрахунку, за кожен день неповернення за період з 13.04.2019 по 16.04.2019 в розмірі 1183,56 грн. Позивач до суду не з`явився, але його представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, на позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання та за відомим позивачу місцем його проживання (а.с. 15), в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 17, 18, 22, 23). Вказані обставини, відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, беручи до уваги наявність згоди позивача на заочний розгляд справи, дають суду підстави для вирішення справ на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, надавши оцінку доказам дослідженим у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 12.02.2019 між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] - позичальником, укладено письмовий договір позики (а.с. 10). Відповідно до п. 1 Договору позики [PERSON] позичив, а [PERSON] прийняв, грошові кошти в розмірі 300000 грн., з зобов`язанням їх повернення в тій же сумі до 12.04.2019 включно (а.с. 10). Пунктами 2-5 договору визначено, що позику надано в готівці на руки позичальнику, позика вважається наданою з моменту отримання позикодавцем розписки на своє ім`я від імені позичальника. Повернення позики мало бути здійснено в готівковій формі, з підтвердженням відповідною розпискою позикодавця, у строк визначений п. 1 договору, тобто не пізніше 12.04.2019 року включно (а.с. 10). Факт укладення даного договору та передачі коштів в позику, підтверджується розпискою виданою [PERSON] від 12.02.2019, згідно якої він підтверджує факт позики у [PERSON] грошових коштів у розмірі 300000 грн., які зобов`язався повернути до 12.04.2019 (а.с. 11). Умовами договору позики передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором вони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (пункт 6 договору). Згідно з п. 7 договору позики, сторони звільняються від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі з договорів та інших правочинів. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли грошові зобов`язання за договором позики. Позивач вказував на те, що умови договору позики [PERSON] не виконав, позику у визначений договором строк, а саме до 12.04.2019 включно - не повернув, що підтверджується наявністю оригіналу розписки про передачу коштів у [PERSON] (а.с. 30). Відповідач в судове засідання не з`явився, своїм право на заперечення проти позову та подання доказів в спростування вимог позивача не надав, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 300000 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 13.04.2019 по 16.04.2019, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором позики у вигляді пені в розмірі подвійної ставки НБУ сторонами не узгоджувалася, в договорі позики та розписці не передбачалася. Вимоги про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України, в якості відповідальності за порушення грошового зобов`язання за договором позики, як передбачено ст. 1050 ЦК України, позивачем не заявлялися. Беручи до уваги часткове задоволених позовних вимог, розмір судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом, суд

Outcome: partial