Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

24 листопада 2016 року Кредитна спілка «Всеукраїнське народне кредитне товариство» (далі - КС «ВНКТ») звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 01 липня 2008 року між КС «ВНКТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №0572-50-08, з подальшими змінами згідно додаткового договору від 26 листопада 2008 року, відповідно до умов яких остання отримала кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 60,00 % річних, з кінцевим терміном повернення до 26 листопада 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 26 листопада 2008 року між КС «ВНКТ» та [PERSON] укладено договір поруки № 0572-50-08-П, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором за своєчасне повернення кредиту, оплати процентів і погашення неустойки за кредитним договором. КС «ВНКТ» свої зобов'язання виконала, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі 50 000 грн., однак, остання неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором з березня 2010 року, внаслідок чого станом на 23 листопада 2016 року виникла заборгованість на загальну суму 115 224,72 гривень. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 115 224 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 728,38 грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року позов КС «ВНКТ» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «ВНКТ» заборгованість за кредитним договором № 0572-50-08 від 01 липня 2008 року станом на 24 листопада 2016 року в розмірі 115 224,72 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь КС «ВНКТ» судові витрати у розмірі 1 728,38 грн. В інших вимогах відмовлено. В апеляційній скарзі представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, просив змінити рішення шляхом відмови у задоволенні позовних вимог КС «ВНКТ» про стягнення заборгованості внаслідок спливу строку позовної давності. Скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь позивача судових витрат, та ухвалити нове рішення про стягнення з КС «ВНКТ» на користь відповідача [PERSON] судових витрат за подачу апеляційної скарги у розмірі 1901 грн. 20 коп. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на незаконність та необґрунтованість рішення, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги КС «ВНКТ» щодо стягнення заборгованості з [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що в порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором №0572-50-08 від 01 липня 2008 року, з подальшими змінами згідно додаткового договору від 26 листопада 2008 року належним чином не виконувала з березня 2010 року, внаслідок чого станом на 23 листопада 2016 року має заборгованість на суму 115 224,72 грн. яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому суд визнав поважними причини пропущення позивачем позовної давності, а тому порушене право підлягає захисту. З таким висновком суду, апеляційний суд не погоджується виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 01 липня 2008 року між КС «ВНКТ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0572-50-08 з подальшими змінами згідно додаткового договору від 26 листопада 2008 року. Відповідно до умов Кредитного договору та Додаткового договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 60,00 % річних згідно з графіком, з кінцевим терміном повернення до 26 листопада 2013 (а.с. 6-11). Із видатково-касового ордеру № 105 від 02 липня 2008 року, № 306 від 26 листопада 2008 року вбачається, що позивач виконав свої зобов'язання належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти (а.с. 13). У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язання за кредитним договором з березня 2010 року, внаслідок чого станом на 23 листопада 2016 року виникла заборгованість на загальну суму 115 224,72 гривень. При цьому, розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0572-50-08 від 01 липня 2008 року з подальшими змінами згідно з додатковим договором від 26 листопада 2008 року, позивачем не надано. Матеріали справи містять заяву представника [PERSON] - [PERSON] про застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості (а.с. 29-31). В апеляційній скарзі представник [PERSON] - [PERSON] посилається на пропущення позивачем строку позовної давності по пред'явленим вимогам. Судова колегія приймає до уваги дану заяву сторони та зазначає наступне. В позовній заяві представник КС «ВНКТ», а також у суді апеляційної інстанції представник [PERSON] - [PERSON] зазначали, що останній платіж [PERSON] здійснений у березні 2010 року. Однак належних доказів ані суду першої, ані апеляційної інстанції сторонами не надано. За таких підстав, апеляційний суд приймає до уваги графік погашення заборгованості, погоджений сторонами у додатковому договорі від 26 листопада 2008 року до кредитного договору № 0572-50-08 від 01 липня 2008 року, яким визначено дату останнього платежу 26 листопада 2013 року в сумі 1561,37 - тіло кредиту; 79,72 грн. - сума процентів, а всього 1 644,09 грн.(а.с. 6-10). Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина 1 статті 530 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із матеріалів справи КС «ВНКТ» з позовом звернулася 24 листопада 2016 року, таким чином в межах строку позовної давності підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором тільки за листопад 2013 року, а саме 1 644,09 грн., яка складається з тіла кредиту 1564,37 грн. та процентів 79,72 грн. (а.с. 9,10). За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] змінити, зменшивши розмір суми заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь КС «ВНКТ» з 115 224,72 грн. до 1 644,09 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 307 ЦПК України з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь КС «ВНКТ». Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядалося.

Outcome: partial