Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

26.02.2020 акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, що виникла за період з 01.12.2010 по 30.09.2019 включно, в сумі 13462 грн 29 коп. У судовому засіданні представники позивача пред`явлений позов підтримали та наполягали на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав зазначивши, що квартира відповідача обладнана окремим засобом обліку теплової енергії; відповідач у цій квартирі не проживає і не споживає теплову енергію, тому фактично позивачем нараховано заборгованість за опалення місць загального користування будинку (далі - МЗК). Представник відповідача стверджує, що застосована позивачем методика розрахунку плати за опалення МЗК не передбачена чинним законодавством; в під`їзді будинку демонтовані прилади опалення, тому фактично послуги з опалення МЗК позивачем не надаються, в зв`язку з цим нарахування плати є безпідставним. Додатково представник відповідача просив суд застосувати до спірних правовідносин трирічний строк позовної давності та відмовити в позові з наведених в сукупності обставин. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] (далі - Квартира ; а.с. 32, 33). Будинок, в якому знаходиться Квартира, обладнаний будинковим засобом обліку теплової енергії, а Квартира - окремим засобом обліку теплової енергії (а.с. 37). Посилаючись на ухилення відповідача від оплати за послуги з опалення МЗК, позивач просить суд стягнути заборгованість з централізованого теплопостачання, що виникла за період з 01.12.2010 по 30.09.2019 включно, в сумі 13462 грн 29 коп. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, що діяв до 01.05.2019 (далі - Закон № 1875-IV), пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, що діє з 10.12.2017 (далі - Закон № 2189-VIII), надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води належить до комунальних послуг. Згідно з частиною третьою статті 20 Закону № 1875-IV, частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 20.08.2013 сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води (далі - Договір). Пунктом 151 Договору встановлено, що при наявності квартирного обліку теплової енергії або встановленні споживачем індивідуальної системи опалення в квартирі споживач додатково сплачує за опалення місць загального користування згідно нарахувань, відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначеної плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 № 356 (а.с. 34, 35). Статтею 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників віднесено: - затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; - обрання членів правління об`єднання; - питання про використання спільного майна; - затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; - попереднє погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; - визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; - прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; - визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; - визначення обмежень на користування спільним майном; - обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; - прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах. Таким чином, вирішення питання відключення багатоквартирного будинку від системи централізованого опалення не належить до компетенції загальних зборів багатоквартирного будинку. Станом на момент відключення під`їзду будинку [ADDRESS] від централізованої системи опалення діяв Порядок відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок), яким було передбачено обов`язковий розгляд та прийняття з цього питання рішення Міжвідомчою комісією для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, яка утворюється рішенням відповідного органу місцевого самоврядування. По справі встановлено, що під час відключення під`їзду будинку [ADDRESS] встановлена Порядком процедура не дотримана, що свідчить про самовільне відключення цього будинку, що прямо заборонено пунктом 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. За таких обставин, самовільне відключення під`їзду будинку [ADDRESS] від системи централізованого опалення за рішенням загальних зборів його власників, не звільняє відповідача від обов`язку оплати за фактично надані послуги з опалення МЗК. Суд констатує, що застосована позивачем методика розрахунку вартості послуг з опалення МЗК враховує загальну кількість теплової енергії, поставленої до будинку; сукупну кількість теплової енергії, спожитої мешканцями квартир, в яких встановлено внутрішньоквартирні засоби обліку теплової енергії, а також внутрішньобудинкові втрати теплової енергії. Застосована методика є вірною, оскільки забезпечує визначення розміру плати за опалення МЗК пропорційно площ квартир будинку. Частиною першою статті 257 Цивільного кодексу України встановлено трирічний строк позовної давності. За приписом частини четвертої статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач уперше звернувся до суду із заявою про стягнення заборгованості 05.11.2019, проте судовий наказ про стягнення боргу скасовано ухвалою судді від 20.11.2019 (а.с. 4). Виходячи з цього, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.10.2010 по 30.09.2016 включно в розмірі 4377 грн 42 коп. (а.с. 7) є такою, що подана поза межами загального строку позовної давності. Враховуючи те, що позивач не надав суду доказів наявності поважних причин для пропуску ним загального строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, вимога про стягнення боргу за період з 01.10.2010 по 30.09.2016 включно в розмірі 4377 грн 42 коп. не підлягає задоволенню. Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 включно в розмірі 9084 грн 87 коп. /13462.29 - 4377.42/. Таким чином, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позов задоволено судом на 67.5% /9084.87 : 13462.29 х 100/, на підставі положень частини першої статті 141 ЦПК України сплачена позивачем сума судового збору підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1418 грн 85 коп. /2102 х 0.675/ .

Outcome: partial