Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

25 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові зазначено, що 10 липня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. [INFO] в них народилася донька - [PERSON] . 14 січня 2014 року за рішенням суду шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірваний та стягнуті аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини. 09 серпня 2019 року між нею та [PERSON] укладений шлюб. З того часу вони проживають разом, ведуть спільне господарство та дитина [PERSON] вважає [PERSON] своїм батьком. Зазначає, що відповідач [PERSON] , починаючи з січня 2014 року проживає окремо в іншому місті, батьківських обов`язків по відношенню їхньої доньки не виконує, не бере на себе зобов`язань щодо матеріального забезпечення дитини, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною в подальшому освіти. Крім того, з січня 2014 року, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти, але має заборгованість по аліментам. Вказує, що вихованням дитини займається вона та її чоловік [PERSON] , дитина знаходиться на їхньому повному утриманні, займається в дошкільних навчальних закладах. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. З огляду на викладене, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі., просила його задовольнити, також пояснила, що ніколи не здійснювала перепон в спілкуванні відповідача та доньки, навпаки, була ініціатором їх спілкування, повідомляла відповідачу про стан здоров`я дитини, просила коштів на операцію дитини, однак відповідач після операції, а це було приблизно п`ять років назад, поцікавився як дитина, і після цього перестав з нею спілкуватися, змінив телефона, а в соцмережах видалив її з друзів. В судовому засіданні допитана малолітня [PERSON] в присутності своєї матері та представника органу опіки та піклування повідомила, що їй дев`ять років, навчається у школі № 11 у м. Слов`янську. Проживає разом з мамою та вітчимом, якого називає по імені « [PERSON] », а а також маленькою сестричкою. Вітчим ставиться до неї добре, не свариться на неї, іноді грається, коли є час. Вказує, що батька вона не бачила давно, він приходив на перший дзвоник у першому класі, з якоюсь невідомою їй жінкою, наразі із важко буде його впізнати. Був час, коли вона спілкувалася з ним по телефону, який він їй подарував, а потім перестав дзвонити. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради міської ради Щука О. В. в судовому засіданні надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який підтримала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання [PERSON] зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 04 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25 березня 2020 року справу було призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 08 липня 2020 року було постановлено заочне рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно із рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. За рішенням суду від 14 січня 2014 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку(доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с. 7, 7 з.б.). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецької області, 09 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] »(а.с.13). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 22-15/3-5101 від 30 серпня 2019 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно із актом про фактичне проживання № 307 від 12 листопада 2019 року, складеним керівником мікрорайону «Лимани», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] ніякої участі у вихованні дитини не приймає, його місце знаходження невідоме(а.с.9). Згідно із довідкою Слов`янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 11 Слов`янської міської ради, [PERSON] , батько учениці 3-Б класу [PERSON] , батьківські збори не відвідує, зв`язок з класним керівником не підтримує(а.с.10). Згідно із довідкою про заборгованість по аліментам АСВП № 53468275/54621, наданою Слов`янським міськрайонним відділом ДВС у Донецькій області, заборгованість по аліментам у [PERSON] за період з 22 лютого 2017 року по 31 жовтня 2019 року складає 46112 грн.(а.с.11). Згідно із висновком органу опіки та піклування Слов`янської міської ради по суті спору, малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні дитини участі не приймає, не турбується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. [PERSON] не спілкується з малолітньою дитиною, не надає допомоги у утриманні дитини, має борг зі сплати аліментів. Не дарує подарунків на дні народження та інші свята. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги приймалися факти само ухилення від виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] щодо виховання та утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 12 лютого 2020 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився та не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачкою доведений факт самоусунення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач не піклується про свою доньку, не відвідує її, долею, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, матеріальної допомоги не надає та жодних заходів для спілкування з дитиною не здійснює. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] .. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька із дитиною. Суд також зважає на пояснення самої дитини у судовому засіданні, яка вказує, що батька вона не бачить, він її не відвідує, до школи не приходить. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] , від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його доньки. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини [PERSON] та його задоволення у повному обсязі. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. який був сплачений нею при зверненні до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved