Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

24.07.2019р. до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи - [PERSON] та [PERSON] , де просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування цієї вимоги зазначив, що одночасно із третіми особами [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , в якому були зареєстровані та проживали відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 2001 року у даному житловому приміщенні не проживають, а тому втратили право на його користування. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, у поданих заявах просять справу розглянути за їх відсутності, позов визнають, не заперечують проти його задоволення. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, у поданих заявах просять справу розглянути за їх відсутності, позов підтримують, та просять його задовольнити. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.2 ст.247 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав: Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.12.1998р. Виконкомом Калинівської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 14.12.1998р. [NUMBER], та зареєстрованого 18.12.1998р. в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за реєстровим номером 124/212, є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житловик» Калинівської міської ради Вінницької області № 134967 від 23.07.2019р., у цьому житловому приміщенні в передбаченому законом порядку зареєстровані в якості членів сім`ї власника (співвласника, наймача) житла, а саме [PERSON] , [INFO] (онук) та [PERSON] , [INFO] (онук). Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у період з 2001 року по теперішній час за вказаною адресою, підтверджується письмовим актом обстеження житлово-побутових умов від 23.07.2019р. КП «Житловик» Калинівської міськради. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] , не є співвласником спірного житла, добровільно покинув квартиру [ADDRESS] , виїхавши на територію Російської Федерації, де 19.09.2008р. зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] (довідка від 23.05.2018р.), суд вважає, що останній втратив право на користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому без поважних причин понад один рік. Відповідачем [PERSON] не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для його законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідач не звертався. За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі. Відносно позовної вимоги в частині визнання втратившим право користування житлом відповідача [PERSON] , який є співвласником спірного житла, то в цій частині позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Норми статті 346 ЦК України передбачають підстави для припинення права власності, зокрема право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Частина 2 статті 405 ЦК України не передбачає можливості позбавлення права користування квартирою особи, яка є її співвласником. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення права власності [PERSON] на вказану квартиру. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] цивільного позову в частині визнання його таким, що втратив право користування на належне йому майно, суперечить вимогам закону, підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи лише з позиції останнього, не має. На підставі викладеного,

Outcome: partial