Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

24.10.2017р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Покровської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог поданої в судовому засіданні 23.11.2017р., просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 13 по вул. Степовій в селі Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області після смерті [PERSON], померлої 05.11.2010р. в селі Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області. Позов мотивований тим, що вона є спадкоємцем за заповітом вказаного майна, але, враховуючи, що [PERSON] успадкувала цей будинок після смерті [PERSON] та не отримала у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом та не встигла зареєструвати на вказаний житловий будинок право власності, вона не може в нотаріальному порядку оформити своє спадкове майно. 26.09.2017р. державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що і було підставою звернення з цим позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 23.11.2017р. звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчив матеріали справи, заслухав пояснення позивача, а також враховуючи те, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 25.08.2010р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 123259 від 26.08.2010р. За життя, а саме 16.04.2008р. [PERSON] заповів [PERSON] все майно, яке на день смерті йому належало, де б воно не було і з чого воно не складалось. Заповіт [PERSON] від 16.04.2008р. посвідчений секретарем Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області [PERSON] 16.04.2008р., реєстровий номер 157. Так, судом встановлено, що за життя [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 763238 від 25.12.2009р. та серії ЯК № 763239 від 25.12.2009р. належали земельні ділянки площею 0,2320 га, кадастровий номер 4822380805:01:015:0002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та площею 0,25 га, кадастровий номер 4822380805:01:015:0001, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області. Згідно довідки Покровської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 574 від 04.10.2017р. житловий будинок по вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області на момент смерті [PERSON] належав останньому на праві приватної власності. З досліджених в судовому засіданні оригіналів матеріалів інвентарної справи на житловий будинок розташований по вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області, зокрема оригіналу свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок виданого 17.01.1991р. Виконавчим комітетом Гуляницької сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області, судом встановлено, що вищевказаний житловий будинок належав [PERSON] Згідно звіту № 1199 про оцінку житлового будинку станом на 30.10.2017р. ринкова вартість останнього становить 8 008 грн. 00 коп. 05.11.2010р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 123269 від 08.11.2010р. За життя, а саме 06.09.2010р. [PERSON] заповіла позивачу все майно, яке на день смерті її належало, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось. Заповіт від 06.09.2010р. посвідчений секретарем Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області [PERSON] 06.09.2010р., реєстровий номер 48. Як встановлено судом 20.06.2011р. після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита спадкова справа № 102/2011. На підставі ст. 1276 ЦК України позивач, як спадкоємець за заповітом після [PERSON], яка, в свою чергу була спадкоємцем за заповітом після [PERSON], успадкувала після останнього наступне майно: - кошти, а саме вклади загальною вартістю 30 372 грн. 62 коп. (свідоцтво про право на спадщину від 08.10.2012р., зареєстроване в реєстрі № 1-729), що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 31933909 від 08.10.2012р.; - автомобіль марки ВАЗ-2121, 1981 року, двигун № [NUMBER], шасі та кузов № [NUMBER], реєстраційний номерний знак 97-57 НИУ, який належав [PERSON] на підставі технічного паспорта серії АМ № 470687, виданого Первомайським МРЕВ Миколаївської області 12.09.1981р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.06.2011р., зареєстрованим в реєстрі № 1-611; - земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4822380805:01:015:0001, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області, та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 763239 від 25.12.2009р., право власності на яку в подальшому зареєстровано за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.09.2017р., зареєстрованим в реєстрі № 621, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 49035131 від 09.09.2017р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96824858 від 10.09.2017р.; - земельну ділянку площею 0,2320 га, кадастровий номер 4822380805:01:015:0002, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області, та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 763238 від 25.12.2009р., право власності на яку в подальшому зареєстровано за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.09.2017р., зареєстрованим в реєстрі № 622, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 49035170 від 09.09.2017р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96824848 від 10.09.2017р. Також судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] позивач як спадкоємець за заповітом успадкувала наступне майно: - кошти, а саме вклади загальною вартістю 13 904 грн. 50 коп., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.10.2012р., зареєстрованим в реєстрі № 1-730; - земельну ділянку площею 1,84 га, кадастровий номер 4822380800:01:000:0417, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 909292 від 06.12.2007р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.06.2011р., зареєстрованим в реєстрі № 1-608. Постановою від 26.09.2017р. державним нотаріусом Врадіївської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Степова, 13, с. Филимонівка Врадіївського району Миколаївської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач вчасно подала до нотаріальної контори заяву, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Відповідно ч. 7 ст. 16 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. За вимогами ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне\~ визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON], окрім позивача, яка є\~ спадкоємцем за заповітом, ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, а позивач не має іншої можливості, аніж у судовому порядку, поновити своє право на спадкове майно, яке у неї виникло у зв'язку із смертю [PERSON], яка прийнявши спадщину після [PERSON] не встигла за життя зареєструвати вказане право в порядку визначеному чинним законодавством, а відтак право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: approved