Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

25 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати протиправною відмову [PERSON] органу Жовтоводської міської ради щодо неможливості надання їй дозволу на приватизацію квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Маяковського, б. 123, кв.69. Визнати за нею право на приватизацію квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Маяковського, б. 123, кв.69. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що, на її думку вона має право на приватизацію спірної квартири з моменту отримання ордеру та вселення в цю квартиру та не втратила це право і по день звернення до суду. Але, [PERSON] комітет Жовтоводської міської ради своїм листом відмовив їй у наданні дозволу на приватизацію квартири у звязку із відсутністю у неї реєстрації постійного проживання у [INFO]. У послідуючому, позивач через своїх повноважних представників намагалася змінити предмет позову, змінити первісного відповідача належним відповідачем, клопотала про залучення в якості третіх осіб [PERSON], [PERSON], про виклик у судове засідання свідків, але у цих клопотаннях їй було відмовлено ухвалою суду від 14 травня 2018 року. /а.с. 253-255/ В судовому засіданні повноважний представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, пояснивши суду, що незважаючи на те, що позивач знялася з реєстрації у спірній квартирі, вона не залишала спірної квартири, оплачувала комунальні послуги, тому, на його думку, остання має право на приватизацію спірної квартири, оскільки вважає, що право осіб на приватизацію не повязується з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, а повязується з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. Сама позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] комітету Жовтоводської міської ради проти позову заперечувала, просила в задоволені позовних вимог відмовити, посилалась на підстави викладені у відзиві. Інші сторони у судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Положеннями ст.\~4\~ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема:\~Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій». Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 8 цього ж Закону\~ передбачені органи, на які покладено приватизацію та оформлення права власності. Відповідно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. В той же час, з аналізу положень ч.2 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~вбачається, що право на приватизацію не є безумовним. Однак відмова органу приватизації має бути відповідним чином обґрунтована та вмотивована законними підставами. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до інформації Управління житлово-комунального господарства, капітального будівництва, комунальної власності та регулювання земельних відносин Жовтоводської міської ради квартира [ADDRESS] є неприватизованою. /а.с.65 т. 1/ Як встановлено у судовому засіданні, згідно ордеру на житлове приміщення № 82 серія №506, виданого [PERSON] комітетом Жовтоводської міської ради, останній виданий [PERSON] з сімєю з чотирьох осіб, на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення [PERSON] комітету ради народних депутатів м. Жовті Води від 21 квітня 1989 року №146. /а.с.12 т.1/ Відповідно до копії лицевого рахунку №60339 від 21.04.1999 року в спфірній квартирі окрім [PERSON] були зареєстровані члени її сімї [PERSON] чоловік, [PERSON] син та [PERSON] донька. Всі зареєстровані у [INFO] особи, включаючи і головного квартиронаймача [PERSON] вибули зі спірної квартири. /а.с.23 т.1/ Як вбачається з копії паспорта [PERSON], остання була зареєстрована у спірній квартирі з 1 червня 1999 року. Однак 09.01.2014 року вона знялася з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], б. 123, кв. 69 та вибула у м. Київ, де 22.05.2014 року зареєструвалась за адресою [ADDRESS]. Та стала там на облік в пенсійний фонд. /а.с.14-20 т.1, а.с.58 т.2/ Згідно листа виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 22.05.2017 року на звернення [PERSON], 10.05.2017 року щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання за адресою [INFO], останній було відмовлено у наданні дозволу на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. У своєму листі відповідач посилався на те, що відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень Української РСР» ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів з дати його видання. На підставі отриманої інформації, від КП ВЖРЕО, спірна квартира є вільною і підлягає розподілу громадянам, потребуючим поліпшення житлових умов. /а.с.79 т.1/ Також 10.05.2017 року [PERSON] звернулась до міського голови [PERSON] із заявою про надання дозволу на приватизацію спірної квартири./а.с.21 т. 1/ Однак, своїм листом від 29.05.2017 року [PERSON] комітет Жовтоводської міської ради відмовив [PERSON] у наданні дозволу на приватизацію спірної квартири у звязку із відсутністю у неї реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS]./а.с.22/ Така відмова [PERSON] комітету Жовтоводської міської ради у наданні [PERSON] дозволу на приватизацію спірної квартири, на думку суду є обґрунтованою, що знайшло своє підтвердження дослідженими судом доказами. Так, стаття 107 Житлового кодексу України визначає, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сімї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача на членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Пункт 11 постанови пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначає, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач, або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Причини відсутності не мають значення, якщо така відсутність продовжувалась до 6 місяців. Судом встановлено, що позивач [PERSON] добровільно залишила надане їй житлове приміщення за адресою м. Жовті Води вул. Маяковського, б. 123, кв. 69 знявшись з реєстрації та обравши інше місце проживання де і була зареєстрована. На момент зняття з реєстрації позивача [PERSON] з місця проживання у спірній квартирі, окрім неї зареєстрованих членів родини у квартирі не було, про що свідчить досліджена судом копія лицевого рахунку. Так, знявшись з реєстрації місця проживання у спірній квартирі та вибувши на постійне проживання в м. Київ, [PERSON] фактично втратила право користування спірним житловим приміщенням саме з 09.01.2014 року. Саме з цієї дати договір найму житлового приміщення, укладений нею на підставі ордеру, вважається розірваним. Обставин, які б свідчили про те, що за позивачкою збереглося право на спірне житло судом не встановлено. Щодо тверджень представника позивача про те, що [PERSON] постійно проживає та користується спірним житлом, а тому має право на його приватизацію то необхідно зазначити наступне. Відповідно до службової записки начальника відділу державної реєстрації за адресою [ADDRESS] не зареєстровано місце проживання жодної особи. /а.с. 102 т. 1/ Відповідно до листа КП «ВЖРЕО» від 04.08.2017 року квартира №69 у будинку №123 в м. Жовті Води по вул. Маяковського числиться як звільнена з 09.01.2014 року. /а.с.103/ Відповідно до акту проведення інвентаризації нерухомого майна з метою виявлення безхазяйного майна на території м. Жовті Води від 19.12.2017 року комісією було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та виявлено, що в ній проживає громадянка [PERSON] з чоловіком та двома неповнолітніми дітьми. З її слів вони проживають в квартирі близько 2-х років згідно договору, укладеного з квартиронаймачем [PERSON]Ю, сплачують комунальні послуги та виплачують кошти за квартиру, яку мають намір викупити у [PERSON] На прохання комісії показати договір [PERSON] його не надала, зазначивши, що не знайшла. /а.с.230 т.1/ Відповідно до акту від 08.05.2018 року квартира [ADDRESS] зачинена. Зі слів сусідки з квартири № 67 більше року тому до квартири №69 заїхала молода сімя яка близько неділі тому виїхала з квартири. /а.с.232 т.1/ Так, судом встановлено, що позивач [PERSON], яка з 2014 року втратила право користування спірною квартирою, ще й вчиняла незаконні дії, щодо її передачі стороннім особам, отримувала від них плату за житло, отримувала кошти за продаж в майбутньому цієї квартири, хоча вона не мала права її продавати, оскільки не являється власницею цієї квартири. Також, даними актами факту постійного проживання самої [PERSON] встановлено не було. Факт не проживання позивачки в квартирі також підтверджується актом працівників КП «Жовтоводський водоканал» від 21.05.2018 року. /а.с.36 т.2/ Договори [PERSON], укладені з комунальними службами м. Жовті Води, надані нею як докази свого проживання у спірній квартирі не беруться судом до уваги, оскільки деякі з них укладені вже після того, як позивачка звернулась до суду з даним позовом. Заборгованість з комунальних послуг також позивачем стала погашатись в період розгляду справи судом. Письмові пояснення свідків, долучені представником позивача до матеріалів справи, також є неналежними доказами по справі, оскільки судом особи цих свідків не встановлювались та не перевірялись. Таким чином, враховуючи, що позивач не є квартиронаймачем спірної квартири та втратила право користування житловим приміщенням у звязку із добровільним зняттям з реєстрації по квартирі [ADDRESS] та обрання іншого місця проживання, суд вважає що є всі підстави для відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed