Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

26.11.2018 р. [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.01.1990 року на підставі договору дарування будинку, укладеного між нею - [PERSON] та [PERSON] (який є батьком Позивача і попереднім власником будинку), до позивача перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1321 га кадастровий номер [NUMBER] ), що належить на праві власності Позивачу, що підтверджується свідоцтвом про право власності №[NUMBER] від 24.09.2014 р. До об`єкту нерухомого майна - будинку, згідно договору дарування та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень входить: А - житловий будинок 1968 року побудови, під а - погріб, Б- сарай, В - вбиральня, Д - погріб, Ж - сарай, 3 - вбиральня, під Ж - погріб, №1-4 - огорожа, Ш - скважина. Загальна площа - 107,8 кв.м., житлова площа - 53,5 кв.м. На момент набуття права власності на зазначений будинок позивачем, в будинку проживали та були зареєстровані позивач та її батько [PERSON] . Крім того, в будинку також проживала мати позивача - [PERSON] , з неповнолітнім на той час сином - [PERSON] . Позивач з сім`єю займали частину будинку, загальною площею - 60,2 кв.м., з яких жилої площі - 27,7 кв.м. В іншій частині будинка, загальною площею 47,1 кв.м. проживала та вела окреме господарство її мати - [PERSON] . Фактично в будинку проживало та господарювало окремо один від іншого дві сім`ї - сім`я Позивача та сім`я її матері - [PERSON] , яка у відповідності до ст. 156 Житлового кодексу УРСР користувалася жилим приміщенням нарівні з власником будинку. 01 жовтня 2009 року помирає мати Позивача - [PERSON] . Після її смерті, між Позивачем та Відповідачем-1 склалися напружені відносини. Вважає, що відповідач-1 - [PERSON] , який втратив право на користування житловим будинком позивача не побажав звільняти будівлю та заявив про те, що буде в судовому порядку вимагати визнання права власності на ці приміщення як на спадкове майно, що залишилось після померлої матері та звернувся в суд. В Макарівському районному суді Київської області було розглянуто цивільні справи №370/1179/15-ц та № 370/2449/16-ц та винесені рішення, якими у задоволені вимог Відповідача-1 щодо визнання права власності на частину Будинку та оскарження правовстановлюючих документів було відмовлено. На даний час, Позивач є належним і єдиним власником Будинку . На даний час, в частині житлового будинку, що належить Позивачу безпідставно проживають та користуються ним відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Частина прибудинкової території огорожена таким чином, що Позивач не має доступу до займаних відповідачами приміщень, прибудинкової території та підсобних будівель. Крім того, як стало відомо Позивачу, [PERSON] безпідставно користується у власних інтересах будинковою книжкою, яка вважалася Позивачем втраченою та вносить в неї інформацію про реєстрацію третіх осіб без відома власника будинку - Позивача. Позивач вважає, що на даний час відповідачі втратили право користування жилими приміщеннями так як не є членами сім`ї Позивача у розумінні житлового законодавства (ст. 156 ЖК УРСР), спільне господарство разом з Позивачем не ведуть, угоди про безоплатне користування житлом та іншим майном, Позивачем з відповідачами не укладалася. Позивач, намагаючись вирішити спірне питання мирним шляхом, запропонувала Відповідачу-1 укласти договір найму житла та користуватися майном на договірних підставах, сплачуючи кошти за користування житлом, однак відповідач-1 таку пропозицію відкинув та продовжує безпідставно користуватися житлом Позивача, а також здійснює перепони у користуванні прилеглої до будинку земельною ділянкою та підсобними приміщеннями. Крім того, Відповідач-1, без погодження з Позивачем здійснив протиправне підключення займаних ним приміщень до електромережі з сусіднього подвір`я, чим наражає на небезпеку знищення майна Позивача, а Відповідач-2 без дозволу Позивача на займаному подвір`ї здійснює діяльність з розведення свійських птахів для подальшої реалізації, чим погіршує стан прибудинкової території та використовує її не за призначенням. Тому позивач просить суд: визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування частиною будинку, придомової території та підсобних приміщень за адресою [ADDRESS] ; усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні частини жилого будинку, господарчих та побутових будівель і споруд власником, шляхом зняття з реєстрації та примусового виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.01.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Вказаною ухвалою сторонам у справі встановлено строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, а третій особі строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву. Також вказаною ухвалою, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано від Макарівської селищної ради Київської області інформацію про осіб, які зареєстровані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказані відомості судом отримано 23.05.2019 р. 27.02.2019 р. від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позов, а також клопотання про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від позивача відповіді на відзив до суду не надходило. Ухвалою суду від 04.03.2019 р. справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації. Призначено підготовче засідання на 03.04.2019 р., яке в подальшому відкладено на 24.04.2019 р. Ухвалою суду від 24.04.2019 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.05.2019 р. У судовому засіданні 24.05.2019 р. позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судовому засіданні 24.05.2019 р. відповідач [PERSON] (який також є законним представником відповідача [PERSON] ) його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Також, відповідач пояснив, що у житловому будинку з якого його хоче позбавити права користування позивач він проживає з народження. Також він у ньому зареєстрований, разом з ним на сьогоднішній день проживає його сім`я: дружина - [PERSON] та їх син [PERSON] Іншого житла не має, причини, з яких позивач хоче позбавити його та членів його сім`ї права користування житлом є безпідставними. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 24.05.2019 р. позовні вимоги не визнала. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Макарівської районної державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника. Інші учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] , який є сином [PERSON] , з народження безперервно проживає за адресою: [ADDRESS] . Підставою його вселення до вказаного будинку, а пізніше реєстрації у ньому, слугувало те, що у ньому була зареєстрована його мати [PERSON] Після одруження з [PERSON] стали проживати його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] Також у цьому будинку проживає позивач [PERSON] , яка на сьогоднішній день є власником будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] з народження проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та їх малолітній син - відповідач [PERSON] з часу вселення до житлового будинку по даний час безперервно проживають у ньому. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 30.01.1990 року на підставі договору дарування будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (який є батьком Позивача і попереднім власником будинку), до позивача перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1321 га кадастровий номер [NUMBER] ), що належить на праві власності Позивачу, що підтверджується свідоцтвом про право власності №[NUMBER] від 24.09.2014 р. До об`єкту нерухомого майна - будинку, згідно договору дарування та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень входить: А - житловий будинок 1968 року побудови, під а - погріб, Б- сарай, В - вбиральня, Д - погріб, Ж - сарай, 3 - вбиральня, під Ж - погріб, №1-4 - огорожа, Ш - скважина. Загальна площа - 107,8 кв.м., житлова площа - 53,5 кв.м. На момент набуття права власності на зазначений будинок позивачем, в будинку проживали та були зареєстровані позивач та її батько [PERSON] . Крім того, в будинку також проживала мати позивача - [PERSON] , з неповнолітнім на той час сином - [PERSON] . Позивач з сім`єю займали частину будинку, загальною площею - 60,2 кв.м., з яких жилої площі - 27,7 кв.м. В іншій частині будинка, загальною площею 47,1 кв.м. проживала та вела окреме господарство її мати - [PERSON] . Фактично в будинку проживало та господарювало окремо один від іншого дві сім`ї - сім`я Позивача та сім`я її матері - [PERSON] , яка у відповідності до ст. 156 Житлового кодексу УРСР користувалася жилим приміщенням нарівні з власником будинку. [INFO] померла мати Позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Позивач вказала, що після смерті матері, між Позивачем та Відповідачем-1 склалися напружені відносини. Вважає, що відповідач-1 - [PERSON] , втратив право на користування житловим будинком позивача, не побажав звільняти будівлю та звертався до суду з позовом про визнання права власності на ці приміщення як на спадкове майно, що залишилось після померлої матері. Також, судом встановлено, що на розгляді Макарівського районного суду Київської області перебувала справа №370/1179/15-ц, за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області про визнання рішення виконавчого комітету незаконним, визнання свідоцтва на право власності та договору дарування недійсним, визнання права власності на спадкове майно, та за за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом. Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29.08.2016 р. у справі №370/1179/15-ц, вирішено: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовити в задоволенні позову до [PERSON] , [PERSON] , Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області про визнання рішення виконавчого комітету незаконним, визнання свідоцтва на право власності та договору дарування недійсним, визнання права власності на спадкове майно. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити: визнати за [PERSON] , [PERSON] як за спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку у частці 0,636 гектарів від основного розміру земельної ділянки у розмірі 3,1801 гектарів за кожною. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.11.2016 р., вказане вище рішення суду від 29.08.2016 р. скасовано та в частині первісного позову - відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Також, [PERSON] з приводу вчинення неправомірних дій з боку [PERSON] зверталася до Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області, проте працівниками міліції ознак кримінального правопорушення не виявлено, зазначено, що в даному випадку містяться ознаки цивільно-правових відносин. У відзиві на позов, відповідач [PERSON] заперечуючи позовні вимоги посилавсь на їх безпідставність та необґрунтованість, не погоджуюсь з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову. Так, відповідач вказав, що у позові [PERSON] , посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, заявляє вимоги про: 1)визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування частиною будинку, при домової території та підсобних приміщень за адресом: [ADDRESS] ; 2)усунення перешкод в користуванні та розпорядженні частини жилого будинку, господарчих та побутових будівель і споруд власником, шляхом зняття реєстрації та примусового виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку за адресом: [ADDRESS] . На сьогоднішній день, житловий будинок, власником якого є позивач, та в якому проживає відповідач зі своєю сім`єю має адресу: [ADDRESS] був набутий за час шлюбу подружжям [PERSON] , матері позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , та [PERSON] - батька позивачки, шлюб яких було розірвано рішенням народного суду Макарівського району Київської області від 07.03.1972 р.(справа №2-90, про що додав копію рішення). Цим же рішенням суду визнано за [PERSON] право власності, зокрема, на 7/13 частини вказаного вище будинку за адресою: [ADDRESS] , на 1/2 частину сараю, а за [PERSON] - право власності, зокрема, на 6/13 домоволодіння по [ADDRESS] , на 1/2 частину сараю, погреб. В рішенні Апеляційного суду Київської області від 10.11.2016 р. (справа 370/1179/16-ц, копію якого додано позивачкою до позовної заяви) зазначено, що діючий на той час (1972 рік) Цивільний кодекс УРСР 1963 року не пов`язував виникнення права власності на нерухоме майно із державною реєстрацією цих прав і не містив таких норм, право власності в [PERSON] на 7/13 частин будинку виникло з моменту набрання рішенням народного суду Макарівського району законної сили. Апеляційним судом Київської області в зазначеному рішенні від 10.11.2016 р. також встановлено, що рішенням Макарівської селищної ради народних депутатів від 21 січня 1981 року було затверджено акт прийняття до експлуатації будинку по [ADDRESS] і визнано за [PERSON] право власності на цілий будинок. На підставі законного рішення на ім`я [PERSON] 21 березня 1981 року виконавчим комітетом Макарівської селищної ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, який у подальшому (30.01.1990 р.) був подарований [PERSON] . Разом з тим, він, як відповідач [PERSON] , народився [INFO] , відразу після народження був вселений до своєї матері [PERSON] , а пізніше зареєстрований у вказаному вище будинку (довідки Макарівської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи від 15.02.2019 р. № 558, № 559). При цьому на вселення [PERSON] , відповідно ч.2 ст.156 ЖК України, не вимагалася згода власника будинку. Отже, він набув право користування житловим приміщенням у встановленому законом порядку. 20.10.2007 р. він - [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) - Відповідач 2, яка разом із своїм сином [PERSON] ( [INFO] ) і стала членом його сім`ї [PERSON] та його матері [PERSON] , що стверджується актами від 15.02.2019 р. складених депутатом Макарівської селищної ради, довідкою Макарівського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа 1 ступеня - районна гімназія» про навчання [PERSON] з 2007 р. по 2015 р., сімейними фото, які містяться в матеріалах справи. В позовній заяві [PERSON] визнає, що сім`я позивача та сім`я її матері [PERSON] , у відповідності до ст. 156 ЖК України, користувалася жилим приміщенням нарівні з власником будинку. У 2009 р. мати сторін [PERSON] померла, проте відповідач [PERSON] надалі разом зі своєю сім`єю продовжив проживати в будинку по [ADDRESS] . Також, [INFO] у відповідачів [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 560 від 15.02.2019 р. - зареєстрований за адресою [ADDRESS] (з 03.07.2018 р. по даний час) відповідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. В позовній заяві позивачка стверджує, що оскільки [PERSON] та інші відповідачі втратили право користування жилими приміщеннями, так як не є членами сім`ї позивача у розумінні житлового законодавства (ст.156 ЖК України), оскільки господарство разом з позивачем не ведуть, угоди про безоплатне користування житлом та іншим майном з позивачем з відповідачами не укладався. При цьому, як на підставу втрати відповідачами права користування житлом позивачка посилається на ст. 405 ЦК України. Проте з викладеним вище, [PERSON] не погоджується, а саме із заявленою позивачкою вимогою про визнання його та відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, втратили право користування частиною будинку, придомової території та підсобних приміщень за адресою: [ADDRESS] , оскільки на 2 статті 405 ЦК України передбачає втрату членом сім`ї власника житла права на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження підстав втрати відповідачами права користування житловим приміщенням в будинку по [ADDRESS] позивачка не зазначає жодних доказів і не додає їх до позовної заяви. Натомість вони - відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітній син - відповідач [PERSON] з часу вселення до житлового будинку по даний час безперервно проживали та проживають в ньому наразі, що стверджується в т.ч. наведеними вище актом, складеним депутатом Макарівської селищної ради, довідкою про навчання, довідкою про реєстрацію місця проживання особи; показами свідків, що свідчать про те, що відповідачі не були відсутні за адресою [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, між ними та позивачкою, як власником житла, не було встановлено іншої підстави втрати права на користування цим житлом. Отже, визначені ст. 405 ЦК України підстави визнання відповідачів такими, що втратили право користування частиною будинку, придомової території та підсобних приміщень за адресою: [ADDRESS] - відсутні. В той же час [PERSON] фактично визнає право відповідачів користування належним їй вказаним вище майном, оскільки, як зазначено в позовній заяві, вона пропонувала укласти з нею договір найму та надалі користуватися майном на договірних підставах. Проте недосягнення згоди між позивачкою та відповідачами щодо укладення договору найму та його умов, згідно діючого законодавства, може бути предметом інших позовних вимог, а не є підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування частиною будинку, придомової території та підсобних приміщень, зняття реєстрації та їх примусового виселення з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачкою в позові не зазначено визначену законом підставу виселення відповідачів, наведені позивачкою норми законодавства виселення не передбачають. Право користування відповідачами житлом за вказаною вище адресою не порушує визначений ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принцип непорушності права приватної власності а визначені ст.ст. 319, 321 ЦК України права позивачки, як власника житлового будинку по [ADDRESS] , позивачкою не зазначено в позові та не надано доказів порушення відповідачами її права власності на житловий будинок з надвірними будівлями. Крім того, слід зазначити, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] не мають у власності будь-якого житла, житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] є єдиним їхнім місцем проживання. Також відповідачі вказують, що житлове приміщення за адресою зазначеної в паспорті реєстрації [PERSON] належить [PERSON] (мати відповідача-2), у ньому проживає [PERSON] , переїзд та вселення до нього відповідачів є неможливим у зв`язку з відсутністю згоди власника на вселення всієї сім`ї відповідачів, суперечитиме їхнім інтересам, які проживають в будинку в [ADDRESS] протягом багатьох років, працюють за місцем проживання, та інтересам малолітнього [PERSON] , який проживає у вказаному житловому приміщенні з народження та навчається в школі за місцем проживання. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачка також стверджує в позові, що відповідач [PERSON] створює небезпеку знищення її майна, а відповідачка [PERSON] здійснює діяльність і розведення свійських птахів для подальшої реалізації, чим погіршує стан прибудинкової території та використовує її не за призначенням. Разом з тим в позовній заяві не наведено посилання на докази та їх не додано на підтвердження вказаних позивачкою обставин, відповідачами такі твердження не визнаються. Позивач також стверджує, що її сім`я, яка складається з неї та двох різнополих дітей, займає дві жилі кімнати, площею 12,1 м.кв. та 15,6 м.кв., для поліпшення житлових умов потребує додаткової площі, саме тієї, що займають відповідачі. При цьому позивачка посилається на визначену ст. 47 ЖК України встановлену в Українській РСР норму житлової площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Такі доводи відповідачем [PERSON] заперечуються оскільки зазначена норма закону застосовується у взаємозв`язку з правилами ст. 48 ЖК України, визначає максимальний, а не мінімальний розмір жилої площі, відноситься до Глави 2 ЖК України, норми якої стосуються надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового значення, та не розповсюджуються на правовідносини сторін. Крім того, житловий будинок по [ADDRESS] , фактично має більшу житлову площу, ніж зазначено позивачкою в позовній заяві, складається з чотирьох житлових кімнат, та добудованої кухні які використовуються [PERSON] для проживання свого та її двох дітей; у зв`язку із виконанням позивачкою, як власником, робіт з перепланування та переобладнання житлового будинку жилого приміщення, що підтверджується зафіксованим фотозйомкою теперішнім виглядом будинку (фото додається) та спростовує дані, які містяться в доданій до позову копії технічного паспорту 1997 р. Проте позивачка на власний розсуд не здійснює дій, направлених на оформлення у встановленому законодавством порядку прибудови до житлового будинку. З наданої на запит суду інформації про зареєстрованих відповідачів в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та на якій правовій підставі, Макарівською селищною радою Київської області вказано, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» змінено правила і процедури здійснення реєстрації місця проживання громадян. Органи реєстрації здійснюють реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, та вносять інформацію до реєстру територіальної громади (який створюється, ведеться та адмініструється відповідним органом реєстрації для обліку осіб, які проживають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці) з внесенням надалі відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюються Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03. 2016 № 207 (надалі Постановою №207). 03 липня 2018 року до Макарівської селищної ради надійшла заява від гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.08.1998 року по даний час, щодо реєстрації його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] за вище вказаною адресою. Мама дитини, [PERSON] . [INFO] , за відомостями Макарівської селищної ради не зареєстрована на території Макарівської селищної ради. 03 липня 2018 року відділом державної реєстрації Макарівської селищної ради була здійснена реєстрація малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації його батька, [PERSON] , [INFO] , відповідно до підпункту 4 пункту 18 Постанови № 207, згідно з яким згода власника житла не вимагається при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батів/одного з батьків або законного представника/представників. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed