Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

25.02.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), 3-я особа: [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.11.2007 року [PERSON] уклала з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитний договір, а вона 02.11.2007 року уклала договір поруки на виконання зобов*язань [PERSON] з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 17.10.2008 року [PERSON] уклала з Банком додаткову угоду, якою було збільшено розмір процентних ставок за кредитом та об*єм зобов*язань, однак вона нічого про цей договір не знала, з нею це не погоджувалось і вона своєї згоди на укладення додаткової у годи не надавала. На підставі вимог ст.ст. 598, 559, 654 ЦК України вважає, що договір поруки є припиненим з 17.10.2008 року, у зв*язку з чим просить визнати зобов*язання за договором поруки припиненими. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. При цьому, позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що про існування додаткової угоди від 17.10.2008 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року та рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 року дізналася лише в листопаді 2014 року від другого поручителя [PERSON], з матір*ю [PERSON] взагалі на ці теми не спілкувалася, мати їй про розгляд справи в Московському суді не повідомляла і повістки не передавала, рішення суду вона не отримувала, в період часу з весни 2008 року по кінець 2011 року в квартирі [ADDRESS] не проживала. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти позовних вимог заперечував та просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. При цьому зазначає, що даних на підтвердження повідомлення поручителя [PERSON] про додаткову угоду від 17.10.2008 року у Банку немає, а строк позовної давності необхідно рахувати з жовтня 2010 року, оскільки в той період Московським районним судом м. Харкова направлялись судові повістки разом з позовом на адресу [PERSON] Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та зазначила, що додаткову угоду про збільшення розміру процентної ставки за кредитом від 17.10.2008 року вона підписала самостійно в офісу Банку. Її донька [PERSON] - поручитель по кредиту нічого про це не знала, оскільки в них із-за укладення цього кредиту були напружені стосунки і донька пішла з дому весною 2008 року, а повернулася вагітною лише в кінці 2011 року. З цих же підстав вона не повідомляла доньці ні про розгляд справи в Московському районному суді м. Харкова, і повістки їй не передавала, оскільки взагалі про її кредитні справи вони не розмовляли. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 02 листопада 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське Регіональне управління», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір за № М-23/286-07-МФ, згідно умов якого [PERSON] була відкрита відновлювана кредитна лінія у розмірі 238 360,00 грн., що еквівалентно 47 200,00 (сорок сім тисяч двісті доларів США) із його цільовим призначенням споживчі цілі (п.п. 1.1.1 та п.4 Договору) строком користування до 02.11.2017 року. (а.с. 7-10). Відповідно до п.5 Договору однією з умов забезпечення кредиту та фінансового стану позичальника була визначена порука фізичної особи - позивача [PERSON] та [PERSON] 02 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки № М-23/286/1-07-П (а.с. 14-15), відповідно до умов якого позивач взяла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі та своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № М-23/286-07-МФ (п.1.1 Договору поруки). Крім цього, позивач особисто засвідчила те, що вона ознайомлена із кредитним договором та погоджується з його умовами (п.1.3 Договору поруки). Відповідно до вказаного договору, позивачем був погоджений розмір та строки сплачення позичальником процентів за кредитом. Так, відповідно до п.З Договору № М-23/286-07-МФ від 02.11.2007 року позичальник [PERSON] та Банк за користування кредитними коштами узгодили наступний розмір процентів: 1)- за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 18,0 %;- за кредитом у доларах США - 14,0 %;- за кредитом у ЄВРО - 13,0%;2) у випадку порушення Позичальником строків погашення кредитних коштів:- за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 28,0 %;- за кредитом у доларах США - 24,0 %;- за кредитом у ЄВРО - 23,0%;3)- за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 36,0 (на період з 02 листопада 2017 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості за кредитом у доларах США); - за кредитом у доларах США - 28,0 % (за період з 02 листопада 2007 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості);- за кредитом у ЄВРО - 26,0% (за період з 02 листопада 2007 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.) Після цього, 17 жовтня 2008 року був збільшений розмір процентних ставок за договором, а саме між [PERSON] та Банком підписана додаткова угода №2 до Кредитного договору №М-23/286/-07-МФ від 02 листопада 2007 року, відповідно до якої розмір процентних ставок збільшився.(а.с. 12). Так, відповідно до п.2 додаткової угоди від 17 жовтня 2008 року сторони прийшли згоди щодо наступного розміру процентних ставок за користування кредитними коштами:1) - за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 20,5 %; за кредитом у доларах США - 17,0 %;- за кредитом у ЄВРО - 17,0%; у випадку порушення Позичальником строків погашення кредитних коштів:- за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 30,75 %;- за кредитом у доларах США - 25,5 %;- за кредитом у ЄВРО - 25,5% ;3) - за кредитом у Національній валюті Україні - гривні - 41,0 % (за період з 02 листопада 2017 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості);- за кредитом у доларах США - 34,0 % (за період з 02 листопада 2017 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості; - за кредитом у ЄВРО - 34,0% (за період з 02 листопада 2017 року до дня фактичного погашення позичкової заборгованості). Ця додаткова угода є невід'ємною частиною Кредитного договору та набула чинності з 17 жовтня 2008 року. Як вбачається зі змісту додаткової угоди від 17 жовтня 2008 року та підтверджено в судовому засіданні представником відповідача, майнового поручителя [PERSON] повідомлено про додаткову угоду не було та вказані зміни погоджені з нею не були. Згідно ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до п.5 договору поруки №М-23/286/1-07-П від 02.11.2007 року, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Чинним законодавством України передбачені наступні умови припинення поруки. Так, частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, в наслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Дані висновки викладені і в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі 6-70цс14, які є обов*язковими для суду першої інстанції. Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договору нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, кредитним договором, з умовами якого погодився поручитель, були передбачені порядок та підстави збільшення процентної ставки за користування кредитом, а додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, тобто змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому суд приходить до висновку про порушене право позивача та наявність правових підстав для визнання поруки такою, що припинена. Заперечуючи про позовних вимог, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача, вираховуючи їх з жовтня 2010 року, тобто з моменту розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитом з боржника та поручителів в Московському районному суді м. Харкова. Позивач, заперечуючи проти заяви відповідача та вказуючи, що строк нею не пропущений, зазначала, що дізналася про своє порушене право лише випадково в листопаді 2014 року від другого поручителя [PERSON], яка їй розповіла про існування додаткової угоди від 17.10.2008 року, і про рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року та рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 року. Відповідно до вимог ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вимогами ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В обговорення клопотання відповідача, судом були досліджені матеріали цивільної справи 2-1121/11 Московського районного суду м. Харкова, і допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], досліджені інші докази, надані на підтвердження доводів позивача та відповідача. Так, згідно матеріалів цивільної справи 2-1121/11 вбачається,що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №М-023/286-07 МФ від 02.11.2007 року в розмірі 448776,73 грн. Однак, даних про отримання судових повісток [PERSON] під час розгляду справи особисто, або про участь її в судових засіданнях, або про отримання рішення суду матеріали цивільної справи не містять. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 року зобов*язання за договором поруки № М-23/286/2-07-П від 02 листопада 2007 року, укладеним між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], визнані припиненими з 17 жовтня 2008 року. (а.с. 72-75). Згідно пояснень боржника по кредиту - [PERSON] вона доньці [PERSON] про розгляд справи нічого не говорила, повістки не передавала, рішення суду не вручала, взагалі на тему кредиту вони не спілкувались, а всі повістки за неї вона отримувала сама. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] підтвердили в судовому засіданні про те, що позивач [PERSON] в період з весни 2008 року по кінець 2011 року в квартирі [ADDRESS] не проживала, з матір*ю стосунки не підтримувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона в листопаді 2014 року повідомила [PERSON] про існування рішення Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2014 року і надала його позивачу, оскільки остання нічого ані про кредит, ані про будь-які інші рішення, в тому числі і Московського районного суду м. Харкова нічого не знала. Крім того, судом враховано, що [PERSON] народила дитину 01.02.2012 року, в 2011 році була вагітна, а дитина має захворювання та потребує догляду та лікування. На підставі вищезазначеного та враховуючи, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що позивач [PERSON] дізналася про порушення свого права додатковою угодою від 17.10.2008 року та про існування рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.10.2011 року лише в листопаді 2014 року, суд приходить до висновку, що заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Тому, враховуючи ті обставини, що внаслідок внесення додатковою угодою змін до кредитного договору та збільшення процентної ставки за кредитним договором без згоди й повідомлення поручителя, хоча це є обов'язковою умовою договору поруки, відбулося збільшення обсягу його відповідальності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України є підстави для визнання договору поруки припиненим та задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені судові витрати.

Outcome: approved