Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

26.10.2016 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право приватної власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 2,0678 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області, кадастровий номер 6321280500:01:000:0906, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 25771174 від 19.08.2014 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 01.10.2014 року. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.10.2014 року помер їх з відповідачем рідний батько [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з 1/6 частини земельної ділянки площею 2,0678 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області, кадастровий номер 6321280500:01:000:0906 та перебуває у спільній сумісній власності сторін та померлого. Звернувшись разом з відповідачем до 12 Державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено, оскільки земельна ділянка перебуває у їх спільній власності з відповідачем без визначення розміру часток кожного співвласника. Для вирішення даного питання змушена звернутись до суду з даним позовом. При цьому вказала, що дійшли згоди з відповідачем щодо оформлення належної спадкодавцю 1/6 земельної ділянки в порядку спадкування на імя позивача. Інших спадкоємців немає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Вказала, що сестра часто хворіє та практично знаходиться на її утриманні, тому не має можливості обробляти земельну ділянку. Відповідач позов визнала. Вказала, що відмовляється від прийняття спадщини в цій частині в порядку поділу спадкового майна на користь своєї сестри [PERSON] позивача у справі. Просила оформити всі права на батькову частку земельної ділянки на сестру. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є рідною донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IV-УР № 453314, виданого 28.05.1961 року Ленінським РАЦС м. Харкова, актовий запис № 754. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00012401941 від 05.07.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 804, дошлюбне прізвище позивача - Любас. [PERSON] помер 01.10.2014 року, що слідує з копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 463263, виданого 01.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 13845. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 25771174 від 19.08.2014 року земельна ділянка площею 2,0678 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області, кадастровий номер 6321280500:01:000:0906, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю [PERSON], позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON], зокрема, [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку права на земельну частку (пай), зареєстровано в реєстрі за № 2-50 від 07.02.2014 року. З огляду на викладене, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки наведені докази свідчать про право власності померлого [PERSON] на 1/6 частину земельної ділянки площею 2,0678 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області. Із заяви [PERSON], адресованої Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 1730, спадкова справа № 742/2016 від 14.09.2016 року, в присутності нотаріуса вказала, що дає згоду [PERSON] прийняти спадщину після свого батька та одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно заяви [PERSON], адресованої Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі, зареєстрованої в книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 1731, спадкова справа № 742/2016 від 14.09.2016 року, в присутності нотаріуса вказала, що спадщину приймає за згодою дочки спадкодавця [PERSON], яка прийняла спадщину. Відповідно до постанови державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3061/02-31 від 14.09.2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,0678 га, що розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області, кадастровий номер 6321280500:01:000:0906, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки сторони надали до нотаріальної контори Свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку за № 25771174, видане 19.08.2014 року Реєстраційною службою Валківського районного управління юстиції Харківської області, згідно якого земельна ділянка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток кожного співвласника. Останні договір про поділ нерухомого майна (земельної ділянки), що є у спільній власності, не укладали. Видача свідоцтва про право на спадщину після [PERSON], який помер 01.10.2014 року, на належну йому частину земельної ділянки з кадастровим номером 6321280500:01:000:0906 площею 2,0678 га., яка розташована на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області, суперечить законодавству України, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна в спільній сумісній власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Обєктом відносин спадкування виступають права та обовязки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Ст.86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Ч.3 ст.89 Земельного кодексу України вказує, що володіння, користування та розпорядження земельною дії спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Нормами Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Ст.372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власної є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняє Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладений у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 9 із змінами та доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на це майно, перевірки заборони або арешту цього майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, при цьому нотаріус обовязково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання права власності на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], так як матеріали справи свідчать про не можливість оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки дана земельна ділянка належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток кожного співвласника. Враховуючи, що незаконність набуття спадкодавцем права власності на спадкове майно судом не встановлено, позивач у справі є спадкоємцем за законом, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, відповідач відмовилася від прийняття спадщини в частині права на земельну ділянку на користь позивача, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved