Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

26.08.2015 року прокурор звернувся до суду з вказаним позовом до Лазурненської селищної ради Скадовського району, [PERSON], реєстраційної служби, посилаючись на те, що п. 1.3 рішення вказаної ради №301 від 20.11.2012 року надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу (землі житлової та громадської забудови) для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд в смт. Лазурне за адресою Набережна-Армійська [PERSON], а п. 1.13 рішення №332 від 28.12.2012 року тієї ж ради затверджено проект та надано у приватну власність земельну ділянку із земель запасу (землі житлової та громадської забудови) для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в смт. Лазурне по вул. Набережна-Армійська площею 0,0833 га. Прокурор вважає таке виділення незаконним, оскільки відповідно до чч. 6-8 ст. 118 ЗК України орієнтовне місце розташування спірної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, зокрема, генеральному плану смт. Лазурне. Крім того, проект її відведення відповідно до чч. 1-2 ст. 186 ЗК України мав бути погодженим із відповідними державними органами, зокрема, органами містобудування та архітектури і органом земельних ресурсів, однак в проекті [PERSON] такі погодження у формі висновків відсутні. Земельна ділянка передана у власність [PERSON] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) хоча генеральним планом смт. Лазурне не передбачена для вказаних потреб, оскільки розміщена на території громадської забудови. На підстави викладеного, ст.ст. 203, 215 ЦК України прокурор просив визнати недійсними п. 1.3 рішення селищної ради №301 від 20.11.2012 року, п. 1.13 рішення селищної ради №332 від 28.12.2012 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності видане [PERSON] на спірну земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію права власності на неї та зобовязати [PERSON] повернути спірну земельну ділянку Лазурненській селищній раді. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити. Представник Лазурненської селищної ради Скадовського району позов не визнав, надав суду письмові заперечення. Посилався на те, що регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства. Вважає, що оскаржувані рішення ухвалено радою з дотриманням вимог земельного та містобудівного законодавства. Просив у задоволенні позову прокурора відмовити. [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Пояснили, що відповідачка в загальному порядку звернулася до Лазурненської селищної ради із заявою про виділення їй у власність земельної ділянки. Отримавши дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, уклала відповідний договір з землевпорядною організацією, яка зобовязувалася при виконанні робіт отримати всі необхідні погодження в т.ч. з органами містобудування і архітектури та органами земельних ресурсів. Зазначили, що на час виготовлення проекту Держкомзем надавав висновки у формі оглядових листів, такий лист наявний у її проекті. Проект також надходив для погодження до Відділу містобудування та архітектури Скадовської райдержадміністрації, оскільки у ньому наявний підпис архітектора району про погодження меж земельної ділянки тим самим відділ погодив вказаний проект. Щодо невідповідності місця розташування земельної ділянки вказали, що Лазурненська селищна рада мала право змінити вид цільового використання земельної ділянки, уточнивши що вона є присадибною. В теперішній час в генеральний план смт. Лазурне вносяться відповідні зміни. Просили у задоволенні позову прокурора відмовити. Представник реєстраційної служби Скадовського райуправління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи ПП «Землемір Таврії» в судовому засіданні пояснив, що вказане підприємство здійснювало погодження проекту землеустрою [PERSON] В акті погодження меж є підпис [PERSON] Щодо оглядових листів зазначив, що на той момент існувала комісія з погодження проектів. В неї входили в т.ч. представники архітектури та земельних ресурсів. Потім цю комісію відмінили. В грудні 2012 року органи земельних ресурсів надавали оглядові лити всім. Крім того є еталон технічної документації із землеустрою, там є 9 пунктів серед яких відсутній пункт висновок-погодження. Вважає, що він не є обовязковим. Також [PERSON] казав представнику, що в той час була вказівка з м. Херсон не надавати висновки. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2004 року по вул. Набережній було виділено близько 30 земельних ділянок і всі вони забудовані. Невикористана земля біля пансіонату «Гілея». Давались ділянки по 3-8 соток. Генплан смт. Лазурне коригується. Держкомзем в 2012 році надавав не висновки, а оглядові листи. Відділ містобудування та архітектури Скадовської райдержадміністрації окремого погодження не надавав, а погодив акт узгодження меж, там стоїть печатка відділу. Обовязок погодження мав бути виконаний землевпорядною організацією ПП «Землемір Таврії». Тобто у разі порушення процедури виділення у цьому немає вини [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проекти землеустрою підлягали погодженню в т.ч. і в органах земельних ресурсів. В 2012 році діяла комісія при райдержадміністрації до якої входили представники відповідних служб. Всі вказані органи, в т.ч. і органи земельних ресурсів, мали надавати висновки щодо проекту. Оглядовий лист міг додаватися до проекту, але був проміжним документом і не звільняв від обовязку отримати висновок. В судовому засіданні представник Держгеокадастру в Скадовському районі Херсонської області [PERSON] пояснила, що відповідно до ст. 186 ЗК України висновки надавала земельна комісія створена при РДА. Так як був великий обсяг проектів для полегшення роботи внутрішнім наказом Держкомзему в Скадовському районі було передбачено оглядовий лист. При позитивному рішення отримували висновок від РДА. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, їх представників, свідків, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району №258 від 23.07.2007 року було затверджено генеральний план смт. Лазурне. Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району №301 від 20.11.2012 року було надано згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу (землі житлової та громадської забудови) для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд в смт. Лазурне, Скадовського району Херсонської області [PERSON] орієнтовною площею 0,15 га. по вул. Набережна-Армійська (п. 1, 1.3). На підставі вказаного рішення [PERSON] замовила проект землеустрою, щодо відведення спірної земельної ділянки їй у власність. Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району №304 від 20.11.2012 року було затверджено проект детального плану території смт. Лазурне. Згідно графічних матеріалів детального плану території смт. Лазурне земельна ділянка, щодо якої відповідачці надано дозвіл на виготовлення проекту відноситься до земель громадсько-житлової забудови. У проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] виготовленому ПП «Землемір Таврії» відсутні висновки органу земельних ресурсів та органу містобудування та архітектури. Наявний оглядовий лист Відділу держкомзему у Скадовському районі від 06.12.2012 року за вих. 01-03/1043 згідно якого відділ не заперечував проти подальшого оформлення вказаного проекту. Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району №332 від 28.12.2012 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в смт. Лазурне, Скадовського району Херсонської області та надано у власність [PERSON] ділянку площею 0,0833 га. по вул. Набережна-Армійська (п. 1, 1.13). Рішенням Лазурненської селищної ради Скадовського району №373 від 27.02.2013 року було надано дозвіл на коригування генерального плану смт. Лазурне відповідно до уточнених та встановлених меж в адміністративних межах населеного пункту. Вказане рішення прийняте вже після фактичної передачі земельної ділянки у власність [PERSON] 22.04.2015 року між Лазурненською селищною радою (замовник) та ПНПФ «Херсонпроект» (підрядник) було укладено договір підряду, за умовами якого підрядник виконує роботи з корегування генерального плану території Лазурненської селищної ради. На виконання вказаного договору замовником було внесено аванс в розмірі 47202,01 грн. (платіжне доручення №633 від 23.04.2015 року). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42247446 від 13.08.2015 року вбачається, що за [PERSON] зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524755500:01:001:0187 розташовану в Скадовському районі, смт. Лазурне, вул. Набережна б/н / Армійська, 103. 18.08.2015 року Скадовська райдержадміністрація повідомила прокурора про те, що відділом містобудування та архітектури не видавався висновок, щодо проекту [PERSON] Крім того, зазначено що земельні ділянки вздовж вул. Набережної в генеральному плані смт. Лазурне повинні відокремлювати курортно-рекреаційні установи від житлової забудови, що порушує положення генерального плану смт. Лазурне. Листом вих. №23 від 23.11.2015 року ПНПФ «Херсонпроект» повідомила відповідача про те, що проект генерального плану смт. Лазурне перебуває на стадії завершення. Необхідно внести коригування в частині меж населеного пункту. Згідно завдання на проектування та існуючого використання земель по вул. Набережна, також ділянок які знаходяться на відрізках вул. Армійської до вул. Західної, дані території віднесені до житлової забудови, більш детальне використання даних територій буде визначено зонінгом генплану, який затверджується разом з генпланом смт. Лазурне. Відповіддю від 19.02.2016 року відділ містобудування та архітектури Скадовської райдержадміністрації повідомив суд, про те, що проект [PERSON] на погодження до відділу не надходив і висновок, щодо нього не надавався. Прокурор зазначив правовою підставою позову порушення відповідачем вимог ЗК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про основи містобудування». Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 19 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваних рішень), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови. Відповідно до ч. 1-2, 5 ст. 20 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваних рішень), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 21 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваних рішень), порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для, зокрема, визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року за №1011/18306 передбачено в межах Секції В землі житлової та громадської забудови підрозділ 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та інші підрозділи, які входять у цю ж категорію земель. В цілому, Лазурненська селищна рада користуючись своїми повноваженнями власника земельної ділянки передбаченими ч. 5 ст. 20 ЗК України мала право уточнити (визначити) вид цільового використання земельної ділянки, прийнявши відповідне рішення, однак таке рішення відповідачем суду не надане. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-32цс15 стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається в державних актах на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений. Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів для ведення фермерського господарства. Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 502 та за ініціативою власників. Обов'язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України). Крім того, відповідно до чч. 1-2 ст. 186-1 ЗК України (в редакції на час прийняття оскаржуваних рішень), проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Виходячи з того, що під час розроблення проекту землеустрою були допущені грубі порушення передбаченої законом процедури, зокрема, відсутнє рішення органу місцевого самоврядування про зміну виду цільового використання спірної земельної ділянки, відсутні передбачені законом погодження проекту землевпорядним органом та органами містобудування та архітектури, суд вбачає підстави для визнання незаконними та скасування рішень Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області №301 від 20.11.2012 та №332 від 28.12.2012 року в частині земельної ділянки відповідачки [PERSON] Суд не приймає до уваги посилання відповідачки та її представника на те, що обовязок отримати відповідні погодження покладався на землевпорядну організацію, оскільки належних доказів цього (договору де це було б зазначено) суду не надано. Крім того, суд виходить з того, що законом такий обовязок покладається на особу, яка розробляє проект землеустрою. Також суд не може прийняти до уваги посилання відповідачки та її представника на те, що оглядовий лист відділу земресурсів є погоджувальним висновком, як і підпис про погодження меж відділу містобудування та архітектури, оскільки вони не підміняють погоджувальні висновки і ст. 186-1 ЗК України імперативно передбачено подання проекту на погодження до відповідних органів, чого в даному випадку зроблено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з вказаного висновку суду та на підставі наведених норм чинного законодавства підлягає визнанню незаконним та скасуванню також і свідоцтво про право власності 2500007 від 16.04.2013 року видане на спірну земельну ділянку [PERSON] Рішення про державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] також підлягає скасуванню, оскільки така реєстрацію проведена на підставі правовстановлюючих документів, які визнані судом недійсними. За таких обставин земельна спірна земельна ділянка має бути повернута до земель Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області. Доводи селищної ради, відповідачки та її представника про те, що в теперішній час вносяться зміни до генерального плану смт. Лазурне також не можуть свідчити про законність передачі [PERSON] спірної земельної ділянки, оскільки на час такої передачі відповідні зміни внесені не були, рішення про коригування генерального плану було прийняте та договір на проектні роботи укладений вже після отримання земельної ділянки у власність. Новий генеральний план смт. Лазурне не затверджений і на час розгляду справи. Вказані обставини не усувають порушень допущених при передачі спільної земельної ділянки. Щодо відсутності вини [PERSON] у вказаних порушеннях вимог законодавства при передачі їй земельної ділянки у власність суд зазначає наступне. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «[PERSON] та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Суд вважає, що позбавлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку відповідає вказаним критеріям. Правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. В даному випадку суспільний інтерес також полягає у забезпечення сталого розвитку території смт. Лазурне з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Суд враховує також те, що фактично до коригування містобудівної документації смт. Лазурне в частині спірної земельної ділянки, вона не може використовуватися відповідачкою [PERSON] за цільовим призначенням зазначеним в правовстановлюючому документі, оскільки не передбачена генеральним планом селища для вказаних потреб. Враховуючи, що земельна ділянка отримана відповідачкою безоплатно, не освоєна, остання не позбавлена права після внесення відповідних змін до містобудівної документації повторно звернутися до селищної ради та отримати її у встановленому законом порядку. На підставі викладеного, суд вважає заявлений прокурором позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved