Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

24.10.2019 [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до приватного нотаріуса ММНО Матвєєвої І.М., [PERSON] , третя особа Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про скасування рішення приватного нотаріуса Матвєєвої І.М. від 04.04.2008 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №2232267, номер запису 16274 в книзі 91). В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що його батькові [PERSON] на праві приватної власності належала вищевказана квартира. Однак, в період часу коли [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі його квартиру, від його імені без його згоди було продано, а потім декілька разів перепродано останній власник відповідач [PERSON] . В подальшому, рішенням суду договір купівлі-продажу даної квартири від 25.05.2004 визнано недійсним. В 2017 [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у тому числі і на спірну квартиру. На теперішній час позивачу нотаріусом відмовлено у прийнятті спадщини на вказану квартиру, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири значиться гр. [PERSON] , у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 відкрито провадження в даній справі. 02.12.2019 до суду надійшла заява приватного нотаріуса ММНО Матвєєвої І.М. про розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що вона як нотаріус не може бути відповідачем у даній справі. 29.01.2020 до суду надійшла заява приватного нотаріуса ММНО Матвєєвої І.М. про розгляд справи за її відсутності. 11.03.2020 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Медюка О.О. про витребування спадкової справи після смерті [PERSON] . До заяви представник додав клопотання про заміну належного відповідача та клопотання про уточнення позовних вимог. 11.03.2019 ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва замінено по справі первісного відповідача - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєву Інну Миколаївну на належного Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. Витребувано з Другої миколаївської державної нотаріальної контори, спадкову справу заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Закрито підготовче провадження у справі, а цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. 13.03.2020 до суду надійшла заява приватного нотаріуса ММНО Матвєєвої І.М. про розгляд справи за її відсутності. 24.04.2020 на адресу суду з Другої миколаївської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №250/2017, після смерті [PERSON] 14.05.2020 на адресу суду від директора ДНАП ММР Лазарєва Д. [PERSON] . надійшла заява, в якій зазначено, що Департамент є неналежним відповідачем у справі. 26.05.2020 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Медюка О.О. про розгляд справи за відсутності позивача. До судового засідання позивач та його представник не з`явилися, в заяві позовні вимоги представник підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ДНАП ММР до судового засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус ММНО Матвєєва І.М. в судове засідання також не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно біржового договору міни №166 05.09.2003, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2016 визнано дійсним, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2004 [PERSON] було засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 25.05.2004, [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 15.10.2004, [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 02.04.2008, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Із місць позбавлення волі [PERSON] звільнився умовно-достроково 26.03.2008 року Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2012 позов [PERSON] про визнання договір недійсними та витребування майна задоволено. У вказаному рішенні суду зазначено, що укладений 25.05.2004 між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу належної [PERSON] квартири є недійсним, оскільки спірна квартира була продана [PERSON] за відсутності у неї належних на це повноважень, оскільки [PERSON] не видавав їй довіреності на вчинення дій, пов`язаних з реалізацією належного йому нерухомого майна. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 11.12.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2012 року скасовано в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу вказаної квартири від 15 жовтня 2004 року та від 02 квітня 2008 року та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі продажу квартири від 15 жовтня 2004 року та від 02 квітня 2008 року відмовлено. В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2012 року залишено без змін. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] рішення суду виконав та добровільно повернув квартиру [ADDRESS] [PERSON] , який в подальшому там і проживав. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 12.01.2017, актовий запис №189 від 12.01.2017). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47999182 від 08.06.2017 після смерті [PERSON] нотаріусом Другої миколаївської державної нотконтори Токіой І.В. 08.06.2017 зареєстровано спадкову справу за номером в спадковому реєстрі 60761149, номер у нотаріуса 250/2017. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ДНАП ММР Чекановського С.І. №46178008 від 27.03.2019 [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на спірну квартиру. Згідно довідки про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №165636956 від 06.05.2019 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №419 від 02.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, в судовому засіданні встановлено, що правочин, яким вчинено відчуження спірної квартири, а саме договір укладений 25.05.2004 між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним. Зазначене свідчить про те, що запис про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним №2232267, номер запису №16274, в книзі 91, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] здійснено на підставі документів, які втратили чинність. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, належна оцінка доказів, вказують на можливість задоволення позовної заяви та скасування рішення про державну реєстрацію спірної квартири за [PERSON] .

Outcome: approved