Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] міської ради Донецької області (далі - відповідача), в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок, який розташований за адресою: вул. Низова, буд.12, м. Добропілля, Донецька область. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 05.04.1972 р. [PERSON] володіла будинком №12 по вул. Низова у м. Добропілля. 18.03.1992 року [PERSON] померла у с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області. На початку 2005 р. вирішив придбати будинок для власного проживання. У березні 2005 р. до м. Добропілля приїхала донька [PERSON], щоб продати буд.№12 по вул. Низова у м. Добропілля. Відповідно до усної домовленості, він надав їй завдаток за купівлю будинку у розмірі 1000 грн., з домовленістю, що вона за рік прийме спадщину від померлої матері та вони укладуть договір купівлі продажу даного будинку. Нещодавно, йому стало відомо, що [PERSON] померла 21.03.2006 р. у с. Ворожба, Лебединського району, Сумської області. Станом на 31.12.2012 р. власником будинку так і залишилася [PERSON] Спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. У звязку з тим, що спадкові права заявлені ніким не були, а він всі 12 років дбав про вказаний будинок, безперешкодно володів та проживав у ньому, вважає можливим визнати за ним право власності за набувальною давністю на даний будинок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні. Просив розглядати справу за участю його адвоката [PERSON] Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.09.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та посилалась на те, що позивач вже довгий час проживає у даному будинку за адресою: м. Добропілля, вул. Низова, 12 та добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується будинком, що відповідно до вимог ст.344 ЦК України є підставою для визнання за ним права власності за набувальною давністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради, [PERSON], в судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що він проживає за адресою [INFO]. По сусідству, у буд.№12 довгий час ніхто не проживав, потім зявився [PERSON], будинок був занедбаний. [PERSON] розпочав роботу по його відновленню, дах ремонтував, веде господарство. На якій підставі там зявився [PERSON] йому не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], зазначив, що він мешкає за адресою вул. Низова, 10. Зазначив, що за адресою вул. Низова, 12, мешкала бабуся, хто вона йому не відомо. [PERSON] там здійснює ремонт приводить все до ладу, років 10 займається будинком. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1972 р. [PERSON] володіла будинком розташованим за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Низова, 12. 18 березня 1992 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 19 березня 1992 року Ворожбянським сільським виконкомом Лебединського району Сумської області. 21 березня 2006 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, місце реєстрації Ковпаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського управління юстиції, виданого повторно 6 вересня 2017 року [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до довідки про наявність нерухомості по архівним даним, виданої ТОВ «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» від 26.07.2017 р. №1033, станом на 31.12.2012 р. право власності на будинок за адресою Донецька область, м. Добропілля, вул. Низова, 12 зареєстровано за [PERSON] Довідкою ТОВ «[PERSON] БТІ» № 1032 від 28.08.2017 року підтверджується, що при поточній інвентаризації 28.08.2017 р. домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Низова, буд.12, м. Добропілля, Донецька область, виявлено, що всі будівлі збудовані до 1992 р. Згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна за 2013 р. такі будівлі не відносяться до самочинного будівництва. Самовільних будівель та самочинного переобладнання будинку немає. Згідно довідки №17/3636 від 05.09.2017 р. виданої відділом реєстрації [PERSON] міської ради, за адресою вул. Низова, буд.12, м. Добропілля, Донецька область, ніхто не зареєстрований. Як зазначено позивачем у позові, він мешкає без реєстрації за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Низова, буд.12 з 2005 року по теперішній час, здійснює догляд за будинком, веде господарство, на підтвердження чого надано довідку № 3487 голови квартального комітету [PERSON] міської ради від 27.07.2017 р. та акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 25.09.2017 р. Згідно витягу зі Спадкового реєстру, наданого приватним нотаріусом [PERSON], після смерті [PERSON], спадкова справа не відкривалася. Встановлено, що складено технічний паспорт на вказаний житловий будинок на імя [PERSON]. У висновку за звітом, розробленим 02.09.2017 року оцінювачем ФОП [PERSON], про оцінку, який діє на підставі Сертифікату субєкта оціночної діяльності №1041/16 від 23.12.2016 р., кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ№5145 від 02.06.2007, видане ФДМУ та КП «Інформаційно консультаційний центр» Українського товариства оцінювачів, щодо житлового будинку розташованого за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Низова, буд.12, вказано, що ринкова вартість будинку з надвірними спорудами складає 18445,00 грн. Як зазначено позивачем в позовній заяві, у березні 2005 року за усною домовленістю між ним та [PERSON], яка є донькою померлої власниці будинку [PERSON], була домовленість про придбання [PERSON] у власність даного будинку, зі слів позивача ним було надано завдаток у розмірі 1000 грн. з метою впродовж року придбати цей будинок та оформити договір купівлі продажу. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту\~ст.344 ЦК України\~та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Відповідно до п.13 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Крім того, такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст. 334 ЦК України можливе\~лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідно до ч.1\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч.2\~ст.10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст.59 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він проживав безперервно 10 років і більше у спірному будинку. Також суд критично ставить до судження позивача про добросовісність користування спірним будинком, оскільки з самого моменту вселення туди достовірно було відомо про власника вказаного будинку. Тому для даного випадку суд вважає, що не можуть застосовуватись підстави для набуття права власності згідно ст. 344 ЦК України. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном (безоплатне користування) виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. При розгляді справи позивачем не надано суду належних та допустимих доказів добросовісності володіння вищезазначеним будинком більше 10 років, позивач не прописаний у вищезазначеному будинку. Згідно наданої копії паспорту зазначено місце реєстрації м. Добропілля, м-н Сонячний, 16/30 з 12.10.2001 року. Посилання позивача, що він дбав про вказаний будинок, суд оцінює критично, оскільки доказів на підтвердження даних обставин суду подано не було. Також позивачу було відомо кому належить будинок, хто є спадкоємцем даного будинку. Тобто з його пояснень та досліджених судом доказів\~\~достовірно вбачається, що при заволодінні чужим майном він знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності на це майно. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи обставини справи та надані позивачем докази суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], незважаючи на повне визнання відповідачем заявлених позовних вимог, оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні, а визнання відповідачем позову суперечить закону. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями\~ст. 344 ЦК України. Інших доказів позивачем не надано. Згідно ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.\~

Outcome: dismissed