Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

26 лютого 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказав, що вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.0139 га, що розташована по вулиці Леніна 138\\9 в м. Снігурівка Миколаївської області. Яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №138999 виданого Снігурівською міською радою 02 грудня 2009 року та зареєстрованого за №010947300228. Відповідач [PERSON], на підставі договору оренди від 25 січня 2010 року з Снігурівською міською радою є користувачем суміжної земельною ділянки площею 0.0138 га, що розташована по вулиці Леніна 138\\5 в м. Снігурівка, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В 2012 році відповідач при будівництві гаражу порушила установлені межі земельної ділянки. Та самовільно зайняла частину її земельної ділянки площею 47.34 кв. на якій збудувала туалет, частину гаража (дві бокові та повністю задня частина гаража), а також огорожу довжиною 16,75м. Просить постановити рішення яким зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки та за власний рахунок знести огорожу довжиною 16.75 м, туалет та частину гаража. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати за розгляд справи в судді. Ухвалою суду від 17 березня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Снігурівську міську раду Миколаївської області. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представники відповідача надали письмові заперечення. В якій зазначають, що позивач протягом 2013 - 2014 років зверталася до різних інстанцій з скаргами, що відповідач самовільно зайняв частину її земельної ділянки. Крім того в справі відсутні належні докази, щодо порушення відповідачем прав позивача. Представник 3-ї особи щодо вирішення між сторонами спору послався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, Суд, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON], є власником земельної ділянки площею 0.0139 га, що розташована по вулиці Леніна 138\\9 в м. Снігурівка Миколаївської області, кадастровий номер 4825710100:39:067:0015 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №138999 виданого Снігурівською міською радою 02 грудня 2009 року та зареєстрованого за № 010947300228. Відповідач [PERSON], на підставі договору оренди від 25 січня 2010 року з Снігурівською міською радою є користувачем земельної ділянки площею 0.0138 га що розташована по вулиці Леніна,138\\5 в м. Снігурівка, кадастровий номер 4825710100:39:067:0013, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [PERSON] про встановлення меж земельної ділянки в натурі, передачу та прийом межових знаків під охорону та зберігання від 10 грудня 2008 року позивач [PERSON], та відповідач [PERSON], підписали зазначений акт без застережень. Позивач [PERSON], зазначену земельну ділянку на теперішній час використовує як город для вирощування овочів та іншої продукції. Відповідач [PERSON], на своїй земельні ділянці в 2012 році збудувала гараж та отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про державну реєстрацію прав, а також виготовлено технічний паспорт. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом з тим після введення нерухомого об'єкту в експлуатацію між [PERSON], та [PERSON], як власниками суміжних земельних ділянок виник спір щодо забудови частини гаража на земельній ділянці позивача. Позивач та представник позивача в судовому засіданні стверджували, що саме з вини відповідача, який при будівництві гаража не дотримався установлених та погоджених меж самовільно зайняв частину її земельної ділянки під будівництво частини гаража, туалету та огорожі довжиною 16.75 м. На підтвердження свого позову [PERSON], надала суду план схеми їх земельних ділянок виготовлений інженером геодезистом [PERSON]О, згідно Супутникового знімка та відповідно до технічної документації розробленої [PERSON], з урахування будівництва гаражу від 19 грудня 2013 року площа самовільно зайнятої [PERSON], її земельної ділянки становить 47.34 кв.м. А також рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року яким [PERSON], в задоволенні позову до [PERSON], третьої особи Снігурівської міської ради про зобов'язанні вчинити певні дії відмовлено. В судовому засіданні допитана свідком [PERSON], підтвердила обставини справи. Суду пояснила, що сторонам у справі в 2008 році за їх замовленням виготовляла технічну документацію. Які погодили межі та отримали межові знаки під охорону та зберігання. Будівництво гаражу відповідачем проведене майже після чотирьох років встановлення меж в натурі. При будівництві гаражу відповідач вийшов за встановленні межі та самовільно зайняв земельну ділянку позивача площею 47.34 кв.м і на якій збудував частину гаража. Через суд відповідач намагався зобов'язати її за власний рахунок виготовити та погодити технічну документацію на земельну ділянку площею 0.0138га по вулиці Леніна,138\\5 в м.Снігурівка по наявним межам земельної ділянки з урахуванням належними чином зареєстрованими на ній будівлі гаражу. Судом у задоволенні позову [PERSON], було відмовлено. Апеляційний суд Миколаївської області апеляційну скаргу [PERSON]М, залишив без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду без зміни. Суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснив, позивачу право на призначення комплексної експертизи з будівельної та земельно - технічної для встановлення порушення меж земельних ділянок та норм будівництва. За клопотанням позивача суд ухвалою від 10 червня 2015 року призначив в даній справі комплексну експертизу з будівельної та земельно - технічної. Як вбачається з висновку експерта №560\\561\\562 від 30 грудня 2015 року, що на земельній ділянці кадастровий номер 4825710100:39:067:0015, площею 0.0139 га, що належить [PERSON], по вулиці Леніна 138\\9 в м. Снігурівка, розташована частина будівлі гаражу літ. А (розміром 8.10 х 8.0м відповідно до технічної документації БТІ віл 04.09.2012 року відповідно до вимірів експерта будівля має розміри 8.01 х 8.07), що належить [PERSON],(орієнтованою шириною 2.37м, довжиною 8.01м, орієнтована площа складає 19.0кв.м. А також кам'яна будівля вбиральні літ. О в плані (розміром 1.0х1.0м відповідно до технічної документації БТІ від 04.09.2012 року площею 1 кв.м) Виходячи з вище викладеного для дотримання вимог ДБН необхідно буде провести демонтаж частини будівлі літ. А (гараж), що належить [PERSON]М, (орієнтованою шириною 3.37 м, довжиною 8.01м, орієнтована площа 27.0 кв.м), будівлю вбиральні літ. О, необхідно демонтувати повністю. Допитаний в судовому засіданні експерт суду пояснив, що дійсно є огорожа довжиною 16.75 м, але в технічній документації БТІ на нерухоме майно вона не зазначена. Допитана свідком працівник БТІ [PERSON], за клопотанням представника відповідача, суду пояснила, що в технічний паспорт на нерухоме майно (гараж) від 04 вересня 2012 року було внесені об'єкти які були збудовані, а саме гараж та вбиральня. Станом на 22 лютого 2016 року згідно довідки гараж огороджений забором із бетону, яка довжина його їй не відомо. Допитаний свідком [PERSON], за клопотанням представника відповідача, суду пояснив, що він в 2009 році згідно умов договору який не зберігся та технічної документації, яка теж не збереглася встановив загальну огорожу для всіх об'єктів співвласників. Крім того по межі суміжних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]І, також встановлено огорожу, яка її довжина він не пам'ятає. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні роз'яснення містить ч.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За змістом процесуальних норм ст. ст. 3,15 ЦПК України об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст. ст. 58 - 60,212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд від ображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача. При цьому, відповідно до ст.58-60 ЦПК України, кожна із сторін повинна належними та допустимими доказами довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За положеннями ст. ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач надав допустимі докази протиправної поведінки відповідача, який на її земельній ділянці кадастровий номер 4825710100:39:067:0015, площею 0.0139 га, що по вулиці Леніна 138\\9 в м. Снігурівка, самовільно збудував частину будівлі гаражу літ. А (розміром 8.10 х 8.0м відповідно до технічної документації БТІ віл 04.09.2012 року та кам'яну будівлю вбиральні літ. О в плані (розміром 1.0х1.0м відповідно до технічної документації БТІ від 04.09.2012 року площею 1 кв.м), а також огорожу довжиною 16,75м. Відповідно до вимірів експерта будівля має розміри 8.01 х 8.07м, орієнтованою шириною 2.37м, довжиною 8.01м, орієнтована площа складає 19.0кв.м. Та кам'яна будівля вбиральні літ. О розміром 1.0х1.0м, а також огорожу довжиною 16,75м. В свою чергу, відповідач допустимими та достовірними доказами протилежного не довів. Суд критично ставиться до письмових заперечень відповідача на позов та письмові пояснення в суді про відсутність вини відповідача та застосування строку позовної давності, заперечення на дії головуючого та не бере їх до уваги. По стільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, показами свідка [PERSON]М, показами експерта та висновком експерта. Що відповідач порушив встановлені в 2008 році в натурі межі та самовільно зайняв частину земельної ділянки позивача орієнтованою площею 27.0кв.м на якій збудував в 2012 році частину свого гаража, вбиральню та поставив огорожу. Крім того відповідач під час розгляду даної справи, звернулась до Снігурівської міської ради із заявою про вирішення межового спору та суду про визнання державного акту на земельну ділянку площею 0.0139 га що належить позивачу недійсним. Суд вважає що відповідач в такий спосіб намагається затягнути розгляд справи та по наявним межам земельної ділянки з урахуванням забудову на ній гаражу, вбиральні, огорожі узаконити своє право. Зазначене попідвереджується рішеннями Снігурівського районного суду від 25 березня 2015 року про відмову [PERSON], у задоволенні позову до [PERSON],мтретьої особи Снігурівської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії. Та від 18 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON], до [PERSON]І, третіх особі на стороні позивача які не заявляють самостійних вимог про скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку залишено без задоволення. У відповіді на звернення Снігурівська міська рада рекомендує [PERSON], дотримуватись установлених меж в натурі та при використанні земельних ділянок дотримуватись добросусідських правил. Виходячи з вище викладеного, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Для усунення перешкоди позивачу в користуванні земельною ділянкою Суд вважає, що необхідно зобов'язати відповідача [PERSON], за власні кошти провести демонтаж частини будівлі літ. А (гараж), орієнтованою шириною 3.37м, довжиною 8.01м, орієнтована площа 27.0кв.м. Кам'яну будівлю вбиральні літ. О, розміром1.0х1.0м площею1 кв.м, огорожу із бетону довжиною 16,75м, демонтувати повністю. Та повернути земельну ділянки позивачу в придатному для цільового використання. Підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON], про стягнення з відповідача на її користь понесені документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до вимог ст. ст. 79,88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати, судовий збір в сумі 243 гривень 60 копійок, 3594 гривень 24 копійок за проведення експертизи, 1500 грн., за виготовлення меж в натурі, 2000 гривень за надання правової допомоги при розгляді справи в суді, а всього 7337 гривень 84 копійок.

Outcome: approved