Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

25.10.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 12.02.1999 року зареєстровано шлюб, про що Золотолинською сільською радою Костопільського району Рівненської області, зроблено відповідний актовий запис №2 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось. На протязі п'яти останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. Вважає, що сім'я розпалась остаточно. У зв'язку із викладеним, просить суд розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, але до початку його проведення надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідач до початку проведення судового засідання надав суду заяву про визнання заявлених вимог та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні надані позивачем письмові докази встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 12.02.1999 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] виданого Золотолинською сільською радою Костопільського району Рівненської області, про що 12.02.1999 року складено відповідний актовий запис №2(а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 16.03.2000 року, відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім'ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що подружжя фактично шлюбні відносини припинило, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню як належним чином обґрунтовані. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейногокодексу України,

Outcome: approved