Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

25 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25672,17 гривень та судові витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору 29 листопада 2011 року надав відповідачеві кредит на суму 5000 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та Банком договір. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів більш як на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У порушення ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 30.11.2016 р. в загальній сумі 25672,17 гривень, яка складається з наступного: 2011,48 гривень - заборгованість за кредитом; 18762,02 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована частина), 1198,67 гривень (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що згоден заплатити заборгованість за тілом кредиту в сумі 2011, 48 гривень. До вимог про стягнення процентів, неустойки просив застосувати строк позовної давності і відмовити у цій частині позовних вимог за вказаних підстав. Вважає, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості він заплатив в грудні 2013 року. Хто заплатив грошові кошти в сумі 200 гривень на його картковий рахунок 21 січня 2014 року, йому не відомо, він особисто через термінал самообслуговування не міг здійснити цей платіж, бо в нього закінчився строк дії картки. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2011 року [PERSON] подав до відділення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій просив надати йому послуги у виді платіжної картки Кредитка «Універсальна». Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Крім того, він зобов'язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с. 7). Згідно укладеного договору б/н від 29.11.2011 року банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 2,5 % на місяць, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості розраховується за формулою - пеня(1)+ пеня (2), де пеня(1)=(базова процентна ставка по договору)/30-нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня(2)=1 % від заборгованості, але не менше 10 гривень в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 гривень і більше (а. с. 8). За змістом п.1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року, Банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, Банк, за виключенням зміни розміру наданого кредиту(кредитного ліміту) зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту(кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку і без попереднього повідомлення клієнта(а.с. 10-33). Пунктом 2.1.1.5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов'язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Як зазначено у п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, при незгоді із змінами Правил та/або Тарифів Банку позивальник зобов'язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору і виплатити заборгованість, яка виникла перед Банком, в тому числі і заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю та його довіреним особам. Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Як зазначено в п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підписавши заяву від 29.11.2011 року відповідач засвідчив, що ознайомлений та згоден із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, а також підтверджує свою згоду на те, що вказані документи в цілому складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач зобов'язався виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а також з Тарифів банку, Умов та правил надання банківських послуг. Укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, оскільки жодна із сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору, а тому підлягає виконанню. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 2 цієї статті передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга). Згідно абзацу першого частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.11.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем, видно, що зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував не належним чином, тому станом на 30.11.2016 р. виникла заборгованість в загальній сумі 25672,17 гривень, яка складається з наступного: 2011,48 гривень - заборгованість за кредитом; 18762,02 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована частина), 1198,67 гривень (процентна складова). Представником позивача суду надано повну виписку по картковому рахунку [PERSON] за періоди з 23.12.2011 р. по 28.02.2017 р., з якого з'ясовано всі операції по рахунку і судом проведено порівняння даних виписки по рахунку з даними по розрахунку заборгованості(а.с. 81-87). Відповідачем заборгованість за кредитом в сумі 2011, 48 гривень не оспорюється і він визнав позов в цій частині та погодився вказану суму заборгованості сплатити. Крім того, відповідачем не оспорюється розмір заборгованості за кредитним договором і в іншій частині, проте він просить застосувати строк позовної давності та з цієї підстави відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача 18762,02 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3200 гривень заборгованості за пенею та комісією та штрафів в сумі 1698,67 гривень, посилаючись на те, що він не здійснював внесення коштів в сумі 200 гривень на погашення заборгованості 21 січня 2014 року. Останній платіж ним було внесено 23 грудня 2013 року в сумі 200 гривень, тому з часу внесення останнього платежу на погашення заборгованості та направленням позовної заяви до суду пройшло більше трьох років і строки позовної давності закінчилися. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку давності в частині стягнення процентів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як зазначено у ч. 3 вказаної статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, та п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, яким встановлено позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки(штрафу, пені). Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви та виписки по картковому рахунку, заборгованість по процентам у відповідача виникла з травня 2012 року, останній платіж відповідачем було внесено на погашення заборгованості за кредитним договором ( в тому числі процентів) 21 січня 2014 року, позовна заява направлена до суду 14 січня 2017 року, про що свідчить реєстраційна відмітка на конверті, а надійшла в суд 25 січня 2017 року, що підтверджено печаткою вхідної кореспонденції канцелярії суду. Зазначені обставини свідчать про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності тривалістю в три роки до вимоги про стягнення процентів. При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про те, що він не міг здійснити платіж 21 січня 2014 року, оскільки в нього закінчився строк дії кредитної картки в грудні 2013 року, виходячи з наступного. Згідно оглянутої в судовому засіданні кредитної картки відповідача, копія якої долучена до матеріалів справи, строк її дії закінчився в грудні 2013 року ( а.с. 66). Як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача, 21 січня 2014 року він вніс платіж в сумі 200 гривень на картковий рахунок через термінал самообслуговування в м.Славутичі(а.с. 84). При цьому вказана сума коштів була розподілена на погашення основної суми кредиту та процентів, що відображено у розрахунку заборгованості. Згідно п.1.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг карткові рахунки відкриваються на невизначений строк за винятком настання умов, передбачених в п.п. 1.1.7.6 та 1.1.7.7 цих Умов. Зазначені пункти Умов та правил надання банківських послуг не передбачають закриття карткового рахунку в зв'язку із закінченням строку дії картки. Відповідно до п.1.1.7.5 Умов та правил надання банківських послуг картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви держателя або Банк має право закрити картковий рахунок, повідомив держателя картки. При цьому держатель повинен не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку до Банку, після цього обслуговування карти припиняється. Аналіз вказаних пунктів Умов та правил надання банківських послуг свідчить про те, що закінчення строку дії картки не тягне за собою закриття карткового рахунку. Тому доводи відповідача про те, що він не міг внести грошові кошти в сумі 200 гривень на картковий рахунок 21 січня 2014 року через термінал самообслуговування, оскільки закінчився строк дії його картки у грудні 2013 року, не ґрунтуються на Умов та правилах надання банківських послуг, і до уваги судом не приймаються. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що внесення відповідачем 21 січня 2014 року грошових коштів в сумі 200 гривень на картковий рахунок свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем. Визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з такого. При порівнянні виписки по картковому рахунку [PERSON] та розрахунку заборгованості підтверджено відображені у розрахунку заборгованості суми заборгованості по кредиту (графа 3 + графа 5), по процентах (графа 12), сплачені суми відсотків (графа 11), суми погашення за наданим кредитом (графа 15) з даними, зазначеними у виписці по картковому рахунку [PERSON]. Разом з тим, при порівнянні даних з графи 13 розрахунку заборгованості (сума комісії та пені), яка у підсумку станом на 30.11.2016 року становить 3200 гривень, з даними виписки по картковому рахунку [PERSON], судом встановлено, що у виписці по картковому рахунку вони відображені як штрафи за прострочку, натомість лише 30.04.2016 року, 31.05.2016 року, 30.06.2016 року, 31.07.2016 року, 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року, 30.11.2016 року відображені у виписці по картковому рахунку операції з нарахування пені на загальну суму 800 гривень. Враховуючи наявність вимоги позивача про стягнення штрафів на загальну суму 1698,67 гривень (500,00 гривень фіксована сума, 1198,67 гривень процентна складова), нарахування позивачем штрафів під видом комісії та пені на суму 2400 гривень є подвійною відповідальністю одного виду за одне і те ж порушення, що не допускається згідно ст. 61 Конституції України. Враховуючи зазначене, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача по комісії та пені спростована випискою по картковому рахунку, тобто позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність заборгованості за пенею та комісією в розмірі 2400 гривень(3200 гривень -800 гривень). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня станом на 30.11.2016 року в розмірі 800 гривень, оскільки саме ця сума пені відображена у виписці по картковому рахунку [PERSON] і не виходить за межі строку позовної давності. З урахуванням наведеного, частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення штрафів, нарахованих на підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки зменшилась база нарахування процентної складової на безпідставно нараховану суму комісії і пені 2400 гривень. Правильна сума процентної складової штрафу становитиме: 21573,5 гривень х 5%:100 = 1078,67 гривень, де: 21573,5 гривень сума загальної заборгованості по кредиту( 2011,48 +18762,02 + 800); 5% - ставка штрафу згідно 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг; 1078,67 гривень сума штрафу (процентна складова). Таким чином загальна сума штрафів до стягнення становитиме: 500,00 гривень (фіксована сума) + 1078, 67 гривень (процентна складова) = 1578,67 гривень. За таких обставин, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість по кредиту б/н від 29.11.2011 року на загальну суму 23152,17 гривень, яка складається з наступного: 2011,48 гривень - заборгованість за кредитом; 18762,02 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 800 гривень - заборгованість за пенею; штрафи: 500 гривень (фіксована частина), 1078,67 гривень (процентна складова), у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Відповідачем вказана сума заборгованості за кредитним договором належними та допустимими доказами не спростована. За правилами ч. 1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1442 гривні 88 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial