Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

24 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] із вимогою про зменшення розміру аліментів, на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частини його заробітку (доходу) (а. с. 1-3,17). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з нього на підставі виконавчого листа Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі ј частини його заробітку (доходу). Також 10 квітня 2020 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ № 195/498/20 за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј части заробітку (доходу). Крім того на його утриманні та догляді перебувають його мати та батько, які потребують матеріальної та фінансової допомоги. Крім того, зазначає, що для покращення житлових умов ним було взято кредит на купівлю нового холодильника, а оскільки інших джерел доходу він не має, просить суду зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частини його заробітку (доходу) (а. с. 1-3,17). Ухвалою суду від 25 вересня 250250 року позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків (а. с. 11). 21 жовтня 2020 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 25 вересня 2020 року позивачем усунуто ( а. с. 14). Ухвалою суду\~від 03\~листопада 2020\~року у\~справі відкрито\~спрощене позовне\~провадження без\~виклику сторін\~та,\~з-поміж\~іншого,\~надано відповідачці\~строк для\~подання відзиву\~на позовну\~заяву (а.\~с.\~35),\~копія якої надіслана учасникам справи 04 листопада 2020 року за вихідним № 23887/20-вих/2/204/1760/20 (а. с. 36). 23 грудня 2020 року на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» повернуто конверт, яким відповідачці, направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження. Відповідачка, в силу вимог п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачка у встановлений судом строк своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористалася, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 липня 2005 року (а. с. 25). 21 квітня 2006 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Томаківського районного управління юстиції Романовою Л.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 1963155 на підставі виконавчого листа Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення донькою повноліття (а. с. 18). 10 квітня 2020 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області видано наказ № 195/498/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 19). 21 квітня 2020 року начальником Томаківського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хохловим А.А. винесено постанову про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на підставі судового наказу № 195/498/20 (а. с. 22). Батько позивача [PERSON] , [INFO] , хворіє на: ішемічну хворобу серця (стабільна стенокардія напруги, дифузний кардіосклероз), гіпертонічну хворобу (ІІ Ст, 2 ст, ризик ІVст. СН ІІ А), хронічну вертеброгенну радикулопатію, варикозне розширення вен нижніх кінцівок та ХВН І.ІІ ст. (а. с. 29). Мати позивача [PERSON] , [INFO] , хворіє на: ішемічну хворобу серця (дифузний кардіосклероз), гіпертонічну хворобу (ІІ Ст, 2 ст., ризик ІVст. СН ІІ АФК ІІ), виразкову хворобу ДПК, хронічний холецистопанкреатит, деформуючий остеоартроз суглобів верхніх кінцівок (а. с. 30). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, в свою чергу, ст.\~15\~СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до\~вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що відповідно до вимог\~ст. 192 СК\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу вказаних норм випливає, що зазначене погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення робі міру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним погіршенням матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Разом з цим, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що його матеріальний стан погіршився. Крім того, відповідачем не надано суду будь-яких належних та достатніх доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають його батьки. Разом з\~цим судом\~встановлено,\~що позивач\~є батьком\~двох неповнолітніх\~дітей [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~від різних\~шлюбів,\~та відповідно\~до рішень\~судів різних\~років,\~з нього\~стягуються аліменти\~на утримання\~цих дітей\~у розмірі\~ј частини\~усіх його\~доходів на\~кожну дитину\~окремо.\~Однак з\~позовом про\~зміну розміру\~аліментів позивач\~звертається щодо\~однієї дитини,\~чим ставить\~своїх неповнолітніх\~дітей у\~різні права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку Натомість батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Відповідно до вимог ч. 2 \~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зважаючи на те, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2006 року, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, судовий збір не відшкодовується. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed