Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

24 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом в якому просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позов посилалася на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.1964 року, посвідченого Миргородською державною нотаріальною конторою 12.05.1964 за реєстром № 1295, [PERSON] продала а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частинах будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане домоволодіння 20 травня 1964 року було зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 19 під № 119. В подальшому було змінено адресу цього домоволодіння з [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 8 серпня 1989 року державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. дружині померлого - [PERSON] , було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . При цьому в примітці до свідоцтва зазначено, що на 2/6 частини, що залишились, свідоцтво про право на спадщину буде видано додатково. Згідно з договором дарування частини будинку від 22 листопада 1997 року, посвідченого Першою Миргородською держнотконторою за № 2-3765, [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частини будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 30 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1301, [PERSON] подарував належні йому 2/3 частини жилого будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , - [PERSON] . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2004 № 4141755, виданим ДКП «Миргородтехінвентаризація», за нею зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно. При цьому, хоч на той час вона проживала з [PERSON] однієї сім`єю як чоловік і дружина і продовжувала з ним проживати в будинку по [ADDRESS] і надалі до його смерті, яка настала [INFO] , їй нічого не було відомо про власника іншої 1/3 частини цього будинку, вона вважала, що [PERSON] подарував їй весь будинок, в ньому проживала тільки їхня сім`я і у їхньому користуванні був весь будинок і земельна ділянка, на якій він розташований. Саме в зв`язку з тим, що вона розпочала вирішувати питання приватизації земельної ділянки стали відомі викладені вище обставини переходу права власності на будинок, які відбувалися до неї. Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.12.2019 № 1397-Т станом на 31 грудня 2012 року за даними інвентаризаційної справи право власності на будинковолодіння в [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на 2/3 частини та за [PERSON] на 1/3 частини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.12.2019 № 194382422 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з розміром частки 1/3 та за [PERSON] з розміром частки 2/3. Таким чином, відомості про наявність нових власників частки будинковолодіння, що належала [PERSON] , відсутні, проте вказане нерухоме майно безхазяйним не визнане. В той же час, оскільки частка [PERSON] в натурі не виділена, позивач живе в будинку по [ADDRESS] з часу набуття нею права власності на частину будинку, то вона відкрито володіє і користується, а також несе витрати по утриманню, і часткою [PERSON] , тобто фактично здійснює функції власника, але не може юридично оформити ці правовідносини, оскільки на даний час власник цього майна їй невідомий. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На даний час їй не відомо, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частини будинку, що залишились після видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , тобто їй невідомий правонаступник попереднього власника майна, тому відповідачем за даним позовом зазначена Миргородська міська рада, яка є органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади м. Миргорода. Враховуючи вищевикладене змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 28.12.2019 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовільнити, суду пояснила, що в будинку в [ADDRESS] років. Її чоловік [PERSON] я яким вони проживали однією сім`єю подарував 2/3 частини будинку, що саме частка 2/3 вона не знала, думала, що їй подаровано весь будинок. Коли вирішила приватизувати землю, виявилось що 1/3 частину будинку належить іншій особі, [PERSON] .. До неї з чоловіком на 1/3 частину ніхто претензій не пред`являв. Представник позивача, [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито користувалася 1/3 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , протягом 20 років. Спадкоємці не здійснили будь яких дій по здійсненню права власності. Іншого способу захисту права позивача не має. Представник відповідача Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив справу розглядати без участі представника (а.с.36). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона давно проживає по [ADDRESS] , з 60-х років. [PERSON] товаришував з членами сім`ї [PERSON] . Їй відомо, що з 1995 року в будинку проживала позивач [PERSON] . Інших людей вона не бачила. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона проживає по [ADDRESS] з 1990 року. До позивача [PERSON] проживала бабуся. [PERSON] користувалася всім будинком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він живе по сусідству із позивачем по справі. Йому відомо, що в будинку по [ADDRESS] проживали [PERSON] і [PERSON] . Інших жителів він не бачив. Заслухавши позивача , його представника та свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.1964 року, посвідченого Миргородською державною нотаріальною конторою 12.05.1964 [PERSON] продала а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частинах будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане домоволодіння 20 травня 1964 року було зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 19 під № 119 (а.с.4-6). В подальшому було змінено адресу цього домоволодіння з [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 08.12.1980 (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 1989 року посвідченого державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] . При цьому в примітці до свідоцтва зазначено, що на 2/6 частини, що залишились, свідоцтво про право на спадщину буде видано додатково (а.с. 8). Згідно з договором дарування частини будинку від 22 листопада 1997 року, посвідченого Першою Миргородською державною нотаріальною конторою [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частини будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.12.1997 (а.с. 10). Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 30 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Швед Анатолій Іванович подарував належні йому 2/3 частини жилого будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , - [PERSON] . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2004 № 4141755, виданим ДКП «Миргородтехінвентаризація», за нею зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 11,12). Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.12.2019 № 1397-Т станом на 31 грудня 2012 року за даними інвентаризаційної справи право власності на будинковолодіння в [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на 2/3 частини та за [PERSON] на 1/3 частини (а.с. 14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.11.2019 (а.с. 13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.12.2019 № 194382422 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з розміром частки 1/3 та за [PERSON] з розміром частки 2/3 (а.с. 15). Відповідно до спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , спадкоємцями є дружина померлого [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] . Дочка померлого [PERSON] спадщину не прийняла (а.с. 45-54). Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Верховний Суд в постанові\~№465/6560/15-ц від 14.08.2019 року зазначав, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Судом встановлено,\~що позивачу\~ [PERSON] \~з часу\~набуття права\~власності на\~частину домоволодіння\~на підставі\~договору дарування\~було достовірно\~відомо,\~що 1/3\~частина спірного\~житлового будинку\~їй не\~належить,\~отже вона\~не могла\~бути впевненою\~у тому,\~що на\~це майно\~не претендують\~інші особи(спадкоємці)\~і отримала\~це майно\~за таких\~обставин і\~з таких\~підстав,\~які є\~достатніми для\~отримання права\~власності на\~нього, а тому не можна вважати володіння позивачем вказаним нерухомим майном добросовісним. Суд вважає безпідставними твердження представника позивача щодо відсутності іншого способу захисту права позивача, оскільки його захист можливий шляхом укладення правочинів із спадкоємцями власника спірного майна [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,\~взадоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю необхідно відмовити

Outcome: dismissed