Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

24 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.09.2017 року було розірвано. У шлюбі в них народилася дитина, донька [PERSON], [INFO], яка знаходиться на вихованні і утриманні позивача. Відповідач жодних коштів на утримання дитини не надає та не піклується нею, домовленості щодо утримання дитини між батьками немає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Відповідач офіційно ніде не працю, має не регулярний, мінливий дохід, а тому вона просить суд визначити аліменти які підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Однак, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності, де зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся належним чином, однак причину неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов'язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов'язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області в справі № 303/3584/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.15, 16-17). Встановлено та підтверджується документально, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею (а.с.13, 14). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З позовної заяви вбачається, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, доказів, які б свідчили про його майновий стан, стан здоров'я, чи перебування на його утриманні інших неповнолітніх, чи непрацездатних осіб, суду не надано, а тому встановити платоспроможність відповідача в суду нема можливості. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2018 рік», який на період з 01 липня по 30 листопада 2018 року становить: для дитини віком до 6 років -1559 гpивень, для дитини віком від 6 до 18 років - 1944 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст. 182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи як позицію позивача, так і відсутність заперечень зі сторони відповідача, рівень споживчих цін, суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмірі 1500 гривень достатньо обґрунтованою, оскільки даний розмір є меншим за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Інших обставин, які б давали підстави для стягнення аліментів у більшому чи меншому розмірі, судом не встановлено. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved