Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

25 травня 2016 року представник позивача звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 26 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір KRK0GK00150837, згідно умов якого банк зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 15086,00 доларів США на термін до 23 червня 2017 року, а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором порядку та строки не здійснював, у звязку з чим станом на 4 квітня 2016 року має заборгованість у розмірі 4154,80 долари США, які складаються з наступного: - заборгованість за кредитом 3856,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом 268,53 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 27,04 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 2,88 долари США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» уклав договір поруки з відповідачем [PERSON], яка згідно ст.. 610, 554 ЦК України є солідарним боржником по кредитним зобовязанням позичальника. Відповідачу [PERSON] направлена письмова вимога із зазначенням невиконаних зобовязань, яка залишена нею без задоволення. ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 4254,80 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 4 квітня 2016 року (1 долар США = 26,10 грн.) складає 108440,28 грн. за кредитним договором № KRK0GK00150837 від 26 червня 2007 року, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, згідно письмової заяви просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.3, 50). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Судові повістки про виклик на 9 грудня 2016 року отримали особисто, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 42,43), судова повістка про судовий виклик на 31 січня 2016 року на адресу [PERSON] повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», на адресу [PERSON] з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 45,46), що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових викликів на вказану дату, однак вони вважаються такими, що вручені належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого згідно статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 24) та [PERSON] укладений кредитний договір № KRK0GK00150837 (а.с. 14-16). Згідно умов кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 13520,00 доларів США в строк з 26 червня 2007 року по 23 червня 2017 року для придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 1566,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячними платежами у сумі 207,36 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди (п. 7.1 договору). Пунктом 2.3 Кредитного договору передбачене право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом при настанні умов, перелічених в даному пункті договору. Крім того, в п. 4.1 Кредитного договору закріплено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п. 2.2.2, 2.2.3 цього договору (щодо сплати відсотків та винагороди), банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № KRK0GK00150837 від 26 червня 2007 року, між банком та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № KRK0GK00150837 від 26 червня 2007 року (а.с. 18). Згідно умов вказаного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору та відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів. Статтею 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.549 ЦПK України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день простроченого зобовязання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Всупереч вказаних норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] свого обовязку по поверненню позивачу кредитних коштів належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 4 квітня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 4154,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день розрахунку згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 26,10 грн.) становить 108440,28 грн., яка складається із: - заборгованості за кредитом 3 856,35 доларів США, в гривневому еквіваленті 100650,74 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 268,53 доларів США, в гривневому еквіваленті 7008,63 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом 27,04 доларів США, в гривневому еквіваленті 705,74 грн.; - пені 2,88 доларів США, в гривневому еквіваленті 75,17 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11-8,9) та відповідачами належними доказами не спростований. Проте з таким розрахунком в повній мірі погодитись не можна з огляду на таке. Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст.47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Проте положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені. Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Аналізуючи наявні у справі докази, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що відповідачами належним чином не виконуються умови кредитного договору та договору поруки: своєчасно не здійснювалося погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитними коштами, комісії, що дає позивачу право вимагати виконання всіх зобовязань за цим договором. Відповідно до п. 2,5, 6 договору поруки позичальнику та поручителю 7 квітня 2016 року направлені повідомлення про наявну заборгованість по кредиту (а.с. 10-13), однак доказів на підтвердження виконання відповідачами зобовязань по договору суду не надано. На підставі викладеного позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачів необхідно стягнути за кредитним договором № KRK0GK00150837 від 26 червня 2007 року заборгованість станом на 4 квітня 2016 року у розмірі 4 151,92 долар США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 108365,11 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3 856,35 доларів США, в гривневому еквіваленті 100650,74 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 268,53 доларів США, в гривневому еквіваленті 7008,63 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом 27,04 доларів США, в гривневому еквіваленті 705,74 грн.; а також пеню в розмірі 75,17 грн. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по оплаті судового збору в рівних частках по 813,30 грн. (а.с.1).

Outcome: partial