Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

24.10.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому зазначено, що 22 листопада 2003 року він з відповідачем зареєстрував шлюб у Раденській сільській раді Цюрупинського району, про що було зроблено актовий запис № 38. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини припинені у листопаді 2016 року через несумісність характерів та різні погляди на життя. Майновий спір відсутній. На розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згоден. 21.03.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. 16.01.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Раденській сільській раді Цюрупинського району, про що було зроблено актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені з листопада 2016 року, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої малолітньої дитини, спору з приводу виховання та утримання якої не вбачається, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] у своїй заяві не ставить питання щодо зміни прізвища, суд приходить до висновку про залишення відповідачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved