Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], про усунення перешкод шляхом вселення до житлового приміщення. Свої позовні вимоги, з урахуванням уточнень обґрунтував тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 09 жовтня 2007 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності його матері [PERSON] та йому. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті [PERSON] почав чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. 23 лютого 2017 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги [PERSON] були задоволені, визнано недійсним з дати видання та скасовано розпорядження органу приватизації №7/397-07 від 09.10.2017 року. Визнано недійсним з дати видання та скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 09 жовтня 2007 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] На дане рішення було подано апеляційну скаргу, на сьогоднішній день питання по даній справі ще не вирішено. У квартирі [ADDRESS] він зареєстрований та має право користування даним житлом. На сьогодні відповідач змінив замки на вхідних дверях та позивач не має ніякої змоги потрапити до належного йому житла. На підставі викладеного просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення його, [PERSON], [INFO] до квартири [ADDRESS] (Дніпропетровську). Стягнути з відповідача [PERSON] на його користь судові витрати (том №1 а.с. 18,19). 13 червня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку, який обґрунтував тим, що Згідно Ордера №7245 від 25 липня 1974 року, що виданий Виконавчим комітетом Придніпровської міської ради працюючих по рішенню завкома ПДГРЕС від 18 липня 1974 року №69 його матері [PERSON] було надано право на зайняття зі своєю сімєю двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 жовтня 2007 року, що видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 09 жовтня 2007 року №7/397-07, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по справі №206/3254/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року, визнано недійсним з дати видання та скасовано розпорядження органу приватизації №7/397-07 від 09 жовтня 2007 року, визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 09 жовтня 2007 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] В даній квартирі зареєстрований, але не проживає з початку 2012 року його брат [PERSON] та зареєстрований з 06 червня 2016 року, але не проживає з моменту своєї реєстрації [PERSON] Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2016 року по справі №206/3329/15-ц [PERSON] вже було визнано, за позовом їхньої померлої матері, таким, що втратив право користування квартирою, однак [PERSON] після рішення суду знову прописався в зазначену квартиру. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку за цією адресою. Стягнути з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. ( том № 1 а.с. 31-35). 18 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Самарського суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права користування житловою квартирою, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він з 09 червня 1998 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою постійно проживав з 1974 року на підставі ордера. Лише при розгляді цієї справи дізнався, що був знятий з реєстраційного обліку в 2002 році за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відбуванням покарання. З часу вселення постійно проживає і користується. Як член сім'ї, користується квартирою, бере участь у витратах пов'язаних з оплатою комунальних послуг за користування нею та виконує та виконує інші зобов'язання, що випливають із договору найму житлового приміщення, також дані факти встановлені як рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по справі №206/3254/16-ц, так і ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року. Всупереч його бажання зареєструвати своє місце проживання в цій квартирі, його брат [PERSON], який зареєстрований в цій квартирі, заперечує проти реєстрації та визнання за ним права користування квартирою. Всі комунальні платежі за зареєстрованих осіб здійснюється тільки ним, таким чином вважає, що проживає в даній квартирі законно. На підставі викладеного просить суд визнати за [PERSON], [INFO] (Індетифікаційний номер [NUMBER]) право користування житловою квартирою [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. ( том № 2 а.с. 2-5) В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] свої заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також пояснив, що в зазначеній квартирі проживав весь час, але у грудні 2015 року коли померла його мати його брат накинувся на нього з ножем, весною в 2016 році в зазначену квартиру не зміг потрапити, оскільки в ній були поміняні замки. Зустрічну позовну заяву та позовну заяву [PERSON] про визнання права користування житловою квартирою не визнає, просить відмовити в їх задоволенні. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], заявлену первісну позовну заяву позивача підтримала та просила задовольнити, пояснила, що в зазначеній квартирі проживав з самого початку реєстрації і аж до смерті його матері, але після смерті матері його бра [PERSON] змінив замки та не надавав йому доступ до квартири. В задоволенні зустрічної позовної заяви та позовної заяви [PERSON] про визнання права користування житловою квартирою не визнає, просила відмовити в їх задоволенні. Відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2012 року, за комунальні послуги не платить, після смерті матері неодноразово викрадав речу, після чого в 2017 році було змінено замки. Заявлену свою зустрічну позовну заяву та позов про визнання права користування житловою квартирою підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Просив задовольнити зустрічну позовну Заяву [PERSON] та позов про визнання права користування житловою квартирою. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], пояснила, що в зазначеній квартирі вона проживала за життя матері [PERSON], в даній квартирі знаходяться її речі. В літку 2016 року не змогли потрапити до зазначеної квартири, оскільки були замінені замки. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся. Відповідачем з первісним позовом [PERSON] також було надано письмові заперечення, які він обґрунтував тим, що позивач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, з його боку перешкод та дій щодо права користування ним квартирою не чиниться, позивач за власною волею не проживає в зазначеній квартирі. Замки на вхідних дверях ним були змінені лише після того, як двічі до квартири потрапляли невстановлені особи та здійснювали крадіжку його речей, з даної підстав він двічі звертався до Самарського відділу поліції Дніпропетровського ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Те, що [PERSON] свідомо не проживає за місцем своєї реєстрації понад шість місяців без поважних причин, його речей у квартирі немає, комунальні послуги не сплачує, ремонту не проводить, не допомагає та не має наміру допомагати йому по утриманню квартири. Мета [PERSON] вижити його з квартири та продати її. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити (том №1 а.с. 62-63) Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши заперечення, перевіривши та оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, позов [PERSON] про визнання права користування житловою квартирою підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що відповідно до ордера №7245 «УССР Исполнительного комитета Приднипровского городского Совета депутатов трудящихся» [PERSON] видана квартира [ADDRESS] на підставі рішення завкома ПДГРЕС від 18 липня 1974 року за №64 ( том № 1 а.с. 39). Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 09 жовтня 2007 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира [ADDRESS], площею 46,3 кв.м, належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (том №1 а.с.22). Відповідно витягу від 27.11.2007 року №16817373 про реєстрацію права власності на нерухому майно виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» власниками квартири по [ADDRESS] є [PERSON], якій належить ? частина та [PERSON], якому також належить ? частини даної квартири (том №1 а.с.23) З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що [PERSON] здійснює комунальні платежі за адресою [ADDRESS] (том № 1 ас. 83-86). Відповідно до повідомлень про надання субсидій №006207, №009985, 17 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] було призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг ( том №1 а.с.95-101). Згідно довідки №1970 від 05 травня 2017 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] ( том №1 а.с. 74) Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по справі №206/3254/16, провадження №2/206/59/17 позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Визнано недійсним з дати видання та скасувано розпорядження органу приватизації №7/397-07 від 09 жовтня 2007 року. Визнано недійсним з дати видання та скасувано свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 09 жовтня 2007 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON]. Стягнуто з [PERSON], Департамента житлового господарства Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1102,40 грн., а з кожного по 551,20 грн. ( том №1 а.с. 9-12) Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2017 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року по цивільній справі №№206/3254/16, провадження №2/206/59/17 (том № 1 а.с. 13) Відповідно відповіді на запит, Самарський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області повідомив, що [PERSON] в період часу з листопада 2016 року по квітень 2017 року звертався зі звернення до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 31.01.2017 року, яке зареєстровано до ЖЄО №1491 та внесено до ЄРДР №12017040700000102 від 01.02.2017 року ( том №1 а.с. 94) Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2017 року заяву [PERSON] задоволено. Заочне рішення від 29 липня 2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - скасувати (том №1 а.с 111,112). Відповідно інформаційної довідки №100521475 сформованої 17.10.2017 року, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на ? частину та за [PERSON] також на ? частину (том №1 а.с. 118). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] в даній квартирі не проживав ще до смерті матері та і потім в ній не жив. Був тільки на похоронах своєї матері [PERSON], також бачили його потім, як він з топором вибивав двері. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не проживав у квартирі приблизно п'ять років, [PERSON] у даній квартирі також не бачив. В 2017 році побачив [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі, за [PERSON] доглядав [PERSON], комунальні платежі за квартиру спочатку сплачувала [PERSON], після її смерті сплачує [PERSON] Зазначені спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст. 47 Конституції України, кожен громадянин України має право на житло. Дійсно, згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. В силу ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні вказані позивачем за первісним позовом факти є логічні та об'єктивні та знайшли своє повне підтвердження. Доводи позивача за зустрічним позовом, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування у зв'язку з не проживанням даних осіб в квартирі [ADDRESS] на найшли логічного підтвердження та суперечать показам свідка [PERSON] Судом не береться до уваги покази надані в судовому засіданні свідка [PERSON] та долучені до матеріалів справи акти щодо не проживання [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] складені 17 травня 2017 року. Обставини викладені в позові [PERSON] про визнання права користування житловою квартирою, є такими, що повністю найшли підтвердження. Крім того, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач [PERSON] не довів суду той факт, що [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою. Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частинипозовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та розглядаючи позови в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, позов [PERSON] про визнання права користування житловою квартирою підлягає задоволенню.

Outcome: approved