Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

26 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, який під час судового розгляду змінював, уточнював та просив ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сумській області (далі - управління ВД ФСНВ у Сумській області) «Про скорочення чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області» №44-К від 28.05.2013 року (далі - наказ №44-К від 28.05.2013 року) та стягнути моральну шкоду, спричинену виданням оскаржуваного наказу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що працював у відповідача з 01.06.2010 року заступником начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області, 28.05.2013 року відповідач видав незаконний, необґрунтований та такий, що суперечить чинному законодавству наказ №44-К від 28.05.2013 року, яким передбачалось скорочення працівників управління ВД ФСНВ у Сумській області, шляхом звільнення позивача з 30.07.2013 року. Вказує на незаконність наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про збільшення граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області» №550 від 26.09.2012 року та наказу управління ВД ФСНВ у Сумській області «Про внесення змін у штатний розпис управління ВД ФСНВ у Сумській області» від 28.09.2012 року №154-К, які покладені в основу оскаржуваного наказу, обґрунтовуючи п. 5 ст. 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності» та п.п. 5 п.п. 8 (д) п. 12 Статуту Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, які свідчать про відсутність у виконавчої дирекції Фонду повноважень, а відповідно і правових підстав визначати граничну чисельність працівників структурних підрозділів, оскільки вирішення вказаного питання віднесено до компетенції Правління Фонду. А відповідно до Положення про управління ВД ФСНВ у Сумській області до повноважень начальника управління не віднесено прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису управління та визначення посади, яка підлягає скороченню. Зазначає, що відповідач повинен був у відповідності до вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України запропонувати йому нововведену посаду в управлінні ВД ФСНВ у Київській області. Вказує, що в цілому кількість працюючих в структурних підрозділах виконавчої дирекції Фонду, якими є обласні управління не зменшилась та залишилась той самою. Крім того, зазначає, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про збільшення граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області» №550 від 26.09.2012 року та наказ управління ВД ФСНВ у Сумській області «Про внесення змін у штатний розпис управління ВД ФСНВ у Сумській області» від 28.09.2012 року №154-К визнані незаконними, оскільки вони були основою попереднього оскаржуваного наказу. Вважає, що поновивши його на роботі за судовим рішенням, відповідач ввів посаду в штатний розпис, що також, на його думку, підтверджує лист виконавчої дирекції Фонду від 11.07.2013 року №10-Л-04. При цьому, позивач вказує, що видання відповідачем оскаржуваного наказу, призвело до заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає в стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, що потребує додаткових зусиль по організації свого життя та призводить до переживань, яку він оцінює в 1000 грн. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час і місце розгляду повідомлялись, проте конверти повертались за закінченням терміну зберігання. Враховуючи те, що позивачем надано самостійно та судом витребувано, за клопотанням його представника, достатньо доказів, враховуючи вимоги ст. 157 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивача та його представника. Представники відповідача Сай С.В. та Андрющенко В.В., надали суду заяву в якій просили справу, розглядати у їх відсутність. Надали письмові заперечення на позов. Третя особа [PERSON] просив справу розглядати у його відсутність, заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є необґрунтований і таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював у відповідача з 01.06.2010 року заступником начальника управління ВД ФСНВ у Сумській області. 14.12.2012 року [PERSON] було звільнено з займаної посади наказом управління Фонду у Сумській області №195-к на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.05.2013 року (а.с. 8-13) наказ №195-к від 14.12.2012 року начальника управління Фонду у Сумській області визнано незаконним, поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління Фонду у Сумській області з 14.12.2012 року, стягнуто з управління Фонду у Сумській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2012 року по 14.05.2013 року у розмірі 12929 грн. 17 коп., стягнуто з управління Фонду у Сумській області на користь [PERSON] 300 грн. у відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог відмовлено. Згідно наказу управління Фонду у Сумській області від 27.05.2013 року №43-К, [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Сумській області з 14.12.2012 року (а.с.14 ). 28.05.2013 року відповідач видав наказ №44-К від 28.05.2013 року, яким передбачалось скорочення працівників управління ВД ФСНВ у Сумській області, шляхом звільнення позивача з 30.07.2013 року (а.с.15). Підставою для винесення оскаржуваного наказу були наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про збільшення граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області» від 26.09.2012 р. № 550 та наказ відповідача «Про внесення змін у штатний розпис управління ВД ФСНВ України у Сумській області» від 28.09.2012 р. №154-К, штатні розписи управління ВД Фонду у Сумській області з 01.12.2012 року (а.с.120) та з 01.01.2013 року (а.с.109), Положення про управління Фонду у Сумській області (а.с.91-95), та відсутність в штатних розписах посади заступника начальника управління Фонду у Сумській області. Крім того, винесенню оскаржуваного наказу передувала відповідна робота, проведена як відповідачем, так і виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Так, відповідно до п.п. 8 д) п. 12 Статуту Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України затверджує структуру органів Фонду, чисельність працівників, схеми їх посадових окладів, видатки на адміністративно-господарські витрати Фонду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є постійно діючим органом правління Фонду і має право представляти інтереси Правління. Відповідно до п.п. 13 п. 5.2 Положення про виконавчу дирекцію Фонду директор виконавчої дирекції Фонду затверджує штатний розпис виконавчої дирекції Фонду, штатні розписи управлінь виконавчої дирекції в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, та погоджує штатні розписи відділень виконавчої дирекції в районах і містах обласного значення. Правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, виконавчою дирекцією Фонду на протязі останніх років постійно проводилась робота по оптимізації структури та чисельності працівників робочих органів (управлінь у областях та відділень у містах та районах), направлена на забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності управління зазначеними структурами. На засіданні правління Фонду у грудні 2011 р. було визначено, що чисельність робочих органів ВД Фонду буде зменшено на 401 одиницю. Управління ВД Фонду у Сумській області про оптимізацію структури та чисельності працівників були повідомлені листом ВД Фонду від 29.05.2012 р. № 346-04-1 (а.с.112-113). На виконання зазначеного листа начальником управління ВД Фонду у Сумській області 31.05.2012 р. за № 110-09-01 було направлено відповідного листа голові профспілкової організації працівників управління та відділень ВД Фонду у Сумській області з метою забезпечення норм трудового законодавства щодо майбутньої оптимізації (а.с. 114-115) Виконавчою дирекцією Фонду 26.09.2012 р. видано наказ за № 550 «Про збільшення граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області», відповідно до п. 1 якого, зменшується з 01.12.2012 року гранична чисельність працівників у Сумській області, затверджена наказом виконавчої дирекції Фонду від 26.04.2001 року № 78 на 1 штатну одиницю, затверджено загальну граничну чисельність працівників робочих органів у кількості 113 штатних одиниць, у т.ч. управління - у кількості 25 штатних одиниць. До цього чисельність працівників управління становила 26 штатних одиниць. З 01.12.2012 року затверджений новий штатний розпис. Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду від 26.09.2012 р. № 550 управлінням ВД Фонду у Сумській області видано наказ від 28.09.2012 р. № 154-К «Про внесення змін у штатний розпис управління ВД ФСНВ України у Сумській області». Відповідно до п.2 вищезазначеного наказу з 01.12.2012 року скорочена посада заступника начальника управління, яка відсутня як станом на 28.05.2013 року, так і на час розгляду справи в суді. Після надходження наказу ВД Фонду від 26.09.2012 року № 550 «Про збільшення граничної чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Київській області» управлінням ВД Фонду у Сумській області було ретельно опрацьовано його виконання з тим, аби зменшення чисельності не вплинуло на результативність поточної діяльності та не мало негативних наслідків у забезпеченні статутних завдань у подальшому. В ході проведеного аналізу навантаження на працівників управління, з метою сталого виконання завдань в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання відмічено, що зі штатною чисельністю 26 чоловік в управлінні є 2 посади заступника начальника управління. При цьому одна посада - «заступник начальника управління», а інша - «заступник начальника управління - начальник відділу по роботі з роботодавцями», до обов'язків якого входить також контроль та відповідальність за роботу відділу відшкодування шкоди потерпілим та медичного обслуговування. У листах виконавчої дирекції Фонду акцентувалася увага на тому, що проводячи скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання особливу увагу необхідно приділяти беззаперечному забезпеченню кожного потерпілого на виробництві від нещасного випадку (членів їх сімей) соціальним захистом та надання зазначеній верстві населення відповідних послуг. Тобто відповідачем встановлено, що доцільним та економічно обґрунтованим буде скорочення посади «заступника начальника управління», так як його функціональні обов'язки значно менші від обов'язків «заступника начальника управління - начальника відділу по роботі з роботодавцями» і скорочення даної посади не вплине на зниження ефективності роботи управління в цілому. Тому на підставі аналізу роботи всіх підрозділів управління було прийнято рішення про подальшу недоцільність у структурі управління посади заступника начальника управління, яка фактично дублювала функції начальника управління. Відповідно до ст. 42 КЗпП України [PERSON] не має переважного права на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Відповідно до ч. 3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Тобто твердження позивача про необхідність пропонування йому посади у управлінні ВД Фонду у Київській області є безпідставною. Таким чином, управлінням ВД ФСНВ у Сумській області дотримано вимоги п. 1. ч.1. ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України при винесенні наказу про «Про скорочення чисельності працівників управління виконавчої дирекції Фонду у Сумській області» №44-К від 28.05.2013 року. Крім того, оскаржуючи до суду зазначений наказ, позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення його прав цим наказом. Видання відповідачем оспорюваного наказу не тягне за собою будь-яких правових наслідків для позивача. На даній стадії його трудові права не порушуються, він продовжує працювати та отримувати заробітну плату. Його доводи про те, що після попередження його буде звільнено з роботи носять ймовірний характер, вони не можуть бути прийняті судом при постановленні рішення, оскільки судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом захищається уже порушене право, а не те право, яке буде порушуватись у майбутньому. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) у судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, про виключення з членів кооперативу, колективного сільськогосподарського підприємства, іншої громадської організації, а за заявами керівників підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), їх заступників, головних бухгалтерів підприємств, установ, організацій, їх заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими обєднаннями громадян, крім цього і спори з питань переведення на іншу роботу і накладення дисциплінарних стягнень. Судом встановлено, що на момент видання оскаржуваного наказу, ще не відбулося порушення трудових прав позивача, його ще не звільнено з роботи. Обставини, яким позивач дав оцінку при розгляді цієї справи, стосуються обговорення законності звільнення позивача при розгляді справи про незаконність звільнення та поновленні на роботі. У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п.19) зазначено про те, що «розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення». Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Крім того, виходячи з норми ч. 1 ст. 40 КЗпП України право визначати штат і чисельність працівників - це прерогатива роботодавця. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed