Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

24.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів на своє утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. [INFO] позивачу [PERSON] виповнилося 18 років і виплата раніше стягнутих з відповідача на його утримання аліментів припинилась. На даний час [PERSON] є студентом «Павлоградського медичного коледжу», відповідно до довідки №586 від 18.09.2020 року, з терміном навчання до 30.06.2021 року. В зв`язку із неможливістю працювати, так як форма навчання є денною, доходів позивач не має. Усі витрати пов`язані з його навчанням: проїзд до місця навчання, харчування, одяг, витрати на придбання канцтоварів, підручників, сплачує його мати [PERSON] . В зв`язку із викладеним, позивач [PERSON] , посилаючись на ст. 199 СК України, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на своє утримання, аліменти у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до закінчення навчання у Павлоградському медичному коледжі, але не більше, як до досягнення ним 23 років, починаючи з дати звернення до суду з даним позовом. До початку проведення судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] до початку проведення судового засідання надав суду відзив на позов в якому вказав про те, що згоден сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, але в 1/6 частці з усіх видів доходу (заробітку) оскільки має на своєму утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, зазначив, що він, [PERSON] неодноразово надавав повнолітньому сину матеріальну допомогу на навчання, сприяв тому, щоб [PERSON] проживав у м. Дніпрі у рідної сестри відповідача, якій також надавав кошти для придбання продуктів харчування для сина. Просив розгляд справи здійснювати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , що встановлено із копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 18.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.8). [PERSON] , станом на дату звернення до суду 24.09.2020 року, є повнолітнім. Відповідно до ч. 1 ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт навчання повнолітнього [PERSON] на четвертому курсі денної, контрактної форми навчання в Комунальному закладі вищої освіти «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради», за спеціальністю 223 «Медсестринство» (освітньо-професійна програма «Лікувальна справа»), в період з 01.09.2017 року по 30 червня 2021 року включно, підтверджуються довідкою від 18.09.2020 року вказаного навчального закладу (а.с.9). Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі вищевикладеного, встановивши, що повнолітній син відповідача [PERSON] , [PERSON] , навчається на денній формі за контрактною основою, в зв`язку із чим не має змоги працевлаштуватися, а відповідач, має на своєму утриманні іншу неповнолітню дитину, в підтвердження чого надав відповідну копію Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , враховуючи матеріальне становище відповідача, шляхом стягнення з нього на користь позивача, а саме на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Крім того, суд зазначає, що не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо стягнення аліментів не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на те, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст. 6 СК України). Суд звертає увагу позивача на те, що під час розгляду справ щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, розмір аліментів на їх утримання визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням виключно обставин, визначених ч.1 ст. 182 СК України. Розмір мінімального гарантованого розміру аліментів визначений матеріальним законом стосується розміру аліментів на дитину, але правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, що передбачено ч. 1 ст. 6 СК України. На підставі викладеного, ст.ст. 199, 200, 201 СК України п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15. 05. 2006 року,

Outcome: partial