Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

25.10.2016 [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] патрульної поліції Національної поліції України та [PERSON] управління Державної казначейської служби України в м.Києві, в якому просить суд: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку [PERSON] управління Державної казначейської служби у м.Києві на користь позивача 20000 гривень грошової компенсації моральної шкоди (а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 26 травня 2016 року поліцейський роти 2 батальйону 1 УПП в м. Києві [PERSON] виніс постанову серії ПС2 №550287 та наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, зазначивши про те, що 26 травня 2016 року о 13 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER], рухався по вул. Ревуцького в м. Києві та проїхав на червоний сигнал світлофора. Однак позивач наполягає на тому, що він рухався виключно на зелений сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. «е» п.8.7.3 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач зазначає, що 29 червня 2016 року постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області, вищезазначену постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №550287 від 26 травня 2016 року визнано протиправною та скасовано. Позивач також стверджує, що через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, у нього, як особи невинуватої, адміністративне затримання, застосування примусу під загрозою застосування сили, спецзасобів, зброї, зявилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння та депресія. Такі незаконні дії явно принизили його честі і гідність, а також ділову репутацію через незаконне потрапляння до облікових баз Міністерства внутрішніх справ України, як особи правопорушника, чим завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 20000 гривень. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, пояснив, що вважає надані ним докази достатніми для задоволення заявлених ним позовних вимог. Позивач також уточнив, що адміністративне затримання до нього не застосовувалось, проте він був зупинений працівниками поліції та на час складання постанови був позбавлений можливості поїхати з місця зупинки, хоча доказів скоєння ним адміністративного правопорушення у працівників поліції не було. До суду неправомірність дій працівників поліції він не оскаржував. Представник відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України у м.Києві в судове засіданні не зявився, про дату, час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений. Згідно з письмовими запереченнями проти цивільного позову від 09.12.2016 року (а.с.29-31), представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, слухати справу без участі представника головного управління Казначейства. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 20000,00грн., не зрозуміло, якою методикою позивач користувався при визначенні суми моральної шкоди, в звязку з чим вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] патрульної поліції в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав подані до суду письмові заперечення (а.с.34-37), відповідно до яких представник відповідача зазначає, що постанова суду першої інстанції, на яку посилається позивач, винесена передчасно і необґрунтовано, не було враховано всі фактичні обставини справи, не зясовано всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та було відмовлено в клопотанні представника відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що він не отримав матеріали справи про адміністративне правопорушення. Він також звертає увагу, що згідно з поясненнями поліцейських [PERSON] та [PERSON] було повністю дотримано порядок розгляду справи, розяснено зміст, порядок та строки оскарження постанови, а також строки її виконання. Він зазначає, що за приписами ч.2 ст.296 КпАП України, п.2 ч.2 ст.1167 ЦУ України та ст.1176 ЦК України завдана громадянинові шкода відшкодовується від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду, а відповідно до Закону України «Про національну поліції» та «Положення про патрульну службу МВС» працівники патрульної поліції не відносяться до органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, а норми статей, які зазначив позивач стосуються органу дізнання, досудового слідства і в переважних випадках притягнення особи до відповідальності за кримінальні правопорушення, а також внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робот. Заперечуючи проти позову в судовому засіданні, представник відповідача також зазначив, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також щодо протиправних дій працівників поліції та наявності причинного звязку між діями поліцейських та настанням негативних наслідків для позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч.2 вказаної статті для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.3 вказаної статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року було встановлено, що \~26 травня 2016 року поліцейський роти 2 батальйону 1 УПП в м. Києві [PERSON] виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №550287 та наклав на позивача штраф в розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Судом зазначено, що з мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що 26 травня 2016 року о 13 годині 45 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER], рухався по вул. Ревуцького в м. Києві та в порушення пп. «е» п.8.7.3 ПДР України проїхав на червоний сигнал світлофора. Судом також встановлено, що поліцейський роти 2 батальйону 1 УПП в м. Києві [PERSON] був повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи ще 17 червня 2016 року. Протягом двох тижнів він не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] здійснив проїзд на червоний сигнал світлофора. Ця обставина свідчить про те, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, є не доведеним. З огляду на це суд вважав, що постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС2 №550287 від 26 травня 2016 року належить визнати протиправною та скасувати (а.с.4-6). Вищевказана постанова Бориспільського міськрайонного суду від 29 червня 2016 року в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили 19.07.2016 року. Відповідно до ст.56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч.2 цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Положеннями ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За змістом ч.2 цієї статті, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Як визначено ч.6, 7 ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Як передбачено п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Частиною 2 цієї статті також передбачено, що 3 випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. При цьому, к передбачено п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття справи про адміністративне правопорушення. Зі змісту вказаних норм видно, що умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів, а також стосовно випадку, про який зазначено позивачем, за умови закриття справи про адміністративне правопорушення. Так, зі змісту вищезазначеної постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2016 року, а також з пояснень позивача встановлено, що позивач не звертався з вимогою про визнання неправомірними дій працівника Управління патрульної поліції в м. Києві, і відповідно судом така вимога не розглядалась. Крім того, судом було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення штрафу на позивача, проте питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судом не вирішувалось. З урахуванням викладеного, суд у даній справі прийшов до переконання, що позивачем не доведено ні факту заподіяння ні розміру завданої йому моральної шкоди, а також, що така шкода була завдана неправомірними діями відповідача, в звязку з чим підстави для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди відсутні. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed