Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

25.10.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] та доньку [PERSON] , які зареєстровані та проживають разом з позивачем. Відповідач, останнім часом не надає регулярно в достатньому обсязі матеріальну допомогу на їх утримання, однак може сплачувати регулярно аліменти у заявленому розмірі, оскільки офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 20000 грн. Як вказує позивач, на даний час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, має мінливий дохід та самостійно не може утримувати дітей, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2500 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Згоден сплачувати аліментів у розмірі по 2000 грн на кожну дитину, посилаючи на те, що він хоч і офіційно працевлаштований, але отримує незначний дохід. Крім того, сплачує аліменти за рішенням суду в розмірі ј частини його доходу на утримання доньки [PERSON] , від попереднього шлюбу. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 24.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 340, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2016 року розірвано. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки виданої ОСББ «Оберіг-Суворова» від 12.10.2021 року, [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , з нею зареєстровані та проживають її доньки [PERSON] та [PERSON] . Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз`яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року віком від 6 до 18 років встановлений з 01.01.2021 року в розмірі 2395 грн, з 01.07.2021 року 2510 грн, з 01.12.2021 року 2481 грн. Згідно ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1, 2\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів щомісяця в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн, на кожну дитину, позивач зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований та стабільно отримує заробітну плату у розмірі 20000 грн, захворювань та інших утриманців не має. Також дітям постійно треба купувати продукти харчування, одяг, взуття, канцтовари. підручники. Витрачати кошти на репетиторів, секції та кружки. Донька [PERSON] потребує ортодонтичне лікування, вартість якого складає 29950,00 грн. Відповідно до довідки про доходи виданої ФОП [PERSON] від 06.12.2021 року № 1/12-21, [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 01.12.2020 року, займає посаду « [PERSON] ». Розмір заробітної плати з грудня 2020 року по листопада 2021 року, в середньому становить 6200 грн, однак розмір є змінним. Також, за рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 04.08.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з 15.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~положень ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов`язки по утриманню дітей і повинен їх виконувати, відповідач має зобов`язання по сплаті аліментів і на іншу дитину, не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн на кожну дитину, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов`язку по утриманню дітей в рівних долях на кожного з батьків, при цьому суд не бере до уваги витрати які позивач включила до розмір аліментів, а саме витрати на кружки та ортодонетичне лікування. Дані витрати є додатковими витратами та порядок стягнення яких регулюються статтею 185 Сімейного кодексу України.\~ За таких обставин, суд вважає позов підлягає частковому задоволенню, визначаючи розмір аліментів в розмірі 2000 грн на кожну дитину. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 908,00 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial