Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

25 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 серпня 2012 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, у склад якої увійшли 2/25 частки домоволодіння № 81 по вулиці Дружби в місті Маріуполі, належні померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 вересня 2010 року. Вона є спадкоємцем за заповітом, та 02 жовтня 2012 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак оформити своє спадкове право не може, оскільки [PERSON] не зареєструвала свідоцтво про право на спадкування у Маріупольському БТІ. 17 січня 2014 року нотаріус своєю постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадкування після смерті [PERSON] Посилаючись на діюче законодавство, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 05 серпня 2012 року, на 2/25 часток домоволодіння № 81 по вулиці Дружби в місті Маріуполі, житлова площа якого 43,4 кв.м, загальна площа 66,4 кв.м. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові, додала, що її матері належало 21/25 та 2/25 часток спірного домоволодіння. На 21/25 часток вона вже оформила свої спадкові права та прийняла цю спадщину. 2/25 будинку прийняти не може, оскільки мати не зареєструвала своє право власності на них, про що позивачка дізналась при оформленні спадщини. Зазначала, що вона є єдиною спадкоємицею після матері. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечував, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] право власності на 2/25 часток будинку № 81 по вулиці Дружби в місті Маріуполі не оформила, хто на даний час є власником спірної частки домоволодіння, не відомо. Факт прийняття [PERSON] цієї частки у спадщину не підтверджений. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 28 вересня 2010 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 1-1915, [PERSON] прийняла спадщину після смерті її сина [PERSON], яка складалася з 2/25 частини жилого будинку №81 по вулиці Дружби у місті Маріуполі. Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Судом встановлено, що право на спадщину у вигляді спірної частки будинку [PERSON] не зареєструвала. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 06 серпня 2012 року Оржджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 05 серпня 2012 року, про що складено відповідний актовий запис за № 1035. Також встановлено, що позивач у справі, [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], з якого вбачається, що остання народилась 20 червня 1976 року, її батьками є: батько [PERSON], Мати [PERSON]; свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 березня 1994 року, після чого дружині присвоєне прізвище «Шамлі»; свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що шлюб між [PERSON] Іванвичем та [PERSON] розірвано 03 березня 1974 року, прізвище останньої після розірвання шлюбу [PERSON] (а.с.44, 44зв, 34). 08 вересня 2010 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що вона матиме за законом право, вона заповідала [PERSON] (а.с.38). Статтею 1254 ч. 2 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує \~попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Як вбачається з заповіту від 06 червня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], \~[PERSON] заповідала усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, позивачці [PERSON]Б.(а.с.28). Також встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2013 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 06 червня 2011 року \~посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] Рішення набрало законної сили 29 жовтня 2013 року (а.с. 45зв.-47). Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України\~\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, щ прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом з [PERSON], що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] (а.с.26зв.-27зв.), та 02 жовтня 2012 року, тобто у передбачений законом строк, звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] Однак нотаріусом відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON], померлої 05 серпня 2012 року, на 2/25 часток житлового будинку № 81 по вулиці Дружби в місті Маріуполі, оскільки право власності [PERSON] на вказану частку будинку не зареєстроване у міському комунальному підприємстві «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» (постанова приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], а.с. 73). У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У теперішній час зареєструвати право власності [PERSON] на квартиру за вказаною адресою у встановленому законом порядку неможливо, оскільки за ч. 4\~ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Посилання відповідача на те, що право власності [PERSON] на спірну спадщину нічим не підтверджено, суд вважає безпідставними та такими, що спростовані у судовому засіданні наданими доказами, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 28 вересня 2010 року, дублікат якого видано Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою 15 листопада 2013 року [PERSON] замість втраченого (а.с.6, 73). Аналізуючи наявні докази в їх сукупності, з урахуванням положень пункту 3.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, приймаючи до уваги, що позивачка, як спадкоємиця, яка прийняла спадщину, позбавлена можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, суд дійшов переконливого висновку про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved