Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

26.12.2017 до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Петриківської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку загальною площею 2,750 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області. Позивач в своїй заяві посилається на те, що 09.07.2016 померла його мати [PERSON], яка за життя 31.03.2016 склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. [PERSON], як спадкоємець за заповітом, в установленому законом порядку подав відповідну заяву до Петриківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері, але у звязку із тим, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено, постановою державного нотаріуса 31.05.2017 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, і він вимушений звернутись до суду. [PERSON] просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 2,750 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДП № 103779, виданого Петриківською районною державною адміністрацією 15.12.2003 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010312800092, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09.07.2016. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач Петриківська селищна рада надали до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 44). Від третьої особи Петриківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с. 42). Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом були встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 09 липня 2016 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Ще за життя, 31.03.2016 [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне їй майно [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 15). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 103779, виданого Петриківською районною державною адміністрацією 15.12.2003 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010312800092, [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 2.750 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області (а.с. 17). 31.05.2017 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [PERSON] через те, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (а.с.11). Згідно з інформацією Петриківської державної нотаріальної контори від 23.01.2018 за № 104/01-16, на майно померлої 09.07.2016 [PERSON] заведена спадкова справа № 285/2016 за заявою про прийняття спадщини за заповітом від 01.12.2014 від дочки померлої [PERSON] Також 09.11.2016 надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від 31.03.2016 від сина померлої [PERSON] Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 43). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що вони є рідними братом та сестрою позивача, не заперечують проти позову. Їм відомо, що дійсно за життя їх мати заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку (пай). Крім того, свідок [PERSON] надала суду для огляду оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 103779, виданого на імя [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права \~власності \~на \~земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Беручи до уваги, що позивач є спадкоємцем померлої матері за заповітом, якій за життя належала земельна ділянка загальною площею 2.750 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петриківської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, тому суд вважає позовні вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом задовольнити. Вирішуючи питання про судовий збір суд зауважує на тому, що позивач при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі та просив суд не застосовувати положення ст. 141 ЦПК України щодо стягнення судового збору із відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved