Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

24 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину йому належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрований його син - [PERSON] Протягом останніх 5 років відповідач в належному позивачу будинку не мешкає, оскільки з власної волі змінив місце проживання та мешкає разом із своєю родиною в Російській Федерації. Реєстрація [PERSON] в належному позивачу будинку має наслідком порушення його прав як власника, у зв'язку з чим позивач просить визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Пояснив, що його син [PERSON] приблизно з 2012 року не мешкає в будинку [ADDRESS], де створив власну сім'ю і наміру повертатися не має. Будь-яких перешкод у проживанні в зазначеному будинку сину з його боку не чинилось. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мешкає на одній вулиці із позивачем по справі; підтвердив, що [PERSON], який є сином [PERSON], приблизно шість років не мешкає в будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2011 року є власником будинку [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до будинкової книги (а.с.7-9) та довідки КП «Служба єдиного замовника» від 22 жовтня 2018 року № 3003 (а.с.15) [PERSON] з 30 жовтня 1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] з власної волі не проживає в належному позивачеві будинку за адресою: [ADDRESS] з 2012 року без поважних причин, відсутні підстави вважати, що між сторонами існують будь-які домовленості стосовно збереження за відповідачем права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеного будинку. В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідача по справі. На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved