Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

26 квітня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа Міське комунальне підприємство «Дніпропетровський електротранспорт» про надання ордеру на житлове приміщення. В обґрунтування позову вказала, що з 1979 року вона працювала в МКП «Дніпропетровський електротранспорт» водієм трамвайного депо № 2. На спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» від 14.04.1998 року було прийнято рішення виділити [PERSON] квартиру у житловому будинку загальною площею 11,75 кв.м. за адресою [ADDRESS]. На виконання спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» позивачці був виданий ордер № 132/05 від 14.04.1998 року. Враховуючи той факт, що ордер є підставою для заселення у квартиру та проведення державної реєстрації фізичної особи у жилому приміщенні, позивач 29.05.1998 року була правомірно заселена (зареєстрована) за вищевказаною адресою. Маючи намір приватизувати квартиру, позивач зверталася до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради для отримання відповідної консультації. Працівниками відділу приватизації було звернуто увагу, що ордер № 132/05 містить помилку у статусі житлового будинку. Замість ордеру на квартиру в житловому будинку, позивачу був виданий ордер на «житлову кімнату в гуртожитку». Крім того, в ордері відсутня дата його видачі, і скоріше за все,це приміщення є службовою квартирою, а отже, проведення приватизації неможливе до усунення недоліків в ордері. Позивач звернулася до Третьої особи з проханням сприяти в отриманні ордера встановленого зразка або здійснити виправлення в уже існуючому ордері. Третя особа звернулася до міського голови м. Дніпропетровська з листом, в якому зазначила, що ордер на житлову площу в гуртожитку був виданий в звязку з відсутністю ордерів встановленого зразка. Вказана квартира не є службовою, будинок був зареєстрований за третьою особою як житловий. Відповідач повідомив, що немає правових підстав видати позивачці ордер на вказану квартиру. З урахуванням викладеного, позивач просить зобовязати виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради видати їй ордер встановленого зразка на жиле приміщення квартиру у житловому будинку за адресою [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, надав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що позивачем не доведено протиправність дій зі сторони Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, позивачем не надано доказів виникнення правовідносин щодо приватизації нею житлового приміщення. Згідно з ЦК України, правомірність правочину презюмується, отже відповідач має дійсний ордер для реалізації свого права на приватизацію. Просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, \~прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» від 14.04.1998 року було прийнято рішення виділити [PERSON] квартиру у житловому будинку жилою площею 11,75 кв.м. за адресою [ADDRESS] на сімю у складі 1 особа (а.с. 9). На виконання спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету міського державного експлуатаційного підприємства «Дніпроміськелектротранс» позивачці був виданий ордер № 132/05 на жилу площу у гуртожитку (а.с. 8). МКП «Дніпропетровський електротранспорт» у листі від 13.11.2013 року повідомив, що [PERSON] було видано ордер на житлову площу у гуртожитку в звязку з відсутністю бланків ордерів встановленого зразка. Вказана квартира не є службовою площею. По даним бюро технічної інвентаризації, цей будинок був зареєстрований за підприємством як житловий (а.с. 10). Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2014 року, житловий будинок за адресою вул. Героїв Сталінграда, 31 зареєстрований за балансоутримувачем Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним виробничим підприємством Бабушкінського району м. Дніпропетровська на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 22.01.2004 року № 277 (а.с. 12). Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що позивачу видано ордер на кімнату № 62 в будинку № 31 по вул. Героїв Сталінграда у м. Дніпропетровську, який відповідно до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду. Вказаний ордер не визнавався судом недійсним та позивач таких вимог у даній справі не заявляв. Повторна видача ордера на одне й те ж житлове приміщення при одночасному існуванні попереднього не передбачена чинним законодавством. Оскільки ордер на житлове приміщення є дійсним, позивач не позбавлена можливості звернутися з ним до органів приватизації. Позивачем також не надано доказів щодо оспорювання його права на приватизацію належного йому житла. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, в звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed