Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

26.05.2021 до суду надійшла зазначена заява, в якій зазначено, що 05.03.2008 між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] в місті Донецьк області вона народила хлопчика. Встановлення факту народження необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання документу свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України. Просить встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] в місті Донецьк, Донецької області, Україна у матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, зареєстрованій: [ADDRESS] , батько [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 26.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі призначено відкрите судове засідання на 12 год. 30 хв. 27 травня 2021 року. Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. (вх.№10740 від 27.05.2021). Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, направив суду лист, в якому просив розгляд справи проводити без їх участі та повідомив про відсутність заперечень проти заяви. (вх. №10736 від 27.05.2021). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Відповідно до копії паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 30.04.2021 органом 1230, [PERSON] народилась [INFO] у м. Донецьк Донецької області Україна. (а.с.3). Згідно з копією довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 21.05.2021, місцем проживання [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Відповідно до копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 22.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку, 05 березня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Куба, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України. Прізвище останньої після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », актовий запис №100. 29.12.2018 в м. Донецьк, - на тимчасово окупованій території України, видане повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] , зазначена матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] у місті Донецьк Донецької області. Батьком дитини зазначений: [PERSON] , громадянин України. Згідно з абз. 1 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У даному випадку заяву подано батьками новонародженої дитини. На підтвердження факту народження заявник подала свідоцтво про народження, видане на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. На підставі\~вищевикладеного,\~суд вважає встановленим факт народження [INFO] в місті Донецьк, у [PERSON] дитини чоловічої статі. Щодо зазначення батьком дитини [PERSON] , суд вважає, що в цій частини вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно зі ст.133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Положеннями ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Суду надано копію паспорта громадянки України [PERSON] , який виданий 30.04.2021 та копію повторного свідоцтва про шлюб, що укладений 05 березня 2008 року між [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Куба, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, прізвище якої після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Разом з тим, у наданій копії свідоцтва про народження дитини зазначено, що батьком дитини [PERSON] , [INFO] , є громадянин України [PERSON] , що свідчить про суперечливість наданих суду документів про батька дитини. З огляду на викладене, а також враховуючи вказані розбіжності, суд позбавлений можливості зазначити батька дитини. Щодо факту визначення у судовому рішенні імені дитини, суд виходить з наступного. Частиною 3 ст. 144 СК України передбачено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Тобто, визначення та реєстрація прізвища, імені та по батькові дитини належить до повноважень органу державної реєстрації актів цивільного стану, а не суду. Згідно з п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Враховуючи, що заявниця при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору відповідно до п.21 ч.1 ст.5 ст. ЗУ «Про судовий збір», тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України такі витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial