Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

24.12.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Сколівської міської ради Львівської області, Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держпраці у Львівській області, в якій просить стягнути солідарно зі Сколівської міської ради Львівської області та Сколівського комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі - 55 174 грн. 84 коп., компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 05.06.2015 року по 14.06.2015 року в сумі 3 276 грн. 64 коп. та сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. В позовній заяві позивач [PERSON] заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 28.12.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі. Розгляд справи відбувся 25.01.2020 року без учасників справи. Позовна заява обгрунтована тим, що з 06.05.2014 року по 27.01.2016 року позивач працював на посаді директора Сколівського КП ЖКГ (в подальшому - Сколівське КП ВКГ). Відповідно до розпорядженням міського голови м. Сколе від 26.01.2016 року за № 8 його було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ. У день звільнення позивача адміністрацією Сколівської міської ради Львівської області, яка уповноважена була приймати та звільняти його з вказаної посади, не було видано трудової книжки, чим порушено норми ст. 47 КЗпП України. Як зазначено в позовній заяві позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням видати йому трудову книжку, однак отримав її лише 31.10.2016 року, що свідчить вчинений підпис та проставлена дата «31.10.2016 року» про одержання трудової книжки в книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них. Відповідно до п. 2.27 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок», днем звільнення працівника, вважається останній день роботи. У день звільнення - 27.01.2016 року позивач знаходився на роботі і йому трудової книжки не було видано та жодних повідомлень від роботодавця він не отримував. Після звернення позивача до Головного управління Держпраці у Львівській області, 02.03.2018 року відбулося інспекційне відвідування Сколівської міської ради Львівської області, в ході якого було встановлено, що позивачу належно оформлена трудова книжка не видана в день звільнення (27.01.2016 року), а тому відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року № 58, йому належить виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та не виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки, що свідчить про порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України. В зв`язку з тим, що відповідачем у день звільнення позивача не видано йому належно оформлену трудову книжку, не виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпусткита жодних заходів, спрямованих на усунення порушення трудового законодавства з боку відповідача не було вжито, просить суд захистити його порушені трудові права шляхом задоволення позовних вимог. 15.01.2020 року від відповідача Сколівської міської ради Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, а також заява про застосування строку позовної давності, в яких зазначено про те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду із вказаним позовом, встановлений ст. 233 КЗпП України, та не представив і не надав суду достатніх і об`єктивних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску такого, не клопотав про поновлення строку позовної давності, а тому не має підстав для його поновлення. Відповідач - Сколівське комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держпраці у Львівській області про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала. На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Стаття 43 Конституції України містить гарантії щодо права кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та підтверджується копією трудової книжки, позивач [PERSON] 05.06.2014 року був прийнятий на посаду директора КП «Сколівське ЖКГ» по контракту. 26.01.2016 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України позивача було звільнено з посади директора КП «Сколівське ЖКГ», що підтверджується розпорядження міського голови м. Сколе Москаля В.Б. № 08 від 26.01.2016 року. Відповідно до статуту комунального підприємства Сколівське житлово-комунальне господарство, затвердженого рішенням XXIII сесії Сколівської міської ради №1 від 21.10.2010 року, таке підприємство утворене згідно рішення V сесії Сколівської міської ради (надалі «Засновник») від 28 грудня 2006 року, на базі відокремленої частини комунальної власності Сколівської міської територіальної громади Львівської області. Управління «Підприємством» здійснюється начальником, який визначається і звільняється з посади головою Сколівської міської ради. Як вбачається з відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, комунальне підприємство «Сколівське житлово-комунальне підприємство» (КП «Сколівське ЖКГ») перебуває у стані припинення в результаті її реорганізації, відповідно до рішення засновників. Правонаступником комунального підприємства «Сколівське житлово-комунальне підприємство» є Сколівське комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства (Сколівське КПВКГ), що підтверджується листом секретаря Сколівської міської ради Щуревич О.Р. від 16.03.2018 року за вих. №273/02-07. ЄМСТВО ВОДОВЦІОГО ГОСАА Як встановлено судом, належно оформлена трудова книжка позивачу у день його звільнення - 27.01.2016 року не була йому повернута та жодних заходів, спрямованих на усунення порушення трудового законодавства відповідачем не було вжито. Згідно з п. п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 року № 58 (далі Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Факт порушення відповідачем вимог законів про працю щодо затримки видачі трудової книжки позивачу також підтверджується листом Головного управління Держпраці у Львівській області від 02.03.2018 № 2075/2/15-04, складеного під час проведення останнім інспекційного відвідування відповідача, в якому зазначено, що в порушення вимог ст. 47 КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 58, належно заповнену трудову книжку [PERSON] видано 31.10.2016 року, а не в день звільнення - 27.01.2016 року, про що свідчить відповідний запис у книзі обліку руху трудових книжок. Вказані порушення були зафіксовані актом інспекційного відвідування № 13/24/101/0046 від 02.03.2018 року, який був підписаний головним бухгалтером об`єкта відвідування - Сколівської міської ради Львівської області [PERSON] без жодних заперечень та зауважень. Зазначений акт відповідачем оскаржено не було. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Дана норма відображена і у пункті 4.1 Інструкції, в якому зазначено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Позивач заявив вимогу про стягнення 55 174,84 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. З копії довідки КП «Сколівське житлово-комунальне господарство», виданої 23.02.2017 року за вих. № 36 директором [PERSON] , середньомісячна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням позивача становила 12 578,62 грн., а саме: за листопад 2015 року - 6 201, 00 грн. та за грудень 20195 року - 6 377, 62 грн. З урахуванням наведених норм закону, а також оскільки затримка видачі відповідачем трудової книжки позивачу становила 193 дні (з 27.01.2016 року до 31.10.2016 року), враховуючи, що кількість робочих днів в розрахунковому періоді становила 44 робочих днів, то стягненню підлягає сума у розмірі 55 174,84 грн. (сума середньої заробітної плати за два місяці (6 201,00 грн. + 6 377,62 грн.) / 44 робочих днів * 193 робочі дні (час вимушеного прогулу з 27.01.2016 до 31.10.2016 року). В матеріалах справи наявні докази отримання трудової книжки позивачем 31.10.2016 року та відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що затримка видачі трудової книжки сталась з вини [PERSON] . А відтак, внаслідок викладених обставин, з відповідача - Сколівської міської ради Львівської області, як роботодавця позивача та відповідача - Сколівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, яке відповідно до Статуту має самостійний баланс та засноване Сколівською міською радою Львівської області, солідарно на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за затримку видачі трудової книжки згідно з положень ст. 235 КЗпП України. Щодо вимоги позивача про виплату компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки, то суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Судом встановлено та підтверджено листом Головного управління Держпраці у Львівській області від 02.03.2018 № 2075/2/15-04, складеного під час проведення останнім інспекційного відвідування відповідача, що при звільненні позивача, останньому не було виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки (а саме: за дні щорічної відпустки, які не були перенесені на інший період та не продовжено у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 05.06.2015 року по 14.06.2015 року), що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Позивач, відповідно до вказаних положень, в позовній заяві вказав розрахунок суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, згідно якого: -заробітна плата за 2015 рік становила 82 466,87 грн., що підтверджуєтьсявідомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5); -кількість робочих днів у 2015 році - 354 дні; -одноденна заробітна плата становить 232,96 грн.; -компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період з 05.06.2015 року по 14.06.2015 року становить 2 329,60 грн. = 232,96 грн. (середньоденна заробітна плата) х 10 (кількість днів невикористаної відпустки). Окрім цього, позивачем, відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року, розраховано компенсацію втрати доходів, яка складається із заробітної плати за мінусом утримання з неї обов`язкових платежів: 2329,60 грн. - 419,33 грн. (ПДФО 18%) - 34,94 грн. (військовий збір 1,5%) =1 875,33 грн. Приріст індексу споживчих цін у %% за період невиплати доходу (січень 2016 року - грудень 2020 року) становить 50,5%. Сума компенсації втрати доходів становить 974,04 грн. (1875,33 х 50,5%/100). Загальна сума, яка підлягає стягненню як компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 05.06.2015 року по 14.06.2015 року становить 3 276,64 грн. (2 329,60 грн. + 947,04 грн.). Відповідно до Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам трати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Дослідивши вказаний розрахунок, суд приходить до висновку, що такий є вірним та розрахований відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам трати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», а тому позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строку звернення до суду, про що заявлено представником відповідача у відзиві на позовну заяву, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 233 КЗпП України визначено наступні випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Зокрема, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Спір між сторонами у даному випадку не стосується про звільнення позивача, а стосується виключно питань оплати праці (виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та компесації за всі невикористані дні щорічної відпустки), а відтак позивачем строки звернення до суду із вказаним позовом пропущені не були. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved