Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

24.12.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про виселення та зняття з реєстрації місця проживання осіб, у якому просить суд виселити із зняттям з реєстраційного обліку з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , без надання іншого жилого приміщення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19.07.2007 року відповідачка [PERSON] уклала кредитний договір №800001021 із ЗАТ «Альфа-Банк». Згідно умов договору відповідачка отримала у тимчасове користування грошові кошти в сумі 120000,00 доларів США з остаточною датою повернення - 19.07.2032 року, із цільовим призначенням кредиту - оплата вартості квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу. У забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту відповідачка уклала з банком 19.07.2007 року договір іпотеки квартири [ADDRESS] , що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2007 року. Пунктом 3.4. Іпотечного договору встановлено, що квартира придбана відповідачем за кошти, які надані банком в кредит у відповідності з умовами кредитного договору. 15.08.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» був укладений договір факторингу за яким було передано право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором та права за іпотечним договором. Зокрема, до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» перейшло право одержувати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов договору іпотеки. 15.08.2019 року банк повідомив відповідачку про здійснене відступлення прав вимоги. В свою чергу 15.08.2019 року ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та позивач уклали наступний договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договір передачі прав за іпотечним договором, за яким позивач отримав право задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед кредиторами іпотекодавця, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов іпотечного договору. Станом на 16.10.2019 року відповідачка порушила взяті на себе договірні зобов`язання за умовами кредитного договору, зокрема, не повернула кошти у встановлений строк та станом на вказану дату заборгованість складала 20340576,83 грн. 18.10.2019 року позивач направив на відомі йому адреси реєстрації та фактичного проживання відповідача вимоги про усунення порушення, однак вони повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 6.3. Іпотечного договору позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки в тому числі шляхом продажу шляхом укладення договору купівлі-продажу. Станом на 22.10.2019 року вимога про усунення порушення від 18.10.2019 року відповідачем не виконана, тому позивач прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу. 22.10.2019 року позивач надіслав на адреси відповідача вимоги від 21.10.2019 року про виселення з квартири, які повернулись на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання». На день звернення до суду із позовом відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала та не вчинила жодних дій на виконання вимоги про виселення. Станом на 27.11.2019 року у кв. [ADDRESS] з 2010 року зареєстровано дві особи - відповідачка та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Як відомо позивачу, відповідачка декілька років тому покинула межі України та на територію України не поверталась. На даний час жодних відомостей щодо місця знаходження відповідачів немає, усі повідомлення та вимоги на адресу відповідача, повертаються. Така ситуація позбавляє можливості позивача врегулювати даний спір в досудовому порядку. Відповідач разом зі своїм неповнолітнім сином залишаються зареєстрованими у квартирі і така реєстрація сторонніх осіб унеможливлює реалізацію права позивача на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі. Наявність зареєстрованих у іпотечній квартирі осіб перешкоджає реалізації даного предмета іпотеки, що тягне за собою порушення прав позивача на володіння, користування і розпорядження іпотечною квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 546, 575, 589 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», а також зазначає, що станом на 16.10.2019 року у відповідача існує заборгованість за договором кредиту, отже нею не виконано взяті на себе зобов`язання, що забезпечені іпотечним договором, і відповідно до п. 6.1. іпотечного договору позивач набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з невиконанням відповідачем основного зобов`язання на суму 20340576,83 грн. Відповідно до розділу 7 кредитного договору, відповідач була зобов`язана письмово повідомляти про зміну місця проживання або прописки не пізніше 3 робочих днів з дня проведення таких змін. Крім того, згідно п. 7.4. іпотечного договору у випадку зміни будь-якого з реквізитів сторін, зазначених у п.п 8.1.-8.2. цього договору кожна зі сторін зобов`язана повідомити іншу сторону про такі зміни у строк до 7 календарних днів із дня коли вони відбулись. Зазначеного обов`язку відповідач не дотрималась. Ураховуючи положення п. 7.7. іпотечного договору, відповідачі вважаються повідомленими про виселення, у спосіб, що був обраний сторонами іпотечного договору. Посилаючись на положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР позивач зазначає, що враховуючи фактичні обставини, зокрема придбання квартири за кредитні кошти та передання її в іпотеку, а також з огляду на те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення квартири стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, існують передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного жилого приміщення. Реєстрація відповідачів у квартирі проведена після набуття квартири у власність, а право користування майном члена сім`ї власника житла пов`язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи. Неповнолітній син відповідачки під час укладення іпотечного договору не був зареєстрований у спірній квартирі та не мав права користування нею. Під час укладання іпотечного договору відповідачі не були зареєстровані у спірній квартирі. Відповідачка здійснюючи реєстрацію своєї дитини у квартирі не могла не розуміти можливих негативних наслідків, що настають у результаті невиконання та/або неналежного виконання своїх обов`язків за кредитним договором, у тому числі й у спосіб задоволення вимог позивача із вартості предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на квартиру, враховуючи також положення чинного законодавства щодо свободи договору. Невиконання вимоги про виселення з квартири у добровільному порядку, перешкоджає позивачу реалізувати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу. З метою усунення перешкод у реалізації права позивача відповідачі підлягають примусовому виселенню із зняттям з реєстраційного обліку у квартирі на підставі рішення суду. Ухвалою суду від 28.12.2019 року позовну заяву було залишено без руху. 20.01.2020 року до суду надійшло клопотання сторони позивача про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 07.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі, зі змісту яких вбачається, що третя особа заперечує проти позову та зазначає, що задоволення позову призведе до порушення майнових прав малолітньої дитини [PERSON] , тому третя особа просить прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини та згідно чинного законодавства України. В обґрунтування своєї позиції третя особа посилається на положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. 71 ЖК УРСР. Ухвалою суду від 02.03.2020 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на адресу місця реєстрації відповідачів судова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відзиву на позов відповідач не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №800001021 на суму у розмірі 120000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту - 19.07.2032 року. Цільове використання кредиту - оплата вартості квартири за номером [ADDRESS] і яка придбавається позичальником у власність за договором купівлі-продажу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст.ст. 546, 575, 577 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір №800001021-И. За умовами цього договору: - п. 1.1. Іпотекодавець у забезпечення виконання зобов`язання, визначеного у статті 2 цього договору, передає іпотекодержателю у іпотеку нерухоме майно, зазначене у п. 3.1. цього договору, що надалі іменується «предмет іпотеки», а іпотекодержатель приймає його в іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, якщо інше не встановлено законом; - п. 2.1. Згідно з цим договором іпотекою забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 19.07.2032 року у розмірі 120000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом згідно умов основного договору у розмірі 13% річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та/або цим договором; - п. 3.1. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що складається з однієї кімнати, загальною площею 56,10 кв.м. та житловою площею 33,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2007 року; - п. 3.4. Предмет іпотеки придбано іпотекдавцем за кошти, що надані іпотекодержателем в кредит у відповідності з умовами основного договору; - п. 4.1.4. Іпотекодержатель має право звернути на предмет іпотеки стягнення згідно з цим договором та законодавством України; - п. 6.1. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством України. У разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодежателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Документом, що підтверджує відправлення іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа іпотекодавця за адресою його фактичного проживання (реєстрації) зазначеною у преамбулі та в статті 8 цього договору; - п. 6.2. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважається застереження, що міститься у п. 6.3. цього договору; - п. 6.3. Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимоги іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку позасудового врегулювання на підставі даного договору та застереження може здійснюватися одним із зазначених нижче способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому договорі та у законодавстві України належить іпотекодержателю; - п. 7.4. У випадку зміни будь-якого з реквізитів сторін, зазначених у п.п. 8.1-8.2 цього договору, кожна зі сторін зобов`язана повідомити іншу сторону про такі зміни у строк не пізніше 7 календарних днів із дня коли вони відбулися; - п. 7.7. Будь-які повідомлення, попередження, згоди та інший обмін інформацією між сторонами, що стосуються цього договору, незалежно від того, передбачені вони цим договором або ні, мають юридичну силу, якщо вони викладені письмово і направлені іншій стороні на її поштову адресу рекомендованим або цінним листом (телеграмою) або доведені до відома іншої сторони кур`єром під розписку. Поштовою адресою кожної зі сторін вважається поштова адреса, зазначена у статті 8 цього договору або письмово повідомлена нею іншій стороні відповідно до п. 7.7. цього договору; - п. 8.2. Іпотекодавець: [PERSON] ; Постійне місце проживання: [ADDRESS] ; Поштова адреса: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 512, 513, 514, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст.ст. 1077, 1078, 1082, 1083 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Як вбачається з матеріалів справи 15.08.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН. ГРУП» був укладений договір факторингу за змістом якого: - п. 1.1. В порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором №800001021 від 19.07.2007 року, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; - п. 1.2. За Основним договором відступаються наступні права: право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору в сумі 103937,40 доларів США; право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором нарахованих та не сплачених станом на дату підписання цього договору в сумі 73956,12 доларів США, а також право вимоги сплати процентів за користування кредитом, нарахованих в майбутньому; право вимоги сплати пені в сумі 15848886,95 грн; - п. 1.3. Права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання цього договору після отримання грошових коштів від фактора. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається. Після переходу прав вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора або клієнта або підписання будь-яких документів; - п. 1.4. В день підписання цього договору до фактора переходять також права за договорами, що укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржника за основними договорами, зокрема права, що виникають з іпотечного договору №800001021-И, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 19.07.2007 року; - п. 1.5. Права за договором забезпечення, вказані у п. 1.4. цього договору, переходять до фактора без будь-якої плати будь-якого характеру виключно в силу положень українського законодавства; - п. 3.1. Загальна сума прав грошової вимоги, що відступається відповідно до умов даного договору становить 20340576,83 грн.; - п. 3.2. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти в розмірі не менше ніж 826000,00 грн. без ПДВ, шляхом перерахування в день підписання цього договору на рахунок у АТ «Альфа-Банк»; - п. 4.1.5. Фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги третім особам в рамках цього договору. 15.08.2019 року АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК ЕЛ.ЕН.ГРУП» уклали нотаріально посвідчений договір передачі прав за іпотечним договором №800001021-И від 19.07.2007 року. За змістом п.п. 1.1., 1.2., 2.1. цього договору, цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за іпотечним договором, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , який укладений в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №800001021 від 19.07.2007 року, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього. Передача прав за договором іпотеки, здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент передачі права вимоги. Права іпотекодержателя за договором іпотеки переходять до цесіонарія одночасно з переходом прав за кредитним договором. В матеріалах справи міститься повідомлення АТ «Альфа-Банк» б/н датоване 15.08.2019 року, яке адресоване [PERSON] про відступлення банком права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» згідно договору факторингу (а.с. 37). При цьому, суд звертає увагу, що зазначене повідомлення не містить адреси на яку спрямоване це повідомлення, як відсутнє і визначення грошової вимоги, яка підлягає виконанню, а також матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження дійсного надсилання цього повідомлення та отримання його боржником, що передбачено положеннями ч. 1 ст. 1082 ЦК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження дійсної сплати/перерахування ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» на користь АТ «Альфа-Банк» плати за договором факторингу в сумі 826000,00 грн. у відповідності до положень п. 3.2. договору факторингу. 15.08.2019 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та позивачем у справі був укладений договір №15-08/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором №800001021 від 19.07.2019 року за яким: - п. 1.1. Первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі кредитного договору №800001021 від 19.07.2007 року, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] ; - п. 1.2. За цим договором новий кредитор одержує права (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань відповідно до основного договору в сумі 20340576,83 грн.; - п. 1.3. Відступлення права вимоги за договором, вказаним в п. 1.1. цього договору здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент переходу права вимоги (за виключенням права нарахування процентів за користування коштами в майбутньому, права стягнення та нарахування пені, комісійної винагороди інших платежів, встановлених умовами основного договору та чинним законодавством України); - п. 1.4. Права, що визначені основним договором, з урахуванням положень п. 1.2., 1.3. цього договору, переходять до нового кредитора в день повної оплати по цьому договору, згідно п. 2.1., 2.2.; - п. 2.1. Відступлення права вимоги здійснюється на платній основі та становить 832500,00 грн., які сплачуються новим кредитором на користь первісного кредитора шляхом внесення на рахунок у АТ «Альфа-Банк»; - п. 2.2. ціна відступлення в сумі, яка вказана в п. 2.1. цього договору має бути сплачена новим кредитором в день укладання цього договору (а.с. 38-39). Також 15.08.2019 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та позивачем у справі був укладений нотаріально посвідчений договір передачі прав за іпотечним договором №800001021-И від 19.07.2007 року. За змістом п.п. 1.1., 1.2., 2.1. цього договору, цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за іпотечним договором, що укладений між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , який укладений в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №800001021 від 19.07.2007 року, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього. Передача прав за договором іпотеки, здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент передачі права вимоги. Права іпотекодержателя за договором іпотеки переходять до цесіонарія одночасно з переходом прав за кредитним договором (а.с. 40-41). При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження здійснення позивачем оплати за договором відступлення права вимоги від 15.08.2019 року у розмірі та в порядку, передбаченому п.п. 2.1. та 2.2. договору відступлення прав вимоги. Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 1083 ЦК України, якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави (Глава 73 ЦК України «Факторинг»). Натомість у даному випадку після укладеного договору факторингу, був укладений договір відступлення права вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрував своє право іпотекодержателя відносно квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2019 року (а.с. 42-44). За змістом довідки про склад сім`ї та реєстрації №02/04/03-260 від 12.07.2016 року у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] і син [PERSON] , [INFO] , з 12.10.2010 року. Положеннями іпотечного договору не було передбачено будь-яких обмежень стосовно реєстрації в квартирі, як самого власника так і будь-яких інших осіб. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. А згідно п. 5 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ №207 від 03.03.2016 року, батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідно до положень ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору. За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чижитлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2019 року позивач направив на адреси відповідачки [PERSON] ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) вимоги про усунення порушення, які повернулись без вручення 02.12.2019 року та 22.11.2019 року відповідно (а.с. 46-57). 22.10.2019 року, тобто не витримавши встановленого законом та договором тридцятиденного строку на усунення порушень, позивач направив на адреси відповідачки [PERSON] ( [ADDRESS] та [ADDRESS] ) вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстрації місця проживання на підставі положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» із зазначенням, що іпотекодержателем прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та намір укласти договір купівлі-продажу квартири. Вказані повідомлення повернулись без вручення 11.11.2019 року до 02.12.2019 року відповідно (а.с. 58-67) Отже, фактично зазначених повідомлень про зміну кредитора у зобов`язанні, усунення порушень та добровільного виселення відповідачка [PERSON] не отримувала і матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували дійсну обізнаність відповідачки про вказані повідомлення та обставини. Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства України та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Звертаючись до суду із позовом про виселення, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він як іпотекодержатель має намір звернути стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а саме шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу квартири з третьою особою. При цьому, на думку суду, за наведених обставин відповідні вимоги про виселення є передчасними, оскільки фактично звернення стягнення на іпотечне майно ще не відбулось. Нотомість положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР свідчать про те, що в судовому порядку може бути виселено мешканців саме після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, якщо вони добровільно не бажають звільнити помешкання у встановлений термін. Тобто, лише після фактичного укладення іпотекодержателем від свого імені договору купівлі-продажу або здійснення перереєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, відбувається процедура виселення у добровільному або судовому порядку. Позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема, шляхом укладення договору купівлі-продажу від свого імені, або в судовому порядку, і позивачем не доведено порушення його прав як іпотекодержателя в процесі звернення стягнення на іпотечне майно, яке має бути відновлене саме шляхом задоволення вимог позивача про виселення. Крім того, суд звертає увагу, що як вбачається із відповіді Державної прикордонної служби України від 02.03.2020 року, відповідачка [PERSON] 30.11.2017 року покинула межі України і дані про її повернення до України відсутні. Про те, що за даними позивача відповідачка кілька років не проживає в Україні, йшлося і у самому позові. Ураховуючи, що примусове виселення полягає в головному у звільненні приміщення від його мешканців, позивач фактично просить виселити боржника, який в даному випадку в квартирі не проживає. Поскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог стосовно виселення відповідачів, не підлягають до задоволення і вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем проживання, оскільки за змістом позову такі вимоги є похідними від вирішення основного вимоги щодо виселення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed