Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

25 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, треті особи - Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права засновника селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог, [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] . За життя заповіту він не складав. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на селянське (фермерське) господарство «Водолій», засновником якого він був. У встановлений законом строк він звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на селянське (фермерське) господарство «Водолій», проте, постановою державного нотаріуса від 06 вересня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що успадковуватися можуть лише права та обов`язки фізичної особи, а не юридичної, якою є селянське (фермерське) господарство «Водолій», такі протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішувати питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника фермерського) господарства. З цих підстав позивачу було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. В зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просив суд: - визнати за ним права засновника селянського (фермерського) господарства «Водолій», код ЄДРПОУ 31190342, яке зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 07 грудня 2000 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 209 120 0000 000428, юридична адреса: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Ухвалою суду від 13 серпня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Новомосковської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 77 років помер [PERSON] , [INFO] , про що 07листопада 2017 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 871, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07 листопада 2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому рухоме та нерухоме майно. Встановлено, що померлий [PERSON] був засновником фермерського господарства «Водолій», код ЄДРПОУ 31190342, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 07 грудня 2000 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 209 120 0000 000428, юридична адреса: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 452019 від 07 грудня 2000 року. У встановлений законом строк позивач [PERSON] звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на селянське (фермерське) господарство «Водолій», проте постановою державного нотаріуса Носенка А.Г. від 06 вересня 2019 року спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що успадковуватися можуть лише права та обов`язки фізичної особи, а не юридичної, якою є селянське (фермерське) господарство «Водолій», такі протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішувати питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника фермерського) господарства. Спадкова справа № 7/2018 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] була заведена Новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 16 січня 2018 року, номер у спадковому реєстрі: 61865832, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63533858 від 12 лютого 2021 року. Зі спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] отримав ряд свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , інші спадкоємці відсутні. Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом на селянське (фермерське) господарство «Водолій» позивач не отримав, оскільки постановою нотаріуса від 06 вересня 2019 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що успадковуватися можуть лише права та обов`язки фізичної особи, а не юридичної, якою є селянське (фермерське) господарство «Водолій», такі протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішувати питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника фермерського) господарства. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неоохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 63 Господарського Кодексу України, встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи). У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства. На підставі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. В роз`ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК України, статтями 55, 69Закону України від 19вересня 1991 року № 1576-XII«Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Одночасно із цим, визнання права засновника селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування є винятковим способом захисту в судовому порядку, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача [PERSON] , як до спадкоємця засновника фермерського господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, за позивачем [PERSON] належить визнати права засновника селянського (фермерського) господарства «Водолій», код ЄДРПОУ 31190342, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 07 грудня 2000 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 209 120 0000 000428, юридична адреса: 51250, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . У відповідності до ст. 133 ЦПК України, 1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved