Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та додаткових витрати на його лікування у розмірі 4000,00 грн. щомісячно, вказуючи, що з жовтня 2016 року відповідач не бере участь у матеріальному забезпеченні їхнього сина. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Надіслана судом судова повістка відповідачу [PERSON], на останню відому судові адресу його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти, що, на думку суду, свідчить про те, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та обовязками й ухиляється від явки до суду, чим створює штучну тяганину у справі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 03 листопада 2005 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 010378 від 03.11.2005 р., виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Як вказує позивач, починаючи з жовтня 2016 року відповідач не бере участі у матеріальному забезпечення їх сина. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Проте позивач не надала суду доказів щодо стану здоровя її дитини, а також доказів щодо понесених нею витрат на лікування її дитини, як цього вимагає ст. 60 ЦПК України. Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довела свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Як вказує позивач, відповідач займається бізнесом, а саме перевезенням вантажів вантажівкою, а відповідач не спростував ці доводи позивача. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач має будь-які фінансові зобовязання та/або що з нього проводяться будь-які стягнення за виконавчими документами, та/або що він має інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікованої Україною 27.02.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що дитина сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати їй таку допомогу. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial