Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

24.09.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів (а.с. № 2-4). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.09.2018р. було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 88). В позовній заяві, позивачка з урахуванням уточнень (а.с. № 84-87) посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/15693/15ц від 24.11.2015р. (під головуванням судді Антонюка О.А.) з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 09.10.2015р. На даний час змінилися обставини, які враховувалися судом при визначені розміру аліментів, дитина наразі потребує все більше витрат на лікування, в зв'язку з рядом захворювань, які виникли з вересня 2014р., у зв'язку з тим, що позивачка вийшла на роботу, доводиться оплачувати послуги продовженого дня, а також послуги додаткових курсів, де дитина навчається з педагогами, позивачка самостійно несе витрати на необхідні матеріали та приладдя для навчання у школі, також на сьогодні значно зросли комунальні послуги, які також потрібні для проживання дитини. Крім того відповідач має додаткові доходи, що дозволяє йому відвідувати дорогі заклади харчування та подорожувати. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018р. №2475, що набув чинності 28.08.2018р., внесено зміни до ст. 182 СК України, тому позивачка просить збільшити, визначений рішенням суду №201/15693/15ц від 24.11.2015р., розмір аліментів, стягуючи з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08.07.2017р., коли набув чинності Закон № 2037-VII. В наданій суду 13.12.2018р. заяві представник позивачки - [PERSON] (діє на підставі угоди про надання правничої допомоги та ордеру від 07.09.2018р. - а.с.№101-102) позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю, без фіксування процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. № 116). Відповідач в судові засідання, які призначалися на 15.11.2018р. та 13.12.2018р., двічі поспіль не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином: за адресою вказаною позивачкою у позові та адресою наданою у відповіді ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 90) та через оголошення на сайті «Судова влада» (а.с. № 115). Конверти з судовими повістками на 15.11.2018р. були повернуті до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 93, 112), згідно відомостям з сайту «Укрпошта», конверт з судовою повісткою на 13.12.2018р. відповідачу також не був вручений під час доставки (а.с. № 114). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/15693/15-ц від 24.11.2015р. (під головуванням судді Антонюка О.А.), було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстрований 07.08.2004р. відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під актовим записом №274 та з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 09.10.2015р. (а.с.№ 7-12). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Позивачка до матеріалів справи долучила документи, які підтверджують значні витрати, які вона постійно несе на утримання дитини (продукти харчування вдома та в навчальному закладі, одяг, підручники, тощо, оплату комунальних послуг за квартиру, в якій вона проживає разом з дитиною, вивчення англійської мови та лікування сина - а.с. № 13-44, 74, 75). Матеріали справи також містять скрін-копії сторінок відповідача з соціальних мереж, що підтверджують достатній дохід відповідача (постійні відвідування ресторанів та інших закладів громадського харчування, відпочинок, тощо - а.с. № 45-70), декларацію відповідача, з якої вбачається, що в нього є транспортний засіб автомобіль Фольцваген Поло, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. № 96-100). Відповідач офіційно працевлаштований (а.с. № 71-73), що дає підстави позивачці просити про стяґнення аліментів в розмірі, який складає певну частку від доходів боржника. Оглядаючи докази, які підтверджують матеріальний стан відповідача на сьогоднішній день, суд робить висновок, що [PERSON] має достатній дохід для забезпечення нової родини і для сплати аліментів на сина від першого шлюбу у розмірі визначеному позивачкою, а саме в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає за можливе, змінити розмір аліментів, який щомісяця стягується з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми 1000грн. на ? частину від усіх видів заробітку, але не менше 100 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі з дня набрання цим рішенням суду законної сили. Розглядаючи вимогу позивачки стосовно дати, з якої вона просить розпочати стягнення зміненої суми аліментів, а саме з 08.07.2017р., коли набрав чинності Закон № 2037-VII, суд приходить до висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд розглядає позовні вимоги не про стягнення аліментів, а про зміну їх розміру та способу їх стягнення. В цьому випадку аліменти в зміненому розмірі підлягають стягненню тільки з дати набрання рішенням законної сили (навіть не з дня пред'явлення позову, про що йдеться у ст.191 СК України, яка регулює час, з якого присуджуються аліменти при їх первісному стягненні). Отже в задоволенні цієї вимоги позивачці слід відмовити. Враховуючи, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів задоволено частково, суд вважає за можливе у зв'язку із зміною розміру аліментів видати новий виконавчий лист та відкликати без подальшого виконання виконавчий лист по цивільній справі № 201/15693/15-ц. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704грн. 80коп., що є мінімальною ставкою судового збору на 2018р. за майновими вимогами. На підставі викладеного,

Outcome: partial