Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

25 вересня 2014 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та вилучення майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 130315-23/ФЛ-Ф-А від 15 березня 2013 року. Відповідно до умов договору позивач на підставі акту приймання-передачі передав відповідачу в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, а саме транспортний засіб NISSAN QASHQAI, номер кузова № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а відповідач прийняв майно та зобов'язався своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі та нести інші обов'язки, передбачені умовами договору та чинного законодавства. Платежі повинні були сплачуватись кожного місяця до 25 числа відповідного місяця по 5664,24 грн. згідно графіку сплати. Проте відповідач належним чином не виконував умови договору лізингу, а саме не сплачував належним чином платежі. Так, починаючи з 25 квітня 2014 року відповідач перестав належним чином сплачувати лізингові платежі внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 44993,38 грн., яка складається з: 16992,72 грн. - прострочена основна заборгованість за черговими лізинговими платежами, 1196,99 грн. - пеня, 1573,57 грн. - проценти річних, 539,12 грн. - інфляційні збитки, 18993 грн. - заборгованість по сплаті штрафу за порушення п. 6.6.1. та п.7.1.4 загальних умов договору, 5697,90 грн. - заборгованість по сплаті штрафу за порушення п. 5.2.1. та п. 7.1.3 загальних умов договору. 07 липня 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання договору та вилучення майна. Проте, відповідачем майно до теперішнього часу не повернуто. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 44993,38 грн., вилучити та передати ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» транспортний засіб NISSAN QASHQAI, номер кузову № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 53). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2013 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та [PERSON] було укладено договір № 130315-23/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу (а.с. 9-20). Відповідно до п. 6.1.1 договору № 130315-23/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу встановлено право лізингодавця на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку шляхом вчинення односторонньої відмови від договору, зокрема, у випадках прострочення сплати лізингового платежу понад 30 днів. Пунктом 6.6.1 загальних умов договору передбачено що, лізингоодержувач зобов'язаний протягом строку встановленого у повідомленні про вилучення предмету лізингу повернути предмет лізингу лізингодавцю. Пунктом 7.1.4 загальних умов договору передбачено, що лізингоодержувач за порушення процедури вилучення предмета лізингу сплачує лізингодавцю штраф у розмірі остаточної загальної вартості предмета лізингу. Пунктом 7.1.3 загальних умов договору передбачено, що за неподання інформації про стан та місцезнаходження предмету лізингу відповідач зобов'язаний сплатити штраф позивачу у розмірі 1% від загальної вартості предмету лізингу (а.с. 9-20). Відповідно до специфікації - предметом лізингу є автомобіль NISSAN QASHQAI, 2012 року, вартість якого складає 189930,00 грн. (а.с. 24). Відповідно до акту прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором № 130315-23/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15 березня 2013 року ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» передав новий автомобіль NISSAN QASHQAI, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], а [PERSON] прийняв вищезгаданий предмет лізингу в користування, що підтвердив своїм підписом (а.с. 28). Відповідно до довідки про залишкову вартість майна станом на 31 липня 2014 року залишкова вартість транспортного засобу NISSAN QASHQAI, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] складає 111560 грн. (а.с. 29). 07 липня 2014 року на адресу [PERSON] позивачем було направлено повідомлення про прострочену заборгованість та вимога щодо повернення отриманого майна, а саме NISSAN QASHQAI, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] в строк до 14 липня 2014 року та наслідки невиконання вимоги (а.с. 31). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, що прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628. ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Таким чином, відповідач не виконав умови договору, чим порушив зобов'язання, взяті на себе згідно договору. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачене, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов договору фінансового лізингу свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення майна та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та вилучення майна та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Крім того, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути сплачений судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved