Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

26 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалось. Між ними відсутні взаємопорозуміння та через психологічну несумісність. Такий стан привів до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з лютого 2006 року. Спору щодо розподілу майна у неї з відповідачем не має. На добровільне розірвання шлюбу відповідач відмовляється. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву, згідно якої позов підтримує та просить суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, обставини та вимоги, викладені у позовній заяві визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини 2 статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 31 серпня 1978 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Покровським районним відділом ЗАЦС Дніпропетровської області за актовим записом № 99 /а.с. 6/. Як вбачається з довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2014 року розірвання відділом шлюбу між подружжям [PERSON] не представляється можливим у зв'язку з недотриманням ними п.п. 14-16 глави 3 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні/а.с. 5/. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved