Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №8 по вул. Короткова в м. Очакові Миколаївської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках належить зазначена вище квартира, в якій зареєстрований відповідач [PERSON] Останній є колишнім чоловіком доньки позивачки [PERSON] 23 серпня 2012 року шлюб ними було розірвано. Оскільки більше пяти років відповідач у спірній квартирі не проживає, з 2009 року він виїхав до Росії і місце його перебування позивачці не відоме, остання звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Дала пояснення, що відповідач був чоловіком її доньки. Саме з цих підстав він і був зареєстрований в квартирі. Однак з 2009 року він в цій квартирі не проживає і місце знаходження його не відоме. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений за адресою реєстрації місця проживання. Третя особа [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що більше пяти років відповідач в спірній квартирі не проживає. Представник третьої особи Очаківського районного сектора управління Державної міграційної служби України, та третя особа [PERSON], в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки та третьої особи, допитавши свідків, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках належить квартира №12, що розташована в будинку №8 по вул. Короткова в м. Очакові Миколаївської області. В підтвердження цього факту до матеріалів цивільної справи долучено копію свідоцтва про право власності на житло (а.с. 11). Згідно з довідкою, виданою Очаківським РС УДМС України в Миколаївській області №3392 від 02 грудня 2015 року, з 17 березня 2003 року [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою (а.с. 15). Відповідно до акту обстеження житлових умов, посвідченого головою ОСББ «Буг», відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає понад 5 років (а.с. 10). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки з 1986 року, проживає в [INFO]. Їй відомо, що [PERSON] був зятем позивачки та проживав в її квартирі. Проте приблизно 6 років свідок його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що вона є сусідкою [PERSON] Відповідач був її зятем. Більше 5 років назад відповідач поїхав на заробітки за межі України і з того часу свідок його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 1987 року вона проживає по сусідству з позивачкою. Відповідача знає як колишнього зятя [PERSON] Приблизно 5 років свідок його не бачила, місце його перебування не відоме. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється в разі невикористання його особою протягом трьох років підряд. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Судом встановлено, що у 2003 році відповідач набув право користування (сервітут) спірною квартирою як член сімї власниці (а.с. 15). З 2009 року [PERSON] сервітутом не користується. Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач більше пяти років сервітутом не користується, і обставини, що були підставою для вселення [PERSON] до квартири, минули, суд дійшов висновку про доведеність позивачкою того факту, що він втратив право користування житловим приміщенням. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням №63474098 від 13 листопада 2015 року (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов повністю та стягує з відповідача судові витрати. На підставі зазначеного,

Outcome: approved