Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

25.07.2017 року до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю, визначеною ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.07.2017 року, надійшла позовна заява Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2009 році [PERSON] був зарахований курсантом до Одеського державного університету внутрішній справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. У 2013 році [PERSON] закінчив вищевказаний навчальний заклад, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України на Придніпровській залізниці, та згідно наказу № 70 о/с від 03.07.2013 року, призначений на посаду оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю лінійного відділу на станції Сімферополь. Згідно наказу УМВС України на Придніпровській залізниці № 42 о/с від 16.05.2014 року, відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію). Згідно положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи начальницького складу ОВС, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, зважаючи, що відповідач протягом значного проміжку часу - з моменту звільнення по дату звернення з позовом до суду, добровільно не відшкодував витрати, понесені університетом на його навчання, позивач просив стягнути з відповідача витрати на навчання у розмірі 48009,09 грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся шляхом розміщення судової повістки про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України». За таких обставин, враховуючи заяву позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 08.09.2009 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ та громадянином України [PERSON] було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. (а.с. 14-15). Згідно п. 2.3.5. вищезазначеного Договору відповідач зобов'язався після закінчення навчання прибути до місяця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою і відпрацювати не менше трьох років. Відповідно до витягу з наказу № 70 о/с від 03.07.2013 року вбачається, що після закінчення навчання, відповідача було призначено на посаду оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю лінійного відділу на станції Сімферополь. Згідно витягу з наказу № 42 о/с від 16.05.2014 року лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю лінійного відділу на станції Сімферополь, 16.05.2014 року було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацію). (а.с. 11-12 ) Про звільнення молодого фахівця [PERSON] з органів внутрішніх справ Університет було повідомлено УМВС України на Придніпровській залізниці листами від 12.10.2015 №5/5984, від 21.10.2015 №17-5449. Відповідно до п. 2.1.3 Договору, відповідач під час навчання забезпечувався харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Згідно п. 2.3.6 Договору, у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі відповідач зобов'язався відшкодувати фактичні витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. З довідки про вартість забезпечення [PERSON] від 24.03.2017 року, вбачається, що на забезпечення [PERSON] з 01.09.2009року по 29.06.2013 року було витрачено 48009 грн. 09 коп. з яких: 13523,24 грн. - грошове забезпечення, 2948,10 грн. - нарахування на заробітну плату, 3750,00 грн. - речове забезпечення, 15253,86 грн. - продовольче забезпечення, 12533,89 грн. - комунальне забезпечення. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог, та враховуючи, що відповідач в судове засідання не з'явився та заперечень щодо позову не надав, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved