Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

25 жовтня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить припинити стягнення аліментів на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що були стягнуті на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2021 року в справі № 750/11140/20. Обґрунтовано позов тим, що на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2021 року в справі № 750/11140/20 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час син сторін - [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, у зв`язку з чим підстав для сплати аліментів відповідачу немає, а тому позивач має бути звільненим від їх сплати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, при цьому представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову та просила справу розглянути за її відсутності. Пунктом 1 частини другої статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2021 року в справі № 750/11140/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). Позивач зазначив, що їх з відповідачем син - [PERSON] , [INFO] на даний час проживає з ним за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його утриманні. Вказані обставини підтвердила відповідач у поданій заяві про визнання позову. Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, а також те, що неповнолітній [PERSON] на даний час проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, що свідчить про зміну обставин, які впливають на визначені розміри платежів, а тому суд знаходить підстави для задоволення позову та звільнення позивача від сплати аліментів, стягнутих з нього на користь відповідача. Також, згідно з положенями частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача.

Outcome: approved