Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

26 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати квартиру загальною площею 49,60 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; відступити від рівності часток спільної сумісної власності подружжя та виділити їй у власність 2/3 частки вказаної квартири. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 18 грудня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 08 липня 2008 року. За час спільного проживання сторони набули у власність спірну квартиру. Оскільки згода щодо поділу цієї квартири між подружжям не досягнута, [PERSON] звернулася з позовом до суду. Обгрунтовуючи вимогу щодо збільшення її частки в спільно набутому майні, позивачка зазначила, що з нею проживають малолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Аліменти на утримання дітей, що призначені за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 березня 2008 року, відповідач не сплачує, і заборгованість по аліментам станом на 29 лютого 2016 року склала 29336 грн 31 коп.. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що з 2002 по 2008 роки вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом, а в січні 2013 року відповідач поїхав і до теперішнього часу його місце перебування не відоме. Вона разом з дітьми проживає в спірній квартирі, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Проти заочного розгляду справи позивачка та її представник не заперечували. Відповідач [PERSON], будучи належним чином у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦК України, повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с. 55-57, 61) та за адресою реєстрації місця проживання (а.с. 32), до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - служби у справах дітей Очаківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 31, 54, 60). Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідка, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 18 грудня 2002 року по 08 липня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). Діти проживають разом із позивачкою. Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2008 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області постановлено рішення, яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України (а.с. 17). Судом встановлено, що в період шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 18 березня 2003 року, набув право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 49,60 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 30 квітня 2003 року відповідач зареєстрував право власності на нерухоме майно в Очаківській міській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією витягу №470045 (а.с. 9). Вказані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 62-64). З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що постановами державного виконавця від 02 квітня 2008 року (виконавче провадження 6884257) та від 29 лютого 2008 року (виконавче провадження 6510920) на спірну квартиру накладений арешт (а.с. 63). Згідно з письмовими поясненнями головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції, на виконанні відділу перебували виконавчі провадження №28052995 від 05 серпня 2011 року, №6884257 від 02 квітня 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку боржника, а також виконавче провадження №6510920 від 19 лютого 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Укртелеком» 4 438 грн 26 коп. (а.с. 69, 76). Постановами державного виконавця від 30 жовтня 2008 року та від 15 липня 2009 року виконавчі провадження №6510920 від 19 лютого 2008 року та №6884257 від 02 квітня 2008 року, відповідно, закінчено, оскільки, згідно довідки Очаківського МВ УМВС України в Миколаївській області, було встановлено місце перебування боржника за адресою: [ADDRESS] (а.с. 81, 83). На час розгляду цивільної справи на виконанні відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції залишається виконавче провадження №28052995 від 05 серпня 2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини всіх видів заробітку боржника. Згідно з довідкою, наданою головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції 29 лютого 2016 року, заборгованість відповідача по аліментам за період з 05 серпня 2011 року по 29 лютого 2016 року склала 29336 грн 31 коп., сума сплачених аліментів становить 0, 00 грн (а.с. 74-75). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є приятелькою сторін, дала показання, що з 2002 року знає цю родину. У 2008 році [PERSON] та [PERSON] офіційно розлучилися, однак ще деякий час продовжували проживати разом, а саме до 2013 року. Свідок також пояснила, що місце проживання відповідача на теперішній час їй не відоме. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з такого. За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Враховуючи викладене, а також той факт, що троє малолітніх дітей, батьком яких є [PERSON], поживають разом із позивачкою, є особами різної статі та різного віку, відповідач матеріальну допомогу взагалі не надає та має заборгованість зі сплати аліментів за весь період їх нарахування в сумі 29 336 грн 31 коп., суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, відповідність їх інтересам малолітніх дітей та необхідність задоволення цивільного позову. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1694 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір стягується з відповідача на користь позивачки. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved