Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

25 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 02 серпня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н у вигляді Анкети-заяви відповідача про приєднання, Умов та правил надання банківських послуг, Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит у встановлений договором строк, а також інші обов`язкові платежі. 18 лютого 2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору, відповідно до якої банку здійснює анулювання частини заборгованості, яка вказана в п.1.2 такої додаткової угоди, якщо відповідач здійснить платежі в розмірі та строки, визначені п.1.5 додаткової угоди. Якщо будуть допущені прострочення здійснення платежів, визначених п.1.5 додаткової угоди, умови анулювання частини боргу не застосовуються, вся заборгованість вважається простроченою та підлягає поверненню позичальником. Оскільки відповідач не виконав своєї частини договірних зобов`язань із повернення кредиту на умовах додаткової угоди, в нього виникла заборгованість, розмір якої станом на 28 грудня 2020 року становить 74142,02 гривень, з яких: 4216,9 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 69925,12 гривень - заборгованість за пенею. За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача означену суму кредитної заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02 серпня 2010 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5). В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким договором надання банківських послуг. 18 лютого 2019 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору №SAMDN50OTC003571949, відповідно до якого сторони погодили, що розмірі наявної у відповідача кредитної заборгованості на дату укладення такої додаткової угоди становить 97075,79 гривень (п.1.1), а банк здійснює прощення (анулювання) частини зазначеної заборгованості у вигляді пені в розмірі 75162,51 гривень, а також штрафу в розмірі 2584,11 гривень (п.1.2), строк повернення кредиту сторони обумовили до 25 серпня 2019 року (п.1.3), а розмір процентної ставки по кредиту - 0,01% (п.1.4). Викладені обставини підтверджуються копією зазначеної додаткової угоди з додатком до неї (а.с.6-7). Пунктом 1.5 вищевказаної додаткової угоди визначено, що позичальник зобов`язався здійснити платіж на погашення своєї існуючої кредитної заборгованості в розмірі 3000 гривень до 18 лютого 2019 року, а в подальшому в розмірі 2721,57 гривень до 25 числа місяця протягом наступних 6 місяців (п.1.5.2). Пунктом 1.6 додаткової угоди обумовлено, що у випадку прострочення виконання позичальником будь-якого із передбачених п.1.5.2 своїх зобов`язань на 31 день умови п.1.2 та 1.4 додаткової угоди не застосовуються. Пунктом 1.7 тієї ж додаткової угоди визначено, що у випадку порушення позичальником строків погашення кредиту, визначених п.1.5.2 більше, ніж на 31 день безперервно, строком повернення кредиту є 31 день з моменту порушення, але не пізніше строку, визначеного п.1.3. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, є простроченою. Як встановлено судом із матеріалів цивільної справи, позивачем його договірні зобов`язання виконані в повному обсязі на відміну від відповідача, який допустив прострочення виконання своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту, зокрема на умовах додаткової угоди від 18 лютого 2019 року. Останнє призвело до виникнення у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості, розмір якої станом на 28 грудня 2020 року склав в загальному розмірі 74142,02 гривень, з яких: 4216,9 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 69925,12 гривень - заборгованість за пенею. Викладені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, а також випискою по рахунку (а.с.4, 8-10). Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф та пеня (ст.549 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Нормою ст.212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 02 серпня 2010 року з урахуванням на додаткову угоду до вищевказаного кредитного договору №SAMDN50OTC003571949 від 18 лютого 2019 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами вказаного кредитного договору і додаткової угоди до нього, за умовами яких відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, користувався ним, однак не повернув, що зумовило виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості у наведеному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача повернення такої заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак частково внаслідок зменшення судом заявленого до стягнення розміру пені з 69925,12 гривень до 10000 гривень. Зменшуючи до 10000 гривень розмір стягуваної з відповідача за даним рішенням суду пені, нарахованої позивачем відповідачу за порушення останнім своїх договірних зобов`язань із своєчасного та належного повернення кредиту, є застосування судом норми ст.551 ч.3 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому згідно ст.549 ч.ч.1, 3 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відтак, ст.551 ч.3 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ст.12 ч.5 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у реалізації ними своїх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, під якими, в свою чергу, слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то позивачем пеня, як різновид неустойки, нарахована відповідачу в розмірі 69925,12 гривень, в той час як сума боргу у вигляді тіла кредиту, на яку і нараховано вищевказану суму пені, становить 0 гривень, що, вочевидь, значно менше суми визначеної позивачем неустойки. За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір вищевказаної пені до 10000 гривень. Наведені висновки суду, покладені в основу часткового задоволення позову, а саме зменшення розміру пені, повністю відповідають правовим позиціям, що міститься у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, від 04 листопада 2015 року №6-1120цс15, від 14 вересня 2016 року №6-473цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі №303/2408/16-ц. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial