Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

26.08.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. При цьому позивачка вказує на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2002 року та рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25.06.2012 року вона є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Власником іншої ? частини вказаної квартири є її онука, дочка її сина [PERSON] - [PERSON], [INFO]. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані чотири особи: [PERSON], [PERSON] та їх діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Як вказує позивачка, відповідачка є колишньою дружиною її сина [PERSON] З лютого 2012 року відповідачка у спірній квартирі не проживає. Разом з дітьми [PERSON] та [PERSON], вона самостійно залишила квартиру і переїхала до своїх батьків в село Демидів Київської області, де проживає разом з дітьми по теперішній час. Позивачка також зазначає, що відповідачка [PERSON] забрала з квартири всі свої речі та речі дітей, у спірній квартирі не з»являється більше двох років, квартирою не цікавиться, не несе витрати по її утриманню, належного відповідачці майна в квартирі не має. Перешкод в проживанні та користуванні житловою площею вона та її син відповідачці не створювали. [PERSON] вважає, що відповідачка [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO], з лютого 2012 року на спірній житловій площі не проживають без поважних причин, тому втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує. При цьому вказує на те, що 10.02.2012 року вона змушена була залишити спірну квартиру через конфлікт з позивачкою, яка в той вечір намагалася викинути її особисті речі та вигнати на вулицю. З цього приводу вона (відповідачка) викликала міліцію, до приїзду якої вона разом з дітьми перебувала у сусідів. Відповідачка також зазначає, що на підставі договору купівлі продажу від 22.06.2002 року позивачка та її дочка [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних долях. За рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.06.2012 року за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Тобто, позивачка має право розпоряджатись тільки ? частиною квартири. Інша ? частина квартири належить її доньці [PERSON]. Вона, як мати неповнолітньої [PERSON], є офіційним розпорядником її майна до набуття дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст.176 Сімейного кодексу України, ст.405 Цивільного кодексу України та ст.156 Житлового кодексу України, члени сімей власників квартир користуються жилим приміщенням нарівні із власником житла. Посилаючись на викладені обставини, відповідачка [PERSON] вважає, що вона, як мати власниці частини спірної квартири та її малолітній син, як брат [PERSON], мають право користуватись спірним житлом нарівні з [PERSON], як члени її сім»ї, тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову (а.с.26). Як представник 3-ї особи: неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] проти позову [PERSON] заперечує. 3-я особа: [PERSON] в судове засідання не з»явився. Згідно довідки Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 20.08.2014 року № 1395 [PERSON] з 08.10.2012 року по теперішній час знаходиться у лікарні на примусовому лікуванні. При цьому надав до суду заяву від 01.10.2014 року, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав (а.с.46,47). Представник 3-ї особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації просить розглянути справу без його присутності та винести рішення з урахуванням житлових інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.34). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що двокімнатна спірна квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та 3-й особі [PERSON], [INFO], в рівних долях, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 22.06.2002 року та рішення Деснянського районного суду м.Києва від 25.06.2012 року (а.с.5-6,7,27). Судом також встановлено, що співвласниця квартири 3-я особа [PERSON] є онукою позивачки [PERSON] та дочкою відповідачки [PERSON] Згідно довідки ЖЄКу-306 від 13.08.2014 року за № 551, на даний час на спірній житловій площі зареєстровані чотири особи: відповідачка [PERSON], 3-я особа [PERSON] та їх діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON], як співвласник ? частини квартири [ADDRESS] на житловій площі вказаної квартири не зареєстрована (а.с. 4,35). Як вказує [PERSON], колишня дружина її сина [PERSON] - відповідачка [PERSON] у лютому 2012 року добровільно залишила квартиру і разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] переїхала до своїх батьків в село Демидів Київської області, де проживає разом з дітьми по теперішній час. Позивачка також зазначає, що відповідачка [PERSON] забрала з квартири всі свої речі та речі дітей, у спірній квартирі не з»являється більше двох років, квартирою не цікавиться, не несе витрати по її утриманню, належного відповідачці майна в квартирі не має. Перешкод в проживанні та користуванні житловою площею вона та її син відповідачці не створювали. Посилаючись на викладені обставини, позивачка вважає, що відповідачка [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], на спірній житловій площі не проживають без поважних причин більше року, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України втратили право користування нею. Суд вважає, що вказані доводи позивачки [PERSON] не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є колишньою невісткою позивачки, а неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в інтересах яких діє у справі відповідачка, є онуками позивачки [PERSON] Позивачка [PERSON] та її онука [PERSON],[INFO], є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS], кожній належить по ? частині вказаної квартири. Позивачка на спірній житловій площі не зареєстрована. Згідно довідки ЖЄКу-306 № 551 від 13.08.2014 року на житловій площі квартири [ADDRESS] зареєстрований син позивачки - [PERSON], його колишня дружина, відповідачка у справі [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що з лютого 2012 року відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] на спірній житловій площі в квартирі [ADDRESS] не проживають, особистих речей відповідачки в квартирі не має. З цього ж часу відповідачка спірною квартирою не цікавиться, не несе витрати по її утриманню, крім того, не здійснювала ніяких дій в своїх інтересах та в інтересах дітей, які б свідчили про її намір користуватися спірною житловою площею. Факт не проживання [PERSON] з дітьми у квартирі [ADDRESS] підтверджується поясненнями самої відповідачки, яка не заперечувала факту свого непроживання у спірній квартирі з лютого 2012 року. При цьому відповідачка посилається на те, що змушена була залишити спірну квартиру через конфлікти з позивачкою. Крім того, відповідачка зазначила, що квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 22.06.2002 року належить, в рівних долях, її неповнолітній донці [PERSON], [INFO], та позивачці [PERSON] За рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 25.06.2012 року за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної квартири. Інша ? частина квартири належить її доньці [PERSON]. Вона, як мати неповнолітньої [PERSON], є офіційним розпорядником її майна до набуття дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] вважає, що вона, як мати власниці частини спірної квартири та її малолітній син, як брат [PERSON], мають право користуватись спірним житлом нарівні з [PERSON], як члени її сім»ї. Вказані доводи [PERSON] суд вважає обґрунтованими, виходячи з наступного. Так, ч.1 ст.173 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Відповідно до ч.1 ст.177 Сімейного кодексу України якщо у малолітньої дитини є майно, батьки управляють ним без спеціального на те повноваження. Батьки зобов»язані вислухати думку дитини щодо способів управління її майном. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як встановлено судом, власницею ? частини квартири [ADDRESS] є неповнолітня донька відповідачки - [PERSON], [INFO], яка на даний час разом із матір»ю та своїм братом [PERSON], [INFO], проживають за іншою адресою, що згідно ст. 317 ЦК України не впливає на зміст права власності неповнолітньої [PERSON] на належну їй ? частину спірної квартири. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, відповідачка та її неповнолітній син [PERSON], [INFO], як члени сім»ї власника частини спірного житла - [PERSON], мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Крім того, суд враховує, що батько неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - [PERSON], який є також сином позивачки, з 08.10.2012 року перебуває на примусовому лікуванні в Київський міський психоневрологічній лікарні № 3 (а.с. 44-45,46). Як вбачається з Постанов ДІМ Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.02.2012 року, 08.03.2012 року,10.03.2012 року, 10.04.2012 року, саме в лютому 2012 року колишній чоловік відповідачки став скаржитися на те, що його дружина [PERSON] погрожує йому фізичною розправою та вбивством. Як зазначено в постановах, мати [PERSON] (позивачка у справі) повідомила, що її син останнім часом поводить себе дуже дивно та неадекватно, іти на обстеження у психіатричну лікарню відмовляється (а.с.40,41,42,43). Згідно постанови Деснянського районного суду м.Києва від 03.09.2012 року до [PERSON] було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричну лікарню з посиленим режимом (а.с. 44-45). Згідно довідки Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 20.08.2014 року № 1395 [PERSON] з 08.10.2012 року по теперішній час знаходиться у лікарні на примусовому лікуванні (а.с.46). В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтвердила, що через психічний стан здоров»я її сина [PERSON] спільне проживання відповідачки з дітьми в спірній квартирі разом з її сином [PERSON] неможливе. Інших доказів того, що відповідачка з неповнолітніми дітьми з лютого 2012 року без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS], позивачка [PERSON] суду не надала. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], з поважних причин не проживають на спірній житловій площі. Крім того, суд враховує, що відповідачка та її неповнолітній син [PERSON] є членами сім»ї власника ? частини спірної квартири, тому мають право на користування квартирою [ADDRESS], про порядок володіння та користування якою, як спільною частковою власністю, можуть домовитися співвласники вказаної квартири. При таких обставинах суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили користування вказаною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed