Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

24 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказувала на те, що 20.06.2012 вона надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 32000 грн., при цьому ними не було встановлено терміну повернення зазначеного боргу, про те в подальшому коли позивачка зрозуміла, що відповідачка навіть немає наміру повертати борг, вона запропонувала негайно повернути кошти. Відповідачка таку вимогу проігнорувала і позивачка вимушена була звернутися 10.06.2014 до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області з заявою на протиправні дії відповідачки. Працівники міліції провівши відповідну перевірку викладених позивачкою фактів та встановивши обставини, рекомендували їй з приводу повернення коштів звернутися до суду. Відповідачка з часом визнала факт отримання зазначеної суми коштів, про що свідчить надана нею власноручно написана розписка від 28.08.2014 року, в якій остання обумовила погоджену з позивачкою дату повернення боргу, а саме 10.09.2014 року, про те у зазначений термін відповідачка борг не повернула. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 32 000 гривень та судові витрати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась з поважних причин, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, з поважних причин, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти позову не заперечує. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з такого. Відповідно до оглянутого у судовому засіданні оригіналу розписки [PERSON] від 28.08.2014 року вона взяла у борг у [PERSON] 32 000 грн, зобов'язалася повернути до 10.09.2014 року (а.с. 30).\~\~\~\~ Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). \~ Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами у справі договору позики, за умовами якого [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 32 000 гривень. [PERSON] зобов'язувалася повернути позичені кошти \~ строк до 10.09.2014 року. На день розгляду справи відповідачем не погашена заборгованість за вказаним вище договором позики у розмірі 32 тис. грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з наведеним вище, суд вважає що позов підлягає задоволенню зі стягненням із [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 32 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції № 174 від 24.07.2015 року (а.с. 1) позивачем сплачено судовий збір в розмірі 320 грн 00 коп. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 320 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved