Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

25.02.2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги позову мотивував тим, що йому на праві власності належить житловий будинок в м. Луцьку, пров. 7-й Малоомелянівський, 1. Крім нього, в даному будинку зареєстровані його діти, відповідачі у справі. Однак, з 2003-2004 років за даною адресою донька та син не проживають. Він несе додаткові витрати на утримання будинку в звязку з реєстрацією у ньому відповідачів. А тому, на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав, та просив позов задовольнити. Суду додатково пояснив, що крім нього в будинку зареєстровані його дружина та діти від першого шлюбу -- відповідачі. В будинку є газовий лічильник, однак, у нього є великий борг по сплаті за газопостачання, який він не може погасити. Реєстрація в будинку відповідачів, які не надають йому довідок про своє не проживання, позбавляє можливості оформити субсидію. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що за місцем реєстрації не проживає, оскільки його вигнали з даного будинку. Іншого житла немає, проживає на квартирі, хоча, хату будували усі разом. Якби батько не заперечував, міг би там проживати. Не хоче сварок з новою дружиною батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала. Зазначила, що в спірному будинковолодінні не проживає. Після одруження хотіла проживати за місцем реєстрації, але батько не дозволив, була змушена переїхати, проживає з батьками чоловіка. Під час проживання в будинку постійно виникали сварки, у звязку з частими конфліктами змушені з братом залишити будинок. ЇЇ мати після розірвання шлюбу з батьком майно не ділила. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 9) будинок за адресою: м. Луцьк, провулок 7-й Малоомелянівський, 1 належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 25.11.2008 року № 803-1. З копії будинкової книги (а.с. 6-8) вбачається, що в будинку за адресою: м. Луцьк, провулок 7-й Малоомелянівський, 1 зареєстровані позивач [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося учасниками процесу, що сторони перебувають у родинних відносинах, а саме: відповідачі у справі є дітьми позивача від першого шлюбу, проживали в будинку і були там зареєстровані з часу його побудови як члени сімї власника. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався. За змістом наведеної вище норм закону, особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням у випадку її відсутності понад один рік без поважних на це причин та за умови, що вона повністю втратила інтерес до займаного нею житла. Однак, з пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що причиною тривалої відсутності за зареєстрованим місцем проживання та неможливістю проживання відповідачів у спірному житлі є неприязні стосунки з батьком, постійні конфлікти на побутовому ґрунті, небажання позивача, щоб діти проживати разом з ним в будинку. Вищенаведені обставини в своїй сукупності переконливо вказують на те, що тривала, понад один рік, відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання об'єктивно обумовлена неприязними стосунками з власником житла, його новою родиною та викликаною цим неможливістю їхнього спільного проживання. Такі причини тривалого не проживання відповідачів за місцем реєстрації суд вважає поважними. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду беззаперечних доказів відсутності відповідачів в квартирі без поважних причин понад один рік. Крім того, стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація в будинку відповідачів в даному випадку не порушує права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, і не є перешкодою для отримання субсидії за умови подання позивачем необхідних доказів їхнього не проживання. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутність відповідачів в квартирі без поважних причин понад один рік, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed