overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що 5 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб позивача і відповідача та видано свідоцтво про шлюб. Від даного шлюбу у них дітей немає. З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 5 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 42, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 березня 2015 року (а.с. 11). Від даного шлюбу в них дітей немає. Спільне подружнє життя сторін не склалося, сімейні стосунки між ними припинені, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, протягом тривалого часу проживають окремо. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав, суд вважає доцільним за вибором позивача залишити їй прізвище - «[PERSON]». На підставі статей 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вказував, що перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина, [INFO]. Зазначав, що спільне життя у них не склалось через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просив шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач позов визнала, обоє просили розглянути справу без їх участі, строк для примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 04 червня 2011 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №17. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає [ADDRESS]. [PERSON] проживає [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 липня 1994 року у Степанівській сільській раді Теплицького району Вінницької області. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними погіршились в 2012 році, через подружню зраду відповідача, приниження її та дітей, що привело до припинені їх відносин у серпні 2013 року. Через відсутність порозуміння та поваги між ними, різні погляди на вирішення сімейний проблем, відповідач залишив сім'ю та проживає окремо. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] вказує на те, що вони не проживають однією сім'єю з серпня 2013 року. Позивач проживає з іншою жінкою, має дитину в іншій сім'ї. Наданий їм строк для примирення їх відносин не змінив, вони не спілкуються, за виключенням образ, які говорить на її адресу відповідач при зустрічах. Просить заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS повідомлення щодо документу «Повістка про виклик до суду в цивільній справі», до суду не з'явився. про причини неявки суд не повідомив. Тому суд вважає можливим розглянути справу по суті та винести по справі заочне рішення і позивач проти цього не заперечує. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1994 року. Шлюб зареєстровано Степанівською сільською радою Теплицького району. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем.. З серпня 2013 року сторони проживають окремо. Дані правовідносини регулюються ч.2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відносини між сторонами мають негативний характер, тривалий час сторони проживають окремо, відносин не підтримують, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, та враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму ВС України № 11 від 21.12.2007 року п.10 ч.5 - якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті, - тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 22 жовтня 2003 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться у неї на вихованні. У серпні 2013 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачкою вважає неможливим. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 22 жовтня 2003 року у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишиться на вихованні у позивачки. У серпні 2013 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 січня 2013 року. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю проживали до лютого 2015 року. З цього часу сім'я фактично розпалась у зв'язку з тим, що з чоловіком виникають постійні сварки та суперечки. Посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, позивачка звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 16). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 17). У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 26 січня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №09. Після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] (а. с. 5). Від подружнього життя [PERSON] і [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 6). Причиною розпаду сім'ї стали сварки та суперечки між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам сторін і малолітньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви позивачки та у відповідності до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні -[PERSON]. У відповідності до ст.88 ЦПК стягненню із відповідача на користь позивачки підлягає сплачений останньою при зверненні з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - Костянтинівської міської ради Донецької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи, що [INFO] року в м.Костянтинівці Донецької області помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді частини житлового будинку [ADDRESS] Спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], якій на підставі договору дарування від 30 грудня 1993 року належить друга частина зазначеного будинку, і яка фактично прийняла спадщину та вважала, що фактичного проживання та утримання цілого будинку достатньо для прийняття спадщини, в зв'язку з чим просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про явку в суд була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Костянтинівської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, вказуючи, що не заперечуючи проти задоволення позову (а.с.26-27). З'ясувавши позицію сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], який є батьком позивача [PERSON], помер [INFO] року в м.Костянтинівка Донецької області, актовий запис відділу реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області № 551 від 29 квітня 2010 року (а.с.8). Після смерті батька [PERSON] залишилася спадщина у вигляді частини житлового будинку [ADDRESS] в м.Костянтинівка Донецької області, яка належала йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27 травня 1993 року (а.с.9). На підставі договору дарування від 30 грудня 1993 року друга частина будинку належить позивачу [PERSON] (а.с.10-11). Позивач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до Костянтинівської державної нотаріальної контори, де їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку із пропуском позивач строку для прийняття спадщини. Відповідно до листа від 03 березня 2015 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 39776024 від 03 березня 2015 року в провадженні Костянтинівської державної нотаріальної контори спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] немає (а.с.23-24). Згідно ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропущений з поважної причини, в зв'язку з чим необхідно визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька у три місяці, що являється достатнім строком для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявниця свої вимоги мотивує тим, що має сина - [PERSON], але в паспорті громадянина України заявниці її ім'я вказане як «[PERSON]», а в свідоцтві про народження сина її ім'я, як матері, вказане як «[PERSON]». Ця помилка була допущена при оформлені свідоцтва про народження дитини в 1987 році в республіці Абхазія. У зв'язку з вищевикладеним заявниця не має можливості підтвердити свої родинні стосунки при здійсненні прав родини, а тому була вимушена звернутися до суду, прохала встановити факт родинних відносин між нею та її сином. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, надала заяву, в якій вимоги підтримала в повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення заяви не заперечував. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно копії свідоцтва про шлюб, складеного російською мовою, 07 березня 1987 року зареєстрували шлюб «[PERSON]» та «[PERSON]», після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». /а.с.8/ Відповідно до копії свідоцтва про народження також складеного російською, «[PERSON]» та «[PERSON]» є батьками «[PERSON]» , [INFO] /а.с.6/. Відповідно до копії паспорта громадянина України, в якому ім'я заявниці вказане як «[PERSON]», чоловіком заявниці вказано [PERSON] та містяться дані про дитину - [PERSON], [INFO], а отже всі особисті дані вказані у вищезазначених свідоцтвах та паспорті співпадають. /а.с. 3,4/ Крім того, згідно довідки Житлово-експлуатаційної дільниці №1 від 20.02.2015, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS]. /а.с.9/ Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно є матір'ю [PERSON], встановлення цього факту має для неї юридичне значення, так як впливає на її права та іншим чином вона захистити їх не може, а невідповідність імен виникла внаслідок перекладу з російської мови. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Позовну заяву обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON], якому належало вказане нерухоме майно. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, у тому числі, на вказаний житловий будинок. За життя [PERSON] заповіт не склав. Дружина спадкодавця [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину, так як фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Однак, [INFO] [PERSON], не оформивши своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON], померла. За життя [PERSON] склала заповіт від 16.03.1999 року, що посвідчений секретарем Прип'ятської сільської ради Шацького району Волинської області №38, яким заповіла все своє майно [PERSON]. Заповіт не змінено і не відмінено. Позивач як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Спадкоємців обов'язкової частки немає. У зв'язку з відсутністю правовстановлювального документа про право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, позивачу відмовлено в нотаріальному оформленні її спадкових прав. Тому [PERSON] просить суд визнати її право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити повністю. Відповідач в попереднє судове засідання представника не направив, подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, Прип'ятська сільська рада Шацького району Волинської області позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги є обгрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов слід задовольнити і рішення про задоволення позову може бути ухвалене в попередньому судовому засіданні. На підставі 524, 529, 548, 549, 560 ЦК УРСР в ред. 1963 року, статей 328, 392, 1217, 1220, 1233, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 06.10.2001 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованим у Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №351. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Відповідач є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало причиною звернення позивача до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Суд, беручи до уваги позицію позивача, дослідивши наявні докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 24.02.2015 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. Також суд вважає, що витрати пов'язані з розглядом справи необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved