Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

25 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом, відповідно до якого просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної доньки, яка проживає разом із позивачем. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищенаведені законодавчі вимоги та позицію Пленуму Верховного Суду України, суд вважає за необхідне зупинитися на наступному. Встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Встановлено, що ця дитина проживає з позивачем, зареєстрована з нею за однією адресою та перебуває на її утриманні. Відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи зі змісту ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред'явлення позову. Проаналізувавши заявлені позивачем позовні вимоги та обставини справи, враховуючи те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач є особою працездатного віку і спроможний надати матеріальну допомогу, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав інших осіб, а відтак у суду є всі підстави для задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. за вимоги про стягнення аліментів, від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved