Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

25.09.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 24.10.2019 року уточнив та просить встановити факт його постійного проживання разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а саме на день її смерті - [INFO] ; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку для особистого селянського господарства площею 2,00 га, що розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №484531 виданий 05.07.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-10-34. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. 15.07.2015 року, [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №36 згідно умов якого, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті належатиме їй, заповіла [PERSON] , [INFO] .Останній прийняв спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що ним пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, якими просить справу розглянути за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - 1/5 частка житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №2005 від 06.12.2010 року, виданого виконавчим комітетом Лощинівської сільської ради; - земельна ділянка для особистого селянського господарства площею 2,00 га, що розташована на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №484531 виданого 05.07.2002 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10-10-34. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.07.2017 року (а.с. 5), [PERSON] померла [INFO] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 15.07.2015 року, [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №36 згідно умов якого, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що на день смерті належатиме їй, заповіла [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57414949 від 03.09.2019 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І., заповіт [PERSON] від 15.07.2015 року, зареєстрований за № 36, не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а саме на день її смерті - [INFO] , що підтверджено показами допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. №714/02-14 від 05.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що ним пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved