Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

25.01.2016 року до суду звернувся позивач із вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 1 вересня 2008 року по 28.06.2012 року навчався за рахунок коштів державного бюджету у Київському національному університету внутрішніх справ, згідно укладеного договору № Вл-12 від 10.09.2008 року. Відповідно до наказу НАВС від 28.06.2012 № 375 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти [PERSON] був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України в Волинській області. Наказом УМВС України в Волинській області від 17.01.2013 № 17 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС - за власним бажанням. Укладений з відповідачем договір № Вл-12 зобов'язує його у разі звільнення з органів внутрішніх справ після навчання до закінчення встановленого 3-річного терміну перебування на службі за підставами п. 2.3.6. цього договору відшкодувати витрати за період навчання, та передбачає підстави, за наявності яких відповідач зобов'язаний відшкодувати затрати на навчання. Згідно з розрахунком Національної академії внутрішніх справ витрати на утримання [PERSON] за час його навчання у вищому навчальному закладі за період з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, склали 32 379.08 гривень. Просить стягнути з [PERSON], [INFO], ід.н. [NUMBER] на користь Національної академії внутрішніх справ вартість навчання у наведеному розмірі та розмір сплаченого судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, разом з позовною заявою подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов не визнає, просить провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строків позовної давності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, зважаючи на позицію сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 року № 714 [PERSON] з 1 вересня 2008 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.10.09.2008 року між КНУВС, (відповідно до розпорядження КМУ від 27.08.2010 № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ), комплектуючим органом - УМВС України у Волинській області та [PERSON] укладено договір № Вл-12 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. З 01.09.2008 року по 28.06.2012 року [PERSON] у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Згідно з розрахунком Національної академії внутрішніх справ витрати на утримання [PERSON] за час його навчання у вищому навчальному закладі за період з 01.09.2008 року по 28.06.2012 року, склали 32 379.08 гривень. Відповідно до наказу НАВС від 28.06.2012 № 375 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої він був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України в Волинській області. Наказом УМВС України в Волинській області від 17.01.2013 року № 17 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС - за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Позов до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання був підписаний 25.01.2016 року, а до суду надійшов 01.02.2016 року, тобто з часу звільнення відповідача зі служби пройшло більше трьох років. У поданій заяві позивач просить застосувати строки позовної давності та закрити провадження у справі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що з часу видачі наказу про звільнення [PERSON], а саме з 17.01.2013 року, розпочався відрахунок позовних строків. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з моменту порушення права позивача минуло понад три роки, що стало наслідком пропуску строку позовної давності. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що пропущений строк позовної давності, а оскільки відповідачем було заявлено про застосування до спірних правовідносин позовної давності, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed