Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

25 квітня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 12 вересня 2006 року помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11 вересня 2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області( актовий запис № 1726). Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на житловий будинок № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 23 липня 1996 року в КФ Придніпровська товарна біржа. Право власності за чоловіком було зареєстроване в КП ДОР КБТІ на вищевказаний будинок 29 серпня 1996 року та записано в реєстрову книгу під № 176 стор.139 запис 38399. Позивач є єдиною спадкоємицею померлого за законом і у встановлений строк прийняла спадщину. [PERSON] Криворізької державної нотаріальної контори від 18.03.2007 року у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка було відмовлено в звязку з тим, що потрібно встановити дійсність договору купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Кривий Ріг вул. Сімбірцева буд. 43, посвідченого КФ Придніпровська товарна біржа , а також в звязку з відсутністю на імя померлого Державного акту на земельну ділянку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 червня 2007 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 43 по вул. Сімбірцева у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 23 липня 1996 року та зареєстрованого Криворізькою філією Придніпровська товарна біржа за № 377-Н96. Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 43 та земельної ділянки розміром 600,0 кв.м., на якій розташоване це домоволодіння по вулиці Сімбірцева у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 липня 1996 року та зареєстрованого Криворізькою філією Придніпровська товарна біржа за № 377-Н96. На підставі вищевказаного рішення суду позивачу було видане державним нотаріусом [PERSON] Криворізької державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 січня 2008 року після смерті її чоловіка [PERSON] та зареєстроване право власності на домоволодіння - житловий будинок № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі, про що 14.02.2008 року зроблений в КП ДОР КБТІ номер запису: 38399 в книзі : 176-139. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки після покупки житлового будинку та земельної ділянки, [PERSON] оформив на себе право власності в КБТІ тільки на житловий будинок, а Державний акт на земельну ділянку не переоформив на себе. Суд, визнавши дійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, не розглядав питання про визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі чоловік позивачки купив і земельну ділянку розміром 600,0 кв.м., на якій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за № 179 від 10.04 1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 06.05.1996 року за № 63. За життя чоловік позивачки не отримав на своє імя Державний акт на право приватної власності на землю за адресою м. Кривий Ріг вул. Сімбірцева буд. 43, 12 вересня 2006 року він помер. Продавець земельної ділянки [PERSON] також померла. Просила визнати право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 99). Представники відповідача в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 94-98). Представники третьої особи Управління Держгеокадастру Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, просили прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 89-90). Суд,\~розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2006 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11 вересня 2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області / а/з 1726 /. ( а.с.10). Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на житловий будинок № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою, який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 23 липня 1996 року в КФ Придніпровська товарна біржа.( а.с.12,16) Право власності за чоловіком було зареєстроване в КП ДОР КБТІ на вищевказаний будинок 29 серпня 1996 року та записано в реєстрову книгу під № 176 стор.139 запис 38399. ( а.с.17). Позивач є єдиною спадкоємицею померлого за законом і у встановлений строк прийняла спадщину. [PERSON] Криворізької державної нотаріальної контори від 18.03.2007 року у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка було відмовлено в звязку з тим, що потрібно встановити дійсність договору купівлі-продажу домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Кривий Ріг вул. Сімбірцева буд. 43, посвідченого КФ Придніпровська товарна біржа , а також в звязку з відсутністю на імя померлого Державного акту на земельну ділянку.( а.с.9) Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 червня 2007 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 43 по вул. Сімбірцева у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 23 липня 1996 року та зареєстрованого Криворізькою філією Придніпровська товарна біржа за № 377-Н96.( а.с. 14) Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 43 та земельної ділянки розміром 600,0 кв.м., на якій розташоване це домоволодіння по вулиці Симбірцева у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 липня 1996 року та зареєстрованого Криворізькою філією Придніпровська товарна біржа за № 377-Н96.( а.с.15) Вказані обставини встановлені Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу від 01 червня 2007 року та доведенню не підлягають (а.с. 14-15). На підставі вищевказаного рішення суду позивачу було видане державним нотаріусом [PERSON] Криворізької державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 січня 2008 року після смерті її чоловіка [PERSON] та зареєстроване право власності на домоволодіння - житловий будинок № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі, про що 14.02.2008 року зроблений в КП ДОР КБТІ номер запису: 38399 в книзі : 176-139.( а.с. 16,17). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено, оскільки після покупки житлового будинку та земельної ділянки, її чоловік [PERSON] оформив на себе право власності в КБТІ тільки на житловий будинок, а Державний акт на земельну ділянку не переоформив на себе. Суд, визнавши дійсним договір купівлі продажу земельної ділянки, не розглядав питання про визнання за позивачкою права власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі чоловік [PERSON] купив і земельну ділянку розміром 600,0 кв.м., на якій розташований будинок і який належав продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за № 179 від 10.04 1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 06.05.1996 року за № 63. За життя чоловік [PERSON] не отримав на своє імя Державний акт на право приватної власності на землю за адресою м. Кривий Ріг вул. Сімбірцева буд. 43 та помер. ( а.с.10) Продавець земельної ділянки [PERSON] також померла.( а.с.11) 12 вересня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 108847, виданого Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1726 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок № 43 по вул. Сімбірцева в м. Кривому Розі та земельна ділянка, розташована за цією ж адресою, який належав померлому на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 23 липня 1996 року в КФ Придніпровська товарна біржа.( а.с.12,16) Право власності за чоловіком було зареєстроване в КП ДОР КБТІ на вищевказаний будинок 29 серпня 1996 року та записано в реєстрову книгу під № 176 стор.139 запис 38399. (а.с.10-16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 січня 2008 року, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 12 вересня 2006 року, є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку в указаних видано свідоцтво, складається з домоволодіння. Яке в цілому складається з глинобитного, обкладеного цеглою житлового будинку А-1, загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м, що знаходиться за адресою : м. Кривий Ріг, вул. Сімбірцева, буд. 43, який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.07.1996 року Криворізькою філією Придніпровської товарної біржі за реєстром № 377-Н/96 та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.06.2007 року , справа № 2п-3115/2007 та зареєстрованих у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» у книзі за № 176-139, запис № 38399 (а.с.16). Листом державного нотаріуса [PERSON] Криворізької державної нотаріальної контори від 13 березня 2007 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за законом після померлого [PERSON], розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Сімбірцева,43, у звязку з відсутністю державного акту на земельну ділянку (а.с.9). Як вбачається з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 179 від 10.04.1996 року, право власності на земельну ділянку розміром 0,06 гектарів, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Сімбірцева, буд.43, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства належить [PERSON] (а.с.13). Тобто суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встиг належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1\~ст. 125 ЗК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 25 ЦК України\~цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку за померлим [PERSON] є неможливим. Відповідно до\~ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1\~ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Так, відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якщо вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на щ обєкти (крім багатоквартирних будинків). Виходячи з приписів ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України в редакції 2001 року, у paзi набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно положень ст. 30 Земельного Кодексу України в редакції 1990 року, який був чинним на момент укладання 23 липня 1996 цивільно-правової угоди купівлі-продажу житлового будинку під № 43 по вулиці Сімбірцева в м. Кривий Ріг між померлим [PERSON] та померлою [PERSON], при переході права власності на будівлю i споруду, разом з цими обєктами переходить i право власності або право користування земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.п. ґ) п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після ж 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу (в редакції 2001 року) на підставі цивільно-правових угод. Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 р. по справі № 6-253цс16. Виходячи з положень п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав i обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. У відповідності зі\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4\~з наступними змінами й доповненнями якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, вулиця Сімбірцева, буд. 43, після померлого [PERSON] Іншого шляху, ніж визнання права власності на вищевказану земельну ділянку, в судовому порядку, у позивачів немає. За нормами ч. 1\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняла, то до неї перейшло право [PERSON], який помер та не встиг зареєструвати за життя, право власності на земельну ділянку. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до п. «г» ч. 1\~ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у звязку з його смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивачів є порушеним і підлягає захисту. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved