Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

26.04.2016 позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до координатора ГС «Час змін» [PERSON], в якому зазначив, що відповідачем була розповсюджена недостовірна інформація, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а саме в своєму зверненні від 01.03.2016 № 5/03 до Міністра оборони України, голови служби безпеки України та заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора, [PERSON] вказала: «Більше 50 відсотків посад наукового центру залишаються вакантними вже більше року. Для того, щоб потрапити на посаду треба пройти кастинг, особисто у [PERSON]. Ним та його сірим кардиналом [PERSON] побудована корупційна схема для того, щоб потрапити на посаду треба дати хабаря. Хабарі бере [PERSON] і потім передає [PERSON].» Посилаючись на те, що [PERSON] здійснила наклеп, образила його як людину, втрутилася в його особисте життя та поширила неправдиву інформацію про нього без його згоди, [PERSON] просив: «Зобов'язати [PERSON] публічно спростувати перед Міністерством оборони України, Службою безпеки України та заступником Генерального прокурора України - Головного військового прокурора поширені нею неправдиві відомості, які принижують мою гідність, честь, ділову репутацію, та викладені у зверненні [PERSON] Стягнути з [PERSON] на мою користь завдану мені моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Судові витрати покласти на відповідача.» Позивач у судове засідання не зявився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав з викладених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не зявилася. Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України та в порядку глави 8 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], як координатор ГС «Час змін» листом від 01.03.2016 за № 5/03 звернулася до Міністра оборони України, голови служби безпеки України та заступника Генерального прокурора України Головного військового прокурора, де крім іншого вказала: «Більше 50 відсотків посад наукового центру залишаються вакантними вже більше року. Для того, щоб потрапити на посаду треба пройти кастинг, особисто у [PERSON]. Ним та його сірим кардиналом [PERSON] побудована корупційна схема для того, щоб потрапити на посаду треба дати хабаря. Хабарі бере [PERSON] і потім передає [PERSON].» (а. с. 12). Аналізуючи зміст розповсюдженої відповідачем інформації про позивача суд дійшов до висновку про те, що вона принижує честь гідність та ділову репутацію позивача, оскільки містить посилання на те, що [PERSON] побудована корупційна схема для того щоб потрапити на посаду треба дати хабаря. [PERSON] бере хабарі і потім передає [PERSON], тобто вчиняє протизаконні дії, що формує негативну думку у осіб, якім адресовані листи, про нього та його професійну діяльність. Статтями 21, 28, 32 Конституції України встановлено, усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожна людина має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також права на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до частини 3, 6 статті 277 ЦК України, негативна інформація поширена про особу, вважається не достовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідач не надала будь-яких доказів на підтвердження тих негативних тверджень про позивача та його діяльність, які були викладені у зверненні, у звязку з чим суд дійшов до висновку про те, що поширена нею інформація є недостовірною, і тому підлягає спростуванню. Оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено факт порушення особистих немайнових прав позивача [PERSON] внаслідок поширення про нього недостовірної інформації шляхом направлення листа, відповідно до статті 277 ЦК України, є обґрунтованою вимога позивача про визнання недостовірною даної інформації та зобовязання відповідача спростувати її у спосіб найбільш близький до способу її поширення - шляхом направлення відповідного листа Міністру оборони України, голові служби безпеки України та заступнику Генерального прокурора України Головному військовому прокурору. Суд погоджується з доводами позивача про те, що діями відповідача по розповсюдженню відносно нього неправдивої та недостовірної інформації йому заподіяна моральна шкода, яка полягала у переживаннях, необхідності докладання додаткових зусиль на організацію свого життя, підготовки, подачі позову та підтримання його в суді. Враховуючи характер моральних страждань, їх тривалість та ступінь доведеності в суді, суд стягує з відповідача на користь позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди 2 000 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору на суму 1\~929,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial