Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

24 жовтня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира №49 розташована у будинку 4 по вулиці Північнокільцевій у місті Запоріжжі. 16.03.2017 року [PERSON], померла, після її смерті відкрилася спадщина на зазначену квартиру. Позивачі разом з бабусею не проживали, але звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори вчасно, але постановою нотаріуса від 07 жовтня 2017 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину через наявність арешту. Відповідно до інформаційної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження №1956773, зареєстрований 11.05.2005 року Шостою Запорізькою державної нотаріальною конторою, підстава обтяження ухвала 2-3143 від 04.12.2000 року Комунарського районного суду м.Запоріжжя, заборона № 83, архівний номер 2190413ZAР16, дата виникнення 08.12.2000 року, № реєстру 69053-266. Таким чином, наявність арешту перешкоджає позивачам у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до довідки Шостої державної нотаріальної контори від 11.11.2017 року ухвала Комунарського районного суду м.Запоріжжі від 04.12.2000 року по справі № 2-3143 знищена. Як стало відомо позивачам у 2000 році у провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя знаходилася цивільна справа за позовом ЖБК «Битовик-5» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Заборгованість була погашена у повному обсязі, що підтверджується довідкою ЖБК «Битовик-5». На підставі вищевикладеного позивачі просять суд визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS], за кожним та скасувати заборону на відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], накладений на підставі ухвали від 04.12.2000 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя, по цивільній справі №2 -3143. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], та їх представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити останній. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, суд\~\~встановив наступне. Відповідно до\~статей 1216 - 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5\~видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Статтею 16 ЦК України\~до способів судового захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання права. Судом встановлено: [PERSON] на праві приватної власності належала квартира №49 розташована у будинку 4 по вулиці Північнокільцевій у місті Запоріжжі, що підтверджується реєстраційним посвідченням за реєстровим №36206 від 22.03.1993 року. Згідно довідки ЖБК «Битовик-5» № 29 від 10.02.1992 року вартість квартири № 49 розташованої у будинку №4 по вулиці Північнокільцевій у місті Запоріжжі виплачена повністю у листопаді 1983 року, у сумі 4155 рублів, [PERSON] Відповідно до вимог\~ст.384 ЦК України, при викупі квартири член житлово - будівельного кооперативу\~\~є\~\~її власником. Згідно із положеннями п.5-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року\~член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати,\~\~і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖС №383370 від 17.03.2017 року виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла 16.03.2017 року. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2017 року № 2384/02-31 [PERSON], та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру 49, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Північнокільцева, будинок 4, до зняття арешту зі спадкового майна. Так як позивачі після смерті бабусі здійснили право на спадкування, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, разом з тим оформити це право у позасудовому порядку не змогли через те, що на квартиру було накладено арешт, суд вважає позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню. Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на квартиру №49, розташованої у будинку 4 по вулиці Північнокільцевій у місті Запоріжжя, на підставі ухвали №2-3143, виданої Комунарським районним судом міста Запоріжжя, було накладено арешт. Згідно довідки №2709/02-14 від 11.11.2017 року з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори ухвала Комунарського районного суду міста Запоріжжя № 2-3173 від 04.12.2000 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], була знищена, у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Згідно довідки ЖБК «Битовик-5» від 13.10.2017 року заборгованість за комунальні послуги за квартирою № 49 у будинку 4 по вулиці Північнокільцевій в місті Запоріжжі відсутня (а.с.3). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку. Частинами 1, 2 ст.\~321, ст.\~328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в новій редакції від 05.10.2016 року, яка регламентує порядок зняття арешту з майна, визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз'яснено в абз. 4 п. 9 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за №5 від 03.06.2016 року, наданого з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя\~статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта\~статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).(посилання на\~статтю 60 ЗУ «Про виконавче провадження»\~в старій редакції, діючої до 05.10.2016 року, зміст цієї статті аналогічний ст.59 Закону, в ред. після 05.10.2016р.) Отже, обраний спосіб захисту - визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з нього відповідає вимогам ст. З\~ЦПК,15, 16 ЦК України\~та\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та\~\~право позивача підлягає захисту. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], як спадкоємці після смерті [PERSON] не можуть реалізувати своє право на спадкування в зв'язку із накладенням арешту на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки такий арешт порушує законні права позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved