Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

24 червня 2019 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті 40622 гривень, що еквівалентно 1262,04 Євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку, тобто станом на 18 жовтня 2018 року та стягнути з відповідача на корить прокуратури Житомирської області судовий збір у розмірі 1921 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 жовтня 2018 року працівниками Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на автодорозі Київ - Чоп 434 км. проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки RENAULT, модель MAGNUM 440, реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп (напівпричіп) марки ASCA 319 DA, модель - спеціалізований напівпричіп, реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобілем (тягачем) здійснювалося перевезення товару (асфальтоукладчика) з пункту навантаження - м. Ужгород, в пункт розвантаження - м. Київ. За наслідками вказаного контролю фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0001648 від 18 жовтня 2018 року, у якому зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів. При цьому, 18 жовтня 2018 року Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області складено довідку № 0014192 про результати здійснення габаритно - вагового контролю, у якій зазначено про перевищення в зазначеному вище автомобілі нормативно - вагових параметрів. Фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області 18 жовтня 2018 року складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 684 згідно акту № 0001684 від 18 жовтня 2018 року, яким [PERSON] визначено суму плати за проїзд у розмірі 1 262,04 Євро, що еквівалентно 40622 грн. станом на 18 жовтня 2018 року. Однак, вищевказана плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 40622 грн. відповідачем у встановленому законом порядку та строк, визначений у повідомленні від 8 січня 2019 року, самостійно сплачена не була. На підставі викладеного, керівник Бердичівської місцевої прокуратури прокуратури Житомирської області звернувся до Вишгородського районного суду Київської області в інтересах держави в особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті із вищевказаною позовною заявою. Заочним рішенням суду від 12 серпня 2020 року позовну заяву задоволено та стягнуто з відповідача на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні 40622 (сорок тисяч шістсот двадцять дві) гривні, що еквівалентно 1262, 04 Євро, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України на день проведення розрахунку, тобто станом на 18 жовтня 2018 року та судові витрати у розмірі 1921 гривень. Заочне рішення суду набрало законної сили 14 вересня 2020 року. 24 березня 2021 року до Вишгородського районного суду Київської області представником відповідача - адвокатом Рясенчук Т.М. подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Вишгородського районного суд Київської області від 18 травня 2021 року заяву представника відповідача - адвоката Рясенчук Т.М. про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року у цивільній справі № 363/2604/19, задоволено. Скасовано заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою керівника Бердичівської місцевої прокуратури прокуратури Житомирської області в інтересах держави у особі позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті до [PERSON] про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом та призначено справу до розгляду у загальному позовному проваджені у підготовче засідання 8 липня 2021 року. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву, а також заперечення на відзив позивача, позивачу - заперечення на відзив, у встановлені судом строки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 8 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 серпня 2021 року. Під час підготовчого провадження у справі було розглянуто та ухвалою суду від 8 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про направлення справи за підсудністю за місцем реєстрації відповідача. У судове засідання 30 серпня 2021 року з`явилися прокурор, представник позивача та представник відповідача. До початку розгляду справи по суті, представником відповідача було подано клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та відкладення розгляду справи по суті. Суд, з урахуванням думки учасників провадження, задовольнивши клопотання представника відповідача, відклав розгляд справи на 19 жовтня 2021 року. 19 жовтня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. У судове засідання 19 жовтня 2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку, яка міститься у матеріалах справи, проте причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався. З урахуванням думки учасників процесу, положень частини першої статті 223 ЦПК України, а також присутність у судовому засіданні представника органу, в інтересах якого звернувся прокурор із позовною заяву, судом ухвалено розпочати розгляд справи у відсутності прокурора, який не з`явився. Представник позивача - Державної служби України з безпеки на транспорті - Шабатіна І.О. у судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях. Представник відповідача заперечила проти позовних вимог, оскільки відповідач не є тією особою, яка повинна відшкодовувати шкоду. Крім цього, представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачем не наведено правових підстав виникнення обов`язку плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування саме у власника транспортного засобу. При цьому, актами цивільного законодавства не встановлено, що перевізник та власник є поняттями ідентичними. Так, у 2018 році відповідач передала на зберігання ТОВ «Спеціалізоване управління №630» належні їй транспортні засоби. У подальшому, 28 березня 2019 року, транспортний засіб на пропозицію зберігача був переданий в оренду цьому ж товариству. Представник відповідача звернулася до ТОВ «Спеціалізоване управління №630» де отримала копію товарно-транспортної накладної на підтвердження використання транспортних засобів, що належать відповідачу, а саме: автомобіля Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричіпу ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , для перевезення вантажу. Отже, ТОВ «Спеціалізоване управління №630» є перевізником та несе обов`язок внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших машин і механізмів, вагові або габаритні парламенти яких перевищують нормативні, а тому відповідач не є перевізником, не є суб`єктом правовідносин та не може бути відповідачем у справі. Крім того, представник позивача зазначає, що оскільки перевізником було ТОВ «Спеціалізоване управління №630», то до розгляду правовідносин повинні застосовуватись відповідні положення ГК України та справа повинна розглядатись згідно ГПК України. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено, що відповідач є суб`єктом господарювання та/або уповноваженою особою суб`єкта господарювання, оскільки як ФОП відповідач припинила підприємницьку діяльність 26 січня 2010 року. Щодо обґрунтування підстав для звернення представництва інтересів у суді відповідач вважає вказані підстави необґрунтованими, у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів про відсутність фінансування Укртрансбезпеки для звернення до суду за захистом свої прав. Долучений до позовної заяви «Лист управління транс безпеки у Рівненьскій області» вважає недостовірним доказом. Враховуючи вищевказане, представник позивача просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. В свою чергу керівником Бердичівської окружної прокуратури подано відповідь на відзив у якому зазначає, що 18 жовтня 2018 року працівниками Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на автодорозі Київ-Чоп 434 км проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортним. У ході перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля (тягача) марки Renaut Magnum, реєстраційний номер [NUMBER] , та причіпа (напвпричіпа) марки ASCA 319 DA, реєстраційний номер [NUMBER] . Під час здійснення перевірки, водій [PERSON] надав працівникам Укртрансбезпеки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та причіпу, посвідчення водія. Вказаний транспортний засіб та причіп належать відповідачу. Товарно-транспортну накладну або інший документ на вантаж водієм надано не було. Під час здійснення перевірки було встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень. Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0001648 від 18 жовтня 2018 року, зафіксовано перевищення нормативних вагових парламентів вантажу. Копію вказаного акту було вручено водієві. Так, фахівцем Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області складено Розрахунок плати за проїзд великогабаритних та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №684 та визначено суму плати за проїзд у розмірі 1262,04 Євро, що еквівалентно 40622 гривень. При цьому, під час складення вказаних документів, водієм не було надано документів на підтвердження існування договірних відносин між відповідачем та ТОВ «Спеціалізоване управління №630». Оскільки, відповідачем не було сплачено сплату за проїзд, вважає, що перевізником у спірних правовідносинах є відповідач, яка зазначена в актах Укртрансбезпеки. Щодо звернення до суду із позовною заявою прокурора, зазначив, що оскільки Укртрансбезпека, маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася, жодних інших заходів з метою забезпечення надходження коштів до Державного бюджету України не вжила, а тому Бердичівська прокуратура звернулася із вказаною позовною заявою. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, згідно змісту яких, представник відповідача відхиляє пояснення, міркування і аргументи позивача, наведені у відповіді на відзив, оскільки позивачем на надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позовної заяви та позивачем не надано жодних доказів причино-наслідкового зв`язку між дією (бездіяльністю) відповідача та завданою шкодою. Також заперечує проти наявності підстав для звернення прокурором із вказаною позовною заявою до суду. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, перед дослідженням письмових доказів у справ, за клопотанням представника позивача було оголошено перерву до 14:00 1 грудня 2021 року для виклику у судове засідання прокурора та надання йому можливості надати пояснення суду. У судове засідання 1 грудня 2021 року представники позивача та представник відповідача. Прокурор до суду повторно не з`явився. Заяв, клопотань про відкладення та/або розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Частинами третьої та четвертою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно статті 170 ЦК України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У частині другій статті 29 Закону України «Про дорожній рух» і частині третій статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускаються при наявності дозволу. Територіальними органами Державної служби України з безпеки на транспорті спільно із службами автомобільних доріг в областях та територіальними підрозділами Національної поліції України здійснюються заходи габаритно-вагового контролю за допомогою пересувних габаритно-вагових комплексів. У разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру передбачено відповідність та нараховується плата за проїзд автомобільними дорогами, яка розраховується за відповідною формулою. Згідно з пунктом 5 Положення про державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року (зі змінами), Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює нарахування та вживає заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю. Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами, як це передбачено частиною другою статті 19 Конституції України, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається. У зв`язку з цим, визначений законом предмет позову, з яким суб`єкт владних повноважень може звернутися до суду при здійсненні ним владних управлінських функцій, не підлягає розширеному тлумаченню. Таким чином, Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовною заявою до фізичної або юридичної особи включно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань і функцій. У свою чергу Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затверджено підзаконним нормативно-правовим актом, а саме постановою Кабінету Міністрів України. Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 820/1203/17. З вказаною позовною заявою до суду в інтересах держави про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великогабаритним транспортним засобом звернувся прокурор, який своє звернення обґрунтовує тим, що законодавством у даному випадку не визначено державний орган, який може звертатися до суду з відповідним позовом. Сума плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом залишилася не стягнутою з відповідача та добровільно не погашеною. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію: «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи. Як убачається з Постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року справа №924/1237/17 захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Так, Прокурору Житомирської області Війтовичу Л.М. надійшов лист від Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, в якому заступник начальника Управління Т.Наконечний звертається до прокуратури з проханням розглянути можливість щодо представництва інтересів держави в особі Укртрансбезпеки у порядку цивільного та/або господарського судочинства щодо стягнення нарахованої плати за проїзд з [PERSON] . Відповідно до статті 29 Бюджетного кодексу України плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів або інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, належить до спеціального фонду Державного бюджету України Суд вважає, що у даному випадку звернення прокурора з вищезазначеним позовом було необхідне, так як ні Конституцією України, ні законами України Державну службу України з безпеки на транспорті не наділено правом звернення до суду щодо стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів. Згідно із частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України. Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування. Згідно з пунктом 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Відповідно до пункту 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законом параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Згідно із підпунктом 15 пункту 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування. Судом встановлено, що співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області здійснювався документальний габаритно-ваговий контроль під час рейдової перевірки згідно з щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області у період з 15 по 21 жовтня 2018 року, що підтверджується направленням на перевірку № 018822 від 12 жовтня 2018 року, затвердженим начальником управління Укртрансбезпеки у Рівненській області Коваленко М.В. та затвердженим Графіком роботи стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю на жовтень 2018 року (том 1 а.с. 21-23). Згідно квитанції Служби автомобільних доріг у Рівненській області, філія Дубенська ДЕД, про зважування, 18 жовтня 2018 року о 17:34 у пункті розташування габаритно-вагового контролю на автодорозі Київ-Чоп 434 км проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] . Загальна маса - 40,86 тон (том 1 а.с. 24). Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м. (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м.), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 тон (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т, здвоєнні осі - 18 т, строєні - 24 т), або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. За результатами проведеного 18 жовтня 2018 року габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , та причепа до нього марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненський області складено Акт № 082892 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (том 1 а.с. 25). У вказаному Акті зазначено, що автомобілем Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , керував водій [PERSON] , посвідчення водія [NUMBER] , ДАІ ГУ УМВС України, Литичівське МРЕВ, а власником автотранспорту є [PERSON] . Як убачається із Акту, під час перевірки виявлено порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а саме надання послуг з перевезення вантажу виконувались транспортним засобом загальна маса якого становить 40, 86 тон при допустимій 40,00 тон, осьове навантаження на стойку становить 26,47 тон, при допустимому 22,00 тон. Відсутня ТТН чи інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутній дозвіл на участь в дорожньому русі транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні. Порушення вимог статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за які передбачено статтею 60 Закону України «Про автомобільний транпорт», частина 1 абзац 3 надання послуг з перевезення вантажів без надання документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону. Також, за результатом здійснення габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля марки Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , та причепа до нього марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , управлінням Укртрансбезпеки у Рівненській області 18 жовтня 2018 року складено Акт № 0001648 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку № 0014192 прорезультати здійснення габаритно-вагового контролю, у яких зафіксовано перевищення допустимої маси вказаного транспортного засобу - 40 тонн, фактична - 40,86 тонн (том 1 а.с. 26, 27). З Актами № 082892 та № 0001648 ознайомлено водія транспортного засобу [PERSON] , про що свідчить його підпис. На підставі зазначених вище довідки та актів здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано [PERSON] плату у розмірі 1262,04 Євро (том 1 а.с. 28). Статтею 48 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків. Правила оформлення документів на перевезення, зокрема товарно-транспортної накладної регулюються правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363. Відповідно до пункту 11 правил товарно-транспортна накладна оформлюється суб`єктом господарювання Замовником транспортних послуг, на підставі договорів перевезення. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа. Дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль. Проте, будь-яких цивільно-правових договорів в тому числі договорів перевезення, укладених між водієм [PERSON] та [PERSON] , позивачем суду не надано. Відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення Закону покладено на перевізників. Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи (та) пасажирів транспортними засобами. При цьому, необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності. Також, не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою або іншою угодою. Особа перевізник встановлюється за документами, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Зокрема, до них відноситься договір про перевезення вантажу, укладання якого передбачено статті 50 цього Закону, статті 307 Господарського кодексу України, статті 909 Цивільного кодексу України та підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо). Представником відповідача надано суду Договір зберігання автотранспортного засобу від 26 вересня 218 року, який був укладений між [PERSON] (Поклажодавець) та ТОВ «Спеціалізоване Управління №630» (Зберігач). Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поклажодавець передає належні йому на праві власності, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання автомобіль з причіпом: автомобіль Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску та напівпричіп марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску. Строк дії договору - безстроково. Також, до вказаного договору долучено Акт приймання-передачі транспортного засобу від 26 вересня 2018 року (том 1 а.с. 196-198) Як убачається із відповіді директора ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» від 3 вересня 2021 року на запит представника відповідача - адвоката Рясенчук Т.М., між ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» та ТОВ «РБУ-1» було укладено декілька договорів про надання послуг з перевезення товарів, та вказане підприємство є в переліку їх контрагентів. На дату 18 жовтня 2018 року ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» виконувало замовлення на перевезення товару (асфальтоукладчика) до міста Києва за замовленням ТОВ «РБУ-1», що здійснювалося з використанням транспортного засобу марки Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричіпу марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , яким тимчасово володіє та користується ТОВ «Спеціалізоване управління № 630». Підстави надання послуг з перевезення - Договір № 15/10/18 про надання послуг по перевезенню від 15 жовтня 2018 року. Виконання господарської операції підтверджено Актом ОУ - 0000047 здачі-прийняття робіт (надання послуг), та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку: 361 за жовтень 2018 рік (том 2 а.с. 49). Викладені обставини у відповіді директора ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» підтверджуються долученими ним копіями оборотно-сальдової відомості, Акта здачі-прийому робіт (надання послуг) та Договору 15/10/18 про надання послуг перевезення від 15 жовтня 2018 року (том а.с. 50-53). Зокрема, як убачається із Договору про надання послуг по перевезенню, укладеного між ТОВ «РБУ-1» (Замовник) та ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» (Виконавець), Виконавець зобов`язується надати послуги вантажного транспорту по перевезенню асфальтоукладчика з м. Ужгород до м. Києва. А згідно Акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) Виконавцем були проведені такі роботи (надані послуги) 18 жовтня 2018 року. Як зазначила представник відповідача, [PERSON] було відомо, що Зберігач використовує належний їй транспортний засіб, у зв`язку з чим 28 березня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» було укладено договір оренди. Так, представником відповідача надано копію Договору оренди транспортного засобу від 28 березня 2019 року, з якого убачається, що [PERSON] та ТОВ «Спеціалізоване Управління №630» уклали договір, за яким [PERSON] передала, а ТОВ «Спеціалізоване Управління №630» прийняв у користування транспортний засіб: автомобіль Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску та напівпричіп марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску. Відповідно до пункту 2.1 цього Договору транспортні засоби передаються в оренду Орендарю для здійснення господарської діяльності. Відповідно до підпункту 5 пункту 7.1 Орендар зобов`язується відшкодовувати збитки, що можуть бути завдані з вини Орендаря третім особам під час користування транспортним засобом. Крім того, підпунктом 1 пункту 7.2 Договору зазначено, що орендар має право здійснювати використання транспортного засобу у своїй діяльності та без згоди Орендодавця. Згідно підпункту 4.1 пункту 4. Строк оренди: договір набирає чинності з моменту його укладення, а саме з 28 березня 2019 року. Термін оренди транспортного засобу діє до 28 березня 2022 року та може бути збільшений або скорочений тільки за згодою сторін шляхом укладання та підписання договору про внесення змін. Незважаючи на те, що станом на 18 жовтня 2018 року транспортний засіб Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року випуску та напівпричіп марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, який належить відповідачу [PERSON] знаходився на зберіганні у ТОВ «Спеціалізоване Управління №630», товариство користувалося вказаним транспортним засобом до укладання 28 березня 2019 року договору оренди. Як встановлено судом, відповідач, яка є особою похилого віку та яка припинила свою господарську діяльність як фізична особа підприємець у 2010 році, будь-яких інших договорів щодо транспортного засобу не укладала, в тому числі на перевезення. Тобто на час проведення перевірки інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області вищевказаного транспортного засобу, він знаходилися у користуванні ТОВ «Спеціалізоване управління №630». Тільки належність транспортних засобів [PERSON] не може бути підставою для настання цивільної відповідальності та стягнення з неї плати за проїзд автомобільними дорогами. Щодо наданої представником відповідача товаро-транпортної накладної № ОБМ-20 від 18 жовтня 2018 року, з урахуванням заперечень представника позивача, що вона виготовлена на бланку додатку 7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, після внесення змін 3 червня 2019 року, слід зазначити, що товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, про що зазначено вище. Аргументи представника позивача, що неналежної форми товаро-транпортної накладної не спростовує встановлених судом договірних відносин між ТОВ «Спеціалізоване управління № 630» та ТОВ «РБУ-1» щодо надання послуг по перевезенню асфальтоукладчика вантажним транспортом Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепом марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , з м. Ужгород до м. Києва 18 жовтня 2018 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові № 925/16/19 від 12 лютого 2020 року (п.6.35), аналізуючи положення Порядку № 879, дійшла висновку, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року за кермом автомобіля вантажного автомобіля марки Renaut Magnum 440, реєстраційний номер [NUMBER] та причепа до нього марки ASCA 319 DА, реєстраційний номер [NUMBER] , був водій [PERSON] , а ТОВ «Спеціалізоване Управління №630» надавало послуги по перевезенню ТОВ «РБУ-1». При цьому у відносинах перевезення, які склалися між вказаними особами, відсутні будь-які відомості про відповідача [PERSON] . Тобто, у цьому випадку, перевізником є ТОВ «Спеціалізоване Управління №630». Тому, враховуючи надані документи та норми права, які регулюють спірні відносини, суд вважає, що [PERSON] не є особою, яка заподіяла та повинна відшкодувати майнову шкоду, завдану Укртрансбезпеки. Встановлення належності відповідача й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовна заява керівника Бердичівської місцевої прокуратури прокуратури Житомирської області в інтересах держави у особі позивача - Державної служби України з безпеки на транспорті задоволенню не підлягає. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, тому вимога позивача про стягнення судових витрат також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed