Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

26.11.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивований позов тим, що відповідно до укладеного 06.06.2007 р. договору №002-01035-060607 банк відкрив відповідачці картковий рахунок в гривні, випустив та надав платіжну картку, ПІН-код до неї, здійснював обслуговування на умовах, викладених у Тарифному пакеті Visa класичний, що міститься в додатку №1 до договору. Банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. із встановленням кредитного ліміту на день укладення кредитного договору в сумі 10000 грн., із правом самостійно змінювати розмір ліміту один раз на місяць в межах кредитної лінії. Відповідачка використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання і не погасила борг, тому станом на 25.12.2012 р. заборгованість становить 19386,33 грн. і складається з: тіла кредиту - 6060,80 грн.; заборгованості за відсотками - 3652,33 грн.; заборгованості за комісіями - 9673,20 грн. В судове засідання представник позивача Сікорська Л.В. не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. В позовній заяві позивач просив розглядати справу у відсутність представника, підтримав позов в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Із письмових пояснень відповідачки вбачається, що 06.06.2007 р. вона у зв'язку із важким станом здоров`я отримала в банку кредит, проте не мала коштів на його оплату в зв`язку з погіршенням стану здоров`я і важким матеріальним станом. В 2010 році їй безстроково встановили 2 групу інвалідності, про що 28.01.2010 р. видано довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №308567. Письмові пояснення залучені до матеріалів справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачки. Оглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до договору, укладеного 06.06.2007 року №002-01035-060607, банк відкрив відповідачці картковий рахунок в гривні, випустив та надав платіжну картку, ПІН-код до неї, здійснював обслуговування на умовах, викладених у Тарифному пакеті Visa класичний, що міститься в додатку №1 до договору. Банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., але на день укладення кредитного договору встановив ліміт в сумі 10 000 грн., із правом самостійно змінювати розмір ліміту один раз на місяць в межах кредитної лінії. Згідно п. 2.1 моментом надання банком кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. Відповідачка зобов'язалась щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. [PERSON] також зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитною лінією за ставками, визначеними в Додатку № 1 до договору - «Тарифи». Відповідно до п. 1.5 договору кредитні кошти використовувались [PERSON] для розрахунків за товари, що придбаваються у суб`єктів господарювання, зняття готівки, виконання своїх зобов`язань перед банком за цим договором, вчинення інших операцій, передбачених договором. На підставі ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредит, що отримала [PERSON], є споживчим. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачці кошти, однак, відповідачка, в порушення взятих на себе зобов'язань, суму боргу по кредиту не повернула. Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідачки [PERSON] перед банком станом на 25.12.2012 р. становить 19386,33 грн. і складається з: тіла кредиту - 6060,80 грн.; заборгованості за відсотками - 3652,33 грн.; заборгованості за комісіями - 9673,20 грн. (а.с. 11). Проте, суд вважає, що дана сума не підлягає стягненню внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Проте суд вважає, що умова договору про його дію до повного виконання сторонами зобов`язань не може вважатися встановленням строку дії договору. З наданого розрахунку вбачається, що востаннє відповідачка здійснювала платіж по кредитному договору 11.05.2010 року (а.с. 11), тобто, позивач дізнався про порушення свого права з наступного місяця після розрахункового - з червня 2010 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише 26.11.2013 року. Умов про збільшення строку позовної давності в договорі немає. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п.7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, через пропущення позивачем трирічного строку позовної давності, в задоволенні даного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed