Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

25.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яку в подальшому уточнила та вказала, що згідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.01.2013 року, яка укладена між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідач надав їй кредит в сумі 11 061 грн. 07 коп. на строк 36 місяців з 024 січня 2013 року по 31 січня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 11 061 грн. 07 коп. в обмін на зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в сумі 401 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат, дата останнього погашення заборгованості має бути здійснена не пізніше 31 січня 2016 року. В подальшому банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису за вищевказаною Угодою. 08 березня 2017 року за № 2679 приватний нотаріус Бондар І.М. здійснила такий виконавчий напис та запропонувала задовольнити вимоги Банку, стягнувши з неї грошові кошти в сумі 33 392 грн. 97 коп., які складаються з: залишку заборгованості за кредитом - 10 155 грн. 31 коп.; залишку заборгованості за відсотками - 5 861 грн. 50 коп.; пені та комісії - 11 373 грн. 88 коп.; штрафу - 3 002 грн. 28 коп.; витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису - 3 000 грн. 00 коп. Строк, за який провадиться стягнення, - 4 роки 1 місяць 12 днів, а саме з 04.01.2013 року по 16.02.2017 року. Після цього 20.06.2017 року за № 201706160487 Банк звернувся із письмовою заявою до Бахмутського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження. Старшим державним виконавцем Бахмутського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Івановою С.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості по зазначеній вище сумі. Про вказані обставини позивачу стало відомо лише наприкінці грудня 2017 року. До цього вона жодного разу не отримувала ніякої вимоги чи претензії зі сторони Банку. Також їй ніколи не надсилалось жодного листа від приватного нотаріуса. Проте вчинення вказаного виконавчого напису було здійснено нотаріусом за відсутності необхідних умов, які передбачені законодавством, порушує цивільні права позивачі та має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, враховуючи той факт, що позивач зареєстрований та фактично проживає у м. Соледар Донецької області, який відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то вимога Банку про стягнення з неї пені та комісії в розмірі 11 373 грн. 88 коп., та штрафу в розмірі 3 002 грн. 28 коп. є незаконною. Тобто вказані обставини безумовно підтверджують факт спірності грошової суми у виконавчому написі нотаріуса. Окрім того, виконавчий напис на договорі іпотеки/застави може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору минуло не більше трьох років (строк позовної давності). Проте, у порушення положень ст. 88 Закону України Про нотаріат» нотаріусом було вчинено виконавчий напис за період - 4 роки 1 місяць 12 днів, а саме з 04.01.2013 року по 16.02.2017 року, який перевищує загальний строк позовної давності (три роки). Позивач просив ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис від 28 березня 2017 року про стягнення боргу у сумі 33 392 грн. 97 коп., який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.., зареєстрованим в реєстрі за № 2679, таким, що не підлягає виконанню. 27.09.2018 відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав до суду заперечення, згідно яких з позовними вимогами [PERSON] не погоджується, вважає їх безпідставними та просив відмовити у їх задоволенні. Вказує, що 04.01.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» була укладена генеральна угода, яка за своїм змістом є кредитним договором, та згідно якого їй був наданий кредит. Вказує, що виконавчий напис від 28 березня 2017 року про стягнення боргу у сумі 33 392 грн. 97 коп. з [PERSON], який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений з дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не повинен перевіряти безспірність заборгованості, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку. Позивачем не доведено факт належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та не надано відповідний розрахунок суми заборгованості, яким частково або повністю спростовано розрахунок банку. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явилася, разом з тим, 27.09.2018 надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, з урахуванням позиції, що викладена в письмових заперечень на позов. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Також, нею додатково були надані пояснення, в яких вказує, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на те, що для вчинення виконавчого напису банком були надані усі документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед банком, тобто були дотримані вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку щодо безспірності заборгованості. Також, зазначила, що строк, протягом якого може бути вчинений виконавчий напис нотаріуса, не є позовною давністю, посилаючись на висновок науково-правової експертизи з питань визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису, виконаного Інститутом держави і права ім.. В.М. Корецького Національної академії наук України № 126/581 від 12.12.2016 року. На підставі цього просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.01.2013 року, укладеної між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», банк надав позивачу строковий кредит в сумі 11 061 грн. 07 коп. на строк 36 місяців з 04 січня 2013 року по 31 січня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 11 061 грн. 07 коп. в обмін на зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в сумі 401 грн. 30 коп., яка складається із заборгованості за кредитом, процентів та інших витрат, дата останнього погашення заборгованості має бути здійснена не пізніше 31 січня 2016 року (п. 2.1 угоди (а. с. 14-15). 28 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2679, за яким запропоновано стягнути грошові кошти (борг) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] за Генеральною угодою № б/н від 04.01.2013 року. Сума, що підлягає стягненню, становить 33 392 грн. 97 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 10 155 грн. 31 коп.; залишку заборгованості за відсотками - 5 861 грн. 50 коп.; пені та комісії - 11 373 грн. 88 коп.; штрафу - 3 002 грн. 28 коп.; витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису - 3 000 грн. 00 коп. (а.с.16). На підставі виконавчого напису № 2679 від 28.03.2017 року та за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» № 201706160487 від 20.06.2017 року (а. с. 17), старшим державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Івановою С.О. 30 червня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54215332 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 30 392 грн. 97 коп., а також витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 3 000 грн. 00 коп. (а. с. 18). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно з п.10 витягу з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7.02.2014 однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов'язано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису сума заборгованості може буде збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. В обґрунтування позову позивач послався на те, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач будь-якої вимоги про усунення порушень по кредитному договору від ПАТ КБ «ПриватБанк» не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису не отримував від відповідача про порушення кредитних зобов'язань, чим позбавив позивача права оскаржити вимоги в судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору. Позивач також зазначив, що в порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а будь-які письмові угоди, на якому міститься підпис позивача про збільшення строку позовної давності, відсутні. Позивач посилався також на те, що заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною. Зокрема, позивач не погоджується з нарахуванням пені та штрафів, оскільки вона зареєстрована та проживає у м. Соледар Донецької області, який відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р відноситься до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, тому вимога банку про стягнення пені та комісії в сумі 11 373 грн. 88 коп., та штрафу в сумі 3 002 грн. 28 коп. є незаконною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, безспірність суми у вчиненому виконавчому написі, її відповідність письмовій вимозі стягувача боржнику стороною відповідача не доведена. Будь-яких доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано. З виконавчого напису нотаріуса також вбачається, що строк, за який запропоновано стягнення, становить чотири роки один місяць дванадцять днів, а саме з 04.01.2013 року по 16.02.2017 року, тобто поза межами трирічного строку, що може свідчити про порушення строку позовної давності. Суд вважає неправомірним нарахування відповідачем за даним Кредитним договором неустойки (пені та штрафів), оскільки 2 вересня 2014 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -VII). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2). Відповідно до ч.1, ч.2 ч.3 ст. 11 Закону України «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Закону України «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5.11.2014 № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція» 2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053». Як встановлено судом, позивач зареєстрована в м. Соледар Донецької області з 24.02.1995 року, що вбачається з копії паспорту позивача (а. с. 11-12), яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 та від 02.12.2015 входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. За таких обставин, суд що вважає, що позивач звільняється від сплати неустойки (пені та штрафів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., який був нею сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved