Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 10 січня 2010 року вона користується земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] 0,0304 га. У 2001 році позивач господарським способом збудувала магазин по вищевказаній адресі, у 2016 році звернулася за виготовленням технічного паспорту. Через відсутність дозволу на виконання будівельних робіт та акту введення в експлуатацію збудований магазин є самочинним будівництвом. Містобудівні умови та обмеження позивачем не отримувалися, проектна документація на будівництво нежитлового приміщення не розроблялася, декларацію на початок виконання будівельних робіт в департаменті ДАБІ не зареєстровано. [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю, магазин літер «А-1» та прибудову літер «а» загальною площею 60,1 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] Позивачка, в судове засідання не з'явився, її інтереси на підставі довіреності (а.с.29) представляє [PERSON], яка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник виконавчого комітету Кибинської сільської ради Миргородської району Полтавської області, в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду заяву в якій просила слухання справи провести без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають, та не заперечують проти їх задоволення (а.с. 39) . Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Департамент при вирішенні спору покладається на розсуд суду (а.с.40). Представник Миргородської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини неявки представника суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що у 2001 році позивач господарським способом збудувала нежитлову будівлю по [ADDRESS] 11 січня 2010 року між позивачкою (орендарем) Кибинською сільською радою (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки, на якій збудована нежитлова будівля за вищевказаною адресою, площею 0,0304 га строк дії договору - 10 років. Цільове призначення земельної ділянки комерційна діяльність (а.с.5-7). Згідно з технічним паспортом від 14.04.2016, виготовленого на орендованій позивачкою земельній ділянці знаходяться нежитлова будівля: магазин літер «А-1» з прибудовою літер «а» загальною площею 60,1 кв.м. Дана нежитлова будівля, за результатом проведеної технічної інвентаризації, є самочинно збудованою (а.с. 10-12). Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва, кошторисна вартість будівництва становить 77 942 грн., що визначає ціну позову (а.с.14). Відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень виконавчого комітету належить затвердження містобудівних програм та планів забудови територій, підготовка і подання на затвердження відповідних містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, містобудівної документації, надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності. Листом від 12 червня 2016 року Департаменту ДАБІ у Полтавській області було повідомлено, що у відповідності до ч.8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно бути визнане за рішенням суду (а.с.40). Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Відповідно до інформації, наданої Сектором містобудування та архітектури Миргородської районної державної адміністрації щодо відповідності місця розташування об'єкта вимогам державних будівельних норм, місце розташування нежитлової будівлі по [ADDRESS] відповідає містобудівній документації та вимогам державних будівельних норм (а.с. 13). Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження № 4/1 від 21.04.2016, нежитлова будівля літ. «А-1» з прибудовою літер «а» загальною площею 60,1 кв.м. по [ADDRESS] Полтавської області встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації. Під час обстеження було встановлено, що дефекти та пошкодження, які перешкоджають нормальній експлуатації, або знижують несучу здатність або довговічність не виявлені, а конструктивні елементи відповідають вимогам будівельних норм і правил (а.с. 15-20). Відповідно до ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За приписами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Дослідивши наявні докази по справі та враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем були виконані всі встановлені законом вимоги, необхідні для пред'явлення відповідного позову, крім того під час здійснення будівництва були дотримані архітектурні, будівельні, санітарно-гігієнічні норми та норми з пожежної безпеки, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. За таких обставин, права позивача [PERSON], є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права.

Outcome: approved