Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

24.12.2019 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] із вказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23.01.1996 року по 17.11.2017 року, в якому народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яремчанського міського суду від 01.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] , залишено на проживання з матір`ю. На даний час позивач разом із неповнолітнім сином зареєстровані в [ADDRESS] . Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, не цікавиться розвитком дитини та відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Син сторін часто хворіє простудними захворюваннями та за рекомендаціями лікаря йому необхідне періодичне перебування на морі. Позивач має можливість повезти дитину за кордон, проте відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, тому вона просить надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька [PERSON] до повноліття дитини та дозволити [PERSON] або її офіційному представнику без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття. 17.02.2020 року представник позивача подав уточнені позовні вимоги та перелік країн для надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Бойчук М.Й. уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку (особисто розписавшись), не подав жодних процесуальних заяв, в тому числі і відзиву з додатками. А тому, суд прийшов до переконання, з врахуваннямвимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що при вирішені даного спору слід діяти тільки в інтересах дитини, надано протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини, згідно якого служба у справах дітей Яремчанського міськвиконкому не заперечує у наданні дозволу [PERSON] в її супроводі на виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька. Заслухавши учасників, з`ясувавши зокрема і думку неповнолітнього [PERSON]. та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яремчанського міського суду від 01.11.2017 року розірвано (а.с.4). За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2005 року (а.с.6). [PERSON] 06.02.2018 року вдруге вийшла заміж та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.5). Як зазначено в позовній заяві та підтверджено поясненнями позивача, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом із мамою та перебуває на її утриманні. 15.05.2019 року відповідач [PERSON] подав заяву компетентним органам (а.с.22), згідно якої дав згоду на багаторазові тимчасові поїздки до Республіки Польща та/або інших країн Шенгенської угоди, Європи, Єгипту на період 01 червня 2019 року по 01 червня 2020 року сину [PERSON]. у супроводі [PERSON] та/або у супроводі [PERSON] . В судовому засіданні дитина [PERSON] , якому виповнилося 15 років та судом з`ясувалась його думка щодо даного спору висловився, що бажає поїхати на літні канікули до мами, яка на даний час проживає в Англії, а також з нею на відпочинок. Окрім того, він має намір скористатися правом здобуття освіти за межами України, на що просив час для подачі документів в різні навчальні заклади за кордоном. Дитина зазначила, що батько [PERSON] при їх бесіді не аргументував поважні причини відмови у наданні дозволу на виїзд за кордон. Тому, мати дитини і звернулася до суду із позовом, неповнолітній просить таку позовну заяву задовольнити. Так, в Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України «Про охорону дитинства»). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Кодексу). Статтею 33 Конституції України регламентовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до принципу 1 Декларації з прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (надалі - «Декларація»), дитині повинні належати всі зазначені в цій Декларації права. Ці права мають визнаватися за всіма дітьми без будь-яких винятків і без відмінностей чи дискримінацій за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження або іншої обставини, що стосується самої дитини чи її сім`ї. Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включно з належним допологовим і післяпологовим доглядом. Дитині має належати право на відповідне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування (принцип 4 Декларації). Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року, ч.8 ст.7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть ідповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В силу дії ч. ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу вимог частин 1 та 2 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Суд погоджується з аргументами позивача та враховує першочергово і думку дитини [PERSON] , якому виповнилося 15 років і приходить до висновку, що дитина перебуваючи за кордоном буде мати можливість ознайомитися із життям та побутом людей в інших країнах, розширить його кругозір та світосприйняття, має можливість оздоровитися, що буде сприяти його фізичному, духовному та моральному розвитку і буде відповідати інтересам дитини в канікулярний період з 01.06.2020 року по 01.09.2020 року. Окрім того, враховуючи що дитина вправі здобувати після 9-го класу освіту і за межами України, чого бажає і дитина, і його мама, слід також надати дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] з 01.09.2020 року по [INFO] (досягнення дитиною 16-річного віку) для подачі документів для вступу за кордоном в навчальні заклади ( вибір напрямів і спеціальностей, здобуття середньої освіти, навчання в коледжах, університетах та інших навчальних закладах). А тому в частині позовних вимог - надання дозволу на виїзд [PERSON] , [INFO] без дозволу батька дитини [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття , тобто 18-річного віку слід відмовити. Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що позивач та відповідач розлученні, визначено місце проживання дитини з матір`ю, яка забезпечує йому повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, відсутність добровільної згоди відповідача на виїзд неповнолітньої дитини за кордон розцінюється судом як обставина, яка не відповідає інтересам дитини. Тому суд не вбачає підстав для відмови в наданні позивачу [PERSON] дозволу на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за межі України та оформлення документів для виїзду неповнолітнього сина за межі України, а тому позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст.155 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial