Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

24 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 11 січня 2008 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Фактично шлюбні стосунки припинені протягом останнього року в звязку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обовязки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей вони не мають. Просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн. та покласти на нього судові витрати. Також просила прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. У судове засідання відповідач не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №118085, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, виданим 11 січня 2008 року, актовий запис №12. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], в графі «батьки» зазначено: «батько» [PERSON], в графі «мати» [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], в графі «батьки» зазначено: «батько» [PERSON], в графі «мати» [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, у звязку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сімї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], при цьому суд враховує позицію відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу. За положеннями ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правовою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 487 грн. 20 коп. за одну годину роботи. Згідно наданого адвокатом [PERSON] акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з правової допомоги від 24.04.2015р. останнім було затрачено 1 годину роботи за надання правової допомоги, зокрема, 30 хв. це складання позовної заяви та підготовка документів для звернення особи до суду; 30 хв. - юридична консультація. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою надано квитанцію про сплату 300 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат за надання правової допомоги в сумі 300 грн. Крім того, у звязку з тим, що позивачка була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 25.11.2015р., його слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved