overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування предявлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 14 лютого 2015 року; шлюб зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 30. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з січня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 14 лютого 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 30 (л.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (л.с. 11). Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися з січня 2016 року і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини сторони не мають. З письмової заяви відповідача вбачається, що він не заперечує проти розірвання шлюбу та обставин, викладених позивачкою в позовній заяві. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що добровільність шлюбу є основною з його засад і грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, 09.06.2012 року, актовий запис 839. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у них є спільна дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та у вихованні дитини, втрати почуття любові та поваги до сімї, сімейних відносин не підтримують. Будучи у судовому засіданні 25.10.2017 року позивач позов підтримала повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини. В останнє судове засідання не прибула, однак скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності /а.с.21/. Відповідач у судове засідання не прибув повторно, однак скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу /а.с.20/. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 09.06.2012 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 2113./а.с.3/. Від спільного життя у них народився [PERSON], 23.10.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.4/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подружжя не підтримують подружніх та сімейних відносин. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сімю. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, їх дитині, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 08 лютого 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 39. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 08 лютого 2002 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 39 (а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 27.03.2003 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що на даний час сімя розпалася. Причиною розпаду сімї стало відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя. Позивач вважає неможливим подальше спільне життя та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. Майновий спір між сторонами відсутній. Спору про місце проживання дитини сторони не мають. Позивач в судове засідання не зявилась, позивач надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 27.03.2003 року зареєстрували шлюб у Сумському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 308, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. За письмовою заявою позивача, судові витрати понесені нею при подачі позову, залишити за нею. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.06.1996 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : сина - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] . Позивач зазначає, що причиною розпаду сім'ї є те, що вона не зійшлась характерами із відповідачем та мають різні погляди на життя, внаслідок чого в їх стосунках виникла неприязнь, яка з часом перетворилась в психологічну несумісність. Спільне життя припинено з червня 2017 року. [PERSON] вимагає розірвати шлюб зареєстрований з [PERSON] В судовому засіданні, позивач позов підтримала та пояснила, що не мешкає з відповідачем з червня 2017 року, під час сумісного проживання він зловживав спиртним, ображав її, не давав гроші, говорячи, що не отримує заробітну плату, хоча він її отримував. На даний час відповідач проживає в матері. Діти проживають разом з нею. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08.06.1996 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ВЛ №299462, місце державної реєстрації Старомерчицька селищна рада Валківського району Харківської області, актовий запис №06. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач обґрунтувавши вимоги в судовому засіданні пояснила, що сімейні стосунки між нею та відповідачем почали руйнуватись ще за 2 роки до того, як відповідач покинув сімю та остаточно переїхав жити до своїх батьків. На той час він зловживав алкольними напоями, постійно ображав її, що робило сумісне проживання нестерпним. Згодом позивач переїхав мешкати до своїх батьків під приводом догляду за хворим батьком та час від часу приїздив додому, що не можна було вважати сумісним проживанням. Оскільки відповідач в судове засідання не зявився, при вирішенні справи по суті, суд виходить з пояснень позивача. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязанні спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Підставою звернення позивача до суду із вимогою розірвати шлюб, є небажання останньої мешкати із [PERSON] однією сім'єю. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Таким чином, суд вважає, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а тому шлюб повинен бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулась із заявою, якою просив встановити факт родинних відносин з [PERSON]. Вказувала, що 09 січня 2017 року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина. Проте для отримання Свідоцтва про право на спадщину, їй необхідно підтвердити, що вона є спадкоємцем другого ступеня споріднення з померлим. Вказаний факт інакше, ніж в судовому порядку вона підтвердити не може. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд виходить з такого. Згідно з Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Відповідно до актового запису про шлюб № 496 від 15.03.1956 року виданого УРСР шлюб між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) [PERSON] був зареєстрований 15.03.1956 року. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що померлий [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], оскільки батько [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою. 09 січня 2017 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] [PERSON] [PERSON] звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про спадщину через відсутність документів, а саме - свідоцтва про народження [PERSON]. Згідно Довідки Державного архіву Миколаївської області від 01.09.2017 року, встановлена відсутність актового запису про народження [PERSON], [INFO] ,оскільки на зберігання не надходили книги РАЦС сільських Рад Новобузького району Миколаївської області. Отже,\~через відсутність\~усіх документів\~необхідних для\~встановлення родинного\~звязку з\~двоюрідним братом\~(\~свідоцтва про\~народження [PERSON]\~)\~заявник на\~теперішній час\~не має\~можливості реалізувати спадкові права. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно п. 1 с. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами в порядку окремого провадження. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що документи, які підтверджували факт\~ спорідненості, були втрачені з незалежних від заявника обставин, суд вважає що заява підлягає задоволенню, оскільки обставини, вказані заявником знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже заявлені вимоги доведено. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати свої\~ спадкові права.\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що у звязку з її навчанням у Національному юридичному університеті імені [PERSON], вона, будучи повнолітньою, потребує матеріальної допомоги з боку батька, яку у розмірі 800 грн. щомісячно і просить стягнути з нього на свою користь на період навчання до досягнення нею 23 років. Сторони у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про підтримання нею позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). 09 жовтня 2012 року шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). [PERSON] є інвалідом 3 групи з дитинства та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1342 грн. [PERSON] за державним замовленням навчається на третьому курсі Інституту підготовки кадрів для органів юстиції України Національного юридичного університету імені [PERSON]. Із 01 жовтня 2016 року зареєстрована та проживає у гуртожитку по вул.Студентська,5/4 у м.Харків (а.с.2). Із наданих суду копій квитанцій вбачається, що за проживання у гуртожитку [PERSON] 30 серпня 2016 року сплачено 3630 грн., 25 квітня 2017 року - 550 грн., 04 вересня 2017 року - 450 та 4840 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно з ч. 1 ст. 200 вказаного Кодексу, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Із матеріалів справи вбачається, що повнолітня дочка сторін на період навчання до досягнення нею 23-річного віку потребує певних додаткових витрат, а її батько повинен її надавати. Відомості про те, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу, відповідач не надав. За таких обставин, беручи до уваги, як того вимагають положення ст. 198 СК України, матеріальне становище платника аліментів (зокрема відсутність відомостей про неможливість надання матеріальної допомоги, відомостей про наявність інших утриманців), враховуючи потребу дочки у матеріальній допомозі, її непрацездатність, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

25 вересня 2017 року [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Суд з власної ініціативи вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по вищевказаній справі, оскільки судом, при винесенні рішення не вирішено питання про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання учасники процесу не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення по справі виходячи з наступного. Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови , що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

25 вересня 2017 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням постановлено судове рішення. Згідно якого позовні вимоги задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], таким, який втратив проживання у [ADDRESS]. Позивач звернулася до суду із заявою про винесення додаткового рішення по справі, мотивуючи її тим, що у рішенні суду не вказано визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. В судове засідання заявник (позивач) не з*явилася, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить заяву задовольнити. В судове засідання заінтересована особа (відповідач) не з'явився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин та враховуючи ч.3 ст. 220 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність заявника та заінтересованої особи, оскільки їх не явка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення по справі. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи та зі змістом рішення суду від 29 вересня 2017 року, суд дійшов висновку про доцільність ухвалення додаткового рішення. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. З урахуванням наведеного та дотримуючись правил п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, відповідно до яких суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, суд приходить до висновку, що дійсно у судовому засіданні було вирішено вищевказані питання, а тому суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вказівки визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved