Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

24.10.2016 року позивач звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача до [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 30.01.2010 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] в шлюбі народилася донька [PERSON]. 25.01.2013 року за рішенням суду шлюб було розірвано. З моменту розлучення відповідач жодного разу не бачив доньку, не намагався з нею зустрітися. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавить її життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому навчальному закладі. Дитина не знає його як батька, не має до нього родинних почуттів. Донька вважає і називає батьком другого чоловіка позивачки [PERSON] Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини та стягнути з нього аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що батько дитини взагалі не допомагає матеріально, не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, ніколи не відвідував садок і школу, де навчається дитина. Позивач вказує, що вона не створювала і не створює будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дочкою, а відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною, його мало цікавить доля дитини, і його батьківські права та обов'язки. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Черненко С.І. надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки (а.с.70-71). Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи як за зареєстрованим місцем проживання, так і за фактичним місце проживання. Будь-яких заперечень чи пояснень відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.01.2013 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Як вбачаться з матеріалів справи, [PERSON] був засуджений за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.10.2012 року за ч. 2 ст. 186 КК України до трьох років шести місяців обмеження волі (а.с.8-9). 27 вересня 2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Подружжя [PERSON] має спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.58). Судом встановлено, що аліменти на утримання доньки [PERSON] з відповідача [PERSON] в судовому порядку не стягувалися. Допитана в суді свідок [PERSON], хрещена мати дитини [PERSON], пояснила, що [PERSON] з [PERSON] прожили півтора роки, після цього свідок [PERSON] не бачила, дитина також батька не бачила, ніякої допомоги батько дитині не надає. Дитина на даний час не зможе навіть впізнати свого біологічного батька, вона називає татом другого чоловіка [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], хрещена мати другої дитини позивачки, пояснила, що вони спілкуються з [PERSON] і її сім'єю близько трьох років. Старша донька [PERSON] не знає свого біологічного батька, він не приходить до доньки, свідок ні разу не бачила батька старшої дитини. Дитина називає татом другого чоловіка [PERSON]. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с.70-71). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини, яка вважає батьком [PERSON] та має до нього родинні почуття. Крім того, як вбачається з висновку, спеціаліст служби у справах дітей 25.01.2017 року проводила телефонну бесіду з [PERSON] щодо його ставлення до позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. Зі слів [PERSON], на даний час він перебуває у Луганській області та не має можливості бути присутнім під час судових засідань. Він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки (а.с.71). На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, ч. 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частині від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 24 жовтня 2016 року. Оскільки позивач [PERSON] просить стягувати аліменти на особистий рахунок дитини, то з метою захисту інтересів дитини аліменти необхідно перераховувати на особистий рахунок дитини [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. В зв'язку з цим, суд вважає необхідним зобов'язати мати дитини [PERSON] відкрити особистий рахунок дитини [PERSON] у відділенні Державного Ощадного банку України, в місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 551,20 грн. в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн. в частині позовних вимог про стягнення аліментів, в зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved