Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її рідного брата [PERSON], який помер 1 серпня 2005 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,3029 га, яка знаходиться на території Стінянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON], яка померла 25 липня 2005 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 016137, виданого 18 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 29 січня 2003 року № 37). Позов обгрунтовано наступним. 1 серпня 2005 року в с.Стіна Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,3029 га, що знаходиться на території Стінянської сільської ради (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 016137, яка залишилася йому у спадок від його дружини [PERSON], однак дане майно в законному порядку брат не встиг оформити, оскільки раптово після смерті своєї дружини помер. Дружина брата-Безобманна [PERSON] 25 липня 2005 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області. Її родинні відносини з братом підтверджуються їхніми свідоцтвами про народження. Позивачка вказує, що вона, [PERSON] народилася 5 травня 1958 року. Її батьками у її свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON]. Її рідним братом був [PERSON], [INFO]. В його свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Шлюбні відносини її брата підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого 12 листопада 1972 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] і взяла його прізвище-Безобманна. [PERSON] являється єдиним спадкоємцем майна свого рідного брата. Дані відомості підтверджуються і довідкою Стінянської сільської ради. Нею, як єдиним спадкоємцем, було подано до державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно брата, однак нотаріусом їй було відмовлено через пропущений шестимісячний термін звернення до нотаріальної контори та через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну ділянку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак голова Стінянської сільської ради подав до суду заяви, в яких просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 1 серпня 2005 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 1 серпня 2005 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON]. Згідно довідки виконкому Стінянської сільської ради, після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем залишилася сестра [PERSON], спадкове майно складається із земельної ділянки розміром 2,3029 га, яка знаходиться на території Стінянської сільської ради Томашпільського району вінницької області, яку він не встиг переоформити на себе після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 25 липня 2005 року в с.Стіна Томашпільського району вінницької області. Як вбачається із матеріалів справи, шлюбні відносини брата позивачки [PERSON] підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого 12 листопада 1972 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] і взяла його прізвище-Безобманна Дружина брата-Безобманна [PERSON] 25 липня 2005 року в с. Стіна Томашпільського району Вінницької області (свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 356317, видане 22 червня 2016 року Томашпільським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області). Закон не вимагає від спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки така умова прийняття спадщини прямо визначена у законі лише для спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Так, закон не зобов'язує спадкоємця, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подати заяву про прийняття спадщини, оскільки умовою прийняття ним спадщини є лише відсутність відмови від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву (ст. 1296-1298 ЦК України). Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після своєї дружини [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).\~\~ Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер, не встигнувши прийняти спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], а тому право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців, зокрема, до його сестри-позивачки у справі [PERSON] Позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] єдиний спадкоємець за законом на спадкове майно свого брата [PERSON], яка спадщину прийняла, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Тобто позивачка [PERSON] набула права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її брата належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved