Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

25 лютого 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 24 травня 2014 року. Відповідач був зареєстрований у спірній квартирі позивачем як співмешканець матері. Відповідач з осені 2018 року не проживає в спірній квартирі, забрав свої особисті речі та з того часу в квартирі не з`являється. Позивач є єдиним власником спірної квартири і реєстрація в ньому відповідача заважає йому повною мірою здійснювати свої права по користуванню і розпорядженню належною власністю, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду. 10 березня 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 квітня 2020 року, ухвалою суду, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених в ньому, в разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надав, в зв`язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти згідно вимог чинного законодавства. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №2-1052, виданого 24.05.2014, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. (а.с.8, 9-10) Як вбачається з копії довідки № 31 від 26.11.2019, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова.Ком», за адресою: [ADDRESS] , окрім власника [PERSON] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджується актом складеним мешканцями [ADDRESS] та затвердженого головою квартального комітету №34, згідно якому відповідач [PERSON] з 10 листопада 2018 року не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.11) Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачу на праві особистої приватної власності, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved