Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

25 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,49 га, розташовану в межах території Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Він як спадкоємець першої черги за законом звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на що отримав листа про наявність у спадковій справі заповіту на користь [PERSON], який за рішенням суду було визнано недійсним. При цьому в ухвалі апеляційного суду Миколаївської області було зазначено, що [PERSON] (донька) подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Рішеннями суду іншим спадкоємцям першої черги за законом, а саме [PERSON] було відмовлено у визнанні недійсної відмови від прийняття спадщини, а [PERSON] у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, але нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач по справі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач та третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції убачається, що [INFO] в смт. Березнегувате Березнегуватського району Миколаївської області померла [PERSON], актовий запис про смерть № 7 (а.с.5). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,49 га розташовану в межах території Нововолодимирівської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала покійній на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 05.02.2003 року на підставі розпорядження Березнегуватської райдержадміністрації від 09.12.2002 року № 539 (а.с.4). З копії спадкової справи № 21 /2014 зареєстрованої у спадковому реєстрі № 55709941 убачається, що за життя, а саме 12 квітня 2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким все майно та те, що належатиме їй на день смерті вона заповіла доньці [PERSON]. Вказаний заповіт рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.03.2015 року, було визнано недійсним (а.с.7). Відповідно право на спадкування за законом одержали спадкоємці першої черги на загальних підставах. Однак рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області спадкоємцю першої черги за законом [PERSON] було відмовлено у визнанні недійсною відмови від прийняття спадщини, а [PERSON] рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15.09.2015 року було відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.9-12). За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). За матеріалами спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] слідує, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса крім позивача звернулася також донька покійної [PERSON] (а.с.32), при цьому зазначення у заяві нотаріусу про прийняття нею спадщини за заповітом, не позбавляє її права на спадкування за законом, після визнання заповіту недійсним. Відповідно доводи позивача про те, що він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є помилковими. Відповідно до положень узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику у справах про спадкування» належним відповідачем у спорах про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спадкоємці які прийняли спадщину, і лише у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Як зазначалось вище, з матеріалів справи убачається, що спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON], крім позивача є [PERSON], відповідно остання є належним відповідачем у вказаній справі, беручи до уваги те, що позивач не заявив клопотання про заміну неналежного відповідача, суд доходить висновку що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed