Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

25.10.2017 року [PERSON] звернувся із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 16.07.2017 року на вул. 25-ї Чапаєвської Дивізії в м.Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнаний [PERSON], який керував автомобілем марки «Пежо», державний номерний знак RP 6767 (PL). В результаті позивач, який керував велосипедом, отримав тілесні ушкодження, в наслідок чого проходив лікування. Посилаючись на ухилення відповідача від компенсації витрат на лікування, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь майнову шкоду в розмірі 5\~000 грн. Окрім того, позивач стверджував, що в результаті ДТП йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушені нормального ритму життя, стресі, необхідності звернення за захистом до суду. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив в розмірі 500 дол.США. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечуючи проти стягнення з нього загальної суми відшкодування у розмірі 10\~000 грн. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, обґрунтованого сумніву щодо достовірності та добровільності визнання відповідачем позову з урахуванням обставин справи немає. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2017 року о 21 годині 30 хвилин по вул. 25-ї Чапаївської дивізії в м.Одесі відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Пежо», державний номерний знак RP 6767 (PL) в порушення п.п.13.1., 12.1., 2.10 «а», не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедом «Азімут» під керуванням позивача [PERSON] Вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2017 року, якою останній притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст.122-4, 124 КпАП України. Постанова суду набрала законної сили. В результаті ДТП [PERSON] отримав травму голови. Вищевикладені обставини підтверджуються висновком лікаря невролога від 17.07.2017 року, томографією 23.08.2017 року та визнані відповідачем. 17.07.2017 року позивачу призначено лікування. Витрати понесені позивачем на лікування в наслідок ДТП згідно наданих [PERSON] медичних приписів і квитанцій становлять 4\~546, 95 грн. та відповідають характеру призначеного лікування. Так, за частиною 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом зазначеної норми закону володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На відміну від кримінального законодавства цивільне законодавство не поділяє умисел на прямий і непрямий. Умисел у розумінні цивільного законодавства означає, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх негативні наслідки і бажала або свідомо допускала настання шкоди. Зазначене узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Обставини непереборної сили або умислу потерпілого по справі судом не встановлені. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України підстави для зменшення розміру відшкодування відповідачем відсутні. Враховуючи викладене збитки, понесені [PERSON] на лікуванням в розмірі 4\~546, 95 грн. є доведеними позивачем та підлягають стягненню на його користь. Окрім того, відповідно до діючого законодавства України особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституцій України або у випадках, визначених ст.ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] заподіяна моральна шкода яка полягає у порушені нормального ритму життя, стресі, обмеженні життєвого простору, необхідності звернення за захистом порушеного права до суду. Виходячи з засад розумності, виваженості\~ і справедливості з урахуванням обставин справи, часткового визнання відповідачем позову, суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з [PERSON] у розмірі 5 000 грн. Судовий збір підлягає присудженню з відповідача в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial