Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

26.03.2018 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментівна утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, а саме до 27.05.2034 року, починаючи з 26.03.2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 11.01.2014 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї послужило відсутність взаєморозуміння, між сторонами виникли неприязні відносини, різні погляди на життя, несумісність характерів, подружжя живе окремо, не ведуть спільного господарства. Розмір аліментів позивач обґрунтовує тим, що на утримання та виховання дитини потрібна ця сума щомісячно. Вказує на те, що відповідач працює моряком на суднах під іноземним прапором, його середня заробітна плата становить 1450 доларів США, а тому він в змозі платити необхідну суму на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від свого заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнали, а в частині стягнення аліментів визнали частково: були згодні на стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, так як на сьогоднішній день, внаслідок важкої фізичної та довготривалої праці у морі на посаді матроса, має проблеми із здоровям, потребує подальшого обстеження, лікування та жорсткої дієти, у звязку з чим подальша праця на посаді матроса чи інша праця на важких роботах не є можливою. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2014 року між сторонами укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівськомурайону Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис за №01. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO],вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №476277 від 07.06.2016 року, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №5199. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя, та сімю. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вирішила після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін, що підтверджується її заявою. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, проживають за різними адресами, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з позивачем. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей це обовязок батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України (у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судження представника відповідача щодо можливості визначення аліментів лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як відповідач не працює і тому неможливо встановити частку від заробітку, не заслуговують на увагу, оскільки такі судження не грунтуються на Законі та є припущенням. Розмір аліментів, який пропонує визначити до сплати відповідач, є недостатнім для матеріального утримання та забезпечення дитини, порушує права неповнолітньої дитини, обмежує її право на повноцінне життя, не відповідає матеріальним та соціальним потребам, розвитку та вихованню дитини, не забезпечує гармонійного її розвитку. Визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька, суд бере до уваги вищевикладені нормативно правові акти, враховує вік, стан здоров'я відповідача, а також надані позивачем докази заробітної плати відповідача у період з 28.02.2017 року по 10.11.2017 року, розмір якої складав 1450,00 доларів США за місяць, що підтверджується виписками з банківського рахунку. Також, суд враховує той факт, що позивач на даний час не працює, що підтверджується довідкою Одеського обласного центру зайнятості №585/11/03 від 21.03.2018 року. Відповідно до довідки №2613 від 19.03.2018 року, виданої КП ЖКС «Черьомушки» Одеської міської ради, дитина проживає разом з позивачем. Таким чином, проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 26.03.2018 року. Також, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та на користь [PERSON] - судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved