Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

25.11.2013 року до Малиновського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], уточнивши який, просить суд встановити факт постійного проживання її - [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з листопада 1991 року по день його смерті, тобто по [INFO], факт надання останньому матеріальної допомоги та моральної підтримки, встановити факт знаходження у безпорадному стані за життя спадкодавця [PERSON] необхідності сторонньої допомоги, встановити факт ухилення [PERSON], [PERSON], [PERSON] від виконання обов'язків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю [PERSON], усунути від права на спадкування [PERSON], [PERSON], [PERSON] від спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] і складається з 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Визнати право на спадкування за [PERSON] на 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. 30.03.2013 року на 9/75 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за кожним. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 9/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачка вказує, що починаючи з листопада 1991 року до дня смерті спадкодавця, вона проживала з [PERSON] однією сім'єю, у них існували взаємні обов'язки та права вони вели спільне господарство. З 1989 року [PERSON] не працював, за життя дуже хворів: хвороба серця, суглобів, легенів, окрім цього він страждав псоріазом у тяжкій формі, у зв'язку з чим останні п'ять - шість років знаходився у безпорадному стані, потребував не тільки матеріальної, моральної підтримки але і стороннього догляду. Позивачка вказує, що оскільки фактично мешкала однією сім'єю зі спадкодавцем більше п'яти років, то має всі підстави для визнання її спадкоємицею четвертої черги згідно зі статтею 1264 ЦК України. Але окрім цього, вона тривалий час матеріально забезпечувала померлого, опікувалася ним, доглядала його, тому має право на спадщину з підстав, передбачених ст. 1259 ЦК України, згідно з яким фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу піклувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] є синами померлого, а [PERSON] - згідно свідоцтву про шлюб - дружиною померлого. Однак [PERSON], яка значиться дружиною померлого, припинила шлюбі відносини з останнім з 1991 року, але шлюб між ними не розірвано, хоча весь час фактично мешкає та зареєстрована у м. Дніпропетровськ. Наявність зареєстрованого шлюбу між померлим та відповідачкою позбавила її можливості встановити факт знаходження у фактичних шлюбних відносинах та отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, хоча ні сини покійного, ні його дружина не надавали померлому за час життя ні матеріальну, ні моральну допомогу. Ці обставини, на думку позивачки є підставою для усунення від спадкування за законом, відповідно до ст.1224 ЦК України, але питання про усунення від права на спадкування вирішується тільки судом. Позивачка також вказує, що 01.09.2009 року відповідачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги, а 13.03.2013 року відповідачами були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державною нотаріальною конторою на 9/75 частин житлового будинку по [ADDRESS] за кожним, які повинні бути скасовані. Зазначені вище обставини, стали приводом для звернення з наступним позовом до суду. 15 липня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просять суд усунути перешкоди в користуванні власністю, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням у належній їм частині домоволодіння [ADDRESS], виселити [PERSON] з належної їм частини домоволодіння [ADDRESS]. 01.12.2015 року до суду звернуся [PERSON] як третя особа з самостійними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У заявлених вимогах [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні власністю, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням у належних йому частинах домоволодіння [ADDRESS], виселити [PERSON] з належної йому частини домоволодіння. [PERSON], [PERSON], [PERSON] обґрунтовували свої позовні вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом кожному з них належить по 9/75 часток домоволодіння [ADDRESS], які вони отримали у спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В цілому спадкове майно складається з 9/25 часток домоволодіння. Ще під час життя спадкодавець [PERSON] зареєстрував у своєму будинку піднаймачів: [PERSON] з 13.10.2008 року, [PERSON] з 24.11.2008 року, [PERSON] з 15.07.2009 року, [PERSON] з 17.11.2008 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] громадяни Росії, більше п'яти років за вказаною адресою не проживають, однак з реєстраційного обліку не знялися. Далі позивачі вказують, що відповідачка [PERSON] до теперішнього часу не тільки не виселилася зі спірного приміщення, але й чинить перешкоди їм як власникам нерухомого майна у користуванні цим майном. Позивачі також зазначили, що всі відповідачі, в тому числі і [PERSON] зареєстровані у спірному приміщенні як піднаймачі, тобто тимчасові мешканці, родинними зв'язками з колишнім власником жила не пов'язані, тому, хоча і вселялися з його дозволу, але самостійного права на житло не набули. З врахуванням вищенаведених обставин [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважають, що їхні права мають бути захищені, всіх відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 9/25 частинами домоволодіння по [ADDRESS], а відповідачку [PERSON] слід виселити зі спірної частини житлового будинку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] - заявлені у позові [PERSON] вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Позов [PERSON], [PERSON]. [PERSON] про визнання [PERSON], такою, що втратила права користування 9/25 частинами житлового будинку [ADDRESS] та виселення з цієї частини будинку не визнали, мотивуючи це тим, що на протязі багатьох років [PERSON] проживала з покійним [PERSON] однією сім'єю, піклувалася про чоловіка, коли той хворів. Крім цього [PERSON] зареєстрована у спірному приміщенні, тому має повне право проживати за місцем своєї реєстрації, тому що іншого житла не має. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвокат Грушевська Н.І. в судовому засіданні позов [PERSON] до її довірителів не визнала, вважаючи її позовні вимоги безпідставними, так як усі спадкоємці померлого [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку. Позов її довірителів до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, просила задовольнити у повному обсязі. [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити у задоволенні її позову. Свій позов про усунення перешкод у користуванні власністю просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судові засідання на неодноразовий виклик суду не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник Третьої особи - Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області в судові засідання не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], її представника, представника [PERSON], [PERSON], [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER], виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 9/25 часток домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]. Ця частка домоволодіння належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності на підставі Рішення народного суду Малиновського району м. Одеси від 12.11.1982 року, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.09. 1997 року, в книзі 68 стор. 85 під реєстровим № 7502 та зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2013, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 20595351101, номер запису про право власності: 330078. Домоволодіння складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею - 92,2 кв.м, в тому числі житловою площею 53, 8 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами під літерами: «Д» - вбиральня, № 1-5 - огорожа, 1 - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1302 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні. Після смерті [PERSON] до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася [PERSON], в якому просила встановити факт знаходження у шлюбних відносинах з померлим та визнати право власності на житловий будинок. Відповідачі пред'явили зустрічний позов про визнання права на спадщину, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2012 року у позовних вимогах [PERSON] - відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] за кожним на 9/75 частин будинку [ADDRESS]. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] та задовольняючи частково вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], не надала доказів про те, що вона фактично викупила за власні кошти 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS], які належали [PERSON] та здійснила разом з ним будівництво додаткових приміщень до будинку, а позивачі за зустрічним позовом являються спадкоємцями першої черги, подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори і мають право на спадщину. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2013року залишено без змін. Погоджуючись з таким висновком суду колегія суддів врахувала, що він підтверджений матеріалами справи: технічними паспортами від 17.09.1997 року, 12.03.2010 року, планом земельної ділянки за 1954 рік, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.1982 року, довідкою-випискою з домової книги про реєстрацію позивачки у спірному будинку, як піднаймача та копією домової книги, свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], листом першого Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції проте, що шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12.09.1986 року не розірвано. Суд апеляційної інстанції також вважав достовірно встановленим, що [PERSON] шлюб з [PERSON] не розірвав, тому висновок суду першої інстанції про відмову у позові про встановлення факту знаходження позивачки з померлим у шлюбних відносинах, відповідає зібраним доказам та закону. Як вбачається з позовної заяви, в межах даного позову, [PERSON] просить суд встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] з листопада 1991 року по день його смерті, тобто по [INFO], надання останньому матеріальної допомоги та моральної підтримки, встановити факт знаходження у безпорадному стані за життя спадкодавця [PERSON], необхідності сторонньої допомоги, вважаючи, що має бути визнана спадкоємицею четвертої черги щодо майна померлого [PERSON], тому що починаючи з листопада 1991 року до дня смерті вона проживала з [PERSON] однією сім'єю, у них існували взаємні обов'язки та права вони вели спільне господарство. В судовому засіданні [PERSON] особисто розповідала, що за життя [PERSON] дуже хворів: хвороба серця, суглобів, легенів, окрім цього він страждав псоріазом у тяжкій формі, у зв'язку з чим останні п'ять-шість років знаходився у безпорадному стані, потребував не тільки матеріальної, моральної підтримки але і стороннього догляду. Позивачка наголошувала, що мешкала однією сім'єю зі спадкодавцем більше п'яти років, то має всі підстави для визнання її спадкоємицею четвертої черги згідно зі статтею 1264 ЦК України. [PERSON] наголошувала, що окрім цього, вона тривалий час матеріально забезпечувала померлого, опікувалася ним, доглядала його, тому має право на спадщину з підстав, передбачених ст. 1259 ЦК України, згідно з яким фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу піклувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В якості доказів підтверджуючих ці вимоги, позивачка послалася тільки на покази свідків. Представником позивачки заявлялося клопотання про призначення судової медичної експертизи, висновок якої мав би підтвердити що на протязі останніх п'яти-шести років померлий знаходився у безпорадному стані, потребував матеріальної допомоги та моральної підтримки. КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ухвала суду про проведення судово-медичної експертизи відносно померлого [PERSON] не виконана, з підстав того, що для вирішення питань поставлених перед експертами необхідно надати медичну документацію стаціонарного лікування з давниною до 2-х років до смерті. Згідно листа № 1107-03 від 29.04.2015 року КУ «Одеське обласне бюро технічної інвентаризації» матеріали цивільної справи повернуті без виконання, у зв'язку з не наданням необхідних документів та не оплатою виставленого рахунку. Будь-яких інших клопотань про призначення судово-медичних експертиз суду не заявлялося. Судом не можуть бути прийняті до уваги й покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які в судовому засіданні розповіли, що позивачка проживала з покійним [PERSON] однією сім'єю як дружина, опікувалася ним коли той хворів, тому що вказані свідчення не мають правого значення для предмету вказаного позову. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу правна спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У чинному законодавстві відступне легальне визначення поняття «сім я», що і обумовлює труднощі при визначенні кола спадкоємців за законом четвертої черги. Ознака взаємності прав та обов'язків полягає у тому, що права та обов'язки членів сім ї виникають й існують одночасно. Як члені сім ї спадкодавця право на спадкування законом можуть набувати перш за все особи, котрі перебували зі спадкодавцем у фактичних шлюбних відносинах, його пасинки, падчерки, вітчим, мачуха, свояки - зять, теща, невістка, свекруха, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років. Факт сімейних відносин встановлюється судом. Відповідно до ч.2 статті 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування,за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В контексті даної правової норми, суд може надати право на спадкування особі, яка належить до кола спадкоємців за законом. Таким чином для застосування правил статі 1259 ЦК України позивачці необхідно було довести що вона є спадкоємцем законом будь - якої черги, що в ході розгляду даної справи не доведено належними та допустимими доказами в сенсі ст. 58,59 ЦПК України. Як роз'яснив ВСС України з розгляду Цивільних і кримінальних справ в п.4 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до положень частини 5 статі 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з частиною 6 цієї статті положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, утому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В порядку з'ясування обставин, на які посилається [PERSON], як на підставу своїх вимог, встановлено наступне. [PERSON] помер [INFO] у віці 57 років. Сторони по справі: [PERSON], яка зареєстрована у частині будинку належному померлому на праві власності в якості піднаймача з 13 жовтня 2008 року, тобто менш ніж за рік до смерті [PERSON]; дружина померлого - [PERSON], з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 1986 року по час смерті, [PERSON] та [PERSON] - сини спадкодавця, які є спадкоємицями першої черги за законом. Суд вважає, що доказів того, що померлий потребував коштів на придбання ліків і догляд, що взагалі померлому необхідні були ліки та сторонній догляд, на що йому не вистачало грошових коштів, стороною позивачки за основним позовом до суду не надано, тоді як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлене, відсутні підстави вважати, що померлий [PERSON] потребував матеріального утримання, а його дружина - [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON] навмисно ухилялися від його надання. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі інші вимоги заявлені [PERSON], а саме про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. 13.03.2013 року, про визнання за нею права на спадкування майна, після смерті [PERSON], є похідними від позовних вимог про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, надання останньому матеріальної допомоги та моральної підтримки, встановлення факту знаходження у безпорадному стані, необхідності сторонньої допомоги, встановлення факту ухилення від виконання обов'язків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю та усунення від права на спадкування. Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення та з огляду обставини встановлені судовим рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 листопада 2012 року яке набрало законної сили, суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] з листопада 1991 року подень його смерті по [INFO], надання останньому матеріальної допомоги та моральної підтримки, про встановлення факту знаходження у безпорадному стані за життя спадкодавця [PERSON], необхідності сторонньої допомоги, про встановлення факту ухилення [PERSON], [PERSON], [PERSON] від виконання обов'язків щодо утримання та надання допомоги спадкодавцю, про усунення від права на спадкування [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] у вигляді 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] про визнання права на спадкування за [PERSON] на 9/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. 30.03.2013 року на 9/75 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за кожним. Стосовно позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, а також позовних вимог, які окремо заявив [PERSON], як третя особа з самостійними вимогами до тих же відповідачів, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 березня 2013 року Михайльовою Л.І., державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом посвідчено, що на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], 1951 року народження, який помер [INFO] є його: дружина - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON]. Спадщина на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 9/25 (дев'яти двадцять п'ятих) часток домоволодіння, розташованого в [ADDRESS]. Ця частка домоволодіння належала спадкодавцю на праві спільної часткової власності на підставі Рішення народного суду Малиновського району міста Одеси від 12.11.1982 року, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.09.1997, в книзі 68, на сторінці 85, під реєстровим № 7502 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2013, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 20595351101, номер запису про право власності: 330078. Домоволодіння складається в цілому з одного черепашникового житлового будинку під літерою «А», загальною площею 92,2 кв.м, в тому числі житловою площею 53,8 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами під літерами: «Д» - вбиральня, № 1-5-огорожа, 1-мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 1302 кв.м, яка знаходиться в фактичному користуванні. Свідоцтво про право на спадщину на 9/75 часток вищезазначеного домоволодіння видане [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-257. Свідоцтво про право на спадщину на 9/75 часток вищезазначеного домоволодіння видане [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-254. Свідоцтво про право на спадщину на 9/75 часток вищезазначеного домоволодіння видане [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-251. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Право власності на 9/75 частин домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON], за [PERSON], за [PERSON], тобто за кожним із спадкоємців, зареєстровано у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції від 01.07.2004 року, чинний з 01.01.2013 року. З довідки (виписки із домової книги про склад родини та реєстрацію) № 44 від 15.04.2014 року, виданій СОН « Ближні млини», вбачається, що у частині домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] в якості піднаймача з 13.10.2008 року, [PERSON] - з 24.11.2008 року, [PERSON] - з 15.07.2009 року, [PERSON] - з 17.11.2008 року. В судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON], та [PERSON] вказувала, що її довірителям не було відомо про реєстрацію та проживання як [PERSON] так і відповідачів [PERSON] на житловій площі [PERSON], про те не заперечувалося, що при житті [PERSON] мешкав в цієї ж частині домоволодіння до своєї смерті, іншого житла та місця проживання не мав. [PERSON] заперечуючи проти позову вказувала, що була цивільною дружиною покійного [PERSON] проживала разом з ним без реєстрації шлюбу на протязі дев'ятнадцяти років і в якості єдиного доказу послалася на пояснення свідків які були допитані в суді та підтвердили факт проживання відповідачки у спірному приміщенні разом з [PERSON] Проте, покази даних свідків не прийняті судом до уваги, тому що не мають правового значення для вирішення даного спору по суті. Проаналізувавши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживала у спірній частині домоволодіння з жовтня 2008 року, та вважає що відповідачка була зареєстрована за місцем свого фактичного проживання по [ADDRESS] у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказується що громадянин України який постійно або тимчасового проживає в Україні зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Надавши правовий аналіз документам викладеним вище у мотивувальній частині рішення, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачки з належних позивачам в цілому 9/25 частин в м. Одесі, з огляду на наступне. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.ч.1-2 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] вселилася у частину домоволодіння [ADDRESS] у жовтні 2008 року зі згоди колишнього власника цієї частини будинку - [PERSON]. На даний час власниками 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності яких виникло та зареєстровано у встановленому законом порядку, а відповідачка [PERSON] не є членом сім'ї ні [PERSON], ні [PERSON], ні [PERSON], що сторонами не оспорюється. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені на користування житлом. Права відповідачки, яка не є власницею спірного нерухомого майна, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї частки домоволодіння, а з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачки. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є новими власниками в рівних частках по 9/75 кожний, а в цілому 9/25 частин домоволодіння, які не давали згоди на вселення та реєстрацію у ній [PERSON] , а остання вселилася та проживає в ній зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON], [PERSON] перешкод у користуванні та розпорядженні 9/25 частинами домоволодіння [ADDRESS] та виселення її з цієї частини домоволодіння з підстав передбачених статями 98,116,168 ЖК, оскільки після того, як особа до якої вона вселилася позбулася права власності, вона стала тимчасовим жильцем. В судому засіданні також встановлено, що у 9/25 частинах домоволодіння зареєстровані відповідачі [PERSON] з 24.11.2008 року, [PERSON] з 15.07.2009 року, [PERSON] з 17.11.2008 року. Сторонами не оспорювалося, що вказані особи ніколи не були членами сім ї [PERSON], договору найму житла з власником не укладали, тимчасово проживали в його будинку, зареєстровані як піднаймачі, не проживали за місцем реєстрації ще при житті [PERSON]. Відповідно до статті 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], у відповідності до вимог ст.98 ЖК України були тимчасовими мешканцями, які самостійного права на займане жиле приміщення не набули, не проживають за місцем реєстрації понад вісім років, у зв'язку з чим являються особами, яких за вимогою власників 9/25 частин домоволодіння [ADDRESS] слід визнати такими, що втратили право користування спірним приміщенням. Що стосується позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] такою що втратила права користування житловим приміщенням то дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як вбачається з позовних заяв вказаних осіб, вони заявляють зазначені вимоги з метою зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає, що вказані позовні вимоги є зайво заявленими, з огляду на наступне. Закон України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення про виселення особи з житлового приміщення. Таким чином рішення суду про виселення особи житлового приміщення є підставою для зняття даної особи з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial