Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

25.09.2013 року до суду подано позов [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус», [PERSON], 3-тя особа [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» та [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду 18051 гривню 35 коп. та стягнути з [PERSON] на свою користь у відшкодування моральної шкоди 10000 гривень. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, пояснивши, що відповідно до постанови Балаклійського районного суду Харківської області від 15.01.2013 року винними у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 21.12.2012 року в тому числі за участі позивача, визнано трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Страхова компанія відмовилась виплачувати позивачу компенсацію, посилаючись на те, що у судовому порядку не визначено ступінь вини кожної винної особи, тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просить суд позов задовольнити. Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Статус» в судове засідання не з'явився, але суду надані письмові заперечення відповідача, в яких зазначено, що відповідач не визнає позов з тих підстав, що ступінь всіх учасників ДТП не визначено, тому розмір відшкодування щодо кожної постраждалої особи відповідач визначити не може. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засіданні не з'явились, причин неявки суду не повідомлено, тому суд розглянув справу за їх відсутності. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача і надані суду докази, суд вважає, що позивачем заявлено позовні вимоги, які не підлягають задоволенню з таких підстав. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою по справі № 610/12/13-п від 15.01.2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 139 КУпАП з тих підстав, що 21.12.2012 року о 19.20 годині на автошляху Харків-Зміїв-Балаклія-Гороховатівка, керуючи автомобілем ГАЗ-66 державний номер [NUMBER], здійснив його зупинку на узбіччі дороги частково заднім лівим колесом на проїзній частині не виставивши знаки аварійної зупинки, чим створив перешкоду у русі транспортним засобам ВАЗ 2101 державний № [NUMBER] та ВАЗ 2108 державний № [NUMBER], які в наслідок перешкоди отримали механічні пошкодження. Цією ж постановою позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що він, 21.12.2012 року о 19.20 годині на автошляху Харків-Зміїв-Балаклія-Гороховатівка, керуючи автомобілем ВАЗ 2108 державний №? [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху при об'їзді автомобіля ГАЗ-66 державний номер [NUMBER] проявив неуважність і здійснив з'їзд на узбіччя в кювет, в результаті чого його автомобіль отримав ушкодження. За аналогічне правопорушення притягнуто тією ж постановою до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП. Автомобілю позивача ВАЗ 2108 державний № [NUMBER] завдано механічні ушкодження і відповідно до висновку спеціаліста автотоварознавця № 1817 розмір шкоди становить 17345 гривень 75 коп. В даному випадку відповідальність учасників ДТП за спричинену шкоду за правилами ст. 1188 ЦК України не наступає, оскільки зазначеною нормою закону визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а в даному випадку зіткнення автомобілів не відбулося, взаємодія джерел підвищеної небезпеки відсутня. Крім того, слід зазначити, що суб'єктом відповідальності за ч. 2 ст. 139 КУпАП не може бути водій, а тому [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності не як учасника дорожнього руху, а як фізичну особу, що створила перешкоди в русі за допомогою джерела підвищеної небезпеки, і така правова оцінка дій учасників ДТП дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав застосування правил ст. 1188 ЦК України щодо наслідків заподіяння шкоди. Отже, за фактом притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 139 КУпАП і за ст. 124 КУпАП відповідно, цивільно-правова відповідальність настає на підставі ст. 1187 ЦК України, якою визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Копія протоколу про адміністративне правопорушення відносно відповідача [PERSON] містить відомості про те, що автомобіль, яким він керував, належить іншій особі - [PERSON], якого не притягнуто до участі у справі. Матеріали справи не містять інший відомостей про те, на якій правовій підставі відповідач [PERSON] керував автомобілем ГАЗ, а тому визначити наявність підстав для його відповідальності за спричинену шкоду на підставі наданих суду доказів неможливо, оскільки в даному випадку остаточно виключити можливість відповідальності власника автомобіля ГАЗ-66 державний номер [NUMBER] неможливо. Крім того, визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню, що цивільна відповідальність [PERSON] застрахована. В такому випадку ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Статус» визнає таку обставину і повідомляє, що ліміт відповідальності складає 100000 гривень. Отже розмір матеріальної та моральної шкоди, заявлені позивачам покриті повністю страховим полісом і стягнення заподіяної шкоди з відповідача [PERSON] може бути здійснено у судовому порядку в тому разі, коли страхова компанія не повністю здійснить виплати, або відмовить у таких виплатах на законних підставах і така відмова не буде залежати від волі позивача. Для здійснення такої виплати необхідно звернення позивача до суду із позовом для визначення у процентному відношенні ступеню його види та вини [PERSON] Такий висновок суду випливає із положення ст. 1190 ЦК України, якою визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. В даному випадку позивач є одночасно і особою, яка завдала шкоди і потерпілим, а тому визначення ступеню відповідальності учасників ДТП у процентному відношенні для страхової виплати, на думку суду, є обов'язковим в даному випадку. Крім того, для остаточного вирішення питання про те, чи була відмова страхової компанії правомірною, необхідно надати суду копію страхового полісу та договору страхування, але позивачем такі доказі не надані і клопотання з цього приводу про їх витребування не заявлено. Слід також зазначити, що позивачем не заявлена вимога визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини, а тому в рамках цієї справи суд не вправі виходити за рамки позовних вимог і вирішувати таке питання. Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивач не надав суду достатніх доказів того, хто саме і в якому розмірі повинен відшкодувати йому матеріальну і моральну шкоду і суд повністю відмовляє позивачу в задоволені позву за недоведеністю. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем суд відносить за його рахунок.

Outcome: dismissed