Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

25.11.2019 представник [PERSON] - адвокат Сідько С.І. звернулася до суду з даним позовом, вимоги за яким мотивувала тим, що 20.04.2017 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики на суму 4000 доларів США, про що останнім складено відповідну розписку, за яким відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 01.06.2017. Незважаючи на узгоджені умови договору боргове зобов`язання станом на 14.11.2019 залишається не виконаним, неодноразові усні та письмові попередження щодо вирішення спору в позасудовому порядку боржник ігнорує. Посилаючись на викладене просить стягнути з [PERSON] 97 000,00 грн. боргу за договором позики, а також 7149,09 грн. відсотків за прострочення виконання зобов`язання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначивши, що частину боргу в сумі 2100 доларів США він повернув, проте доказів про це немає. 04.12.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Суд дослідивши докази у справі, врахувавши пояснення сторін, дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до розписки від 20.04.2017 [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] позичив у [PERSON] кошти в розмірі чотири тисячі доларів США і зобов`язався їх повернути до першого червня (а.с.8). Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав, адвокатом Сідько С.І., яка діє в інтересах [PERSON] 22.07.2019 на адресу [PERSON] направлено претензію, за якою останньому запропоновано повернути отримані у борг кошти в добровільному порядку в десятиденний строк з моменту отримання даної претензії (а.с. 10). Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, 02.08.2019 відповідач отримав зазначену вище претензію, про що мається його особистий підпис на поштовому повідомленні (а.с.11). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц. Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20.04.2017 дійсно було укладено договір позики грошових коштів, за яким останній позичив у [PERSON] 4 000 доларів США та зобов`язався їх повернути до першого червня 2017 року. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено, відповідач у визначений угодою термін (та на час розгляду справи - також) позику не повернув. На день звернення позивача до суду 25 листопада 2019 року, згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США становить 2416,42 грн., що підтверджується копією роздруківки з офіційного сайту Національного банку України. Таким чином, сума боргу в розмірі 4000 доларів США становить (4000х24.16) 96 640 гривень, а не 97000 грн, як зазначив позивач. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність боржника за прострочення грошового зобов`язання, зокрема, у виді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми. 7124,88 грн. - 3% від тіла позики = 2899,20 грн /365 дн.* 897 дн. (загальна кількість днів простроченого зобов`язання) = 7124,88 грн. Зважаючи на вказаний розрахунок, підлягає стягненню 3% річних - 7124,88 грн., всього за договором позики - 103764,88 грн. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доказів часткового повернення боргу відповідач не надав. Питання про судові витрати по справі підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України (99,6% задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial