Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

25.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, відповідно до вимог якої просить встановити, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №003031, який виданий 18 грудня 2004 року, належить [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, щов державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯА №003031, який виданий 18.12.2004 року [PERSON] , помилково зазначено, що земельна ділянка розташована на території «Козівської сільської ради» Козівського району, замість «Козівківської сільської ради». Встановлення факту належності державного акта на право власності на земельну ділянку, потрібно заявнику для оформлення спадкових прав. На підставі вказаного, просить задовольнити подану заяву. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 04.11.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено у ній підготовче засідання (а.с.15). 04.03.2020 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті (а.с.27). Заявник чи його представник у судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду останній подав заяву, згідно з якою заявлені вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу слухати у їх відсутності (а.с.32). Представник заінтересованої особи Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду «заяву», згідно з якою заявлені вимоги визнає та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності (а.с.31). Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Козівківською сільською радою 01.08.2014 року (а.с.8). За життя [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №003031 від 18.12.2004 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,21 га, яка розташована на території Козівської сільської ради Козівського району Тернопільської області, що підтверджується його копією (а.с.7). 23.06.2010 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті заповіла заявнику [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6101599822015 від 06.04.2015 року, [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №003031 від 18.12.2004 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6123084600:01:001:0330, яка розташована на території Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.9). Таким чином, суд оцінивши письмові докази по справі, вважає за необхідне зазначити, що при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку від серія ЯА №003031 від 18 грудня 2004 року, Козівським районним відділом земельних ресурсів було допущено технічну помилку. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога заявника щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved