Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

25.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 09.07.2015 року купив квартиру у [PERSON] До 09.08.2015 року [PERSON] зобовязався передати квартиру та знятися з реєстрації разом з членами своєї сімї. Квартира передана, проте до теперішнього часу [PERSON] та [PERSON] з реєстрації не знялися. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачів, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачам на адресу за місцем їх реєстрації, вважається, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу, що нотаріально посвідченого 09.07.2015 року, позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: м. Львів, вул. Сумська, 9/13. В п. 7 договору передбачено, що продавці зобовязуються знятися з реєстрації разом з членами своєї сімї, звільнити квартиру від речей домашнього вжитку та оплатити всі комунальні послуги до 09.08.2015 року. Станом на 31.08.2015 року один з попередніх власників квартири відповідач [PERSON], а також член його сімї відповідачка [PERSON], яка є його племінницею, залишаються зареєстрованими у цій квартирі. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, одним з яких є припинення дії, яка порушує право. Таким чином, власник сам визначає своє право володіння й розпорядження власністю. Спосіб судового захисту порушеного права позивача, обраний ним, не суперечить законодавству і може бути застосований судом. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідачі не є членами сімї позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивач є законним власником квартири, відповідач, як колишній власник житла, [PERSON] взяв на себе зобовязання знятися з реєстрації разом з членами своєї сімї. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строку його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідач [PERSON] своє зобовязання щодо зняття з реєстрації разом з членами своєї сімї не виконав. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі позивача порушує його право власності. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Беручи до уваги, що відповідачі не навели та не довели обставин, через які за ними може бути збережено право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу на праві приватної власності, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved