Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

26.06.2013 [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 25.01.1991 року сторони зареєстрували шлюб, який 22.09.2010 року було розірвано. В період шлюбу з 1991 по 2010 року сторонами за спільні кошти здійснено будівництво житлового домоволодіння по [ADDRESS] На даний час будівництво будинку фактично завершено. Однак відповідач, який по всіх документах значиться забудовником, не здійснює будь-яких дій щодо введення даного будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на вказане домоволодіння. Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, прохає визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на будівельні матеріали, вироби, конструкції, використаних при будівництві житлового домоволодіння по [ADDRESS] та визначити за кожним із сторін по 1/2 частці права власності на будівельні матеріали, вироби, конструкції, використаних при будівництві житлового домоволодіння по [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримує, дав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, прохав позов задовольнити. Надалі заявою до суду прохав справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через оголошення у пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності встановив наступне. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 25.01.1991 сторони зареєстрували шлюб, і який 22.09.2010 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідно до витягу з Рішення №19 від 14.06.1991 року виконкомі Манжеліївської сільської ради Глобинського району Полтавської області та витягу рішення №170 від 19.06.1991 року виконкому Глобинської районної ради народних депутатів гр.. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 2500 кв.м і надано дозвіл на будівництво житлового будинку з надвірними спорудами в селі Ламане, Глобинського району Полтавської області, на підставі чого забудовником виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника. За змістом ст. 60, 61 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільна сумісна власність виникає і тоді, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу. (п. 4 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок). Відповідно до статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 та ч.3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Судом встановлено, що в період шлюбу з 1991 по 2010 року сторонами за спільні кошти здійснено будівництво житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], однак житловий будинок в експлуатацію не прийнято. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2/5-14 від 17.02.2014 року ступінь готовності житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] складає 100%. Ринкова вартість будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, використаних при будівництві житлового будинку з господарськими будівлями, які розташовані по [ADDRESS] становить 103350 грн., ринкова вартість ? частини - 51675 грн. відповідно. Враховуючи те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями було побудовано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проте у встановленому законом порядку його не прийнято до експлуатації та не здійснено державну реєстрацію права власності на нього, будівельні матеріали та конструкції, які були використані у процесі будівництва житлового будинку є спільною сумісною власністю сторін у справі. Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], з урахуванням уточнених, підлягають задоволенню повністю. Також суд находить необхідним на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача в відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved