Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

26 листопада 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29 грудня 2012 року з відповідачем зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем знаходились у фактичних шлюбних відносинах з 2005 року. Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини з травня 2013 року, сторони разом не мешкають, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Син - [PERSON] мешкає з позивачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи сторони 29 грудня 2012 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яке було видане Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 551. З матеріалів справи вбачається, що сторони від шлюбу народили неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке було видане Заводським відділом державної РАЦС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та актовим записом № 345. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, разом не мешкають, спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 16.12.2013 року сторонам було надано строк для примирення терміном шість місяців, але це не надало бажаних результатів і сторони не примирились. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу, інтереси дитини і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved