Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

26 лютого 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову суму 639200,00 гривень за борговою розпискою. В обґрунтування своїх заявлених вимог послався на те, що 01 грудня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг по розписці грошову суму у розмірі 20000,00 євро і зобов'язався повернути до 10 лютого 2015 року. Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою повернути позику, але останній отримані грошові кошти не повернув. Офіційний курс НБУ до іноземної валюти на 25 лютого 2015 року встановлено 100 євро - 3196,34 гривень. Таким чином, за станом на 25 лютого 2015 року сума боргу у гривневому еквіваленті складає 639200,00 гривень. Оскільки відповідач добровільно не повернув позивачеві борг, останній і був змушений звернутися з позовом до суду. 03 квітня 2015 року представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомила. Проте, надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. 03 квітня 2015 року відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, явку свого представника не забезпечив. Докази належного повідомлення відповідача про судові засідання містяться в матеріалах цивільної справи. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 грудня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг по розписці грошову суму у розмірі 20000,00 євро, та зобов'язався повернути борг до 10 лютого 2015 року. Копія розписки наявна в матеріалах справи та оглянута судом. У відповідності до боргової розписки від 01 грудня 2014 року, відповідач повинен був повернути позивачеві суму позики не пізніше 10 лютого 2015 року. Офіційний курс НБУ до іноземної валюти на 25 лютого 2015 року встановлено 100 євро - 3196,34 гривень, тобто борг [PERSON] у гривневому еквіваленті складає 639200,00 гривень. Відповідач, всупереч вимогам ст. 1049 ЦК України, 10 лютого 2015 року суму позики не повернув, письмових заперечень щодо позики не надав. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.1046 ЦК України, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що зазначена форма закону була дотримана, що підтверджується розпискою відповідача від 01 грудня 2014 року. Згідно даної розписки відповідач зобов'язувався повернути борг до 10 лютого 2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов'язання. Вищезазначене свідчить про те, що відповідач порушив своє зобов'язання за договором позики (в розумінні ст. 610 ЦК України), а тому відповідно до положень ст. ст. 1049, 1050 ЦК України повинен сплатити суму грошової позики відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, на підставі викладеного суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 639200,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3654,00 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved