Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

25 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом від імені [PERSON], в якому зазначив, що останній на праві власності на підставі державного акту серія ЯЖ № 433427 від 28 жовтня 2008 року належить земельна ділянка площею 3,5731 га, розташована на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Раніше зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0091822 від 10 січня 1997 року і площа її складала 4,65 га. Зменшення площі порявняно із розміром, зазначеним в суртифікаті є безпідставним та порушує права [PERSON] Позивач просить встановити дійсні межі належної [PERSON] земельної ділянки площею 4,65 га, визнавши за нею право власності на вказану ділянку та зобов*язати відповідача видати державний акт про право власності на земельну ділянку площею 4,65га; стягнути з відповідачів витрати пов*язані із сплатою судового збору та вартістю юридичної допомоги у розмірі 300 гривень. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Управління Держземагентства у Костянтинівському районі Донецької області Аллахвердов А.А. позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні у зв*язку з безпідставністю та необгрунтованістю. Представник Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області Левковський К.І. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану на території Білокузьминівської сільської ради ніким не оспорюється; земельна ділянка була виділена в натурі, із межами на місцевості [PERSON] була ознайомлена і погодилась із ними. Невідповідність розміру земельної ділянки в сертифікаті та державному акті про право власності пояснюється тим, що [PERSON] фактично було виділено земельну ділянку кращої агрогрупи. Наполягав на застосуванні наслідків пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки про розмір та межі земельної ділянки їй стало відомо при отриманні державного акту про право власності на землю - 28 жовтня 2008 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 10 січня 1997 року [PERSON], як члену КСП «Червона Зірка» було видано сертифікат серія ДН № 0091822 про те, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Червона Зірка» розміром 4,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Вартість земельної частки (пая) становить 17646 гривень (а.с.4). 12 березня 2007 року [PERSON] разом із іншими колишніми членами КСП «Червона зірка» звернулась із заявою про надання дозволу на заміну сертифікату на право власності на земельну частку (пай) на державний акт (а.с.47-48). Листом від 13 березня 2007 року Костянтинівська районна державна адміністрація надала, в тому числі і [PERSON], дозвіл на заміну сертифікату на право власності на земельну частку (пай) на державний акт (а.с.46). В матеріалах справи наявна заява [PERSON], в якій вона просить не надавати їй у власність пасовища для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колективної власності КСП «Червона Зірка» (а.с.37-45). Грошова оцінка земельної ділянки, належної [PERSON] площею 3,5731 га ріллі становить 38204 гривень 90 копійок (а.с.53-58). 28 жовтня 2008 року [PERSON] було видано державний акт серія ЯЖ № 433437 про право власності на земельну ділянку площею 3,5731га у межах згідно з планом, що розташована на території Білокузьминівської сільської ради Костянтинівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.3). План меж земельної ділянки кадастровий № 1422481500-13-000-0043 міститься на звороті державного акту. [PERSON] була ознайомлена із межами в натурі належної їй ділянки, про що свідчить її власний підпис на акті передачі та прийому (а.с.28-32). З відповіді Держземагентства у Костянтинівському районі Донецької області вбачається, що при розпаюванні колишнього КСП «Червона Зірка» була складена «Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)», в якій земельні ділянки проектувалися з урахуванням якості землі : а саме чим краще за якістю агровиробничі групи грунтів, тим їх надається менше; ніж гірше за якістю агровиробничі гриупи грунтів, тим їх виділяється більше, а не за сумою площ угідь. [PERSON] надана земельна ділянка кращою агрогрупою і складає 3,5731 га, а не 5,0 га гірших агрогруп, які надані іншим громадянам, але по вартості земельні ділянки однакові. Крім того, [PERSON] відмовилась від кормових угідь. З технічної документації із землеустрою та пояснень представника відповідача Левковського К.І. вбачається, що земельна ділянка [PERSON] знаходиться в 489 лоті (а.с.49-52). Статтею 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб'єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і затверд-жується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом. У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю). Відповідно до ст.11 вищезазначеного Закону встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо. Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву. Пунктами 3,4 Укзу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується, зокрема, державним актом. Пуктом 1 ч.1 ст.15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану на території Білокузьминівської сільської ради підтверджено державним актом про право власності серія ЯЖ № 433437 і ніким не оспорюється. Межі зазначеної ділянки встановлені в натурі, що підтверджується планом, наявним на звороті зазначеного державного акту і з якими ознайомлена [PERSON], про що свідчить її особистий підпис (а.с.28-32). Доводи [PERSON] та її представника щодо незаконного зменшення розміру земельної ділянки є неспроможними, оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, в сертифікаті зазначено розмір земельної ділянки в умовних кадастрових гектарах, а у державному акті - у фактичних гектарах з урахуванням виділення [PERSON] землі кращої агрогрупи. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3,4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із даними про розмір та межі належної їй на праві власності земельної ділянки - 3,5731га [PERSON] була ознайомлена 28 жовтня 2008 року при отриманні державного акту про право власності ЯЖ № 433437. [PERSON] та її представник всупереч вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України не навели поважних причин пропущення строків позовної давності, зазначивши, що не зверталися раніше до суду, оскільки не вбачали в цьому потреби, клопотання про поновлення строку не заявили. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що представником відповідача - Костянтинівської райдержадміністрації заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв*язку із спливом позовної давності. В силу ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на позивача по справі.

Outcome: dismissed