Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

26.11.2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення. Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] ,користуються послугами з водопостачання та водовідведення, за період з 01.03.2014 року по 30.09.2020 року не сплачували за спожиті послуги в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 18\~115,89 грн., яку позивач просить стягнути, а також суму судового збору, понесену ним при зверненні з позовом до суду. Ухвалою від 14.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 11.01.2020 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, відтак, відповідно до вимог ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. 11.01.2021 року відповідачами було подано відзив на позовну заяву, в якому просить залишити без розгляду позовну заяву, оскільки позовна заява подана не уповноваженою особою. Крім того, відповідачі зауважують, що розрахунок заборгованості здійснений з 01.11.2000 року, проте у позовній заяві позовні вимоги заявлені з 01.03.2014 року, при цьому сума заборгованості є незмінною. Також у розрахунку не відображено сплату відповідачами за послуги 09.11.2017 року, 02.12.2017 року, 01.02.2018 року, що також ставить під сумнів розрахунок позивача. Розрахунок позивача не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, нормативно правовими актами щодо затвердження тарифів. 11.01.2021 року відповідачами також подано заяву про застосування строків позовної давності та просять відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з цим. 19.01.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив. Одночасно позивачем було подано заяву, в якій позивач просить уточнити період стягнення заборгованості, оскільки при підготовці позовної заяви було допущено технічну помилку, та просить стягнути заборгованість в розмірі 18\~115,89 грн за період з 01.11.2000 року по 30.04.2008 року, з 01.03.2014 року по 30.09.2020 року. Позивач зазначає, що за період з 01.05.2008 року по 28.02.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було стягнуто з відповідачів суму заборгованості в розмірі 9365,11 грн, у зв`язку з чим було перервано перебіг позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 11, ч.2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Рішенням Запорізької міської ради №546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення», яке є обов`язковим для виконання на всій території м.Запоріжжя, визначено, що збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано Комунальному підприємству «Водоканал». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20, ч.1-2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На ім`я [PERSON] у КП «Водоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , як на квартиронаймача та споживача послуг, яке надає підприємство за вищевказаною адресою, що підтверджується Довідкою КП «Водоканал» по відповідному особовому рахунку. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення за вище вказаною адресою та користуються послугами позивача, а тому навіть при відсутності письмового договору та при фактичному отриманні послуг вони повинні проводити оплату за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. З урахуванням наведених вище норм права, зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку/квартири, як споживач цих послуг. Згідно довідки, наданої позивачем, за особовим рахунком № [NUMBER] мається заборгованість за період з 01.11.2000 року по 30.04.2008 року ( в тому числі перед ВРЕЖО), та з 01.03.2014 року по 30.09.2020 року в сумі 18\~115,89грн, з якої: заборгованість за холодне водопостачання 9\~963,74грн, за холодне водовідведення 6\~159,40 грн, гаряче водовідведення 905,80 грн. Щодо заявлених відповідачами заперечень щодо змісту позовної заяви та повноважень представника, то зазначені питання вирішувалися судом при відкритті провадження у справі, тому суд не знаходить підстав для повторного їх розгляду, а зазначені обставини щодо надання копії довіреності, допущення представником описки при її завірянні, а також власне тлумачення відповідачами змісту довіреності та статуту позивача не є підставами для залишення позовної заяви без розгляду. Відповідачами також подано заяву про застосування позовної давності. Згідно розрахунку позивача вимоги пред`явлені за період з 01.11.2000 року по 30.04.2008 року ( в тому числі перед ВРЕЖО), та з 01.03.2014 року по 30.09.2020 року в сумі 18\~115,89 грн. Згідно копії рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5440/15-ц від 22.09.2015 року на користь КП «Водоканал» з [PERSON] , [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 9365,11 грн за період з 01.05.2008 року по 28.02.2014 року. Згідно розрахунку позивача останній платіж відповідачами було здійснено у лютому 2006 року у розмірі 21,03 грн. Згідно копій квитанцій відповідачами було здійснено платіж 09.11.2017 року, 02.12.2017 року, 01.02.2018 року. Проте згідно пояснень позивача, вказані оплати є виконанням рішення суду від 22.09.2015 року, а не оплатою поточних нарахувань. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної\~давності переривається\~вчиненням особою\~дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов`язку. Позовна\~давність переривається\~у разі\~пред`явлення\~особою позову\~до одного\~із кількох\~боржників,\~а також\~якщо предметом\~позову є\~лише частина\~вимоги,\~право на\~яку має\~позивач. Після\~переривання перебіг\~позовної давності\~починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Щодо позовних вимог з 01.11.2000 року по 30.04.2008 року, то на момент звернення до суду у 2015 році строк позовної давності за вказаними вимогами вже закінчився, тому прийняття рішення суду про стягнення заборгованості 22.09.2015 року не перериває строк позовної давності за позовними вимогами за період з 01.11.2000 року по 30.04.2008 року. Щодо позовних вимог 01.03.2014 року по 30.09.2020 року, то в цей період відповідачами згідно розрахунку позивача не було здійснено жодних оплат за послуги, сума коштів, сплачена відповідачами на користь позивача 09.11.2017 року, 02.12.2017 року, 01.02.2018 року, за твердженням позивача є виконанням рішення суду від 22.09.2015 року, тому у суду не має підстав вважати, що відповідачами було здійснено будь-які дії, які б свідчили про визнання боргу. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування позовної давності до позовних вимог позивача, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги з 26.11.2017 року, тобто за три останні роки з дати звернення позивача до суду. Згідно розрахунку позивача з грудня 2017 року по вересень 2020 року розмір заборгованості складає 8694, 70 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково в розмірі 8694,70 грн, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1008, 85грн пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial