Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

25.12.2015 позивач [PERSON] як законний представник своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернулась до суду з вказаним вище позовом до відповідачів ПАТ «Банк Комбіо», ПОВ «Ірланд Транзіт», [PERSON] та приватного нотаріуса ДМНО Донецької області Кандзюби О.Є., за участі третіх осіб: [PERSON], ТОВ «Леон», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, посилаючись в обґрунтування на наступні обставини. Позивач з 1994 року перебуває у шлюбі з третьою особою [PERSON], від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з 07.12.2010 зареєстровані та проживають в належній на праві власності третьою особою [PERSON] квартирі [ADDRESS] і переданій останнім в іпотеку відповідачу ПАТ «Банк Комбіо» на підставі Договору іпотеки від 18.11.2011, укладеного в забезпечення зобов'язань за третьої особи ТОВ «Леон» перед відповідачам ПАТ «Банк Комбіо» кредитними договорами від 15.12.2010. В подальшому, 10.12.2014 право вимоги за Кредитними договорами від 15.12.2010 та Договором іпотеки від 18.11.2011 було передано відповідачу ПОВ «Ірланд Транзіт», яким в свою чергу, 10.12.2014 право вимоги за договором Іпотеки від 18.11.2011 було передано відповідачу [PERSON] Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2015 №757/10469/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відповідача [PERSON] на вищезазначену спірну квартиру. Позивач, посилаючись на порушення майнових прав та інтересів своїх неповнолітніх дітей, які на момент укладення оспорюваного Договору іпотеки від 18.11.2011 мали право користування та проживали у спірній квартирі, просить суд визнати оспорюваний договір недійсним на підставі ч.1, ч.6 ст.203 ч.1 ст.215 ЦПК України, оскільки при його укладенні не дотримано вимог Закону України ч.3 ст.15 «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч.2 ст.177 СК України про необхідність попередньої згоди органу опіки та піклування, а також положень п.1.9, п.1.10 гл.2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 №296/5. /а.с.4-9/ Протягом розгляду справи судом за згодою представника [PERSON] /а.с.10/ позивача залучено статус третьої особи у справі [PERSON] змінено та залучено останнього до участі у справі як відповідача./а.с.122 / В судове засідання з розгляду справи позивач [PERSON] не з'явилась, направила своїх представників [PERSON] та [PERSON] /а.с. 98, 158/, які позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові та письмових поясненнях на позов, просили позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк Комбіо» [PERSON] /а.с.159/ проти позову заперечила в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду своїх представників [PERSON] та [PERSON], проти позову заперечили, посилаючись на викладене в письмових запереченнях на позов, просили відмовити в задоволенні позову./а.с.178-181/ Відповідач ПОВ «Ірланд Транзіт», який повідомлявся судом за наявною в матеріалах справи адресою, в судове засідання представника не направив, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без участі представника до суду не надходило. Відповідач приватний нотаріус ДМНО Донецької області Кандзюба О.Є., яка повідомлялась судом за наявною в матеріалах справи адресою, судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої проти задоволення позову не заперечує./а.с.166/ Третя особа ТОВ «Леон» в судове засідання представника не направила, подало до суду заяву про розгляд справи у відсутність, згідно якої проти задоволення позову не заперечує./а.с.165/ Представник органу опіки та піклування в особі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] /а.с.162/ в судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на викладене в письмових поясненнях, згідно яких орган опіки та піклування в межах своїх повноважень згоди на укладення оспорюваного договору та передачу спірної квартири в іпотеку не надавав, що вважає порушенням прав та законних інтересів неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мають право користування та постійно проживають у спірній квартирі./а.с.182-183/ Суд вирішивши можливим розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених осіб у справі, які не з'явились в судове засідання, заслухавши пояснення представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі пояснень сторін та наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Позивач з 12.02.1994 перебуває у шлюбі з третьою особою [PERSON], від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з 07.12.2010 зареєстровані та проживають в належній на праві власності третій особі [PERSON] квартирі [ADDRESS] і переданій останнім в іпотеку відповідачу ПАТ «Банк Комбіо» на підставі Договору іпотеки від 18.11.2011, укладеного в забезпечення зобов'язань за третьої особи ТОВ «Леон» перед відповідачем ПАТ «Банк Комбіо» за Генеральною кредитною угодою та кредитними договорами від 15.12.2010, далі Кредитні договори від 15.12.2010. В подальшому, заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.08.2015 №757/10469/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за зазначеним Договором іпотеки від 18.11.2011 шляхом визнання права власності відповідача [PERSON] на вищезазначену спірну квартиру як іпотекодержателя, право вимоги до якого перейшло шляхом укладення договорів про передачу права вимоги за Кредитними договорами від 15.12.2010 та Договором іпотеки від 18.11.2011 між відповідачами ПАТ «Банк Комбіо», ПОВ «Ірланд Транзіт» та [PERSON] Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами - копіями документів в матеріалах справи, які прийняті до уваги судом: копією свідоцтва про шлюб (повторно) від 29.04.2014 /а.с.11/, копіями свідоцтв про народження (повторно) [PERSON] та [PERSON] від 25.04.2014 /а.с.12, 13/, копією сторінок паспорту позивача [PERSON] /а.с.15-20/, копією довідки про місце реєстрації та склад сім'ї, виданої ТОВ «Рада 6» №06-0400 від 23.11.2015 /а.с.14/, а також копіями Генеральної кредитної угоди та кредитних договорів від 15.12.2010 /а.с.25-57/, Договору іпотеки від 18.11.2011 /а.с.58-65/, копіями Договорів застави майнових прав та про відступлення прав вимоги від 11.09.2014, про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 10.12.2014 /а.с.64-75/, копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.22-24, 76-80/ та копією рішення суду з ЄДРСР, належність та допустимість якого не заперечувалась особами у справі /а.с.80-84/, копіями довідок №269 та №270 від 22.04.2016 Спеціалізованої школи №89 Печерського району м. Києва, табелів за 2007-2015 н.р./а.с.131-145/. При цьому, суд не приймає до уваги надану представником відповідачів [PERSON] копію довідки ТОВ «Рада 6» датовану 2011 роком про реєстрацію та проживання осіб у спірній квартирі /а.с.177/, оскільки довідка не містить даних про повну дату її видачі, а тому не є належним доказом реєстрації та проживання осіб у спірній квартирі на момент укладення договору. Крім того, дана довідка не є достатнім доказом цих обставин, оскільки сама по собі не спростовує встановлених судом обставин на підставі наданих належних та достатніх доказів в їх сукупності - даних про реєстрацію та постійне проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі на момент укладення оспорюваного договору 18.11.2011, які містяться у вищезазначених письмових документах з місця проживання та навчання неповнолітніх, а також місця проживання їх батьків - позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] Інших доказів на спростування встановлених обставин представником відповідача суду не надано і такі дані в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1, ч.3 ст.215 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою регламентовано захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011), 1.Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до змісту положень Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) предметом іпотеки, є, зокрема, нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.176 СК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання, зокрема, її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання, зокрема, її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011) діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-2918цс-15 від 16.03.2016 у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Виходячи з вищевикладеного, положень законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, а також встановлених судом обставин справи, оспорюваний Договір іпотеки від 18.11.2011 укладено без дотримання вимог ч.1, ч.6 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним згідно ч.1 ст.215 ЦК України. Зокрема, зміст оспорюваного Договору іпотеки від 18.11.2011 суперечить положенням ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою регламентовано захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18.11.2011), оскільки оспорюваний Договір іпотеки був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, а також оскільки іпотека без відповідного дозволу суперечить правам та інтересам неповнолітніх дітей іпотекодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які на підставі закону мають права користуватись спірною квартирою та проживати у ній і можуть втратити ці права внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та припинення права власності їх батька [PERSON] У зв'язку з вказаним, а також приймаючи до уваги умови п. 6.9 оспорюваного Договору іпотеки щодо зобов'язання звільнити квартиру протягом одного місяця з дня отримання вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та факт звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання рішенням суду права власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру, доводи представника відповідачів [PERSON] про відсутність негативних наслідків оспорюваного правочину для прав та інтересів неповнолітніх [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а обставини, на які остання посилається в їх обґрунтування, не знайшли свого підтвердження і спростовуються наявними в матеріалах справи даними та доказами, про що викладено вище. Також, суд вважає безпідставними доводи представника відповідачів [PERSON] щодо спливу строку позовної давності щодо заявлених вимог за цим позовом в силу положень ч.1 ст.261 ЦК України з дня укладення оспорюваного договору 18.11.2011, оскільки в силу положень ч.5 ст.261, ст.266 ЦК України строк позовної давності для позивача починається зі спливом строку виконання основного кредитного зобов'язання, який згідно умов Генеральної кредитної угоди та кредитних угод до неї визначений 14.12.2015. Таким чином, позов підлягає задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову з відповідачів на користь позивача в рівних частинах підлягає стягненню сплачена та документально підтверджена сума судового збору у розмірі 487,20 грн./а.с.2/

Outcome: approved