Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

24 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 14 жовтня 2011 зареєстрували шлюб у виконкомі Моспинської міської ради Пролетарського району м. Донецька Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] року народження. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно та немає сенсу для його подальшого існування. Шлюбні відносини припинені три роки тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, та примирення неможливе. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим виконкомом Моспинської міської ради Пролетарського району м. Донецька Донецької області, актовий запис № 59. Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим виконкомом Моспинської міської ради Пролетарського району м. Донецька Донецької області 17 квітня 2012 року, [PERSON] народився [INFO] року, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносин припинені три роки тому, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved