Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивує тим, що між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] Подружні стосунки між сторонами не склалися в звязку з різними поглядами на сімейне життя, фактично стосунки між ними припинені з 01.07.2017 року, з цього часу сторони спільне господарство не ведуть. Після розірвання шлюбу донька залишиться проживати з нею, в звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, проте, у поданій до суду заяві просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте, подав заяву у якій проти задоволення позову не заперечує та просить проводити розгляд справи у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 197 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що 18.01.2016 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб від 18.01.2016 року, актовий запис №1, виданого Сіняцівською сільською радою Острозького району Рівненської області. (а.с.3). Згідно даних свідоцтва про народження від 21.07.2016 року серії І БВ №278316, виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний, якщо він розпався остаточно та безповоротно і існує лише формально. Як видно з позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують. Крім того з поданих сторонами заяв видно, що вони обоє наполягають на розірванні шлюбу оскільки примирення між ними є неможливим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини суд враховує наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року становить 1426 гривень. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що відповідач є працездатною особою, інших дітей у нього немає, він не сплачує аліменти, стан здоровя дітей задовільний. Також, не встановлено інших істотних умов котрі вказували на неможливість сплати відповідачем аліментів. Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст. 182 та ст.183 Сімейного кодексу України, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки слід значити у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 26.09.2017 року, до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved