Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

25 березня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась до Вінницького районного суду із дійсним позовом. Свій позов мотивує тим, що 18 жовтня 2010 року в с. Мізяківські Хутори Вінницького районну померла її бабуся [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії1-АМ №180765 (а.с.6), після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, інвентаризаційною вартістю 30400 грн. Згідно заповіту від 25 грудня 2007 року [PERSON] зробила заповіт, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своїй онучці, тобто їй. Вище зазначений заповіт не змінено та не відмінено. Спадкоємцем за заповітом і спадщину після смерті бабусі вона прийняла шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Спадкоємців за законом які мали б право на обовязкову частку у спадщині, не має. Станом на 15 квітня 1991 року, двір в якому розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, відноситься до категорії колгоспних, що підтверджується по господарськими книгами на дане господарство. Членами колгоспного двору на цю дату були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право власності на майно колгоспного двору, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Частка кожного члена колгоспного двору склала 1/3, що підтверджується записами у по господарських книгах. У 1995 році [PERSON] одружився і з цього часу в спірному будинковолодінні не проживав та не брав участь у веденні спільного господарства двору, вибув з господарства у 1995 році, свою частку витребував у встановлений трьохрічний строк, а тому втратив на неї своє право. 28 березня 2005 року помер її дідусь [PERSON], і після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області. З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса після його смерті ніхто не звертався. Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON], так як постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини. Спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] діти спадкодавця, спадщину не прийняли і на неї не претендують. Спадкоємець першої черги за законом [PERSON] син спадкодавця, хоча і зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, однак спадщину не прийняв, так як з 1995 року по даний час проживає за адресою: [INFO], разом з сімєю і у встановлений законом шестимісячний строк не подав нотаріусу заяву про спадщину. Вказує , що таким чином, після смерті [PERSON], яка померла 18 жовтня 2010 року, відкрилась спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області і позивач, як спадкоємець за заповітом, має право на вказане спадкове майно. Зазначає , що хоча вона згідно закону і прийняла спадщину, але отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не в змозі, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У звязку з чим просить суд визнати за нею право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, попередньо надавши суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позов підтримують, змін та доповнень не мають, просять його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] сільської радиВінницького району [PERSON]І.в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову. Відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON] і [PERSON] в судове засідання також не зявилися, попередньо надавши суду заяви, в яких просять справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності незявившихся осіб. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 жовтня 2010 року в с. Мізяківські Хутори Вінницького районну померла її бабуся [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ №180765 (а.с.6). З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ №318425, вбачається , що [PERSON] помер 01.04.2005 р. (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області. За життя [PERSON] 25 грудня 2007 року склала заповіт, яким заповіла своїй онучці [PERSON] право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області (а.с.8). Інших осіб, які б мали право на спадщину немає, що підтверджується копією спадкової справи №242/2011, заведеної державною нотаріальною конторою після смерті 18 жовтня 2010 року [PERSON]І, вбачається, що позивач подав у визначений законом шестимісячний строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцеві за заповітом. З технічної характеристики , вбачається, що будинок № 61 за вищевказаною адресою був побудований в 1943 році, в 1960 році літня кухня , сарай та погріб. ( а.с.16) .З довідки [PERSON] - [PERSON] сільської ради від 04.02.15 р , вбачається, що даних про заборону на житловий будинок № 61 в сільський раді не має ( а.с. 17). З довідки цієї же сільської ради від 02.04.02.15 р., видно , що згідно до земельно- кадастрової книги за домогоподарством № 61 за вказаною адресою померлої [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,56 га , яка передавалася безкоштовно на праві приватної власності згідно до рішення № 3 [PERSON] - [PERSON] сільської ради від 25.03.15 р. ( а.с.18). З копій погосподарських книг , вбачається, що станом на 1983 рік головою колгоспного двору була [PERSON], а станом на час звернення із позовом до суду єдиним членом колгоспного двору зазначений відповідач [PERSON] ( а.с.19-28). З довідки від 23.02.15 р. [PERSON] - [PERSON] сільської ради вбачається , що [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті в будинку № 61 по вул. Гагаріна в с. Мізяківсько - [PERSON] сільської ради ( а.с.10), а з акту від 16 березня 2015 року, вбачається, що відповідач [PERSON] з жовтня 1993 року по даний час мешкає за адресою: с. Мізяківські Хутори , вул. Карла Маркса, буд.6а, але з листопада 2010 року був зареєстрований у [INFO] села.( а.с.29). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. На підставі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1943 році. Питання набуття права власності у після воєнний час регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі [PERSON] від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та [PERSON] від 26 серпня1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. У звязку з чим, [PERSON] набула статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Таким чином, суд встановив , що будівництво спірного житлового будинку, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, тобто до 26 серпня 1948 року, на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований , а тому є обєктом права власності, а також суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем як спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved