Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

26.03.2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, яка була зареєстрована канцелярією Малиновського районного суду м. Одеси 31.03.2020 року (вхідний №13787), у якій позивач просив усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті мати є позивач - [PERSON] та син матері від першого шлюбу відповідач - [PERSON] . 28.11.2019 року була заведена спадкова справа приватним нотаріусом Єлькіна М.О. Позивач стверджує, що з моменту свого народження, він проживав зі своїми батьками, але після смерті у 2012 році, батька позивача - [PERSON] , самопочуття [PERSON] стало погіршуватися. На протязі останніх семи років до її смерті позивач та його матір проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що увесь цей час він доглядав за матір`ю, купував їй продукти харчування, ліки, сплачував за лікування та необхідні обстеження. Така ситуація склалась, оскільки вона не могла забезпечувати своє життя тому, що в 2017 році мати перенесла інфаркт, внаслідок цього потребувала сторонньої допомоги. Згідно позовної заяви, починаючи з 04.08.2017 року по 11.07.2019 рік матір позивача неодноразово проходила курс лікування амбулаторно, також були необхідні консультації та обстеження в КУ Міський клінічної лікарні №11. Також з 12 по 17 жовтня 2017 року [PERSON] , знаходилась на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на підставі перенесеного операційного втручання з діагнозом інфікована рана нижньої третини лівої гомілки. Після операції мати була не в змозі самостійно пересуватися без сторонньої допомоги. У 2018 році у [PERSON] , діагностували тяжке захворювання, сахарний діабет другого типу, через яке регулярно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, була інсулінозалежною. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї мати в період часу коли вона перебувала у важкому стані та яка потребувала матеріального забезпечення в зв`язку із тяжким захворюванням та її ускладненням, яке супроводжувалось регулярним перебуванням на амбулаторному лікуванні. Крім того, позивач стверджує, що [PERSON] не приймав участі в догляді за хворою, морально не підтримував, не цікавився станом її здоров`я, не відвідував її та не вчиняв жодних інших дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги, байдуже відносився до стану здоров`я своєї мати, усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом. Крім цього, згідно позовної заяви, відповідач - [PERSON] навіть не надав жодної матеріальної підтримки під час проведення організації поховання [PERSON] своєї мати. Згідно позовної заяви, забезпечення життєвих потреб, регулярного обстеження, належного лікування та догляд хворій постійно здійснював позивач - [PERSON] , відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця, не приймав участі в матеріальному утриманні своєї матері в період часу коли вона перебувала у важкому стані, не надавав їй допомоги по догляду в період повної непрацездатності та потреби від інших осіб у виконанні життєво - важливих функцій, ухилявся від цього, рідко відвідував та взагалі не цікавився її здоров`ям. Позивач стверджує, що відповідач працює моряком за кордоном та мав можливість матеріально утримувати та надавати допомогу по догляду непрацездатної мати. Враховуючи все вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування залишено без руху і надано 10-денний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали, у відповідності до ч. 2 ст. 185 ЦПК України. Дану ухвалу суду від 01.04.2020 року представник позивача отримала електронну пошту 03.04.2020 року, про, що свідчить повідомлення про успішне направлення. 07.04.2020 року представник позивача - адвокат Богун Ганна Вікторівна подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 01.04.2021 року (вхідний № ЕП - 4685). 08.04.2020 року судом надіслано запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та 10.04.2020 року до Центру надання адміністративних послуг ОМР для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 14.04.2020 року від Центру надання адміністративних послуг ОМР надійшла відповідь, у якій зазначено, що відповідач - [PERSON] з 14.08.2002 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (вхідний № ЕП-5186). 16.04.2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 14.07.2020 року представник відповідача - адвокат Гречко Ігор Олегович подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (вхідний №2862), а також, заяву про виклик свідків та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у [PERSON] документи, а саме: оригінал книжки хворої [PERSON] ; оригінали фіскальних чеків медичних препаратів та засобів, які були надані позивачем в копіях до позовної заяви; витребувано у приватного нотаріуса Єлькіної М.О. копію спадкової справи №65136185, дата заведення 28.11.2019 року, спадкодавець [PERSON] ; витребувано відомості про розмір грошових коштів, які знаходяться на карткових банківських рахунках відкриті на ім`я [PERSON] , а також витяги про рух грошових коштів з 2012 року по серпень 2019 рік з наступних банків, а саме: з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний», з ПАТ «Державний ощадний банк України», з АТ КБ «ПриватБанк», з АТ «Перший Український Міжнародний Банк». 01.09.2020 року до суду надійшла відповідь від АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 36196). 10.09.2020 року від представника позивача - [PERSON] надійшла до суду заява про виклик свідків (вхідний №37871). 22.09.2020 року до суду надійшла відповідь від приватного нотаріуса Єлькіної М.О. на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 39851). 15.10.2020 від представника позивача - [PERSON] надійшло клопотання у якому, вона просила залишити без розгляду відзив на позовну заяву. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - [PERSON] про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву. 28.10.2020 року від представника позивача - [PERSON] надійшла до суду заява про виклик свідків (вхідний №ЕП-17866). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено слухання справи по суті. 04.12.2020 року до суду надійшла відповідь від ПАТ АТ «Південний» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 5227). 28.12.2020 року до суду надійшла відповідь від ПАТ АТ «Південний» на ухвалу суду про витребування доказів від 14.07.2020 року (вхідний № 56709). У судовому засіданні по суті, яке відбулось 10.02.2021 року судом були допитані наступні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні по суті, яке відбулось 13.04.2021 року судом були допитані наступні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні по суті, яке відбулось 25.05.2021 року судом були допитані наступні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні по суті, яке відбулось 23.06.2021 року судом були допитані наступні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також, у засіданні по суті, яке відбулось 23.06.2021 року судом протокольною ухвалою оголошено про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів, у судовому засіданні оголошено перерву до 13 години 00 хвилин 08.07.2021 року. 07.07.2021 року позивач подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його особистої участі, позовні вимоги просив задовольнити (вхідний №30936). 08.07.2021 року представник відповідача - [PERSON] подав до суду письму промову у судових дебатах, у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи, призначений на 08.07.2021 року провести за відсутності сторони відповідача (вхідний №31167). 08.07.2021 року сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7437, серія [NUMBER] . Відповідач - [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.08.1967 року, актовий запис 1688, серія [NUMBER] . Судом встановлено, 19.02.1977 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19.02.1977 року, актовий запис 360, серія [NUMBER] . Позивач - [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.11.1977 року, актовий запис 2450, серія [NUMBER] . 28.11.2019 року була заведена спадкова справа №25/2019, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіною М.О. Судом встановлено, що до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Єлькіної М.О. з заявами про прийняття спадщини звернулися її діти: [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Відповідно до ст. 1223 ЦПК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Згідно матеріалів справи, позивач заявляє позовну вимогу про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Кожна з зазначених частин статті 1224 ЦК України є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом проте має свої особливості. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Усунення від права на спадкування спадкоємців за законом та за заповітом можливе виключно на підставі рішення суду. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Відповідно до статті 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 вересня 2018 р. у справі № 494/1682/15-ц. Суд звертає увагу сторін, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Таким чином, підставою для виникнення у відповідача обов`язку утримувати матір, є отримання нею доходів у розмірі меншому, ніж визначений мінімальний розмір прожиткового мінімуму за відповідний рік. Аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 5 грудня 2018 р. у справі № 570/3274/15-ц. Судом встановлено, що за своє життя [PERSON] не зверталась до [PERSON] із позовними вимогами про стягнення аліментів на своє утримання та додаткових витрат. На підтвердження додається роздруківка з офіційного сайту «Судова влада України» про стан розгляду справ. Стосовно тверджень позивача, що відповідач не приймав участі в матеріальному утриманні матері в період часу коли вона перебувала у важкому стані, та яка потребувала матеріального забезпечення у зв`язку із тяжким захворюванням та його ускладненням, не приймав участі в догляді за хворою, морально не підтримував, не цікавився станом здоров`я, не відвідував її, байдуже віднісся до стану здоров`я матері, усвідомлюючи необхідність надання допомоги та підтримки, зволікав своїми обов`язками, передбаченими законом, а отже, відповідач не надав їй допомоги в період повної непрацездатності, суд роз`яснює наступне. Судом встановлено, що відповідач за професією є моряком, що підтверджується послужною книжкою моряка № [NUMBER] від 11.10.2007 року, та внаслідок чого часто буває закордоном, що підтверджується відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] від 25.10.2015 року. Відповідач мав добрі стосунки з [PERSON] , що підтверджується світлинами та відеозаписом доданими до матеріалів справи. До того ж, та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, коли відповідач перебував за кордоном у зв`язку з роботою, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. На підтвердження того, що [PERSON] потребувала матеріальної допомоги позивач надає копії фіскальних чеків на придбання ліків. Слід зазначити, що за датами таких чеків вбачається що медичні ліки та засоби придбавались за час госпіталізації [PERSON] перед смертю за період 5 днів. Ці чеки не підтверджують зазначені позивачем обставини того, що позивач у період з 2012 року по день смерті матері утримував її, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Також, щодо наданих позивачем доказів в цілому, суд зазначає, що надані квитанції на придбання ліків є поганої якості, з достовірністю неможливо встановити що саме купувалось. Фіскальний чек № 4566 та № 4564, належать не позивачу, а [PERSON] , яка визначена в даних чеках як покупець. Отже, позивач не надав належних та допустимих доказів у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, які підтверджують, що [PERSON] знав про матеріальне становище матері та умисно ухилявся від виконання обов`язку утримувати непрацездатну матір. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України для усунення від права на спадкування має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. За одночасної наявності усіх вищезазначених обставин, особу можливо усунути від права на спадкування за законом. Стосовно тверджень позивача, що він на протязі останніх семи років доглядав за матір`ю, купував їй продукти харчування, ліки, сплачував за лікування та необхідні обстеження, оскільки [PERSON] не могла забезпечувати своє життя тому, що в 2017 році мати перенесла інфаркт, внаслідок цього потребувала сторонній допомоги, суд ставиться критично з огляду на наступне. Судом встановлено, що зазначене не відповідає дійсності та не збігається із доказами, які позивач додає до позовної заяви. Позивач не надає доказів, які підтверджують, що [PERSON] перенесла інфаркт у 2017 році. Надана медична документація свідчить про те, що [PERSON] перенесла інфаркт мозку у 2019 року від якого померла. Також, доказів щодо наведених обставин утримання позивачем матір протягом останніх 7 років до її смерті у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України до суду не надано взагалі. Стосовно тверджень позивача, що [PERSON] з 12 по 17 жовтня 2017 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в військово-медичному клінічному центрі Південного регіону на підставі перенесеного операційного втручання з діагнозом «інфікована рана нижньої третини лівої гомілки», та після операції мати була не в змозі самостійно пересуватися без сторонній допомоги, суд ставиться критично з огляду на наступне. Судом встановлено, що зазначене позивачем не відповідає дійсності та спростовується доказами, які позивач надає до позову. Так, у виписці з Військово-медичного клінічного центру Південного регіону вбачається, що хвора [PERSON] , термін лікування: з 12.10.2017 року по 17.10.2017 рік, діагноз: інфікована рана нижньої третини лівої гомілки, скарги: на біль в ділянці рани лівої гомілки, які посилюються при пересуванні. Згідно виписки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, зі слів [PERSON] записано наступне: рана в ділянці лівої гомілки турбує вже декілька місяців, лікувалася амбулаторно без покращення, за останні місяці рана збільшилась у розмірах, при пересуванні почала кульгати на ліву ногу. Згідно анамнезу [PERSON] , [INFO] стан хворої погіршився, больовий синдром наріс, звернулась до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, оглянута черговим хірургом, госпіталізована до третього хірургічного відділення для оперативного лікування, на фоні проведеного лікування стан хворої покращився, після операційна рана загоюється вторинним натягом без ознак запалення. Згідно виписки, [PERSON] в задовільному стані виписалась для подальшого лікування в поліклініці, лікувальні та трудові рекомендації: зниження фізичного навантаження строком на 1 місяць, спостереження хірурга поліклініки, обмеження руху опори на нижню ліву кінцівку. Судом встановлено, з наданої позивачем копії книжки хворої вбачається, що під час проведення 18.09.2018 р. огляду лікарем зафіксовано, що [PERSON] пересувається досить швидко. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] після перенесення нею у 2017 році операції на ліву ногу могла самостійно пересуватись. Зазначені докази спростовують твердження позивача про те, що матір не була в змозі самостійно пересуватись без надання сторонньої допомоги. Стосовно тверджень позивача, що у 2018 році у [PERSON] , діагностували тяжке захворювання, сахарний діабет другого типу, через яке регулярно перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, була інсулінозалежною, суд роз`яснює, що термін «тяжка хвороба» є оціночним, законодавець не містить легального визначення поняття «тяжка хвороба», також, як вбачається з доказів наданих до позовної заяви позивач не доводить у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України регулярність захворювання [PERSON] . Зазначення позивачем про період з 04.08.2017 року по 11.07.2019 року щодо необхідності частих обстежень не мають мети їх зазначення, тобто не зазначено взагалі для чого вони наводиться, адже на обов`язок допомагати непрацездатній матері (утримання або додаткові витрати) вони не впливають, а до знаходження її в безпорадному стані не ведуть. Зі змісту висновків, які були зроблені лікарями у медичній документації, вбачається, що [PERSON] не знаходилась у безпорадному стані та самостійно забезпечувала умови для життя. Позивач фактично посилається на залишення спадкодавця у безпорадному стані, проте доказів у відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України, не наводить. На підтвердження своєї позиції у судовому засіданні [PERSON] , у якості свідка, зазначив, що проживав разом з батьками з 1980 року у квартирі [ADDRESS] , а відповідач проживав за іншою адресою з бабусею. [PERSON] зазначив, що матір хворіла виразкою шлунку та не ходила, почала ходити після операції у 2017 року. Відповідач для матері ніяк не допомагав, хоча матір зверталась до нього за допомогою. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суду, що відповідач, матері не допомагав, бачили відповідача за адресою проживання матері рідко, [PERSON] повідомила, що частіше до [PERSON] навідувалась дружина відповідача - [PERSON] . Також, [PERSON] у своїх показах зазначила, що [PERSON] не виходила з дому з березня 2019 року. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] перенесла декілька операцій, [PERSON] постійно допомагав ліками та продуктами матері, навідувався до неї постійно, [PERSON] возив свою матір на відпочинок до м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, а відповідача свідок бачила останній раз 20 років тому. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні засвідчили, що [PERSON] просила у відповідача кошти на лікування, а відповідач до [PERSON] не навідувався, коштів їй не надавав, проте суд критично ставиться до таких показів, оскільки свідки не знали імені особи відносно якої дають покази. До того, ж [PERSON] зазначив, що всі відомості, які він повідомив у суді в якості свідка, йому були відомі зі слів його дружини. Свідок [PERSON] повідомила, наступне. [PERSON] знайома з сім`єю [PERSON] з 1982 року, одружилась з відповідачем у 1992 році. Відповідач ходить у рейси з 1989 року, та після кожного рейсу давав для матері гроші, купував подарунки, проте у зв`язку з характером роботи міг навідувався не часто. [PERSON] стверджувала, що постійно допомагала [PERSON] . Також, [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] певний час проживала зі своїм братом - [PERSON] у США , проте згодом повернулась в Україну. У травні 2019 року брат померлої привіз їй кошти у розмірі 5 тисяч доларів США. [PERSON] повідомила, що позивач ймовірно саме з цих коштів оплачував поховання матері. Свідок [PERSON] повідомила суду наступне. [PERSON] вона знала давно, [PERSON] допомагав матері грошима, [PERSON] у відповідача коштів ніколи не просила, та навіть допомагала з отриманих коштів від відповідача для [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що відповідач допомагав своїй матері, [PERSON] сторонньої допомоги не потребувала, позивач постійно з матір`ю не проживав. Свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] сторонньої допомоги не потребувала, їй допомагав фінансово брат [PERSON] із США. Свідок [PERSON] є внуком брата [PERSON] - [PERSON] , який проживає у США. [PERSON] повідомив суду, що він особисто передавав для [PERSON] фінансову допомогу від її брата [PERSON] , який проживає в США у 2016 році 9900,00 доларів США з продажу квартири, яка належала брату [PERSON] та знаходилась в Одесі, та у 2018 році передав 4000 доларів США, які [PERSON] отримав на свій картковий рахунок від діда [PERSON] . Свідок [PERSON] , підтвердив слова [PERSON] , та зазначив, що [PERSON] проживала у достатку, [PERSON] допомагав матері, коли повертався з рейсу, а позивач лише влаштовував сварки з [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що відповідач допомагав матері, до дня смерті [PERSON] ходила. Позивач постійно з матір`ю не проживав. Свідку було відомо, що [PERSON] перебувала у м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області на дачі, де у неї з позивачем виник скандал, після якого у неї піднявся тиск і її забрали у лікарню. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] була забезпеченою людиною, сама допомагала дітям і внукам. [PERSON] зазначила, що [PERSON] перебувала у м. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області на дачі, де у неї з позивачем виник конфлікт, внаслідок якого її самопочуття погіршилось та її відвезли в лікарню, де через декілька днів вона померла. Свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] звернулась до неї щодо поховання [PERSON] , сплачував кошти за поховання [PERSON] , а [PERSON] приймала участь в організації поховання. Отже, з показань свідків, суду не вдалось встановити факт того, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, потребувала матеріальної та моральної допомоги, та не отримувала ніякої допомоги від сім`ї відповідача, оскільки покази свідків суперечливі та не послідовні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується наступним. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: dismissed