Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

26 вересня 2013 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до якої, серед іншого, входить нежитлове приміщення - гараж, що знаходиться на території домоволодіння №38 по вул. Пушкіна у м. Золотоноша Черкаської області. Ще в 2001 році [PERSON] почав будівництво вказаного гаража на підставі дозволу органу місцевого самоврядування, однак за життя [PERSON] так і не встиг завершити процедуру реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення та помер. Позивач в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого батька разом із своєю матірю, [PERSON], з якою вони розділили вказане майно, що стверджується відповідним договором про розподіл спадщини. За вказаним договором позивачці залишається у спадок гараж за адресою №38 по вул. Пушкіна, м. Золотоноша Черкаської області. Однак позивач після смерті свого батька немає можливості належним чином оформити своє право власності на спадкове майно у звязку із не завершенням процедури реєстрації права власності на гараж її покійним батьком, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач в судове засідання не зявилася, однак звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності та на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із відповідною заявою, згідно з якою просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями ст.. 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР № 223784 від 26.09.2013 року) [PERSON] помер 26 вересня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис №310. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач по справі є дочкою померлого [PERSON], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження серії V-УР №0956420 від 24.12.1964 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії І-СР №019870 від 16.01.1997 року та свідоцтвом про одруження, серії І-СР №038763 від 19.11.1999 року, за якими позивачка змінила своє прізвище на [PERSON] в результаті укладення шлюбу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.05.2000 року, серії АВК №513901, вбачається, що [PERSON] успадкував після смерті своєї матері 2/3 частини спадкового майна , яке складається із будинку з надвірними будівлями , зо знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 38, м. Золотоноша Черкаської області. 1/3 частини вказаного майна належить відповідачу по справі [PERSON], що також стверджується вказаним свідоцтвом. Як вбачається із будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по вул. Пушкіна 38, м. Золотоноша Черкаської області, а також виписки із рішення №51 виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 08.02.2001 року, померлий [PERSON], за згодою іншого володільця та органу місцевого самоврядування, побудував вказане нежиле приміщення, а саме: гараж, дотримуючись порядку та норм в сфері містобудівної діяльності встановлених чинним законодавством. Так згідно інформації щодо відповідності забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації, державних будівельних норм і правил від 09.12.2016 року №271, наданої Управлінням архітектури, регулювання забудови та земельних відносин по м. Золотоноша, відповідно до технічного паспорту виготовленого ТОВ «Еліт Партнер-Плюс» та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №8 від 20.02.2001 року виданого інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на земельній ділянці по вул. Пушкіна №38 побудовано гараж з оглядовою ямою літ. «Б-1». Будівництво проводилось у 2001 році. Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин Золотоніського МВК погоджує місце розташування гаража з оглядовою ямою по вул. Пушкіна, 38 в м. Золотоноша. Таким чином судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що [PERSON] збудував відповідне нежиле приміщення на території домоволодіння, яке належало йому на праві власності та за погодженням із співвласником та відповідними органами державної влади та місцевого самоврядування. Суд враховує, що згідно норм ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості. Така позиція викладена у постанові Верховного [PERSON] України від 02 грудня 2015 року у справі №6-1328цс15. У даному випадку, із матеріалів вказаної справи вбачається, що будівництво було здійснено на земельній ділянці, на якій знаходилося домоволодіння, в складі якого був житловий будинок, тобто, самочинне будівництво було здійснено спадкодавцем на власній земельній ділянці, яка була у його користуванні за згодою іншого співвласника домоволодіння та за дозволом органу місцевого самоврядування відповідно до затвердженого проекту будівництва без істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості, як того й вимагає чинне законодавство. Таким чином матеріали справи підтверджують законність і правомірність здійснення вказаного будівництва спадкодавцем, а отже і належність йому відповідного права на таке майно. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що [PERSON] за життя належав на праві власності відповідний гараж з оглядовою ямою, та надвірними спорудами, що розташований за адресою вул. Пушкіна, 38, м. Золотоноша Черкаської області. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із повідомлення Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 07.08.2017 року №491/01-16 після померлого [PERSON] заведена спадкова справа №32/2014, спадкоємцями після померлого є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], які уклали між собою договір про поділ спадкового майна. Відповідно до вказаного договору про поділ спадкового майна від 25.11.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1616, позивач по справі отримує, в порядку спадкування, гараж, що знаходиться по вул. Пушкіна, 38 в м. Золотоноша Черкаської області. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.11.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що знаходиться в місті Золотоноша Черкаської області, вул. Пушкіна 38, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином судом вбачається, що позивач належним чином у встановлений законодавством строк прийняла спадщину, однак оформити її немає можливості у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви [PERSON] від 28.07.2017 року за вх. № 9259 відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому позов підлягає до повного задоволення На підставі зазначеного та

Outcome: approved