Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

25.04.2016 року [PERSON] звернулася до Апеляційного суду м. Києва з вищезазначеним позовом. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було змінено територіальну підсудність справ, підсудних розташованим на території АРК Крим та м. Севастополя судам забезпечивши їх розгляд місцевими судами м. Києва, що визначаються Апеляційним судом м. Києва. Ухвалою судді Апеляційного суду м. Києва Кирилюк Г.М. від 19.04.2016 року підсудність цивільної справи за позовом [PERSON] була визначена за Голосіївським районним судом м. Києва. У позові [PERSON] просить визнати за нею право власності на садовий будинок з господарськими будівлями загальною площею 24,2 кв.м. і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що на лежали [PERSON], який помер [INFO], в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Останнім залишено заповіт від 30.08.2013 року посвідчений державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Горбатюк В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2-582, згідно якого все належне йому майно на день смерті заповів своїй дружині - [PERSON] В установленому законом порядку позивач [PERSON] звернулася до Другої Луцької державної нотаріальної контори Головного Управління юстиції у Волинській області із заявою та усіма необхідними документами про прийняття спадщини. 07 листопада 2013 року державним нотаріусом Кірічек О.Ю. видано витяг № 35669009 про реєстрацію в Спадковому реєстрі справи № 265/2013. На даний час позивач [PERSON] прийнято частину спадщини та отримано свідоцтво про право на спадщину, на ? частину квартири [ADDRESS]. На іншу частину спадщини, а саме: садовий будинок з господарськими будівлями і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], державним нотаріусом Кірічек О.Ю. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2015 року, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, а саме Витягу з Державного земельного кадастру та відомостей з бюро технічної інвентаризації. Отримати вищевказані документи, що знаходяться у Відділі Держкомзему у Бахчисарайському районі АР Крим немає можливості, оскільки АР Крим являється тимчасово окупованою територією, а разі їх отримання вони не будуть визнаними як легітимні правовстановлюючі документи на території України, у зв'язку з чим реалізувати своє спадкове право позбавлена можливості. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся судом шляхом розміщення судової повістки на офіційному сайті суду в зв'язку з реєстрацією відповідача в АР Крим, яка визнана тимчасово окупованою територією і відсутністю поштового зв'язку з даним регіоном. Враховуючи викладене, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області від [INFO] (а.с. 10). 31 серпня 2013 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Горбатюком В.І., відповідно до якого все належне йому майно, з чого б воно не складалось, де б воно не було, все що буде належати йому на день смерті, останній заповів позивачу [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З матеріалів спадкової справи № 265/2013, наданої Другою Луцькою державною нотаріальною конторою на запит суду, вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO]. 21 листопада 2014 року державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори Кіріченко О.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на ? частку квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.10.1995 року Відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради, згідно розпорядженням від 19.10.1995 року № 166-р. На отримання спадщини, яка складається з садового будинку з господарськими будівлями і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] державним нотаріусом Кірічек О.Ю. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2015 року, у зв'язку з відсутністю всіх необхідних документів, а саме Витягу з Державного земельного кадастру та відомостей з бюро технічної інвентаризації (а.с. 25). Частина не успадкованого майно, що залишилися після смерті [PERSON], а саме садовий будинок з господарськими будівлями загальною площею 24.2 кв.м. і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] належить померлому [PERSON] на підстав Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (садовий будинок) та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] (земельна ділянка). Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частиною 4 ст. 11Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно до постанови КМУ № 226 «Питання державної реєстрації речових прав на нерухоме майно , яке розташоване на тимчасово окупованій території» від 02.07.2014 року, яка прийнята з метою реалізації частини четвертої статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ведення реєстраційних та облікових справ, вчинення інших реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яке розташоване в межах території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, здійснюють органи державної реєстрації прав Херсонської та Запорізької областей, відповідно до законодавства України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 та ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 гідно з правилами статті 1220 ЦК та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід зважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Зазначене право виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1233, ч. 1 ст. 1235 та ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким особа призначає своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб (незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин), а також інших учасників цивільних відносин, щодо усієї спадщини або її частини. Заповіт [PERSON] складений відповідно до ст. 1233,1234 Цивільного кодексу України укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Заповіт [PERSON] складний ним власноручно, підписаний спадкодавцем 30 серпня 2013 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Луцькою державної нотаріальної контори Волинської області. Згідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ст. 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи наведені вище обставини, а також приймаючи до уваги те, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на садовий будинок з господарськими будівлями загальною площею 24,2 кв.м. і земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON], підлягає задоволенню.

Outcome: approved