Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] ([INFO]) звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, про зняття арешту з нерухомого майна, а саме: з 30/100 часток в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві власності, та стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що у червні 2015 року йому стало випадково відомо, що на його частку в будинку накладено арешт в рамках виконавчого провадження. З цього приводу він звернувся до ДВС та до реєстраційної служби. Отримавши відповіді з ВДВС Сумського МУЮ та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він з'ясував, що на належні йому 30/100 часток житлового будинку накладено арешт та оголошено заборону на відчуження в рамках виконавчого проводження, боржником в якому його повний тезка - [PERSON], але відрізняється дата народження та адреса реєстрації. Оскільки позивач ніяких боргових зобов'язань не має, відсутні будь-які виконавчі провадження відносно нього, вважає, що арешт на його майно накладено помилково, просить задовольнити його позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача - державний виконавець Колосова А.О. пояснила суду, що дійсно на виконанні у відділ виконавчої служби знаходилося виконавче провадження №35184753 про стягнення зі [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], заборгованості на користь групи стягувачів. В рамках того виконавчого провадження і було накладено арешт на майно. Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дане виконавче провадження завершено та згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби - знищено. Щодо вирішення даного спору по суті, державний виконавець покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] ([INFO] р.н.) про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 09 липня 2003 року позивач - [PERSON] ([INFO]) прийняв в дар 30/100 частин житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.14) та зареєстрував за собою право власності на 30/100 частин вказаного нерухомого майна 10 липня 2003 року (а.с.15). Як вбачається з наданої позивачем копії паспорта серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою знаходження свого майна: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до копії картки фізичної особи - платника податків [PERSON] має ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.5 зворот). Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Згідно ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Судом встановлено, що 21 травня 2015 року Реєстраційною службою Сумського МУЮ видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що на об'єкт нерухомого майна: житловий будинок, частка власності 30/100, за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 12228331, виданий 09 грудня 2010 року Зарічним ВДВС СМУЮ. В даному документі зазначено відомості про особу, майно/права якої обтяжуються (власник): [PERSON]; [INFO]; причина відсутності реєстраційного номера облікової картки платника податків: особа не має коду у зв'язку з релігійними переконаннями; адреса: [ADDRESS] (а.с.20-22). Як вбачається з наданої суду копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копій паспорту, довідки про присвоєння позивачу ІПН та інших письмових доказів, державним виконавцем невірно ідентифіковано боржника. Внаслідок цього, при направленні реєстратору постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження для виконання, було накладено арешт на майно іншої особи з такими ж прізвищем, ім'ям, по батькові - [PERSON], але іншої дати народження: [INFO], який не є стороною виконавчого провадження. Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонам у виконавчому провадженні є стягувач та боржник, то виконання зобов'язання не може бути покладено на особу, яка не є боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. В даний час виконавче провадження завершене, а тому зняти арешт своєю постановою, або за постановою начальника ДВС, державний виконавець не може. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається. Суд вважає, що постановою державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження порушено право позивача [PERSON], [INFO], яке підлягає захисту, тому позов про зняття арешту та обтяження з майна, яке належить позивачу - слід задовольнити. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, на користь позивача [PERSON] з відповідача Зарічного ВДВС Сумського МУЮ підлягають стягненню понесений позивачем судовий збір у розмірі 487,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved