Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

24 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 22 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №304. Посилаючись на те, що сімейні відносини із відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство. У судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність. Зі змісту заяв убачається, що позивач позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Крім того, відповідач після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 березня 2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №304 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 13 жовтня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 13). Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.. Позивач і відповідач впевнені, що сім?я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За положеннями ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнає, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони впевнені, що збереження сім?ї є неможливим, суд приходить до висновку, що їх шлюб підлягає розірванню. Вимоги про відновлення позивачу свого дошлюбного прізвища «[PERSON]» - також підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved