Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

24 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла її баба - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 28.10.2002 року виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району. [PERSON] була зареєстрована і проживала по день смерті ( [INFO] ) по [ADDRESS] та разом з померлою проживав і був зареєстрований її син [PERSON] . Наведені обставини відображені у довідці №293 Лопатинської селищної ради Львівської області Хмільнівського старостинського округу від 15.10.2019 року. На випадок смерті [PERSON] заповідального розпорядження не складала відтак відкрилася спадщина за законом і спадкоємцем першої черги був її син та батько позивача - [PERSON] , який в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, чинним на момент виникнення правовідносин, фактично вступив у володіння спадковим майном, здійснюючи опіку над таким. У склад спадкового майна після смерті баби [PERSON] , права на яке перейняв [PERSON] , увійшло, окрім іншого, право власності на земельні ділянки загальною площею 1,5849 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району та на які виданий 12 квітня 2000 року Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025428. У подальшому, не оформивши належним чином спадкових прав на майно [PERSON] , [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 30 січня 2019 року, виданим Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області. На момент смерті батька, що визначається даними, викладеними у довідці Лопатинської селищної ради Хмільнівського старостинського округу №290 від 15.10.2019 року, [PERSON] проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] та разом із ним без реєстрації проживала його дочка - [PERSON] (Позивач у справі). Необхідність проживання із батьком була викликана тим, що [PERSON] був особою похилого віку та потребував сторонньої допомоги, а тому вона здійснювала догляд за ним у місці його проживання, оскільки необхідно також було опікуватися і нерухомим майном. На випадок смерті батько заповідального розпорядження не склав, від так єдиним спадкоємцем майна померлого за законом, стала позивач, а у склад спадкового майна увійшло право власності на належні [PERSON] земельні ділянки загальною площею 2,0286 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району, на які виданий Державний акти на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ №025429 та на земельні ділянки, як було зазначено вище фактично успадкував батько після смерті баби. Вважаючи себе єдиним і повноправним спадкоємцем майна померлих, права на майно яких, на її думку, вона набула шляхом проживання із батьком (ст.1268 ЦК України), позивач тривалий час у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини не зверталася, так як і не зверталася із заявою про відмову у прийнятті спадщини. У подальшому, після звернення у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений строк для прийняття спадщини (повідомлення №747/02-14 до заяви додається). Таким чином, [PERSON] пропустила визначений законодавцем строк для прийняття спадщини і вагомих причин, за наявності яких можна було б клопотати про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, не має. Більше того, як вказано вище, вона проживала із батьком до дня його смерті без реєстрації. За таких обставин, більш дієвих заходів для забезпечення реалізації майнових прав, окрім як звернення до суду, вона не має. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] постійно проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 1,5849 га, що складається з двох земельних ділянок площами 0,5386 га з кадастровим номером 4623987600:06:000:0102 та 1,0463 га з кадастровим номером 4623987600:02:000:0102, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025428, виданого 12 квітня 2000 року; визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0286 га, що складається з двох земельних ділянок площами 0,5386 га з кадастровим номером 4623987600:06:000:0103 та 1,4901 га з кадастровим номером 4623987600:02:000:0103, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025429, виданого 12 квітня 2000 року (а.с.1-4). Позивач в підготовче судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилася. Скерували в адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю та просять їх задовольнити (а.с.57-62). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Окрім цього, за змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району Львівської області померла баба позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 28.10.2002 року виконавчим комітетом Хмільнівської сільської ради Радехівського району (а.с.19). Із довідки Лопатинської селищної ради Львівської області Хмільнівського старостинського округу №293 від 15.10.2019 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована і проживала по день смерті ( [INFO] ) по [ADDRESS] та разом з померлою проживав і був зареєстрований її син [PERSON] (а.с.28). На випадок смерті [PERSON] заповідального розпорядження не складала відтак відкрилася спадщина за законом і спадкоємцем першої черги був її син та батько позивача - [PERSON] , який в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, чинним на момент виникнення правовідносин, фактично вступив у володіння спадковим майном, здійснюючи опіку над таким. У склад спадкового майна після смерті [PERSON] , увійшло, окрім іншого, право власності на земельні ділянки загальною площею 1,5849 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району та на які виданий 12 квітня 2000 року Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025428 (а.с.21-21 зворот, 22-23). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 30 січня 2019 року Хмільнівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.20). На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] та разом із ним без реєстрації проживала його дочка - [PERSON] , що визначається даними, викладеними у довідці Лопатинської селищної ради Хмільнівського старостинського округу №290 від 15.10.2019 року (а.с.29). У склад спадкового майна увійшло право власності на належні [PERSON] земельні ділянки загальною площею 2,0286 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району, на які виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №025429 (а.с.24-24 зворот, 25-26), а також земельні ділянки, як було зазначено вище фактично успадкував батько після смерті баби. Позивач звернулася у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки вона пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, що вбачається із повідомлення Радехівської державної нотаріальної контори від 06 листопада 2019 року №747/02-14. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Окрім цього, факт, що [PERSON] постійно проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня його смерті, тобто до [INFO] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.75). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved