Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

24 березня 2020 року (за інформацією про відправлення) позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який має незадовільний стан здоров?я, постійно хворіє вірусними захворюваннями та не відвідує дитячі навчальні заклади. Відтак вона не має можливості працювати та здійснює догляд за дитиною. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працює монтажником вентиляцій та кондиціонерів в місті Києві, має неофіційний дохід не менше, ніж 15000,00-2000,00 грн, про що він сам її повідомляв (зазначена обставина підтверджується витягом з Інтернет-ресурсу). Проте належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не цікавиться його здоров`ям. Інших утриманців він не має, стягнення за виконавчими листами з нього не проводяться, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позов представник відповідача зазначає, що відповідач позов визнає частково у розмірі 1000,00 грн. Посилається на те, що позивач не надала суду доказів щодо скрутного становища дитини. До 14.01.20020 позивач з дитиною проживала разом із відповідачем у м. Києві та перебували на повному утриманні відповідача. Син був забезпечений всім необхідним, продуктами харчування, одягом, іграшками тощо та відвідував дошкільний заклад освіти. Змінивши місце проживання, позивач не повідомила відповідачу адресу місця проживання, не зверталась до нього за матеріальною допомогою та ліками для дитини. Відповідач не має високих доходів, про які безпідставно заявляє позивач. Він має медичну освіту та кваліфікацію фельдшера. Після зняття карантину має намір працевлаштуватися за фахом з оплатою праці приблизно 6000,00 грн. Отже натепер та у майбутньому відповідач неспроможний буде сплачувати аліменти у розмірі, більшому за 1000,00 грн. Відповідач не має у власності рухомого та нерухомого майна. На його утриманні перебувають непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами, що підтверджується довідкою сільської ради та пенсійними посвідченнями. [PERSON] хворий та потребує постійного лікування, на що необхідні додаткові витрати відповідача, що впливає на визначення розміру аліментів на дитину, менше за 3000,00 грн. Рідна сестра відповідача, є особою з інвалідністю, отримує невисоку пенсію, проживає окремо від батьків та не працює. Відповідач постійно проживає у м. Києві, де винаймає житло, за що щомісячно сплачує по 2500,00 грн. Відповідних доказів не може надати з незалежних від нього причин. На теперішній час відповідач хворіє та потребує лікування, що підтверджується медичною довідкою. З 01.01.2020 прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1779,00 грн. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів становить 889,50 грн. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути, у чотири рази перевищує гарантований розмір. Відповідач не працює та не має щомісячного доходу у вигляді заробітної плати. До введення карантину він не мав високооплачуваної постійної роботи, на яку б міг повернутися. Не має й грошових заощаджень. Стягнення з нього не проводяться. У судове засідання позивач повторно не з`явилася, про дату, час і місце його проведення була належним чином повідомлена, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач позов визнав частково у розмірі 1000,00 грн. В судовому засіданні позивач, він же як свідок, допитаний за його згодою, та його представник надали пояснення, які повністю відтворюють зміст відзиву на позов. Крім того, відповідач як свідок підтвердив, що до січня 2020 року син мав задовільний стан здоров`я, на диспансерному обліку не перебував, відвідував дитячий садок та як і всі діти іноді хворів на респіраторні захворювання. На теперішній час йому невідоме місце проживання позивача з дитиною, тому він сплатив грошові кошти на утримання дитини один раз у розмірі 1000,00 грн на картковий рахунок позивача, номер якого дізнався від її батьків. Інших дітей він не має. Також не має постійного місця роботи, працює по вільному найму різноробочим на будівництві. Його середньомісячний дохід складає приблизно 8000,00 грн, з яких, щомісячно 2500,00 грн він сплачує за найм житла в м. Києві, 500,00-1000,00 грн - надає грошову допомогу батькам, приблизно 1000,00 грн витрачає на власні потреби, оскільки на свої потреби він економить грошові кошти. При цьому батьки допомагають йому продуктами харчування. Інших працездатних дітей, крім нього, його батьки не мають. За час спільного проживання із позивачем на утримання дитини вони витрачали 2000,00-2500,00 грн щомісячно. Враховуючи рівні обов`язки батьків щодо утримання дитини, вважає, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з нього, має складати 1000,00 грн. Посилання позивача на те, що він працює монтажником вентиляцій та кондиціонерів в місті Києві, маючи неофіційний приблизно 15000,00-20000,00 грн, є необґрунтованим, оскільки він не має відповідної освіти. Просять не приймати як належний доказ витяг з Інтернет-ресурсу, які жодним чином не містить інформацію щодо працевлаштування відповідача на посаді монтажника та отримання відповідного доходу. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] наймає разом з ним квартиру, за що кожен з них сплачує плату у розмірі по 2500,00 грн. Проте власник житла не бажає офіційно укладати договір найму. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із матір`ю, яка не працює (а.с.6, 7, 16-17 - копії свідоцтв про шлюб та народження, витягу із трудової книжки). Відповідач є особою працездатного віку, має незадовільний стан здоров`я, нерухомого майна на території Середівської сільської ради не має (а.с.38, 47 - довідки). Закінчив Прилуцьке медичне училище та здобув кваліфікацію фельдшер (а.с.49 - копія диплому). З його показань як свідка встановлено, що інших дітей та постійного місця роботи він не має, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Працює по вільному найму. Його середньомісячний дохід складає приблизно 8000,00 грн, з яких, щомісячно 2500,00 грн він сплачує за найм житла в м. Києві, що підтвердив свідок [PERSON] , 500,00-1000,00 грн - надає грошову допомогу батькам-пенсіонерам, приблизно 1000,00 грн витрачає на власні потреби. При цьому батьки допомагають відповідачу продуктами харчування. Інших працездатних дітей, крім нього, у його батьків немає. Зазначені обставини підтвердив сам відповідач, допитаний як свідок. Батько відповідача [PERSON] має незадовільний стан здоров`я. Рідна сестра відповідача є особою з інвалідністю 3 групи та отримує відповідну пенсію (а.с.39-46, 48, 50-51 - відомості та інформації). Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями свідків. Позивач зазначила у позові, що дитина має незадовільний стан здоров`я, проте не надала відповідних доказів. Натомість відповідач підтвердив у судовому засіданні, що син має задовільний стан здоров`я. Відтак вбачається, що позивач не довела, що дитина має незадовільний стан здоров`я та позивач змушена витрачати кошти ще й на його лікування. Відповідач повідомив суду про відсутність у нього постійного місця роботи, регулярних доходів та рухомого майна, проте належних доказів на підтвердження цих обставин не надав. Суд не приймає як належний та допустимий доказ витяг з Інтернет-ресурсу, наданий позивачем на підтвердження працевлаштування відповідача та його доходу, оскільки він не містить інформації щодо працевлаштування відповідача на посаді монтажника та відповідної оплати праці (а.с.15). Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що батько, який згідно з чинним законодавством зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, належним чином не виконує цього обов`язку. Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач здійснює догляд за дитиною. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи, зокрема стан здоров`я дитини та відповідача, матеріальний стан останнього, та вбачає за необхідне стягнути із відповідача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі, з подальшою індексацією відповідно до чинного законодавства України, у розмірі 2000,00 грн щомісячно, яка вбачається обґрунтованою, необхідною для потреб дитини та законною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема показаннями свідків. Відповідач надав показання як свідок та підтвердив, що його середньомісячний дохід складає приблизно 8000,00 грн, витрати - приблизно 4500,00 грн. Оцінюючи у сукупності доходи та витрати відповідача, вбачається, що встановлені судами обставини дають можливість відповідачу належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме, сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття. При цьому суд враховує, що розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 1000,00 грн вбачається недостатнім для утримання сина сторін, який проживає разом із матір`ю. Суд враховує, що прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років установлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році: з 1 січня 2020 року - 177,00 грн, з 1 липня - 1859,00 грн, з 1 грудня - 1921,00 грн. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Підлягає до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, оскільки визначений позивачем розмір аліментів 3000,00 грн нею не доведений. На підставі викладеного,

Outcome: partial