Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

24 липня 2018 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до відповідача про визнання наказу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові\~зазначила,\~що\~з 03.05.2017 року я працювала на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноаженого органу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Відповідно до наказу Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції № 199/ОС-18 від 26.06.2018 р. вона звільнена з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про України - у зв'язку із скороченням штату. 11. 06.2018 року їй була видана трудова книжка. Запис до трудової книжки про звільнення внесений 27.06.2018 р. Також вказала у заяві, що вона є членом Дніпропетровської обласної об'єднаної організації всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби. Її звільнення з роботи не погоджувалось з профспілковою організацією. Відповідач взагалі (всупереч вимогам ст.42 Кодексу законів про працю України) не порівнював кваліфікацію та продуктивність праці працівників при її звільненні, що є грубим порушенням її трудових прав. Оскільки , працюючи на посаді фахівця (з питань соціальної роботи із суб'єктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м.Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації на момент звільнення та до цього не мала діючих дисциплінарних стягнень, мала високу продуктивність роботи, з боку керівництва були відсутні зауваження щодо її роботи, не допускала прогули, тривалі перебування на лікарняному. Крім того, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] За зазначених підстав вона мала переважне право на залишення на роботі. Відповідач її ознайомив в червні 2018 р. зі списком декількох вакантних посад органах, які вірогідно територіально знаходяться в м.Дніпро, проте не було роз'яснено, для чого вона ознайомлюється зі списком. Крім цього, їй відомо про існування вакантних посад, на які вона могла претендувати з врахуванням її досвіду та кваліфікації, в т.ч. в м. Кривому Розі за місцем проживання. Вона має двох малолітніх дітей і тому не може працювати за межами м.Кривого Рогу, має займатися вихованням та доглядом за дітьми. Таким чином їй були запропоновані не всі вакантні посади, які існували в Південно-східному регіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Їй не було роз'яснено , для чого вона знайомиться зі списком, не була надана повна інформація щодо наявних вакантних посад Крім цього , це відбувалось вже в червні перед звільненням , тож вона і не встигла б займатись своїм працевлаштуванням. У звязку із зазначеним, просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відповідно до довідки № 4/268 від 09.07.2018 р. її заробітна плата складала - травень 2018 р. - 6387,5 грн., за 27 днів червня 2018 р. - 12142,72 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає - 475,13 грн. А саме розрахунок зроблений наступним чином - 6387,5+12142,72= 18530,22 грн. (заробітна плата за останні 2 місяці роботи) \\ кількість робочих днів за цей )період , а саме в травні 2018 р. відпрацьовано 20 робочих днів, в червні 19 робочих днів. 18530,22 \\ 39 (кількість робочих днів за останні 2 місяця роботи) = 75,13 грн. Виходячи з розміру середньоденної обітної плати 475,13 грн., на момент звернення із позовом розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає - 475,13 х18 = 8552,34 грн., яку вона просить стягнути на свою користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]М позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підставі викладені в позові та поясненні на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні та відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечував, пояснив, що Позивачку заздалегідь\~було попереджено\~про майбутнє\~звільнення.\~Їй не\~пропонувались інші\~посади так,\~як з\~31\~січня по\~11\~червня 2018\~року була\~вакантна лише\~одна посада\~інженера програміста,\~яка не\~відповідала її\~освіті,\~досвіду роботи\~та іншим\~кваліфікаційним вимогам.\~Вакантні посади\~ державних\~службовців \~позивачці не\~пропонувались,\~бо відповідно\~до норм\~Закону України\~«Про державну\~службу» призначення\~на такі\~посади \~здійснюється за\~результатами конкурсу\~і \~процедура \~переведення \~передбачена тільки\~в рамках\~несення державної\~служби.\~Вакантні посади,\~які заміщуються,\~особами рядового\~і начальницького\~складу,\~також позивачці\~не пропонувались\~так,\~як для\~переведення на\~таку посаду\~необхідно мати\~спеціальне звання\~та мати\~відповідні медичні\~висновки,\~яких позивачка\~не має.\~ \~Таким чином,\~її \~не можливо\~було перевести\~на іншу\~посаду у\~звязку із\~відсутністю протягом\~всього часу\~з 24.01.2018\~по 27.06.2018\~посад в\~міжрегіональному управлінні\~ які б відповідали освіті, досвіду роботи та статусу [PERSON] Позивачку 27.06.2018 в день звільнення було ознайомлено з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.06.2018 №199/ОС-18 на підставі якого її було звільнено, у звязку із скороченням , про що в листі доведення стоїть підпис позивачки та позначка - в устной форме. Також просимо звернути увагу, що Дніпропетровська обласна\~обєднана організація\~Всеукраїнської профспілки\~персоналу органів\~та установ\~пенітенціарної служби не є\~первинною профспілковою\~організацією Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~з питань\~виконання кримінальних\~покарань та\~пробації Міністерства\~юстиції. Крім\~того,\~враховуючи ,\~що \~не було\~потреби порівнювати\~кваліфікацію та\~продуктивність працівників\~так,\~як жодна\~особа із\~персоналу уповноваженого\~органу з\~пробації Міжрегіонального\~управління на\~своїй посаді\~залишена не\~була (окрім\~тимчасового залишення\~працівників,\~які перебувають\~у відпустках\~по догляду\~за дитиною\~та фактично\~не виконують\~свої посадові\~інструкції).\~Переведення персоналу\~здійснювалось виключно\~в порядку\~п.5\~ст.36\~КЗпП України,\~а не\~в порядку\~ст.\~32\~КЗпП України,\~що в\~свою чергу\~потребувало ініціативи\~саме з\~боку працівника\~до іншої\~установи,\~підприємства,\~організації до\~якої він\~мав намір\~перевестись. Вважав, що відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства при звільненні позивача, а тому її вимоги задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст.ст.2, 5-1 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу та незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. В ході судового розгляду встановлено, що\~ 28 квітня 2017 року позивач була призначена на посаду фахівця (з питань соціальної роботи із субєктами пробації) Центрального міськрайонного відділу м. Кривий Ріг уповноваженого органу з питань пробації , відповідно до наказу в.о. начальника управління Міністерства юстиції України Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації міністерства юстиції . Відповідно до наказу відповідача № 199/ОС-18 від 26 червня 2018 року, відповідач звільнена із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в звязку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності та штату працівників, з 27 червня 2018 року. Звільнення позивача відбулося через те, що 10 січня 2018 року Міністерством юстиції України було прийнято наказ № 50/к, відповідно до якого було затверджено структури державної установи «Центр пробації», яка не є правонаступником відповідача, та визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України № 5183/к від 11 листопада 2016 року «Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції», яким було передбачено посаду позивача у Південно-Східному міжрегіонального управління з питань пробації. Про майбутнє вивільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України позивача було повідомлено особисто під підпис ще 24 січня 2018 року, що підтверджується відповідним попередженням, здійсненим відповідно до наказу відповідача № 50/к від 10 січня 2018 року. Позивачці не пропонувались інші посади так, як з 31 січня по 11 червня 2018 року була вакантна лише одна посада інженера програміста, яка не відповідала її освіті, досвіду роботи та іншим кваліфікаційним вимогам. Вакантні посади державних службовців позивачці не пропонувались, відповідно до норм Закону України «Про державну службу» призначення на такі посади здійснюється за результатами конкурсу і процедура переведення передбачена тільки в рамках несення державної служби. Вакантні посади, які заміщуються, особами рядового і начальницького складу, також позивачці не пропонувались так, як для переведення на таку посаду необхідно мати спеціальне звання та мати відповідні медичні висновки, яких позивачка не має. Позивачку 27.06.2018 (в день звільнення) було ознайомлено з наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 26.06.2018 №199/ОС-18 на підставі якого її було звільнено (у звязку із скороченням), про що в листі доведення стоїть підпис позивачки та позначка - в устной форме Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частина 2 зазначеної статті передбачає, що звільнення з підстав, зазначених в п.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 розяснено,\~що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у\~ відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно ч.ч.1,3 ст.49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 18 жовтня 2017 року у справі\~№ 6-1723цс17, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492\~КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492\~КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, про те, що їй була дана не повна інформація щодо наявних вакантних посад, судом до уваги не приймається, оскільки відповідно до Структури Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції затвердженої Міністром юстиції України 18.01.2018 уповноважені органи з питань пробації були виключені із структури Міжрегіонального управління, тобто дана обставина передбачала скорочення абсолютно всього персоналу уповноваженого органу з пробації Міжрегіонального управління, до того ж , в період з 24.01.2018 по 27.06.2018 в Міжрегіональному управлінні не було вакантних посад, які б відповідали освіті, досвіду роботи позивачки. З огляду на викладене, дослідивши докази у їх сукупності, враховуючи, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося через скасування Міністерством Юстиції України штатного розпису відповідача, який передбачав наявність посади позивача, в звязку із затвердженням структури нової юридичної особи \~державна установа «Центр пробації», своєчасне попередження позивача про майбутнє вивільнення,в період\~з 24.01.2018\~по 27.06.2018\~в Міжрегіональному\~управлінні відсутність\~ вакантних\~посад,\~які б\~відповідали освіті,\~досвіду роботи\~ позивачки , суд не вбачає порушень вимог трудового законодавства при звільненні позивача із займаної посади, а тому не вбачає підстав для задоволення її позову.

Outcome: approved