Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

25.07.2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася заявниця - [PERSON] в особі представника - адвоката Лаптинського І.Г. з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за певною адресою, заінтересовані особи: РА ЗМР по Комунарському району, [PERSON] 26.09.2018 року представник заінтересованої особи - РА ЗМР по Комунарському району надав відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що він у своїй діяльності керується Положенням про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському, Дніпровському, Заводському, Комунарському, Олександрівському, Хортицькому, Шевченківському району, яке затверджене Рішенням Запорізької міської ради від 30.08.2017 року за № 75. Для встановлення інформації щодо відумерлості спадщини, а саме нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] у заяві вказана заінтересована особа, а саме: РА ЗМР по Комунарському району, але відповідно до ст. 1277 ЦК України -це питання делеговано територіальній громаді, а отже РА ЗМР по Комунарському району є неналежною стороною по справі. Зазначив, що відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Крім того, вказує на те, що у матеріалах справи відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дії. Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. З урахуванням позиції, викладеної РА ЗМР по Комунарському району у відзиві на позовну заяву, представником заявниці [PERSON] - адвокатом Лаптинським І.Г. було уточнено заяву в порядку окремого провадження, та з урахуванням уточнень, просив в інтересах заявниць - [PERSON] та [PERSON], заінтересована особа - Територіальна громада в особі Запорізької міської ради: встановити факт присутності (постійного проживання) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в місці відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], [INFO], яким (місцем) є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні заявниці [PERSON], [PERSON] та їх представник - адвокат Лаптинський І.Г., кожен окремо, уточнену заяву підтримали у повному обсязі та просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи - Територіальна громада в особі Запорізької міської ради, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду 12.11.2018 року представник за довіреністю [PERSON] надала заяву, відповідно до якої просить розглянути заяву та ухвалити законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог діючого законодавства. Судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст правовідносин. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В. на підставі заяви [PERSON] заведена спадкова справа № 61825609 після смерті батька заявниці - [PERSON], [INFO], померлого у м. Запоріжжі [INFO], а також спадкова справа № 61825623 після смерті матері заявниці (колишньої дружини [PERSON]) - [PERSON], [INFO], померлої у м. Запоріжжі [INFO] що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.01.2018 року № 50470419, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.01.2018 року № 50470450, Свідоцтвом про смерть [PERSON], листом нотаріуса від 17.08.2018 року № 209/01-16. Станом на день смерті [PERSON] ([INFO]) він разом і дружиною ([PERSON]), а також двома своїми доньками, заявницями по справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], постійно проживав у належному йому будинку [ADDRESS], що підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до показань заявниць [PERSON] та [PERSON], наданих ними під час судового засідання, після смерті їх батька [PERSON], його дружина - матір заявниць, в своїх інтересах та в інтересах своїх малолітніх доньок (спадкоємці за законом) в порядку, передбаченому ст. 435 Цивільного кодексу УРСР 1922 року (набув чинності з 01.02.1923 року) не отримувала у місцевого народного суді свідоцтва, що підтверджує їх права на спадщину. Проте, дружина померлого та їх спільні діти вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки були присутніми (проживали) в місці відкриття спадщини та на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявили належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини (ст. 435 Цивільного кодексу УРСР 1922 року). 06.01.1989 року [PERSON] (дружина [PERSON] та мати заявниць) уклала шлюб з [PERSON], у зв'язку із чим вона змінила прізвище з «[PERSON] на [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] у м. Запоріжжі. Таким чином, станом на день смерті [PERSON] було три спадкоємця за законом, які прийняли спадщину у рівних частках. Отже, для отримання у нотаріуса Каценельсон О.В. свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON], заявниці змушені були звернутися до суду із вимогою встановити факт їх присутності (проживання) в місці відкриття спадщини: у будинку [ADDRESS] не тільки зі спадкодавцем, але й з матір'ю ([PERSON]). Відповідно до вимог пункту 3.22. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Однак, нотаріусом Каценельсон О.В. були зроблені чисельні запити до уповноважених органів щодо встановлення реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на які надійшли відповіді про відсутність цієї інформації. Заявникам необхідно встановити факт присутності в місці відкриття спадщини (факт присутності заявників та їх мати) з метою отримання у нотаріуса Свідоцтва на право спадкування будинку [ADDRESS] у зв'язку із спадкуванням майна, зокрема, після смерті їхнього батька на підставі вимог пункту 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року (набув чинності з 01.02.1923 року), де визначено, що якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Також встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем за адресою будинку, у якому проживають заявниці, необхідно для визначення нотаріусом місця відкриття спадщини, яким є останнє місце проживання спадкодавця. До суду заявниці змушені звернутися також у зв'язку із тим, що вони не мають іншої можливості, зокрема, документально довести нотаріусу ці факти. Суд вважає, що в ході судового розгляду справи доводи заявниць знайшли своє підтвердження виходячи із сукупності і взаємозв'язку наступних доказів. Факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у будинку [ADDRESS] в ході судового розгляду справи було підтверджено показами свідків, якими є: - заявники [PERSON], [PERSON]; - сусіді [PERSON] та [PERSON] Крім того, цей факт підтверджується письмовими доказами, з яких це вбачається опосередковано, а саме: 1. Свідоцтво про одруження [PERSON] та [PERSON] від 28.11.1948 року. З цього свідоцтва з урахуванням інших наданих заявницями документів вбачається, що місцем одруження подружжя є м. Запоріжжя, а також вбачається, що станом на день смерті [PERSON] ([INFO]) він та [PERSON] були однією сім'єю та могли спільно проживати разом зі своїми доньками у [ADDRESS]. 2. Договір про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою 26.07.1949 року. З цього договору вбачається, що [PERSON] було надано право на будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] 3. Акт техніка Сталінського Райкоммунгоспу від 03.03.1950 року. З цього акту вбачається, що станом на 03.03.1950 року будинок, який побудовано [PERSON] на підставі Договору «Коммунгоспу» від 26.07.1949 року за адресою: [ADDRESS] фактично побудовано та він готовий до заселення. 4. Акт від 13.07.1954 року техніка Міжміського бюро технічної інвентаризації щодо обстеження належного [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS]. Цим актом, зокрема, зафіксовано, що будинок має задовільний технічний стан. Тобто, вбачається, що станом на 13.07.1954 року [PERSON] проживав у цьому будинку. 5. Свідоцтво про смерть спадкодавця [PERSON] від [INFO]. З цього свідоцтва вбачається, що станом на 13.05.1955 року [PERSON] проживав у м. Запоріжжі. 6. Домова книга на будинок [ADDRESS], яка заведена у 1958 році. У цій книзі є запис (датований 1956 роком) про реєстрацію [PERSON] за адресою цього будинку. За відсутності у заявниць домової книги на цей будинок станом на 1955 рік, вбачається, що [PERSON] могла постійно проживати зі спадкодавцем та своїми доньками (заявницями) за адресою цього будинку. 7. Паспорти громадян України [PERSON] та [PERSON] З даних документів вбачається, що станом на день подання цієї заяви вказані громадяни зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Тобто, з урахуванням інших, наведених вище документів, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] могли постійно проживати зі спадкодавцем та матір'ю [PERSON] станом на день смерті спадкодавця. Факт, що [PERSON] та [PERSON] є доньками спадкодавця [PERSON] підтверджується наступним. Так, [PERSON] народилася [INFO] місце народження: ст. Білореченська, Краснодарського краю. Її батьком є [PERSON], а матір'ю є [PERSON]. Прізвище заявниці при народженні - [PERSON]. В подальшому 14.09.1974 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку із чим остання змінила прізвище з «[PERSON] на [PERSON]. 28.01.1981 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Внаслідок розірвання шлюбу заявниця залишила собі прізвище [PERSON]. 20.08.1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку із чим заявниця змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Отже, [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа. Наведені вище обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження заявниці від 19.01.1955 року серії АЮ № 687960; листом Відділу РАЦС Великоолександрівського РУЮ Херсонської області від 21.01.2010 року № 42/08-76; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.08.2018 року № 00020702107; Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.05.1981 року серії І-КГ № 311749; Свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.08.1982 року серії [NUMBER]. [PERSON] народилася [INFO] місце народження: м. Запоріжжя. Її батьком є [PERSON], а матір'ю є [PERSON], Прізвище заявниці при народженні - [PERSON]. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку із чим остання змінила прізвище з «[PERSON] на [PERSON] Наведені вище обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження [PERSON]; Свідоцтвом про укладення шлюбу; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31.07.2018 року № 00020677147. Факт, що належному [PERSON] житловому будинку за адресою: [ADDRESS] в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] підтверджується листом приватного нотаріуса Запорізького міськогонотаріального округу Каценельсон О.В., яким заведена спадкова справа, у своєму листі від17.08.2018 року № 209/01-16. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші (ніж ті, що наведені у ч. 2 ст. 315 ЦПК України) факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31,03.1993 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ,який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Всі ці умови, про які зазначив Пленум Верховного Суду України, заявницями дотримані. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (пункт 9) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» чітко зазначив: «Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом з і спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК». Крім того, заявниці позбавлені можливості реалізовувати свої права на спадкування у позовному провадженні, оскільки у вказаному вище листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що: «...у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. Більш того, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Каценельсон О.В., яким заведена спадкова справа, у своєму листі від 17.08.2018 року № 209/01-16 відмовив в подальшому оформленні спадщини з мотивів відсутності даних щодо постійного проживання заявників (їх присутності в місці відкриття спадщини) на час відкриття спадщини. Нотаріусом запропоновано звернутись до суду для встановлення цих фактів. Таким чином, є всі правові підстави для звернення заявниць до суду з цією заявою в порядку окремого провадження. Також суд зазначає, що ВССУ у своєму листі від 17.08.2018 року № 209/01-16 (пункт 1) зазначив: «...При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР...... Таким чином, вимога заявниць про встановлення факту їх присутності в місці відкриття спадщини повністю узгоджується з вимогами пункту 429 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, який діяв на час відкриття спадщини. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], [PERSON] в особі представника заявниць - адвоката Лаптинського І.Г., заінтересована особа: Територіальна громада в особі Запорізької міської ради про встановлення факту присутності (постійного проживання) в місці відкриття спадщини після смерті спадкодавця підлягає задоволенню. З цих підстав,

Outcome: approved