Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

26 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Липовецького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину на будинок від 18 жовтня 2011 року він являюся власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] була приписана до даного будинку за його згодою коли вони з нею перебували в шлюбі. З відповідачкою шлюб розірвано. Відповідачка не проживає в даному будинку з листопада місяця 2013 року, що підтверджується довідкою Турбівської селищної ради від 18 червня 2014 року за № 1259 та актом обстеження матеріально-побутових умов життя які додаються до матеріалів справи. На даний час виникла необхідність у оформленні субсидії та в подальшому в реалізації інших своїх прав стосовно свого майна, однак прописка відповідача перешкоджає мені в цьому. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Він вважає, що відповідачка своєю пропискою порушує його право власності, яке полягає в перешкоді користуванням жилим приміщенням в його будинку, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Оскільки, як слід із довідки Турбівської селищної ради та акту обстеження умов життя відповідачка втратила своє право на користування його житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що вони прожили разом сімнадцять років, у них є син 1999 року народження, якому шістнадцять років. Їх шлюб розірвано 10 червня 2014 року, відповідачка проживає біля своїх батьків, та подала його на аліменти. Просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування його житлом, так як вона не проживає більше року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що вона з дитиною не має іншого житла, проживає біля своїх батьків без реєстрації, так як позивач [PERSON] не допускає їх до будинку. Спадщину на будинок позивач прийняв в жовтні 2011 року, вона працювала і всі її кошти йшли на ремонт цього будинку, який значно виріс в ціні. Просить суд в задоволені позову відмовити. Допитана у судовому засіданні представник третьої особи, начальник служби у справах дітей Липовецької райдержадміністрації Іванюк В.М. проти позову [PERSON] заперечує, оскільки позивач не допускає ні дружину ні дитину до будинку, а в разі задоволення судом його позову неповнолітня дитина залишається без житла. Заслухавши пояснення сторін, та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 18 жовтня 2011 року позивач прийняв спадщину і став власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS]. В цьому будинку крім нього прописана 02 серпня 1996 року його колишня дружина та син. З відповідачкою шлюб розірвано 10 червня 2014 року, вона з дитиною проживає в будинку своїх батьків без реєстрації. Позивач не допускає її до будинку, свого житла відповідачка не має. Статтею 156 ч.4 ЖК України визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права користування займаним житловим приміщенням, а в разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням, застосовуються правила ст. 162 Житлового кодексу - плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку, що належить громадянинові. Зазначене вказує, що відповідачка [PERSON] фактично має набути статусу наймача житлового приміщення. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним та власником житла чи законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає в будинку по вул. Лисенка 36, в смт. Турбів, з поважної причини, її до будинку не допускає позивач, що доведено її зверненням до керівництва Липовецького РВУ МВС від 25 червня 2014 року (а.с.50) Відповідно до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » від 12.04.1985 року, з наступними змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разу їх поважності, в тому числі і в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім»ї, тощо, суд може продовжити пропущений строк. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаною позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Будь яких доказів, що відповідачка своєю пропискою порушує право власності позивача, а також те, що йому відмовлено в зв'язку з цим в оформлені субсидії, позивач суду не надав. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON], як член сім'ї [PERSON], має право користуватися спірним житловим приміщенням. Також суд не може погодитись з залишенням без житла неповнолітню дитину їх сина [PERSON] [INFO]. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка була відсутня у спірному житловому приміщенні понад один рік з поважних причин, а саме через конфліктні стосунки з позивачем та перешкодами з його сторони в користування жилим приміщенням, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного ст.ст. 58, 61, 63, 64, 71, 72 ЖК України, ст. 47 К Конституції України,

Outcome: dismissed