Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~26.12.2019 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , який також діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку (а.с. 1-3). \~ \~ \~ \~17.02.2020 року на виконання ухвали суду про залишення позову без руху АТ «Альфа-Банк» подало заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 72-74), третьою особою без самостійних вимог вказало службу у справах дітей Вінницької міської ради. Позов мотивований тим, що рішенням № 5/2019 АТ від 15.10.2019 року було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк». Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку», АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на квартиру, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження в п.п. 4.5.3 договору іпотеки від 28.03.2008 року, яким передбачена передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі невиконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.12.2019 року № 192966704 було зареєстроване право власності за АТ «Альфа-Банк»,. В належній банку квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. Неповнолітні діти 2005 та 2007 років народження були зареєстровані в квартирі після укладення договору іпотеки. Банк звертався до відповідачів із вимогою звільнити квартиру, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, надіслав відповідачам вимогу про добровільне виселення. Проте, колишні власники продовжують користуватись квартирою та відмовляються добровільно виселятись з неї. На думку позивача, такі дії відповідачів створюють перешкоди власникові в користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном. Позивач вважає, що оскільки відповідачі не є власниками житла, проживають в квартирі без будь-яких правових підстав, то своїми діями вони порушують права банку і підлягають виселенню. Зазначаючи правовою підставою даного позову ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, АТ «Альфа-Банк» просило визнати [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судові витрати. Судом вчинені наступні процесуальні дії. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.01.2020 року цивільну справу № 128/3423/19 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007р.н., в інтересах яких діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування квартирою, зняття з реєстраційного обліку, передано на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області за підсудністю (а.с. 58). Ухвалою Вінницького міського суду від 05.02.2020 року позовну заяву АТ«Альфа-Банк» було залишено без руху, представнику позивача надано строк для усунення недоліків (а.с. 66). Ухвалою Вінницького міського суду від 24.02.2020 року було прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі №128/3423/19 за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., в інтересах яких діє [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання такими, що втратили право користування квартирою, зняття з реєстраційного обліку, яка розглядається за правилами загального позовного провадження (а.с. 87). Ухвалою суду від 15.07.2020 року у даній справі було витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Гандурської Н.І. доказ: прошиту та пронумеровану копію нотаріальної справи, заведену при посвідченні 20.12.2017 року договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстр. № 889 (а.с. 150). Ухвалою суду від 14.08.2020 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників справи (а.с. 172). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Михніцький Г.Ю. уточнені позовні вимоги підтримав відповідно до обставин, викладених в позовній заяві. Просив вимоги банку задоволити та визнати [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Суду пояснив, що відповідачі не виконували зобов`язання щодо повернення боргу по кредитному договору, тому банк на підставі іпотечного застереження, ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» звернув стягнення на квартиру в позасудовому порядку. Право власності зареєстроване за АТ «Альфа-Банк». Право банку на квартиру відповідачі не оскаржували. Банк має намір розпорядитись житлом, надіслав повідомлення відповідачам про добровільне виселення, проте відповідачі колишні власники квартири і члени їх сім`ї без правових підстав продовжують проживати в квартирі. Порушені права банку підлягають захисту на підставі ст.ст. 319, 321 ЦК України, а відповідачі визнанню такими, що втратили право користування житлом із зняттям з реєстрації. При ухваленні рішення просив врахувати, що неповнолітні діти були зареєстровані в квартирі після того, як був укладений договір іпотеки, крім того, житлові права відповідачів не будуть порушені, оскільки [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , який діє також в інтересах [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н., та [PERSON] повторно не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась повістками, надісланими рекомендованими листами з повідомленнями за місцем реєстрації проживання. Конверти повертались до суду за закінченням терміну зберігання, 28.04.2020 року повістки були вручені відповідачам [PERSON] , [PERSON] (а.с. 126, 127). Відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у їх відсутності відповідачі не надавали. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223,\~280 ЦПК України\~суд провів заочний розгляд справи. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради (Вінницька міська рада як орган опіки і піклування залучена до участі в справі згідно позовних вимог АТ «Альфа Банк», а.с. 72-74) в судове засідання не з`явився, заяв не надходило. Представник служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Борсук М. подав заяву про розгляд справи у його відсутність, з приводу ухвалення рішення покладався на думку суду (а.с. 104). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 28.03.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. (а.с. 5-6), умовами якого передбачено, що іпотекодавці передали в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором невідновлювальної кредитної лінії № 051/8-7153 від 28.03.2008 року квартиру загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 26.07.1996 року згідно з рішенням від 26.07.1996 року № 592, зареєстрованим в ВООБТІ 30.09.1996 року, реєстр. книга № 275, реєстр. № 1517/26227, належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Даною іпотекою забезпечувався кредит в сумі 60\~000 доларів США, що надавався [PERSON] на поточні потреби, зі сплатою процентів - 13,5 % річних, сплатою можливої неустойки (пені, штрафу), терміном погашення до 10.03.2020 року. Передана в іпотеку квартира була набута іпотекодавцями у власність не за рахунок отриманих кредитних коштів. Сторони іпотечного договору, крім іншого, домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 6). 25.02.2019 року державним реєстратором Васюрою П.В. КП «Гарант+» було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру в [ADDRESS] , за АТ «Альфа-Банк» (ЄДРПОУ 23494714) (а.с. 8-9). Станом на день розгляду справи по суті право власності залишається зареєстрованим за АТ «Альфа-Банк». Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, іпотекодавці не оскаржували. Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» та відомостей з Департаменту адмінпослуг Вінницької міської ради в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1963 р.н., її син - [PERSON] , 1984 р.н. та з 02.10.2009 року: [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. (а.с. 7, 46, 48, 50, 53, 56). Відповідачам було надіслано вимогу про добровільне виселення від 31.07.2019 року № 2468 (а.с. 10, 11). \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що внаслідок переходу права власності на житло до банку відповідачі, як колишні власники, та члени їх сімей, втратили право користування житлом на підставі ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України і підлягають зняттю з реєстрації. Таке твердження суд вважає безпідставним виходячи з наступного. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі\~статтею 109\~ЖК Української\~РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування його майном (житлом) суперечить\~статті 47\~Конституції України, якою передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями\~статті 109 ЖК Української РСР. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Як проголошено у\~статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг»\~внесено зміни до\~статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні\~\~стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Позивач зазначив, що відповідачі фактично проживають в квартирі [ADDRESS] і зареєстровані за цією ж адресою, користуються житлом, за вказаною адресою вони отримують поштову кореспонденцію. Вимогу про виселення вони не виконали. Оскільки відповідачі, будучи поінформованими про перехід права власності на квартиру до позивача, добровільно відмовляються виселитись, щоб усунути перешкоди в користуванні майном власнику недостатньо визнати відповідачів такими, що втратили право на користування його майном, оскільки це не вирішує спір, а виселення відповідачів може відбуватись тільки в примусовому порядку з дотриманням встановленої житловим законодавством процедури. Діючий на час вирішення спору закон, зокрема\~стаття 109 ЖК Української РСР, яка застосовується у взаємозв`язку зі\~статтею 40 Закону України «Про іпотеку», прямо вказує, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, у випадку, якщо квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, яке повинно бути зазначено в рішенні суду. При ухваленні рішення суд враховує правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-1731цс16, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 405/3/17-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 201/7237/17, від 04.05.2020 року у справі № 562/382/18, 06.05.2020 року у справі № 640/15833/16-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року\~у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) підтверджено, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~статті 109\~ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, яким є\~стаття 109\~ЖК Української РСР\~та закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника. При розгляді даної справи Верховний Суд також зазначив, що відповідачі можуть бути позбавлені житла тільки на підставі\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~статті 109 ЖК Української РСР, вимог яких позивач не дотримався, а тому доводи про усунення буд-яких порушень права позивача,\~будь-яким шляхом прийнятним для нього, як власника, не ґрунтується на законі. Таким чином, з урахуванням специфіки порушеного права АТ «Альфа-Банк» й характеру правопорушення, усталеної судової практики, перешкоди в користуванні майном, зокрема житлом, можливо усунути шляхом виселення попередніх власників та членів їх сімей, але з дотриманням норм матеріального права, які урегульовують ці відносини, а саме ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ст. 109 ЖК Української РСР. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено підстав для позбавлення відповідачів права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , то відповідно до положень статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» підстави для зняття з реєстрації місця проживання відповідачів відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed