Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

25 червня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 15 січня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося: через відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на життя та характерів між ними часто виникають сварки, під час яких відповідач застосовує психологічний тиск та фізичне насилля. Вважає, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливі. Просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що з 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: синів [PERSON] та [PERSON]. Зазначила, що майже з часу укладення шлюбу між нею та відповідачем стали часто виникати сварки, під час яких останній інколи застосував фізичне насилля. Потягом десяти років подружнього життя вона терпіла таке ставлення чоловіка до неї. 15 червня 2015 року вона забрала дітей та стала проживати у своєї матері. Зазначила, що вона категорично не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем; вважає що їх сімя розпалася остаточно та відновленню не підлягає. Категорично заперечила проти надання часу на примирення, вважала його неможливим. Також пояснила, що з часу коли вони перестали проживати з відповідачем разом останній фактично не намагався примиритися з нею та вона цього не бажає. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вважав, що їх сімю можливо зберегти у звязку з чим просив надати строк на примирення. Визнав, що інколи між ним та позивачкою виникали сварки, проте вони не були постійними, та жодного разу він фізичного насилля стосовно дружини не застосовував. Також пояснив, що дійсно з 15 червня 2015 року дружина разом з дітьми переїхала жити до своєї матері у с. Святець. З того часу він намагався налагодити стосунки з дружиною (телефонував їй), проте остання відмовилася повертатися до дому та фактично примирення не відбулося (дружина не бажає відновлювати з ним стосунки). Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. Частиною 2 ст.112 СК України передбачено, що шлюб може бути розірвано у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2005 року між сторонами укладений шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про що був зроблений відповідний актовий запис №43. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З 15 червня 2015 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки: стали проживати окремо один від одного, перестали вести спільне господарство. Як пояснила позивач у справі, причиною розірвання шлюбних стосунків є відсутність взаєморозуміння з відповідачем, виникнення постійних сварок та конфліктів, не бажання відповідача ставитися до неї та її потреб з відповідною повагою та розумінням; фактично втратою почуттів до відповідача. За таких обставин остання категорично заявила про своє не бажання перебувати у шлюбі з відповідачем, зазначивши що на даний час її з відповідачем ніщо не обєднує. Також зазначила, що примирення між нею та відповідям не можливе, вона не бажає спілкуватися та бачитися з чоловіком. За таких обставин, враховуючи категоричну позицію позивачки щодо небажання перебувати у шлюбі, суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б моральним засадам суспільства, інтересам сторін та порушувало б права і свободи подружжя, гарантовані ч.1 ст.51 Конституції України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов про розірвання шлюбу. Стосовно вимог відповідача щодо надання часу на примирення суд вважає за можливе відхилити подане клопотання з таких підстав. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини сімейного життя між сторонами, категоричної позиції позивачки щодо небажання перебувати у шлюбі з відповідачем та заперечення її щодо можливості досягти примирення з чоловіком, враховуючи те, що з часу фактичного припинення шлюбних стосунків (червень 2015 рік) по день розгляду справи відповідачем не здійснено жодних дієвих заходів щодо примирення, та як пояснив останній позивач фактично відмовляється відновлювати з ними сімейні стосунки, а також зважаючи на принцип добровільності перебування у шлюбі, суд вважає, що за таких обставин вжиття заходів для примирення у вигляді надання строку на примирення буде суперечити моральним засадам суспільства, та порушуватиме права позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved