Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

25.04.2017 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частини будинку №24 по вул.. Вагонна в м. Запоріжжя від 24.07.2006 року частково недійсним, що стосується прав покупця, визнавши покупцем за цим договором її та визнання за нею права власності за 94/200 частини будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя. Посилається на те, що в 2006 році вона продала належну їй нерухомість, а саме: квартиру №106 в будинку №23-В в м. Запоріжжя та квартиру [ADDRESS] для придбання будинку. У звязку з тим, що вона перебувала у шлюбі та не бажала оформлювати всю частину будинку на своє імя, вона домовилась із донькою відповідачкою [PERSON], що частина будинку буде оформлена на її імя, але у випадку необхідності донька переоформить цю частину будинку на неї. З покупцями її нерухомості та з продавцями будинку №24 по вул. Вагонній вона укладала угоди про завдаток до укладання договору купівлі-продажу. 03.07.2006 року вона уклала з [PERSON] угоду про завдаток, за якою [PERSON] передала їй в розрахунок оплати вартості квартири [ADDRESS] 500 доларів США. 20.07.2006 року вона уклала з [PERSON] договір про наміри, згідно якого вона отримала від покупця 900 доларів США в рахунок оплати вартості квартири №106 в б. 23-В по вул. Чумаченко в м. Запоріжжя. 26.05.2006 року вона уклала з агентством нерухомості «Ексклюзив» договір на обслуговування покупця нерухомості за яким агентство взяло на себе зобовязання на пошук їй обєкту нерухомості з ціною 49000 доларів США. В цей же день вона уклала угоду про завдаток з продавцями частини будинку №26 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя: [PERSON] та [PERSON] за яким в рахунок вартості частини будинку №24 вона заплатила їм по 1000 доларів США. Договірна ціна будинку визначена в 49000 доларів [PERSON] належної їй нерухомості та придбання нерухомості відбулось в один день. Квартиру [ADDRESS] вона продала [PERSON] 24.07.2006 р. за 148975 грн. Квартиру №106 в будинку №23-В в м. Запоріжжя вона продала [PERSON] за 166650 грн. Договір купівлі-продажу був посвідчений 24.07.2006 року. 24 липня 2006 року вона купила 347/400 частин будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя, в цей же день [PERSON] отримала від неї 247450 грн., що відповідало 49000 доларів США, про що була складена розписка. І 159/400 частин будинку №24 по вул.. вагонній в м. Запоріжжя вона купила у [PERSON] за 21971 грн. 95 коп. Купівля 94/200 частин будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя був оформлений за домовленістю між нею та донькою [PERSON] на неї з умовою подальшого переоформлення на неї за першою вимогою. На цей час стало відомо, що її донька [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 700 доларів США. Рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] стягнуто основний борг та проценти за час прострочення боргу. Постановою про арешт майна боржника від 06.12.2016 року Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області під час примусового виконання ЗВП №53057516 накладений арешт на 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя, які згідно до договору купівлі-продажу від 24.07.2006 року оформлено на відповідачку. На підставі ст. 235, 217 ЦК України просить визнати договір купівлі-продажу 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя від 24.07.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори р.№4-1141 недійсним в частині, що стосується прав покупця, визнавши покупцем за ним [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 94/200 частин будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя. 06.06.2017 року позов був доповнений вимогою про звільнення з-під арешту 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя, який накладений постановою про опис та арешт майна боржника від 06.12.2016 року Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при примусовому виконанні ЗВП №53057516. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи неодноразово сповіщалась за адресою своєї реєстрації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що дійсно 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя купувала її мати [PERSON], оскільки в неї власних грошей не було. Вони домовились, що в будь-який час вона поверне матері цей будинок. З часу придбання будинку вона та її донька проживають в цьому будинку, в ньому зареєстровані. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, у відзиві зазначила, що минув строк позовної давності для предявлення цього позову. Вважає вимоги незаконними та необґрунтованими. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Комунарський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заперечень проти позову не подав Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] позов підтримав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: державний нотаріус шостої Запорізької нотаріальної контори [PERSON], в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. За клопотанням позивач була допитана свідок [PERSON], за клопотанням відповідача [PERSON] свідки [PERSON], [PERSON] Заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 24 липня 2006 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори р.№4-1141 (а.с. 19-21 т.1). Згідно із\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобовязання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] квартиру [ADDRESS] продала [PERSON] 24.07.2006 р. за 148975 грн. і також 24.07.2006 року квартиру №106 в будинку №23-В в м. Запоріжжя вона продала [PERSON] за 166650 грн. 24 липня 2006 року позивачка купила 159/400 частин будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя вона купила у [PERSON] за 21971 грн. 95 коп. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вона є родичкою відповідачки [PERSON] та співвласницею іншої частини житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя. Вона була запрошена до нотаріуса під час укладання договору купівлі-продажу частини цього будинку між [PERSON] та [PERSON] та бачила, що гроші за будинок передавала саме [PERSON] Судом були проаналізовані доводи позову щодо проведення оплати за 94/200 частин житлового будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя саме позивачкою [PERSON], а не відповідачкою [PERSON], проте це не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Судом також встановлено, що у п. 18 договору купівлі-продажу \~від 24 липня 2013 року продавець та покупець підтвердили, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом (а.с.20 т.1). Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст. 235 ЦК України). Позивач, заявляючи вимогу про визнання договору удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, позивач повинен довести, що за удаваним договором сторони свідомо, з певною метою, документально оформили правочин, але насправді між ними існують інші правовідносини. При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною. Згідно з ч. 1\~ст. 210 ЦК України\~правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 26.07.2006 року [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності на вказану вище частину будинку №24 по вул. Вагонній в м. Запоріжжя на своє ім'я (а.с.21 т.1). Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. Згідно\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~202, ч. 3 ст.\~203 ЦК України\~головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. За поясненнями позивачки та відповідача, спірна частина будинку знаходиться у користуванні відповідачки [PERSON], яка проживала в ньому разом з донькою з моменту придбання будинку, а позивачка [PERSON] разом з чоловіком проживає в іншій частині будинку. Крім того,\~після укладення\~договору купівлі-продажу\~частини житлового\~будинку від\~24\~липня 2006\~року,\~[PERSON] будучи достовірно обізнаною щодо умов договору в частині покупця, не оспорювала його, тобто визнавала право власності на будинок за [PERSON] протягом 11 років, а спір щодо визнання вказаного договору удаваним в частині покупця виник після накладення арешту на будинок в межах виконавчого провадження. Судом встановлено, що дійсне і вільне волевиявлення [PERSON], як власника коштів, за які в повному обсязі було придбано 94/200 частки спірного будинку було направлено на сплату ціни придбання їх саме на ім'я [PERSON], а не на себе, тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх безпідставність. Доводи відповідача [PERSON] про застосування позовної давності судом не досліджувались у звязку з відсутністю підстав матеріального права для задоволення позову.

Outcome: dismissed