Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

24 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, посилаючись на те, що 20 червня 2000 р. між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку №48 з господарськими будівлями, розташованого по вул.Пушкінській, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області. Будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03.03.2000 р., виданого на підставі рішення виконкому Маринівської сільської ради за №156 від 16.05.1997 р. На момент укладення договору між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а саме: укладений договір купівлі-продажу будинку, проведений розрахунок за ним. Договір був посвідчений Доманівським відділенням Вознесенської філії Південної товарної біржі за №0342 20 червня 2000 р. 22 червня 2000 р. Вознесенським МБТІ на договорі вчинений реєстраційний напис за реєстровим №152. Наразі позивач дізнався, що укладений між ним та [PERSON] договір є недійсним, так як не був посвідчений нотаріально. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг у письмовій заяві позов підтримала, просила задовольнити його та розглянути справу у її та позивача відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, у письмовій заяві просив справу розглянути без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без їх участі на підставі письмових матеріалів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, із матеріалів справи встановлено, що 20 червня 2000 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул.Пушкінській, 48, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської області. За умовами договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначений житловий будинок з господарськими будівлями. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №0342 від 20.06.2000 р., посвідченим Доманівським відділенням Вознесенської філії Південної товарної біржі. Право власності продавця [PERSON] на житловий будинок по вул.Пушкінська, 48, в с.Маринівка Доманівського району Миколаївської областіпідтверджене свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконкому Маринівської сільської ради від 16.05.1997 р. №156. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року) 22 грудня 2000 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Вознесенському міжміському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області. За змістом статтей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на червень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за?№1952-IV?Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу жилого будинку, сплатив за придбане майно 1000 грн., зареєструвався у спірному будинку, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований в ВМБТІ, посвідчення на сьогодні договору у нотаріальному порядку є неможливим, то суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку в судовому порядку.

Outcome: approved