Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

25.10.2018 року [PERSON] звернулася із позовом, яким просила про встановлення факту постійного проживання разом із своїм сином [PERSON], який помер 22.06.2017 року, по день його смерті в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що: -22.06.2017 року помер син позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складає 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; -Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки потрібно встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із своїм сином [PERSON], який помер 22.06.2017 року, по день його смерті в квартирі [ADDRESS]. Згідно наданого відзиву на позовну заяву відповідач заперечував щодо встановлення факту постійного проживання як спадкодавця із спадкоємцем , вказувала на те, що: - [PERSON] 19.10.2000 року отримав з 1998 року постійно проживав у Португалії -[PERSON], на момент смерті 22.06.2017 року був зареєстрований за адресою: [INFO]; -В той час як позивачка з 26.08.2010 р. по 02.06.2017 р. була зареєстрована та проживала за адресою : [INFO], так як доглядала за своєю матірю [PERSON]. Мати позивача померла 19.10.2012 року, проте остання залишилася проживати за вищевказаною адресою; -позивач у спірній кварті зареєструвалася лише 30.08.2017 року, тобто після смерті свого сина, який помер у [PERSON]; - позивач та [PERSON] спільним побутом повязані не були, спільного бюджету не мали та спільного господарства не вели; Позивачем надано відповідь на відзив: - в позовній заяві детально в хронологічному порядку розписано обставини реєстрації позивача; - заперечує зміст наявних в матеріалах справи довідок Ф-3 від 17.03.2018 за № 355 та за № 336 від 13.01.2018, відповідно до яких за адресою зареєстровано лише дві особи [PERSON] та [PERSON], вважає їх недостовірним доказом, оскільки не відповідають дійсності; - факт того, що син [PERSON] в 2008 році приїжджав додому та проживав разом зі позивачем за адресою спірної квартири, в судовому засіданні можуть бути підтверджено показами свідків; - також в січні 2008 року був зареєстрований син померлого [PERSON] за адресою [ADDRESS],; - реєстрація дитини відбулася за спільною згодою всіх співвласників; - позивач разом із спадкодавцем проживали разом однією сімєю та вели спільне господарства; Відповідачем по справі було надано заперечення на відповідь на відзив: -позивач стверджує, що письмовий доказ Акт від 17.09.2018 року не спростовує викладені нею обставини в позовній заяві, а саме те, що вона в період з 2012 р. по 2017 р. постійно проживала разом із сином [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Проте даний акт від 17.09.2018 року спростовується довідкою Ф-3 від 17.03.2018 р. за № 355 та довідки про склад сімї за № 336 від 13.01.2018 р., згідно якого позивач не входить до складу сімї; -щодо наданої довідки Ф-3 від 25.09.2017 року є не належним доказом по справі, для встановлення факту проживання позивача разом із сином, оскільки вона датована після смерті спадкодавця; - те, що в січні 2008 року [PERSON] приїжджав додому та проживав разом із позивачем, зовсім не стосується предмету доказування у зазначеній справі, а підвереджує тільки, те, що виникла необхідність зареєструвати його дитину з дотриманням вимог законодавства ; - згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує, власника квартири утримувати своє майно; Позивачем надано письмові пояснення по суті спору: - зауваження представника відповідача того, що довідка Ф-3 датована після смерті сина, не заслуговує на увагу, оскільки дана довідка підтверджує перелік осіб, що зареєстровані за адресою: [INFO] та дату їх реєстрації; - позивач разом із спадкодавцем проживали разом однією сімєю та вели спільне господарства. Весь час, коли син був на заробітках за кордоном, вона спілкувалася з ним по мережі Інтернет, також він надсилав кошти на її утримання та утримання квартири. 26.10.2018року Ухвалою суду було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження . Ухвалою суду занесеної до протоколу судового засідання від 05.11.2018 року, здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, відповідно до п.2 ч.4 ст. 277 ЦПК України. Ухвалою суду від 06.12.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували. Судом встановлені такі фактичні обставини. Відповідно до Довідки виданої Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 28.08.2008 року за № 2311/04-354, [PERSON] та Чичова (після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]) [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.07.1974 року. Під час спільного проживання у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради від 26.03.2001 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], по Ѕ частині кожному. Згідно повідомлення Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області від 03.07.2017 року, [PERSON] був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон 19.10.2000 року. Згідно паспорту громадянина України [PERSON], з 09.09.1998 р. по 10.06.2004 р. була зареєстрована за адресою [INFO]. 10.06.2004 року Ленінським районним відділом Миколаївського міського управління МВС України, була знята з реєстраційного обліку, у звязку з необхідністю догляду за своєю хворою матерію [PERSON], 02.04. [INFO]. 14.10.2004 року [PERSON] видана довіреність на імя [PERSON], згідно якої вона має право користуватися та розпоряджатися всім майном, посвідчена приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрована в реєстрі за № 1714. Згідно довідки № 410, яка видана Іллічівською басейновою лікарнею, Поліклінікою № 1, [PERSON] потребує постійного догляду. Рішенням Виконавчого комітету Іллічівської міської ради за № 627 від 29.07.2010 року, було призначено [PERSON] опікуном недієздатною матері [PERSON]. Відповідно до висновків № 205 та № 206 видана Іллічівською басейновою лікарнею, Поліклінікою № 1, [PERSON] потребує у догляді, як інвалід І групи. Відповідно до Довідки виданої ЖЕД -1 м. Іллічівськ за № 1680 від 01.09.2010 року, [PERSON], з 16.08.2010 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. 20.10.2012 року померла мати позивач [PERSON]. Виконавчим комітетом Чорноморської ради Одеської області від 02.06.2017 року, [PERSON] було знято з реєстраційного обліку. 22.06.2017 року помер син позивача [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть , у м. Бастія, Франція. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1\\2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно Довідки приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, позивача було повідомлено, що через відсутність реєстрації зі спадкодавцем за однією адресою, своєчасного не звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса їй необхідно звернутися до суду з позовом для надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Отже, як вбачається з доказів, долучених до матеріалів справи, на день смерті [PERSON], він та його мати [PERSON] не були зареєстровані за однією адресою. Відповідно до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], опитаних у судовому засіданні, вони бачили [PERSON] у спірній квартирі у 1998 році, він постійно проживав за кордоном, але приїздив з дружиною та сином до матері у відпустку, їм відомо, що це було востаннє десь у 2008 році, проживав протягом місяця у вказаній квартирі із матір'ю, надавав матері матеріальну допомогу, за кошти, отриманні від нього, вона робила ремонт, придбала техніку. Факт проживання сина за кордоном протягом 20 років не оспорювала у судовому засіданні й сама позивачка. Таким чином, з урахуванням наданих суду доказів, судом встановлено, що [PERSON] тривалий час постійно проживав за кордоном де й помер 22.06.2017. Та обставина, що [PERSON] приїздив у відпустку раз на декілька років терміном на один місяць до Миколаєва, та проживав цей час у квартирі, не може само по собі свідчити про те, що квартира була його постійним місцем проживання, з огляду на те, що майже 20 років він постійно мешкав за кордоном, там працював, у 2004 році в Португалії народився його син [PERSON]. Жодних доказів того, що перебування [PERSON] за кордоном носило тимчасовий характер, було пов'язано із відрядженням, через працевлаштування, позивачем суду не надано. До того ж судом не встановлено факту спільного ведення господарства позивачем із сином. Та обставина, що [PERSON] надавав матері матеріальну допомогу, яку вона витратила на ремонт квартири та придбання техніки, свідчить лише про добрі родинні відносини, які склались між матір'ю та сином. Таким чином, позивачем не доведено факту постійного проживання та ведення спільного господарства з [PERSON] І на день його смерті. Суд вважає, що правова позиція, висловлена в Ухвалі від 2 листопада 2016р., справа № 716/309/14-ц, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на яку посилається позивач, у даній справі не може бути враховано, оскільки вона була висловлена з приводу іншим обставин справи, встановлених судом. Згідно ч.1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За приписами ч. 3\~ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 за № 7 встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Предявляючи позов та вказуючи позовну вимогу про встановлення певного факту, разом з цим в обовязковому порядку позивачем має заявлятись вимога матеріально-правового характеру, яка випливає із встановленого факту. Враховуючи те, що позивачем не доведено факт постійного проживання із спадкодавцем на час смерті та не заявлено матеріально-правової вимоги позов не може бути задоволено. Відповідно до приписів ч.8 ст.141, ст.246, п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України суд вважає за необхідне визначити дату та час судового засідання для розгляду питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed