Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

25 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, якою просить встановити факт того, що трудова книжка [NUMBER] , заповнена 23 липня 1981 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , дійсно належить йому, [PERSON] , [INFO] , уродженцю села Добре, Баштанського району Миколаївської області. В обґрунтування вимог заяви заявник зазначає, що з метою оформлення пенсії, він звернувся до спеціалістів УПФУ в Лівобережному районі м. Маріуполя з заявою про призначення пенсійних виплат, але під час огляду його документів, було виявлено розбіжності у написанні дати його народження, а саме: на титульній сторінці трудової книжки дата його народження зазначена як « [INFO] » замість « [INFO] ». Наведені обставини унеможливлюють отримання ним належних йому пенсійних виплат, у зв`язку з чим, він змушений звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. Іншого способу виправити описку він не має. На підставі викладеного просив заяву задовольнити та встановити факт належності йому трудової книжки [NUMBER] заповненої 23 липня 1981 року на ім`я [PERSON] . Заявник до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить вирішити порушене заявником питання на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. У\~ст. 46 Конституції України\~закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження\~це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Так, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 27 серпня 1963 року Добренською сільською радою, Баштанського району Миколаївської області [PERSON] народився [INFO] . За даними паспорту громадянина України, серія [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області 23 березня 2010 року, [PERSON] народився [INFO] , місце народження: село Добре Баштанського району Миколаївської області. 3гідно диплому [NUMBER] виданого 22 липня 1981 року за реєстраційним № 15 середнім професійно технічним училищем № 11 м. Миколаєва на ім`я [PERSON] , останній закінчив повний курс середнього професійно технічного училища № 11 за професією токар. Відповідно до військового квитка серія [NUMBER] виданого Ленінським районним військовим комісаріатом Миколаївської області 17 листопада 1981 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця села Добре Баштанськьго району Миколаївської області, останнього було призвано на військову службу 18.11.1981 року та звільнено 12 грудня 1983 року. Згідно а.с.2-3 трудової книжки [NUMBER] від 23.07.1981 року, [PERSON] до прийняття на роботу до Південно Турбінного заводу «Заря» навчався у МПТУ 11 з 01.09.1978 р. по 22.07.1981 р. диплом [NUMBER] . Відповідно до штампу, який мається на аркуші 3 трудової книжки [NUMBER] від 23.07.1981р., [PERSON] проходив військову службу у радянській армії з 18.11.1981 року по 12.12.1983 р., військовий квиток [NUMBER] . Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що трудова книжка [NUMBER] заповнена 23 липня 1981 року, видана на ім`я [PERSON] , [INFO] , дійсно належить [PERSON] , [INFO] . При цьому наявність помилки при написанні дати народження [PERSON] на титульній сторінці трудової книжки позбавляє його можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення; виправити помилку на даний час неможливо. Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, в даному випадку рішення суду не змінює собою документа, а лише підтверджує належність такого документу заявнику, що у подальшому забезпечить виникнення, зміну та припинення охоронюваних законом прав, свобод та інтересів, а також здійснення особистих майнових чи немайнових прав, які належать громадянину відповідно до положень ст. 46 Конституції України.

Outcome: approved