Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд встановити, що він є батьком [PERSON], [INFO] та зобов'язати відділ ДРАЦС РС Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області внести зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], шляхом виключення відомостей про батька [PERSON] та внесення відповідних змін з урахуванням визнання судом його батьківства. 11 червня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги, крім вимог, вкладених в первісному позові просив виключити відомості про [PERSON], як батька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що з 1995 року по квітень 2000 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON]. Від їх сімейних відносин [INFO] народився [PERSON]. 22 квітня 2000 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] До вересня 2013 року вважав, що в свідоцтві про народження [PERSON] він записаний як його батько. Народження їх спільної дитини [PERSON] відповідач [PERSON] реєструвала в органах РАЦС самостійно, про перебування її в шлюбі на час народження дитини з іншим чоловіком йому відомо не було. Позасудовим шляхом внести зміни до актового запису про народження його сина не можливе, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 11 червня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача залучені служба у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій позов підтримав з підстав, викладених в ньому, просив справу розглянути за його відсутності через неможливість прибути в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо його задоволення. Суду пояснила, що вона з 07 липня 1995 року по 24 січня 2000 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Однак з відповідачем [PERSON] фактично перебувала в шлюбних відносинах до кінця 1995 року. Приблизно в грудні 1995 року вона вступила у фактичні шлюбні відносини з позивачем [PERSON], від якого [INFO] народила сина [PERSON]. Шлюб з [PERSON] вона зареєструвала 22 квітня 2000 року, тобто після народження [PERSON] та після реєстрації розірвання шлюбу з [PERSON] Позивачу [PERSON] вона не повідомляла, що перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, цей факт вона тримала в таємниці через релігійні переконання. Про те, що батьком їх спільного з позивачем сина [PERSON] записаний її колишній чоловік, вона знала, однак [PERSON] по це не говорила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в пресі, не представив доказів проти задоволення позову. Представники третіх осіб - служби у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області, в судове засідання не з'явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували щодо задоволення позову. Третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання свого представника не направила, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON] та її показання як свідка, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. У відповідності до приписів частини 1 статті 58 Конституції України, як Основного Закону, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлював порядок і умови одруження, регулював особисті і майнові відносини, які виникають в сім'ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім'ї, відносини, які виникають у зв'язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану до 01 січня 2004 року був Кодекс про шлюб та сім'ю України, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, крім розділу V «Акти громадянського стану», який також втратив чинність з 01 липня 2010 року. З 1 січня 2004 року набрав чинності Сімейний кодекс України, який регулює сімейні правовідносини в Україні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 Сімейного кодексу України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] народився [INFO] (а.с.3), тому при вирішенні даного спору необхідно виходити із приписів статті 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Однак, нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України не були врегульовані сімейні правовідносини між особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, з такою жінкою та чоловіком, з якою вона перебувала в шлюбі. Проте, зазначена обставина не може бути обмеженням у реалізації законних прав позивача як громадянина і, відповідно, його доступу до правосуддя. Згідно частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до приписів статті 55 Конституції України як Основного Закону держави, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 3,4 ЦПК України). Отже, враховуючи відсутність правової норми в спеціальному законі, яка регулює спірні правовідносини, станом на день народження дитини, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, зокрема положення статті 129 Сімейного кодексу України, виходячи з загальних приписів Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 1995 року, який розірваний 24 січня 2000 року (а.с.10, 11). [INFO] народився [PERSON], в свідоцтві про народження якого матір'ю вказана - [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с.9). Згідно статей 52, 54 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в редакції, яка діяла на час народження [PERSON], походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків, при цьому, батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів народжень за заявою будь-кого з них. Як вбачається з актового запису про народження [PERSON] від 22 жовтня 2001 року №13 та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 12 липня 2014 року №00014160970, дитина зареєстрована без паспорта батька по свідоцтву про шлюб від 07 липня 1995 року; національність, громадянство та місце проживання батька не зазначені (а.с.38, 39-40). З показань свідка [PERSON] вбачається, що він є другом сім'ї позивача [PERSON] з грудня 1995 року. З цього часу [PERSON] та [PERSON] проживають разом. Вказав, що у грудні 1999 року в них народився син [PERSON], який називає позивача своїм батьком. Про те, що відповідач [PERSON] вказаний як батько [PERSON], він дізнався у вересня 2013 року від позивача, до цього часу він був впевнений, що [PERSON] записаний батьком [PERSON]. З показань допитаного в судовому засіданні за правилами статті 182 ЦПК України, неповнолітнього [PERSON] вбачається, що позивач є його рідним батьком, з моменту його народження та на теперішній час відповідача [PERSON] він ніколи не бачив та нічого про нього не знає. [PERSON] його виховує як сина з народження та утримує його. Відсутність кровного споріднення відповідача [PERSON] з неповнолітнім [PERSON], непроживання відповідачів однією сім'єю з грудня 1995 року та на час ймовірного зачаття та народження дитини, не підтримання відповідачами шлюбних відносин в цей період, проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] та ведення ними спільного господарства, також підтверджується показаннями допитаної в судовому засіданні відповідача [PERSON] як свідка, в порядку статті 184, 180 ЦПК України. Згідно з приписами статті 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. За загальним правилом, встановленим нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, зокрема статтею 53 Кодексу, яка може бути застосована судом, оскільки регулює однорідні правовідносини, при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Оцінюючи в сукупності досліджені в ході судового розгляду докази, суд вважає, що позивач є батьком [PERSON], оскільки на час зачаття та народження дитини позивач та відповідач [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах, проживали спільно та підтримували сімейні відносини і вели спільне господарство, з часу народження дитини та на час ухвалення судом рішення позивач виховує та утримує дитину [PERSON]. Згідно статті 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved