Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

25 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що батько за життя побудував спірний будинок, який згідно вимог закону на той час був зареєстрований в погосподарській книзі на батька позивача, як главу родини, за життя [PERSON] склав заповіт на користь доньки заповівши усе майно [PERSON], остання в свою чергу прийняла спадщину. Проте звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з мотивів відсутності правовстановлюючих документів на будинок. В даний час позивач змушена звернутися до суду оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, звернулися до суду з письмовою заявою в якій позовні вимоги підтримали з наведених мотивів, просили позов задовольнити. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зауважив про визнання позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], про що у с. Лютівка Золочівського району Харківської області в книзі реєстрації актів цивільного стану про народження 21 серпня 1955 року було вчинено запис № 34 та видано відповідне свідоцтво [NUMBER]. 02 серпня 1975 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Палацом одруження «Жовтневий» того ж дня в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис № 2306 та видано відповідне свідоцтво [NUMBER]. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. 21 вересня 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, склавши заповіт, яким усе належне йому майно, яке йому належить та на яке він матиме право, заповів своїй доньці [PERSON], даний заповіт посвідчений секретарем Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області реєстровий № 62. Згідно відмітки тієї ж сільради, станом на 01 червня 2016 року даний заповіт не скасовувався та не змінювався. Згідно довідок КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району»від 29.07.2016 р. № 115 та Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 24 листопада 2016 року № 02-20/597 житловий будинок [ADDRESS] згідно запису погосподарської книги Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської № 3, на 2010-2015 роки, обліковий запис № 04521 числиться за померлим [PERSON]. Відповідно до наданого суду технічного паспорту виданого 30 червня 2016 року КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району» на будинок №5 з господарськими будівлями, розташований на території [ADDRESS], будинок побудовано у 1952 році, його загальна площа становить 59,2 квадратних метрів, житлова 50,7 квадратних метрів, будинок складається з приміщень: кухні та двох житлових кімнат, коридору, топочної, вани та господарських будівель: веранди літ «а», тамбуру літ «а1», гаражу літ «Б», сараю літ «В», погребу літ «Г», вбиральні літ «Д» огорожі №1-2, колодязю №3. [INFO] у віці 84 років помер [PERSON], про що Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківської області 10 грудня 2013 року складено актовий запис №25 та того ж дня видано відповідне свідоцтво [NUMBER]. Згідно довідки Олександрівської сільської ради Золочівскього району Харківської області від 24 листопада 2016 року вих. №02-20/597 [PERSON] протягом шести місяців та на момент смерті [INFO] один проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. З листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області від 16 листопада 2016 року вих№2262/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] [INFO] до нотаріальної контори 21 квітня 2014 року надійшла заява [PERSON], про прийняття спадщини після смерті батька, її заяву було прийнято та заведено спадкову справу №92/2014. Більше заяв про прийняття чи про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 18 жовтня 2016 року постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], з мотивів ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно - будинок [ADDRESS]. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, ЦК УРСР 1963 року, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, ім'я, по батькові голови родини, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Статті 1217 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статті 1268,1269 ЦК України обумовлює порядок прийняття спадщини так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Пунктом 4.15 Глави 10, Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] за життя набув у власність житловий будинок [ADDRESS], право власності засвідчувалося записом у погосподарській книзі на голову родини [PERSON], як того вимагало законодавство, що діяло на момент виникнення правовідносин, так як запис у погосподарській книзі визнавався в якості акту органу влади (публічних актів), що підтверджує право приватної власності, одночасно виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом згідно ст. 1223, 1268,1269 ЦК України, подавши відповідну заяву, прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] [INFO], та відповідно успадкувала все належне спадкодавцю майно в тому числі і спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у с. Олександрівка, Золочівського району Харківської області. Проте враховуючи, що в спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на будинок в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. позивач, виходячи з наведених положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказу Мін'юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості оформити спадщину нотаріально, в зв'язку з чим порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, що відповідає допущеному порушенню.

Outcome: approved