Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

26.03.2019 року [PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2007 року вона є власницею квартири, розташованої а [ADDRESS] . Після придбання квартири позивач дала дозвіл на реєстрацію та вселення в дану квартиру її знайомої - [PERSON] 2000 рокународження. У лютому 2018 року відповідач [PERSON] знайшла собі окреме житло, з`їхала з квартири та після виїзду на нове постійне місце проживання залишилась зареєстрованою в цій квартирі у зв`язку з чим позивач змушена оплачувати за неї всі комунальні послуги, а також не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг. У зв`язку із чим позивач змушений був звернутися із цим позовом до суду. Ухвалою суду від 05.04.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання, яке було призначено на 30 травня 2019 року не з`явився позивач [PERSON] , надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Станом на 30 травня 2019 року відзив на позов від відповідача [PERSON] до Мар`їнського районного суду Донецької області суду не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З копії договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2007 року вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . З копії акту від 20 березня 2019 року, який складений депутатом міської ради [PERSON] на ім`я [PERSON] , зареєстрованої та мешкаючої за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак не мешкає за вказаною адресою з лютого 2018 року. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] понад один рік, викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved