Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 25 січня 2021 року позивач звернулася до суду с позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В заяві вказує, що з 10 серпня 2012 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2021 року, що набрало законної сили. Після припинення шлюбних стосунків та спільного проживання, яке мало місце у вересні 2020 року, син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Разом з тим судовим наказом, виданим 2 вересня 2020 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області, з позивача на користь відповідача на утримання сина стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку позивача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення сином повноліття. Так як аліменти за законом стягуються на користь того з батьків, з яким проживає дитина, між тим на час звернення відповідача до суду з заявою про видачу наказу сторони проживали спільно разом з дитиною, і в подальшому син сторін жодного дня не проживав окремо від матері, стягнення аліментів за вказаним документом є незаконним, а відповідач, подаючи заяву про стягнення аліментів на підставі наказу, скористався тим, що дитина сторін зареєстрована за тією ж адресою, що і сам відповідач, в м. Марганці Дніпропетровської області. У зв`язку з викладеним позивач просить звільнити її від сплати на користь [PERSON] аліментів, присуджених наказом судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року; визнати заборгованість зі сплати аліментів, присуджених вказаним наказом, в розмірі 14797 грн. 25 коп. такою, що не підлягає сплаті; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення сином повноліття; стягнути з відповідача на її користь всі понесені нею судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду від 26.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. 17 червня 2021 року позивачем подано до суду заяву про відмову від позову в частині вимог про звільнення від сплати на користь [PERSON] аліментів, присуджених наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року, у зв`язку із визнанням 26 квітня 2021 року наказу судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 21.10.2021 року провадження в справі в частині вимог про звільнення від сплати на користь [PERSON] аліментів, присуджених наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року, закрито у зв`язку з прийняттям відмови від позову в цій частині. В судове засідання позивач не з`явилася. Її представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою звернувся представник відповідача. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце проведення судового засідання, в суд не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання або про розгляд справи без його участі не надав. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З відзиву відповідача випливає, що він частково визнає позов в частині вимог про стягнення аліментів, заперечуючи проти їх присудження з дати звернення позивача до суду, так як на момент подання цього позову діяв наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина сторін, який скасований лише 26 квітня 2021 року. У зв`язку з викладеним просить присудити йому аліменти з дати ухвалення рішення в цій справі. Решту вимог позову визнає повністю. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача (а. с. 12). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Як випливає зі змісту 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наведених положень сімейного законодавства в їх системному аналізі випливає, що вибір способу участі в утриманні дитини (шляхом стягнення аліментів в частці від заробітку або в твердій грошовій сумі) є прерогативою того з батьків, з яким проживає дитина, і суд не вправі посягати на цей вибір. При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів суд в силу ст. 182 СК України враховує наведені в цій статті обставини і вважає, що домірним як потребі дитини в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача. Дійшовши висновку про необхідність визначення такого розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів, а також інтересів осіб, відповідальність перед якими прямо встановлена законом (непрацездатні батьки, дружина (чоловік), інші діти). Разом з\~тим суд\~враховує положення\~ч.\~5\~ст.\~183\~СК України\~ про\~право особи\~звернутися за\~отриманням судового\~рішення про\~стягнення певної\~частки від\~заробітку (доходу)\~ в\~безспірному порядку\~(на\~підставі судового\~наказу),\~про стягнення\~ј частини\~заробітку платника\~аліментів на утримання однієї дитини, тому погоджується з обґрунтованістю позову в цій частині. Всебічно перевіривши істотні для вирішення спору обставини, суд доходить переконання, що встановлений розмір аліментів буде домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі неповнолітньої дитини в утриманні. Розв`язуючи вимогу щодо дати, з якої необхідно проводити стягнення аліментів, суд виходить з такого. Статтею 191 СК України внормовано час, з якого присуджуються аліменти на утримання дітей, і він співпадає з датою звернення до суду з відповідним позовом. Виключення з цього правила, коли аліменти можуть бути присуджені за минулий час, встановлені частиною 2 статті 191 СК, але випадків встановлення аліментів з дати ухвалення судового рішення законом не встановлено. Заявляючи про застосування саме цієї дати як моменту, з якого належить стягувати аліменти, відповідач, не пояснює, якими міркуваннями він керується, оскільки, навіть, якщо брати до уваги існування наказу, що в подальшому визнаний таким, що не підлягає виконанню, то ухвала про його скасування набрала законної сили ще 12 травня 2021 року, тоді як відзив відповідача надійшов 20 жовтня 2021 року. Між тим судом встановлено, що позивач як той з батьків, з ким фактично проживає дитина, у відповідності до положень матеріального права звернулась до суду з цим позовом. Факт того, що дитина постійно безперервно проживає разом з матір`ю, і проти цього не заперечує відповідач, встановлений рішенням Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 19.08.2021 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, тому в силу ч. с. 1, 5 ст. 82 ЦПК України він не підлягає доказуванню в цій справі. Наявність наказу\~про стягнення\~з матері\~аліментів на\~користь батька\~на утримання\~дитини,\~як зазначено\~судом,\~не може\~бути підставою\~для встановлення\~іншого часу,\~з якого\~стягуються аліменти,\~ніж той,\~що зазначений\~в статті\~191\~СК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 4050 грн. витрат з отримання правничої допомоги та 908 грн. судового збору. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved