Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

25 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 123 896 грн 86 коп., заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 14 грн 36 коп., 130 грн 74 коп. - пені за договором, 3864 грн 56 коп. - 3% річних та 7052 грн 16 коп. - інфляційних збитків. Позовні вимоги мотивовано тим, що він надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу, який є власником нежитлового приміщення загальною площею 230,8 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 17 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу. На дату укладення договору відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Всупереч умовам договору відповідач не повідомив позивача про припинення ним 27 грудня 2016 року підприємницької діяльності, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості, як з фізичної особи. 18 вересня 2020 року позивач направив відповідачу два примірники додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до договору № 1137-Т від 17 жовтня 2008 року про зміну в преамбулі договору назви фізична особа-підприємець [PERSON] на [PERSON] , як фізичну особу, проте, додаткова угода не була підписана з боку відповідача. Позивач зазначає, що протягом жовтня 2016 - червня 2020 року він надавав послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачу на загальну суму 125 470 грн 32 коп. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачував за спожиті послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 123 911 грн 22 коп., тому просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, 14 грн 36 коп. внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, 130 грн 74 коп. - пені за договором, 3864 грн 56 коп. - 3 % річних, 7052 грн 16 коп. інфляційних збитків та 2102 грн 00 коп. судових витрат. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 жовтня 2020 року дану справу передано за підсудністю на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 19 листопада 2020 року. 16 листопада 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Вороненко Р.М. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи проти позову зазначив, що 17 жовтня 2008 року між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 27 грудня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення фізичною особою-підприємцем [PERSON] підприємницької діяльності. При цьому, зміни до договору № 1137-Т від 17 жовтня 2008 року сторонами не вносились. Зазначає, що акти приймання-передачі не підписані відповідачем, такі акти відповідачу не надавались. Відповідач не згоден з обсягом наданих послуг з централізованого опалення, які зазначені а актах прийому-передачі теплової енергії та рахунках на оплату. Позивачем не надано будь-яких обґрунтувань та розрахунків на підтвердження обсягу наданих послуг з централізованого опалення нежитлового приміщення відповідача в будинку [ADDRESS] за кожен календарний місяць, у якому надавалась така послуга. Також позивачем не зазначена кількість теплової енергії, яка була спожита будинком [ADDRESS] сумарно щомісяця, не вказана частка опалюваної площі (об`єму) приміщення відповідача від загальної опалюваної площі (об`єму) будинку [ADDRESS] . Подані позивачем докази щодо обсягів теплової енергії переданих на опалення нежитлового приміщення відповідача не відповідають принципам належності, допустимості та достовірності. Сплата внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії не передбачена укладеним 25 вересня 2020 року договором № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Крім того, разом з відзивом відповідач подав клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, у якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року до 25 вересня 2017 року у зв`язку зі спливом позовної давності (т. 1, а.с. 246-246а). Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 19 листопада 2020 року перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочав зі стадії відкриття провадження, призначив підготовче судове засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Сумитеплоенерго» - адвокат Черняк К.М. позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, представник відповідача [PERSON] - адвокат Вороненко Р.М. заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 23 травня 2008 року [PERSON] є власником нежитлового приміщення загальною площею 230,8 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 201-203, 204-208). Рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року та № 322 від 18.06.2019 р. «Про визначення виробників та виконавців комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення» Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. На підставі рішень Виконкому Сумської міської ради № 532 від 10.10.2016 р. опалювальний період 2016-2017 р.р. розпочався з 11.10.2016 р., № 557 від 18.10.2017 р. опалювальний період 2017-2018 р.р. розпочався з 17.10.2016 р., № 561 від 19.10.2018 р. опалювальний період 2018-2019 р.р. розпочався з 22.10.2018 року, № 562 від 08.10.2019 р. та № 589 від 17.10.2019 року опалювальний період 2019-2020 р.р. розпочався з 15.10.2019 року і опалення було подано до будинку, в якому розташовано нежитлове приміщення [PERSON] . 17 жовтня 2008 року між ТОВ «Сумитеплоенерго» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 1137-Т про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з умовами якого позивач надавав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу (т. 1, а.с. 7-10). Умовами підпункту 4.2.12 пункту 4.2. цього договору встановлено, що відповідач зобов`язаний письмово сповіщати позивача про зміну власного найменування, організаційно-правової форми, місцезнаходження, банківських реквізитів, а також про зміни суб`єктів користування послугами не пізніше 5-ти календарних днів з моменту настання зазначених подій. 27 грудня 2016 року [PERSON] припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (т. 1, а.с. 209-211). 18 вересня 2020 року позивач листом № 4867 направив на адресу відповідача два примірники додаткової угоди від 01 вересня 2020 року до договору № 1137 Т від 17 жовтня 2008 року про зміну в преамбулі договору назви фізична особа-підприємець [PERSON] на [PERSON] , як фізичну особу. Проте, додаткова угода не була підписана з боку відповідача (т. 1, а.с. 17, 18). Протягом жовтня 2016 року - червня 2020 року позивач надав послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідачу па загальну суму 125 470 грн 32 коп. (т. 1, а.с. 32-197). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 745 від 21 грудня 2019 року «Про встановлення розмірів внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, яке здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» вирішено: 1. Встановити розміри внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, споживачам, які приєднані до інженерних мереж ТОВ «Сумитеплоенерго» окремо для кожної будівлі згідно з додатками 1,2 до цього рішення; 2. Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» нарахування внесків здійснювати за кожен календарний квартал. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» та Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Також у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Судом установлено, що відповідач є одноосібним власником нежитлового приміщення загальною площею 230,8 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , і останній не надав належних і допустимих доказів того, що у цьому нежитловому приміщенні відсутнє централізоване опалення. З огляду на це, відповідач, як власник нежитлового приміщення, у якому були отримані житлово-комунальні послуги, мав обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Суд відхиляє заперечення відповідача про те, що позивачем невірно нарахований тариф на оплату житлово-комунальних послуг, невірно визначено опалювальну площу та вартість наданих житлово-комунальних послуг, оскільки нарахування оплати за спожиті відповідачем послуги з постачання теплової енергії здійснювалось позивачем на підставі тарифів на послуги з теплопостачання, встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Визначаючи вартість послуги, позивач керувався даними про площу нежитлового приміщення відповідача, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У свою чергу, відповідач не спростував правильність наведених позивачем розрахунків, не надав суду власного контррозрахунку заборгованості, як і не заявляв клопотання про призначення експертизи у даній справі для визначення вартості спожитих комунальних послуг. При цьому, право на звернення до суду з відповідним клопотанням було роз`яснено представнику відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Таким чином, оскільки відповідач з жовтня 2016 року жодного разу не оплатив за поставлені позивачем послуги з постачання теплової енергії, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Разом з тим, заслуговує на увагу заява відповідача про сплив позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом, про застосування якої заявлено відповідачем у відповідній заяві від 16 листопада 2020 року (т. 1, а.с. 246-246а), з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (частини 1, 4 статті 9 вказаного Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції).Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Вказаних висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися іншими судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Послуги, надані у жовтні 2016 року, відповідач мав оплатити до 20 листопада 2016 року включно (тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за жовтень 2016 року минала 21 листопада 2019 року). Оскільки позивач звернувся до позовом 25 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому відповідно до норм ст. 267 ЦК України задоволенню підлягають вимоги в межах трирічного строку, який передував зверненню до суду з даним позовом, тобто за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2020 року. Отже, сума заборгованості за надані послуги за період з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2020 року становить 86 934 грн 91 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, на підставі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 14 грн 36 коп. Щодо позовних вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Пеня не нараховується за умови наявності заборгованості держави за надані населенню пільги та житлові субсидії та/або наявності у споживача заборгованості з оплати праці, підтвердженої належним чином. Пунктом 5.1.5 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 17 жовтня 2008 року № 1137-Т передбачена відповідальність у разі несвоєчасної сплати споживачем грошових коштів у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір пені за період з 11 квітня 2020 року по 23 вересня 2020 року становить 130 грн 74 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Згідно наданого позивачем розрахунку, сума 3 % річних від простроченої суми за період з 11 листопада 2017 року до 02 червня 2020 року становить 3864 грн 56 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Сума інфляційних втрат за цей же період з 11 листопада 2017 року до 02 червня 2020 року становить 7052 грн 16 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 86934 грн 91 коп., заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 14 грн 36 коп., 130 грн 74 коп. - пені за договором, 3864 грн 56 коп. - 3% річних та 7052 грн 16 коп. - інфляційних збитків. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому статтею 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено на 72,61 % (97996,73 грн * 100 % / 134958,68 грн), тому пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1526 грн 26 коп. (72,61 % від 2102 грн).

Outcome: partial