overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

24 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 01.08.1992 року, який зареєстрований Кременчуківською сільською радою Красилівського району Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є повнолітня дочка [PERSON], [INFO], та малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, вказала, що спільно господарство не ведеться, строк на примирення просила не надавати, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 01.08.1992 року Кременчуківською сільською радою Красилівського району Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія IІ-БВ № 301070, актовий запис № 22. Від шлюбу у подружжя є повнолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СР № 024837, та малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 034670. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

24 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя згідно із особистим рахунком №979. Відповідачів було зареєстровано в належній позивачу квартирі. В квартирі відповідачі не мешкають з 2006 року. Просила визнати відповідачів таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу за їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Згідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного: Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З наданих суду матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя згідно із особистим рахунком №979 (а. с. 3). В квартирі крім позивача, зареєстровано [PERSON] та [PERSON] Згідно акту №439 від 18.01.2017 року виданого КСН «Меотида», вбачається що, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі №11 у будинку 32 по пр.. Будівельників, але не мешкають в ній з 2006 року, про що свідчять сусіди: [PERSON], [PERSON] За наведених підстав суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, пр. Нахімова, б. 112, кв. 47.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

24 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру, укладеного 21 травня 2013 року. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення по справі. Зазначив, що відповідно до умов договору, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2800 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконувала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 30 листопада 2016 року заборгованість перед банком становить 35853,52 грн. Відповідач в судовому засідання позов визнала повністю, виниклу заборгованість по кредитному договору пояснила скрутним майновим становищем. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що між сторонами 21 травня 2013 року укладено кредитний договір № б/н за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язувався надати грошовий кредит, а [PERSON] повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів. Свої зобов'язання за договором відповідач виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 30 листопада 2016 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить 35853,52 грн., а саме:заборгованість по кредиту - 2783,93 грн.; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 27714,27 грн.; заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 3171,82 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1683,50 грн. штрафу (процентної складової). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини. Таким чином, з відповідача підлягає примусовому стягненню сума боргу, що становить 35853,52 грн. Розмір заборгованості, визначений позивачем, позичальником не спростований. Крім того, суд стягує з відповідача документально підтверджені 1600 гривень судового збору, пов'язаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

24 січня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 вересня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожість характерів, внаслідок чого виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили у січні 2016 року. Спору щодо поділу майна та утримання дитини не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 2015 року, про що Виконавчим комітетом Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис за № 01 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 8). 11 січня 2016 року у сторін від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 9). Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та несхожість характерів, у звязку з чим виникали сварки, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у січні 2016 року та з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. У своїх письмових заявах, поданих до суду, сторони наполягали на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

24 січня 2017 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 28 серпня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого спільних дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинили, спільне господарство разом не ведуть та проживають окремо. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить не надавати їй та відповідачу строк на примирення, оскільки він застосовує відносно неї фізичну силу та погрожує їй. Позовні вимоги підтримала та просила про розірвання шлюбу (а.с. 18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, а також просив про надання часу на примирення строком 3 місяці (а.с. 16). На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис за № 188 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося у зв'язку з застосуванням фізичного насильства та погрозами його застосування відповідачем до позивача, що підтверджується висновками Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 19, 20, 21), що призвело до втрати почуття поваги та любові позивача до відповідача та загрожує її здоров'ю. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. У своїй письмовій заяві, поданій до суду, позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст.\~110, 111, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства, загрожує здоров'ю позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

24 січня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 11 жовтня 2008 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ Донецької області, актовий запис № 401, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], також зазначила, що шлюбно-сімейні відносини припинили з травня 2016 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 11 жовтня 2008 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ Донецької області, актовий запис № 401, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 144863 (а.с.14). Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії 1-НО № 252078 (а.с.15). Сторони шлюбно-сімейні відносини припинили з травня 2016 року через непорозуміння і виникаючими в зв'язку з цим сварками. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

\~24 січня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, щоз 2998 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, за час перебування у них 22 квітня 2004 народився син [PERSON]. З січня 2007 року чоловік проживає окремо від неї та дитини, вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити , доглядати та виховувати неповнолітнього сина. Відповідач не підтримує з нею та їхнім сином ніяких відносин, матеріально його не забезпечує та не надає йому жодної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в\~ твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-3). Позивачка в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що згоден сплачувати кошти на утримання сина в сумі 800-900 грн. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 1998 року, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON],\~[INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.2). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. \~ Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги і вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та дійсні обставини справи, зокрема : - матеріальне становище та стан здоровя позивача; - матеріальне становище відповідача; - потреби дитини у харчуванні, забезпеченні її одягом; Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, суд враховує ту обставину, що обовязок утримання дітей покладається в рівній мірі на обох батьків, однак враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно на дитину, починаючи з дня предявлення позову і до дитини повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на думку суду, забезпечить першочергові потреби дітей і буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 182 СК України. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

24 січня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. До початку судового засідання через канцелярію суду позивач подала суду письмову заяву, в якій просила позов задовольнити, а справу розглядати без її участі, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщався у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2014 року (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки не підтримують, позивач поновлювати їх наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved