Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

26.10.17 р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 6 409,17 грн., з яких втрати від інфляції складають 5 192,17 грн. та 3 % річних відповідно 1 217,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2013 року з [PERSON] стягнуто в її користь 29 033,25 грн. матеріальної шкоди. Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Оскільки з того часу [PERSON] не сплатив жодних коштів в її користь, вона знову звернулась до суду уже з вимогою про стягнення з останнього 3 % річних та інфляційних витрат по вищевказаній заборгованості. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.05.16р. з відповідача стягнуто в її користь 23 451,90 грн. інфляційних витрат та 3 395,25 грн. 3% річних. Однак грошові зобовязання відповідач до цього часу не виконав, що стверджується листом від 19.10.17р. Жовківського районного ВДВС ГТУЮ, згідно якого заборгованість становить 29 033,25 грн. У звязку з цим, в силу дії ст. 625 Цивільного Кодексу України, позивач просить суд стягнути з нього інфляційні витрати та 3 % річних. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подав відзив на позовну заяву. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.07.2013 року частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] в її користь 29 033, 25 грн. матеріальної шкоди. Рішення суду набрало законної сили, на виконання якого 25.07.2013р. Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист, який предявлений позивачем у Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ. З 30.12.2013р.вказане виконавче провадження знаходиться у Відділі державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області. На даний час з [PERSON] на користь [PERSON] не стягнуто жодних коштів, в тому числі і в добровільному порядку. Зважаючи на це, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 23 451,90 грн. інфляційних витрат та 3 395,25 грн. 3% річних. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.05.16р. даний позов задоволено. Як встановлено на даний час зобовязання відповідача залишаються не виконаними, що стверджується листом від 19.10.17р. Жовківського районного ВДВС ГТУЮ, згідно якого у нього наявна заборгованість перед позивачем в розмірі 29 033,25 грн. Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, задовольняючи позов і стягуючи три проценти річних та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 641,00 грн. сплаченого нею при подані заяви судового збору.

Outcome: approved