Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

24 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади о особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом (а. с. 3-4). Позивач у позовній заяві та в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що після смерті його матері - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом майна набули право власності на 1/3 частку спадкового майна кожний. 20 грудня 2007 року [PERSON] склав на ім'я позивача заповіт, відповідно до якого він призначив [PERSON] спадкоємцем всього, належного на час смерті спадкодавця майна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: 20/450 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS], яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 грудня 2007 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-2141, зареєстрованого 25 січня 2008 року КП «ДМБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 19738062; 20/450 частини земельної ділянки, що знаходиться у [ADDRESS], яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 грудня 2007 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-2141. Позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку через ненадання державного акту на право приватної власності на вказану земельну ділянку, який [PERSON] за життя так і не встиг переоформити. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом від 20 грудня 2007 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 20/450 частини земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 1210100000:03:268:0011, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 3-4). Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 47). Відповідач - Територіальна громада в особі Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, для участі у розгляді даної цивільної справи свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 44). За таких обставин та приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті матері позивача - [PERSON] померлої [INFO] (а. с. 7), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/3 частині всього належного на час смерті майна спадкодавця (а. с. 11-19). 20 грудня 2007 року [PERSON] склав заповіт (а. с. 32), за яким спадкоємцем всього належного йому час смерті майна зазначив [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер (а. с. 8). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], виданого на ім'я [PERSON], останній зареєстрував право власності на 2/45 частин домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 9, 10). Постановою Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03 серпня 2014 року (а. с. 5) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю 20/450 частин земельної ділянки [ADDRESS] (а. с. 5). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач вчасно звернувся до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який заповів [PERSON] 20/450 частини земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 1210100000:03:268:0011, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також враховуючи, що під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] на час смерті дійсно належала зазначена земельна ділянка, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 20 грудня 2007 року після смерті [PERSON], померлого [INFO], на 20/450 частини земельної ділянки [ADDRESS], кадастровий номер 1210100000:03:268:0011, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі викладеного,

Outcome: approved