Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

26.07.2019 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2016 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У стосунках позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 07.06.2017 року серії [NUMBER] . Спільне життя сторін не склалося, на сьогоднішній день сторони проживають окремо. Позивач [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за неповнолітньою дитиною. Відповідач грошові кошти на утримання дитини не надає, хоча може їх надавати, оскільки працює на декількох роботах, а саме ЗДМУ (Запорізький державний медичний університет на посаді доцента, КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР на посаді лікар - психіатр, КВНЗ «Хортицька національна навчально - реабілітаційна академія на посаді - доцента). Позивач здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трьох років, у зв`язку з чим не має змоги працювати. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимоги позивача стосовно утримання позивача [PERSON] до досягнення дитиною трьох років виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, разом з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На підставі вищевикладеного просить суд позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , (Ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. 24.09.2020 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначено, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку (зазначає, що фактично в позові йде мова про стягнення аліментів на утримання матері дитини, а не дружини). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України повідомляє, що позов визнає частково. Не визнає позов в частині розміру аліментів (розміру частки доходів), які стягуються на утримання дитини та матері дитини. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач [PERSON] погоджується з обставинами та їх правовою оцінкою, наданою позивачем, за виключенням заперечень проти них, викладених у відзиві на позовну заяву та висловлених в інших заявах по суті справи, в заявах з процесуальних питань та в ході судового розгляду справи. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач [PERSON] повідомляє, що він заперечує проти задоволення позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує всі обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН 1989 року про права дитини, ратифікаваної постановою Верховної Ради України від 27.02.91 № 789, ст. 180 Сімейного кодексу України обидва батьки в однаковій мірі зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до предмету доказування у даній справі також входить визначення розміру доходів позивача [PERSON] . На час судового розгляду даної справи позивач не є безробітною особою, а перебуває в оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, передбаченій ст. 18 Закону України від 15.11.96 № 504 «Про відпустки» та має отримувати допомогу по тимчасовій непрацездатності, передбачену п. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 23.09.99 № 1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки працює лікарем-психіатром в Комунальній установі «Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня». Також, у зв`язку з народженням дитини позивач має отримувати інші соціальні виплати, передбачені чинним законодавством. Крім того зазначає, що позивач [PERSON] має банківський депозит, земельний пай на земельну ділянку, розташовану на території Генічеського району Херсонської області, дві квартири у м. Запоріжжі, які здаються в найм (можуть здаватись в найм) та приносять або можуть приносити дохід. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Дохід відповідача [PERSON] з урахуванням п. 1, 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей ..., затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.93 № 146, складається зі заробітної платні в Запорізькому державному медичному університеті, в Обласній клінічній психіатричній лікарні, в Хортицькій національній навчально-реабілітаційній академії та пенсії по інвалідності. Таким чином, на час розгляду справи в суді середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] після утримання з цього заробітку податків складає 27299,70 грн. (((139663,99 грн. + 11180,14 грн. + 36588,69 грн.) - 19,5 % (ПДФО 18 % та.військовий збір 1,5 %) + 12914,76)): 6))). Вказані обставини підтверджуються: Довідкою від 16.09.19 № 225, виданою ЗМДУ; Довідкою від 06.09.19 № 233, виданою \~ \~ \~ \~ОКПЛ; Довідкою від 06.09.19 № 01-15/798, виданою ХННРА; Довідкою від 10.09.19, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України. При стягненні з відповідача аліментів на дитину в розмірі ј частини доходу дитина буде отримувати щомісяця більше 6800,00 грн. при прожитковому мінімумі на дитину до 6 років 1699,00 грн. (з 01.07.19), тобто в чотири рази більше ніж прожитковий мінімум. А з урахуванням однаковості (рівності) обов`язків батьків, щодо утримання дитини її утримання буде навіть більшим ніж середня місячна зарплата в Україні (10783,00 грн.) та значно більшим ніж середня місячна зарплата по Херсонській області, де дитина мешкає разом з матір`ю (8790,00 грн.) (Загальнодоступні відомості Міністерства фінансів України, розміщені на сайті minfin.com.ua). Вважає, що достатнім розміром аліментів на дитину буде 1/6 заробітку (доходів) відповідача [PERSON] . На час розгляду справи в суді в грошовому виразі такий розмір аліментів буде складати в середньому більше ніж 4500,00 грн. на місяць. До спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України, яка передбачає право на утримання жінки від чоловіка, з яким вона не перебуває у шлюбі, в разі проживання з нею дитини. З урахуванням вищевикладених обставин розмір аліментів на утримання матері дитини до досягнення нею (дитиною) трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) відповідача [PERSON] буде надмірним. Вважає. що достатнім розміром таких аліментів буде 1/9 частини заробітку (доходів) відповідача. На час розгляду справи в суді в грошовому виразі такий розмір аліментів буде перевищувати 3000,00 грн. на місяць. На підставі викладеного просить позов задовольнити частково. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Справу призначено у судове засідання на 03.10.2019 року на 10 год.\~30\~хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 07.07.2020 року на 08 год. 30 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила свої вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.07.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Тульчевська Н.В. підтримала думку позивача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Крамарчук Р.С. уточнений позов визнав частково. Просив стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26.07.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2016 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У стосунках позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] ., виданим 07.06.2017 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] зареєстрований та мешкає з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. (а.с.9). Позивач [PERSON] не працює, оскільки здійснює догляд за неповнолітньою дитиною. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та працює у ЗДМУ (Запорізький державний медичний університет на посаді доцента, КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР на посаді лікар - психіатр, КВНЗ «Хортицька національна навчально - реабілітаційна академія на посаді - доцента) та має стабільну заробітну плату а також отримує пенсію по інвалідності. Як зазначено у відзиві на позов на час розгляду справи в суді середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] після утримання з цього заробітку податків складає 27299,70 грн. (((139663,99 грн. + 11180,14 грн. + 36588,69 грн.) - 19,5 % (ПДФО 18 % та.військовий збір 1,5 %) + 12914,76)): 6))). Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] немає на утриманні інших дітей. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до частин 1, 3 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров*я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров*я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалюючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з вимог\~ст. 182 СК України\~і враховує стан здоров*я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, матеріальне становище відповідача, відсутність у відповідача [PERSON] інших утриманців. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1\\4 частини з всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів був поданий 26.07.2019 року, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved