Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

25 листопада 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна, мотивуючи вимоги тим, що позивачам по праву приватної власності належить житлового будинку [ADDRESS] , 21/32 частина [PERSON] , 11/32 частина [PERSON] . У 2005 році позивачі були сторонами по цивільній справі про визнання права власності на спадкове майно. В процесі розгляду справи Фастівський міськрайонний суд Київської області по заяві, [PERSON] в цілях забезпечення позову наклав арешт на вищевказаний будинок (справа № 2-166/06). 17.03.2006 року суд постановив рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на 21/32 частину будинку та за [PERSON] на 11/32 частин будинку. В даний час позивачі мають намір розпорядитися належними частинами будинку однак дізналися, що будинок знаходиться під арештом. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.11.2021 року на підставі ухвали, б/н, 22.08.2005 року Фастівським міськрайонним судом Київської області накладений арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2508893, який зареєстровано: 19.10.2005 за № 2508893 реєстратором: Фастівська міська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: будинок, адреса [ADDRESS] . З приводу зняття арешту позивачі звернулися до відповідача, звідки отримали інформацію, що згідно отриманих пошукових даних АСВП «Державний виконавець» на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження щодо боржників [PERSON] , [PERSON] та на виконанні у відділі не перебувають. На підставі викладеного просили зняти арешт з будинку [ADDRESS] , який накладений на підставі ухвали, б/н, Фастівським міськрайонним судом Київської області 22.08.2005 року, тип обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2508893, зареєстрований 19.10.2005 за № 2508893. Ухвалою від 26 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. В судове засідання позивачі не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подали клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця та прийняти рішення на розгляд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді\~справи судом\~встановлено,\~що позивачам, [PERSON] по праву приватної власності належить 21/32 частина, [PERSON] 11/32 частина житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.03.2006 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.5-6, 9-11/. У 2005 році [PERSON] , [PERSON] були сторонами по цивільній справі про визнання права власності на спадкове майно. В процесі розгляду справи Фастівський міськрайонний суд Київської області за заявою [PERSON] в цілях забезпечення позову наклав арешт на будинок [ADDRESS] (справа № 2-166/06). 17.03.2006 року суд постановив рішення, яким визнав за [PERSON] , право власності на 21/32 частину будинку та за [PERSON] на 11/32 частин будинку. Згідно відповіді Фастівського міськрайонного суду Київської області №05-09/231/21 від 25.10.2021 року вбачається, що ухвала про накладення арешту в архіві суду відсутня /а.с.7/. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.11.2021 року на підставі ухвали, б/н, 22.08.2005 року Фастівським міськрайонним судом Київської області накладений арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2508893, який зареєстровано: 19.10.2005 за № 2508893 реєстратором: Фастівська міська державна нотаріальна контора, об`єкт обтяження: будинок, адреса [ADDRESS] . Згідно відповідей Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 27.10.2021 року, 24.11.2021 року вбачається, що згідно отриманих пошукових даних АСВП «Державний виконавець» на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження щодо боржників [PERSON] , [PERSON] та на виконанні у відділі не перебувають /а.с.8,13/. Отже, позивачі, мають наміри розпорядитися належними їм частинами майна, проте через наявність арешту, позбавлені можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно є безпідставним, оскільки порушує право власності позивачів. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимога позивача, що ґрунтується на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановлено сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з метою захисту порушеного права власності позивачів, внаслідок чого позивачі позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовна вимога про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

Outcome: approved