Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

24 лютого 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 жовтня 2005 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі РАЦС м. Горлівки Донецької області, актовий запис № 1410. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З часу укладення шлюбу, сторони проживали разом, однією сім'єю. На початку травня 2015 року співвідношення між позивачем та відповідачем стали погіршуватися. Результатом цього стало те, що сторони прийшли до висновку, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, сімейні цінності. З цього приводи, з липня 2016 року між сторонами остаточно були розірвані будь-які відносини, як чоловіка та дружини, ведення спільного господарства та проживання як чоловіка та жінки остаточно припинено. Зазначає, що на теперішній час, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає сенсу, оскільки як у нього, так і у відповідача на ґрунті сімейно - побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя та сімейні цінності втрачено почуття любові та поваги. У зв'язку з викладеним просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 29 листопада 2016 року (а.с.15), не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Надано до суду заяви, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином шляхом, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 14 жовтня 2005 перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області, актовий запис №1410. Запис поновлено Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 2, Свідоцтво про шлюб видане повторно серії [NUMBER] (а.с.23). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини з липня 2016 року, не проживають однією сім'єю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], до суду не з'явилась, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст.113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці [PERSON] Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved