Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

26.07.2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до відповідача посилаючись на те ,що з 13.12.2013року по1.03.2015 року вона працювала у відповідача. На час звільнення відповідач не проїв з нею розрахунок .Просила стягнути з відповідача борг по заробітній платі за період з липня 2014 року по березень 2015 року у сумі 62 441,87 гривень. Позивач до суду не з 'явилася , надав суду заяву, у якій підтримав позов та просила суд слухати справу у її відсутності . Представник відповідача у судове засідання не з ' явився, про день час та місце слухання був повідомлений належним чином. вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають за наступними підставами. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України та іншими нормативними актами. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом положень норм чинного трудового законодавства обов`язок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст. ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі. Судом встановлено, що згідно наданої позивачем копії трудової книжки вона працювала у відповідача до 5.03.2018 року та її звільнено на підставі ст. 38 КзпП України. (а.с6 ) . Позивач стверджує, що відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по березень 2015 року у сумі 62 441,87 гривень ,що підтверджуєтеся розрахунковими листами (арк.с7-9) Відповідно до ст. 116 КЗпП України у день звільнення відповідач повинен був провести повний розрахунок з позивачем по заробітній платі . Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію. Судом встановлено і не оспорюється позивачем , що Комунального клінічного лікувально - профілактичного закладу «Обласної психіатричної лікарні міста Жданівка» зареєстровано в м.Жданівка Донецької області тобто на території, тимчасово непідконтрольній владі. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заборгованості по заробітній платі , тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.(Така правова позиція викладена в постановах ВСУ 6-2159цс15; 6-364цс16;6-365цс16). Загальновідомим фактом, який не потребує доказування є те, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об`єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в населеному пункті- м.Жданівка Донецької області, де знаходитьсяКомунального клінічного лікувально - профілактичного закладу «Обласної психіатричної лікарні міста Жданівка» станом на липень 2014 року-березень 2015 року (в межах заявленого періоду) і до теперішнього часу унеможливлюють виконання зобов`язань, зокрема, розрахунки по оплаті праці. Вирішуючи спір, суд звертає увагу на ситуацію, яка склалася та відсутність вини відповідача у виплати належних сум при звільненні позивачу , і зокрема- заборгованості по заробітній платі за період з липня 2014 року по березень 2015 року у зв`язку із настанням з липня 2014 року обставин непереборної сили, що об`єктивно унеможливлювали виконання зобов`язань, передбачених умовами договору обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Так як лікарня знаходиться в зоні антитерористичної операції, на території, тимчасово непідконтрольній владі,то затримка виплати належних позивачеві сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі . . За таких обставин суд вважає за необхідне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав наявності форс-мажорних обставин. До того ж суд враховує, що п. 2. Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ ,здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей ,затвердженим постановою КМУ від 07.11.2014 №595 із наступними змінами встановлено ,що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади. Окрім цього суд зазначає ,що Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» зобов`язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Як убачається з матеріалів справи, установа відповідача не перемістилася із зони проведення АТО в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі і не передала наявну у неї документацію, тож суд не має змогу витребувати та перевірити необхідні для розгляду трудового спору відомості ,які відсутні у позивача . Достовірність наданих позивачем розрахункових листів викликає сумнів і не може бути перевірена у зв`язку із тим, що установа - відповідач не перемістилася в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження. За таких обставин суд дійшов висновку що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належним та допустимим доказом для задоволення позовних вимог. . Також позивачем не надано жодних відомостей чи доказів того , що заборгованість по виплатам існувала саме у вказаних ним розмірах та у вказаний ним період і не була йому виплачена та з яких саме причин , крім проведення АТО. Проаналізувавши усі наявні докази по справі суд приходить до висновку щодо повної відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог з причини їх необґрунтованості.

Outcome: dismissed