overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

26 лютого 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Золотоніському міському відділі ЗАГС Черкаської області за актовим записом № 29, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СР № 253421 від 26.02.1994 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем по справі. Спору про місце проживання дітей та спору про поділ спільно нажитого майна на час подачі позову між сторонами не існує. Шлюбні відносини між подружжям припинені, відповідач досить тривалий час проживає окремо, сторони мають окремі бюджети і не спілкуються. Причиною цьому стало те, що подружжя мають різні погляди на сімейне життя, а тому між ними виникали часті сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги та взаєморозуміння між подружжям і розпаду сім`ї. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть, а тому вважаючи, що примирення неможливе, [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, направивши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю та просила суд розглядати справу у її відсутності. Після розірвання шлюбу просить залишити набуте у шлюбі прізвище [PERSON]. Оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу по наявних матеріалах, за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши матеріали справи та враховуючи згоду сторін на розірвання шлюбу, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає і ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Оскільки у судовому засіданні було достовірно встановлено, що збереження шлюбу неможливе, так як сторони подружніх стосунків не підтримують тривалий час, мір до примирення не приймають і обоє на примирення не згідні, вільної згоди обох сторін на проживання у шлюбі немає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

26 лютого 2002 року позивач уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серія [NUMBER] від 26 лютого 2002 року, виданим А. - Іванівською сільською радою, Миколаївського району, Одеської області. Від спільного життя з відповідачкою є двоє неповнолітніх дітей: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем і знаходяться на його утриманні. Питання про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідачки в даній заяві позивач не порушує. Під час шлюбу сторони не знаходили взаємного порозуміння, мають різні погляди на життя, у них відсутні спільні інтереси. В їхній сім'ї постійно панувала конфліктна ситуація, яка призвела до розпаду сім'ї. Сім'я фактично розпалась в квітні 2012 року тобто майже три роки тому, з тих пір примирення не наступило і надалі позивач не збирається миритися. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам позивача, так як в даний час їхній шлюб фактично розірваний, сім'ї не існує вона носить формальний характер. Від позивача до суду надійшла заява в якій він просить справу розглянути в його відсутність, на своїх позовних вимогах наполягає. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, фактично сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе. Відповідно до ст. 112 СК України, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~26 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DZR0GK00770105, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 18200 доларів США на термін до 25 лютого 2028 року. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 25 червня 2015 року в сумі 17654,64 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 17654,64 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 916,88 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 28,86 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 65,27 доларів США; а також штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) 11,81 доларів США; штрафу (процентна складова) 932,83 доларів США; що складає за курсом НБУ 414959,34 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 3654 гривень судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги\~\~позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № DZR0GK00770105 від 26 лютого 2008 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит в сумі 18200 доларів США на термін до 25 лютого 2028 року. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, внаслідок чого станом на 25 червня 2015 року в сумі 17654,64 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 17654,64 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 916,88 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 28,86 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 65,27 доларів США; а також штрафи відповідно до Договору: штрафу (фіксована частина) 11,81 доларів США; штрафу (процентна складова) 932,83 доларів США, що складає за курсом НБУ 414959,34 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат 3654 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

26 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції Запорізької області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 15. У шлюбі народилася дитина: донька [PERSON], [INFO]. У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між останніми. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між подружжям постійно виникали сварки, що кожен раз спричиняло позивачу душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у позивача та у сімї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватись про побудову сімейних відносин з іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Починаючи з листопада 2016 року у звязку із постійними сварками, ревнощами та неможливістю знайти спільну мову вони з відповідачем припинили вести спільне господарство, спроби примиритися до позитивного результату не призвели. Посилаючись на ці обставини, позивач просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не зявився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, а також просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позов визнала повністю та просила розглянути справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. За таких обставин у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з листопада 2016 р. сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, тобто шлюбні відносини між ними фактично припинено, втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, інтересам дитини подружжя, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

26 лютого 2011 року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями в селі Михайлівка Любашівського району Одеської області. Посилаючись на те, що він є спадкоємцем після смерті батька, але не може оформити спадщину нотаріально і йому було відмовлено нотаріусом в письмовій формі із за відсутності правовстановлюючого документу на будинок на імя померлого батька і рекомендовано звернутись до суду, позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність та, що проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 26). Позовні вимоги підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.8), повідомленням нотаріальної контори (а.с. 19), копією рішення Люба-шівського районного суду та свідоцтвом про право на спадщину за законом(а.с.26-28) згідно яких підтверджено право на спадкування позивача по справі, довідками Маловасилівської сільської ради та договором купівлі продажу житлового будинку від 09.01. 1982 року, яким підтверджено право власності на домоволодіння за указаною в позові адресою - про те, що померлий [PERSON] дійсно являвся власником житлового будинку по вул. Тилигульська, 38 в с. Михайлівка Любашівського району Одеської області, в якому проживав до дня смерті. Відповідно до Висновку про технічний стан приватного житлового будинку садибного типу, дачного будинку, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами № 154 від 17,11. 2015 року, вартість будинку складає 43994,00 грн., а будівельна 8990 грн, також свідоцтвом про народження позивача, згідно яких позивач дійсно являється спадкоємцем за законом, і підлягають задоволенню повністю згідно ст.ст. 392, 1258, 1261 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

26 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу є малолітня донька [PERSON], [INFO] З відповідачем спільно більше не проживає, сімейні відносини не підтримують. Майнового спору та спору про виховання дітей між сторонами не має. Позивачка під час судового розгляду справи направила заяву з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в її відсутність. Відповідач до суду не з'явився хоча, при цьому направив заяву з якої видно, що з позовом погоджується. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З позову та матеріалів справи видно, що з липня 2018 року сторони спільне проживання припинили, строк на примирення сторони брати не бажають. З позову який надійшов до суду спору про розподіл майна не має. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім»я розпалася остаточно, зберегти її не можливо. Спору щодо поділу майна та про виховання дітей між сторонами не має. З позову який надійшов до суду видно, що малолітня донька [PERSON] [INFO] проживає разом з позивачкою, а тому при таких обставинах доцільно залишити дитину на виховання позивачці. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, питання про поділ судових витрат позивач не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

26 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року, від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з травня 2013 року, на даний час сторони проживають окремо, причиню чого стали постійні сварки на підставі втрати почуттів любові, взаємоповаги та розуміння. Крім того, позивач на даний час має іншу родину, з якою і мешкає. У зв'язку з викладеним [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем (а. с. 3-4). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, посилався на те, що на даний час він має іншу родину, а відповідач також зустрічається із іншим чоловіком, збереження цього шлюбу вважає недоцільним; судові витрати просив покласти на нього. Відповідач та її представник судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти його задоволення заперечували (а. с. 18-19). Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 жовтня 2008 року, зареєстрованого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 550, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 5, 6). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, крім того, враховуючи, що на даний час кожна із сторін створила іншу родину, суд приходить до висновку про те, що шлюб позивача та відповідача по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому - шлюб між сторонами по даній справі підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по даній справі, враховуючи, що позивач просить суд сплату судового збору покласти на нього, суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

26 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із вказаною заявою. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що, маючи намір розпорядитися своєю земельною ділянкою, дізнався про існування розбіжностей в написанні його прізвища у державному акті на право приватної власності на землю від 28 листопада 2001 року. Так, у цьому документі його прізвище помилково зазначено з виправленнями, що не застережені у встановленому законом порядку. Посилаючись на викладене, просив встановити факт належності йому вказаного державного акту. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Заявник надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи - Кам'янської сільської ради Очаківського району Миколаївської області - в судове засідання не з'явився, про причини неявки свого представника заінтересована особа суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Рішенням Кам'янської сільської ради № 16 від 30 серпня 2001 року [PERSON] у приватну власність було передано земельну ділянку площею 10,52 га на території Кам'янської сільської ради Очаківського району Миколаївської області за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На виконання даного рішення, 28 листопада 2001 року йому було видано державний акт на право приватної власності на землю, при заповненні якого його прізвище було зазначено з виправленнями, що не застережені у встановленому законом порядку (а. с. 6). Вказані розбіжності у написанні прізвища ставлять під сумнів належність цього документу саме заявникові. Викладене підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копіями паспорту заявника (а. с. 4-5), роз'ясненнями Першої очаківської державної нотаріальної контори № 99/01-16 від 14 лютого 2014 року (а. с. 7), з яких вбачається, що прізвище заявника - [PERSON]. Зазначені вище докази у своїй сукупності доводять той факт, що вказаний вище державний акт належить саме [PERSON], але при його виготовленні прізвище було зазначено з незастереженими виправленнями, зважаючи на що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати своє право на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

26 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 4 грудня 2013 року у простій письмовій формі він уклав з відповідачем договір позики грошових коштів на суму 5000 грн. За умовами укладеного договору [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути позику в строк до 30 грудня 2013 року, проте до цього часу свій обов'язок не виконав. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 5 000 грн. В судове засідання позивач не з'явився, просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, про що подав письмову заяву. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом було проведено заочний розгляд справи та ухвалено повторне заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 4 грудня 2013 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 5 000 грн. у [PERSON], які зобов'язався повернути до 30 грудня 2013 року, про що видав останньому розписку (а.с. 5,6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 625, 629, 1049 ЦК України,

Outcome: approved