Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

25.11.2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Міський Комерційний Банк», який обґрунтовує тим, що 17.10.2013 між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу №2630/24/135827, відповідно до умов якого він вніс на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 18525,00 євро строком на 385 днів, а банк зобов'язався по закінченню вказаного строку на вимогу позивача повернути вказану суму вкладу та сплатити проценти за його користуванням у розмірі 9,35% річних. По закінченню строку договору банківського вкладу позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просив повернути вклад та виплатити нараховані проценти. Однак відповідач в порушення умов договору вимогу позивача не виконав. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу за договором строкового банківського вкладу від 17.10.2013 №2630/24/135827 в розмірі 18525,00 євро, суму нарахованих процентів в розмірі 1409,64 євро. Також, позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання за договором, йому завдано збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 603,90 євро, оскільки він був позбавлений можливості в подальшому розмістити грошові кошти на депозит. Крім того, позивач зазначає, що протиправними діями відповідача щодо неповернення грошових коштів, йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 9000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у відсутності свого представника не звертався. З урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.10.2013 між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та [PERSON] як вкладником укладено договір банківського вкладу №2630/24/135827. На виконання умов вказаного договору позивач вніс на строковий депозитний рахунок [NUMBER] відкритий ПАТ «Міський Комерційний Банк» грошові кошти в сумі 18 525,00 євро строком на 385 днів, що підтверджується квитанцією від 17.10.2013 №3340. В свою чергу банк прийняв від вкладника вказані грошові кошти та зобов'язався виплачувати вкладникові проценти за користування ними. Сторонами погоджено розмір процентів - 9,35% річних. Пунктами 4.3.2, 4.3.3 договору передбачено обов'язок банку на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти, виконувати належним чином доручення вкладника, пов'язані рухом грошових коштів на рахунку. На звернення позивача зобов'язання за договором щодо повернення банківського вкладу по закінченню його строку та сплати нарахованих відсотків відповідачем належним чином не виконанні. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України (ЦК), за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 526 ЦК визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦК закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами першою та другої ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином виходячи з викладеного вище, враховуючи те, що відповідач в порушення умов договору та наведених норм, обов'язок повернути суму вкладу та сплатити проценти не виконав, суд знаходить законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Міський Комерційний Банк» банківського вкладу за договором від 17.10.2013 №2630/24/135827 в сумі 18525,00 євро, процентів у сумі 1409,64 євро та трьох відсотків річних в сумі 159,00 євро. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає їх необґрунтованими з урахуванням наступного. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Стаття 23 ЦК України визначає загальне положення, відповідно до якого особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, пунктом 5 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз'яснено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Так, в силу приписів ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо це передбачено договором або законом. Вбачається, що наслідки порушення договору банківського вкладу визначені ст.ст. 625, 1073 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Не передбачає таких наслідків порушення договору відповідачем і укладений між сторонами договір банківського вкладу, відтак, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Також суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування упущеної вигоди. За ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Встановлено, що розрахунок відсотків здійснений позивачем за весь період їх використання відповідачем, що відповідає положенням ст. 536 ЦК України. Таким чином втрати позивача, які він міг би реально одержати у разі повернення вкладу та сплати процентів відповідачем у встановлений договором строк, фактично компенсовані за рахунок заявлених до стягнення процентів. До того ж, позивачем не доведено наявності факту упущеної вигоди, зокрема того, що він мав реальну можливість отримати дохід в розмірі 603,90 євро в разі непорушення його прав з боку відповідача. З наведених мотивів та положень закону, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову - в частині вимог про стягнення з відповідача суми банківського вкладу, процентів та трьох відсотків річних. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 3654,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial