Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

25 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.04.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 17.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Волосянківською сільською радою Сколівського району Львівської області від 01 червня 2013 року, актовий запис №14. [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2021 року виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, актовий запис про смерть № 31 від 17 квітня 2019 року. Про родинні відносини позивача з померлою мамою [PERSON] свідчить свідоцтво про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 1967 року с. Волосянка, Сколівського райбюро ЗАГС Львівської області, актовий запис №54, згідно якого батьками позивача [PERSON] є батько [PERSON] та матір [PERSON] та повторно виданим свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане 27 листопада 2007 року Залужанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, актовий запис про шлюб №14 від 11 вересня 1990 року, згідно якого після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , який остання успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , але юридично не оформила свої спадкові права. За життя спадкодавець заповіту не складала, що підтверджується довідкою за №80 від 29 січня 2021 року, виданою старостою села Хащованя - Безега В.Л. , а отже право на спадкування отримують спадкоємці першої черги - позивач, її сестра [PERSON] та брат [PERSON] . Після звернення до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області позивачу було роз`яснено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити в судовому порядку. Позивач зазначила, що вона пропустила такий строк з поважних причин, а саме у зв`язку із тим, що з 2011 року вона неодноразово перетинала кордон України у з`язку із перебуванням на роботі за кордоном (Німеччина - Польща), оскільки її характер роботи позбавляє можливості на довгий час залишатись на території України. Крім цього, приймаючи до уваги велику віддаленість, а саме від місця знаходження спадкового майна та її місця перебування за межами території України (Німеччина - Польща), а її приїзди на територію України є короткотривалими, та місце її проживання на території України також є віддаленим від місця знаходження спадкового майна, вона не мала можливості особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З огляду на викладені обставин позивач вимушена звернутись з позовом до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Гудима Л.Р. підтримала позовні вимоги з мотивів, наведених в позовній заяві, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та вказала, що позивачка мала можливість подати заяву на прийняття спадщини після матері, оскільки перебувала на території України та неодноразово приїзджала в село після смерті матері. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву (вх.№4298 від 10.08.2021 року) про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі і просить такі задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши належну оцінку зібраним у справі письмовим доказам, дійшов наступних висновків. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Волосянківською сільською радою Сколівського району Львівської області від 01 червня 2013 року, актовий запис №14. [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2021 року виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, актовий запис про смерть № 31 від 17 квітня 2019 року. Про родинні відносини позивача з померлою мамою [PERSON] свідчить свідоцтво про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 1967 року с. Волосянка, Сколівського райбюро ЗАГС Львівської області, актовий запис №54, згідно якого батьками позивача [PERSON] є батько [PERSON] та матір [PERSON] та повторно виданим свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане 27 листопада 2007 року Залужанською сільською радою Збаразького району Тернопільської області, актовий запис про шлюб №14 від 11 вересня 1990 року, згідно якого після одруження [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] , який остання успадкувала після смерті свого чоловіка, але юридично не оформила свої спадкові права. За життя спадкодавець заповіту не складала, що підтверджується довідкою за №80 від 29 січня 2021 року, виданою старостою села Хащованя - Безегою В.Л. , а отже в даному випадку спадкування відбувається за законом. До числа спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, увійшли її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки №139 від 04 лютого 2021 року, виданої Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] , постійно проживала в житловому будинку [ADDRESS] . Разом з нею в цьому будинку проживали, син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Як вбачається із листа Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області від 01 лютого 2021 року за вих.№ 64/01-16, позивачу [PERSON] роз`яснено, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини і цей строк можливо продовжити в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, переглядаючи 6 червня 2018 року судові рішення у справі № 592/9058/17-ц (касаційне провадження № 61-200 св 18) вказав на те, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У даній постанові суд вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що її проживання за межами України було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви, не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. З огляду на викладене у вищевказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що постійне проживання спадкоємця закордоном не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Між тим, у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини . 1) юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; 2) необізнаність особи про наявність спадкового майна; 3) похилий вік; 4) непрацездатність; 5) незнання про існування заповіту; 6) встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; 7) відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; 8) несприятливі погодні умови. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2021 року №752/11156/18-ц, де зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. Як встановлено судом, позивач у визначений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свою причину невчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач мотивує тим, що з 2011 року вона неодноразово перетинала кордон України у з`язку із перебуванням на роботі за кордоном (Німеччина - Польща), оскільки її характер роботи позбавляє можливості на довгий час залишатись на території України. Крім цього, приймаючи до уваги велику віддаленість, а саме від місця знаходження спадкового майна та її місця перебування за межами території України (Німеччина - Польща), а приїзди позивачки на територію України є короткотривалими, та місце проживання позивачки на території України також є віддаленим від місця знаходження спадкового майна, вона не мала можливості особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. За обставинами вказаної цивільної справи суд приходить до висновку, що відсутні підстави, передбачені ст. 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, оскільки періодичні перебування позивачем на заробітках за кордоном (Німеччина - Польща), а також віддаленість її місця проживання на території України від місця знаходження спадкового майна, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, в матеріалах справи наявні копії закордонного паспорту позивачки, згідно якого вона, впродовж шестимісячного строку для прийняття спадщини, перебувала на території України понад один місяць(а.с.22-26). Відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона, з незалежних від неї обставин, не мала можливості у передбачений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивач [PERSON] недобросовісно віднеслась до своїх спадкових прав та обов`язків, внаслідок чого пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , без поважних причин. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed