Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим до початку розгляду справи позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісної дитини - дочки [PERSON], чим порушує її права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких пояснила, що з 24 жовтня 2010 року по 26 січня 2013 року проживала з [PERSON] однією сім*єю, але не перебували в шлюбі між собою. Від сумісного проживання вони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. З 2005 року вони з відповідачем припинили сумісне проживання, мешкають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини, розмір та порядок виплати якої визначає сам. Вона не бажає залежати від волевиявлення відповідача, а тому бажає отримувати аліменти за виконавчим листом у порядку, встановленому чинним законодавством. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) доходів, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, погодившись з розміром, вказаних нею аліментів та пояснив, що з 1997 року вони з [PERSON] проживали однією сім*єю, але не перебували у шлюбі між собою. Від сумісного проживання у них [INFO] року народилась дочка [PERSON]. З 2005 року вони припинили з позивачкою сімейні стосунки і з цього часу проживають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Він офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, він фізично здоровий, на обліку в медичних установах не перебуває, аліментів нікому не виплачує, на його утриманні не перебувають непрацездатні члени родини. У добровільному порядку він надає матеріальну допомогу на утримання дочки у розмірі 300 грн. на місяць. Не заперечує щоб аліменти стягувались з нього за виконавчим листом у визначеному позивачкою розмірі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 1997 по 2005 рік проживали однією сім*єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір*ю. З 2005 року сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені і з цього ж часу сторони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дитини - [PERSON] проживає окремо від неповнолітньої дитини і на її утримання у добровільному порядку надає матеріальну допомогу, розмір та порядок виплати якої визначає сам. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований - працює електрослюсарем підземним на ВП «Шахта «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля», де стабільно отримує заробітну плату, він здоровий, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований: працює електрослюсарем підземним 4 розряду на ВП «Шахта «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля», де стабільно отримує заробітну плату, середній розмір якої згідно довідки підприємства складає 4175 грн. 45 коп. Він фізично здоровий, проживає окремо від неповнолітньої дочки, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що [PERSON] належним чином не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON]. Відповідно до статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved