Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

24 листопада 2020 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Увин Радехівського району Львівської області померла мама позивача - [PERSON] . Після її смерті, окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Позивач звернулася до приватної нотаріальної контори нотаріуса Луців І.П., однак нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини, у зв`язку з пропущеним терміном прийняття спадщини, тим, а також що Державний акт про право власності на землю видано після смерті спадкодавця та відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки (оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю) через їх втрату, а також неможливістю встановити факт спільного проживання позивача із спадкодавцем на час смерті. Позивач після смерті спадкодавця, фактично прийняла спадщину оскільки перед смертю та на день смерті проживала із спадкодавцем понад 5 років і надалі продовжує користуватись та розпоряджається майном, а саме житловим будинком, садом, городом, земельними ділянками загальною площею 2,4285 гектарів, які згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №089285 належать [PERSON] . Позивач спільно проживала із спадкодавцем оскільки, протягом остатніх років життя, доглядала за матір`ю, допомагала їй у повсякденних справах, доглядала за господарством. На день смерті спадкодавцеві - [PERSON] виповнилося 87 років, що вказує на її похилий вік. Просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] від спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , що померла [INFO] , які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089285 зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3322 від 24.12.1999 року, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,3074 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,8509 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2702 гектарів (кормових угідь). Також просить судові витрати віднести на сторону позивача (а.с.4-8). 5 липня 2021 року в судовому засіданні клопотання представника позивача задоволено та замінено Увинську сільську раду Радехівського району Львівської області на належного відповідача - Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області. У підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві, просив ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі їх представника (а.с.28). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с.Увин Радехівського району Львівської області померла мама позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Увинською сільською радою Радехівського району Львівської області 15.03.1995 року (а.с.12). Згідно Архівної довідки №Н-58 від 27.10.2020 року, у фонді 201 «Греко-католицька митрополитська консисторія, м.Львів», у метричній книзі греко-католицької парафії с.Увин Радехівського повіту Тернопільського воєводства із записами про народження, одруження і смерть за 1866 - 1942 р.р. виявлено запис про народження [PERSON] , народженої [INFO] , хрещеної 31 травня 1935 року, [ADDRESS] , греко-католицького віросповідання. Батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , дочка [PERSON] і [PERSON] , дівоче [PERSON] (а.с.13-14). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 27.08.2010 року [PERSON] і [PERSON] 23.09.1961 року зареєстрували шлюб, після якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії I-ЛВ №089285, виданого 24.12.1999 року головою Радехівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення VІІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 19 жовтня 1999 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3322, вбачається, що земельна ділянка, площею 2,4285 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.16-зворот). Як вбачається з довідки №1 від 12 січня 2017 року, виданої виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] вид. Увинсьною сільською радою) до дня смерті була зареєстрована в [ADDRESS] , одна (а.с.20). Окрім цього, факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління майном, підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , не довірити показам якого в суду підстав немає (а.с.29). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved