Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

25.06.2018 року [PERSON] звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 лютого 2008 року позивач по справі - [PERSON] уклала договір довічного утримання (догляду) з гр. [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюком В.А., та зареєстровано в реєстрі за № 159 від 25.02.2008 року. Право власності за [PERSON] зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.06.2008року. Згідно умов даного договору Позивач (Відчужував) передала у власність [PERSON] (Набувачу) житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], а Набувач зобов'язалася довічно утримувати Відчужувача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зберігати в її безоплатному довічному користуванні зазначений в договорі житловий будинок. Зазначає, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку перебувала в користуванні Відчужувача, тобто не приватизована, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавався. Інвентарна вартість об'єкта нерухомості складає 11109, 00 гривень. Зазначає, що у вересні 2009 року Набувач згідно договору - [PERSON] в результаті розірвання шлюбу повернула собі дошлюбне прізвище [PERSON]. Вказує, що до вересня 2017 року набувач сумлінно виконувала умови договору, однак [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем [PERSON] є її рідна донька [PERSON], яка звернулась до Хотинської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] Вказує, що у випадку смерті набувача обов'язки за договором довічного утримання переходять до його спадкоємців. Спадкоємці повинні продовжити утримувати відчужувача згідно з укладеним договором довічного утримання. Однак, зазначає, що в перші дні після смерті [PERSON], відповідач намагалась виконувати умови договору довічного утримання, то через декілька днів вона перестала навідувати її та надавати їй будь-яку допомогу, здійснювати за нею догляд, пояснивши це тим, що у неї немає такої можливості із-за зайнятості по домашньому господарству та проблем в своїй сім'ї. Вказує, що вона є особою похилого віку (88 років), та часто хворіє, після смерті [PERSON] постійно потребувала сторонньої підтримки і матеріальної допомоги. Також, протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2017 року по день звернення до суду відповідачем не виконуються умови договору довічного утримання, які вона мала би виконувати як спадкоємець [PERSON], а саме відповідач у вказаний період не здійснювала догляд за позивачем, не забезпечувала останню продуктами харчування, одягом медикаментами, тощо. Просить постановити рішення, яким розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 25 лютого 2008 року між гр. [PERSON] та гр. [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюком В.А. і зареєстрований у реєстрі за № 159, та повернути все майно, передане відчужувачем у власність набувачу згідно із вказаним договором, у власність позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Так, судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюком В.А., та зареєстровано в реєстрі за № 159 від 25.02.2008 року, що підтверджується копією договору. Право власності за [PERSON] зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.06.2008року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19266153. Згідно умов оспорюваного Договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], а набувач [PERSON] зобов'язалася довічно утримувати відчужувача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а також зберігати в її безоплатному довічному користуванні зазначений в договорі житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 14 вересня 2009 року вбачається, що набувач за договором [PERSON] розірвала шлюб, та після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], що також і підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] на [PERSON] доданого до матеріалів справи. Згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Зарожанської сільської ради Хотинського району 28.09.2017 року, вбачається, що набувач за договором [PERSON] померла. Згідно довідки Хотинської державної нотаріальної контори № 134/02-14 від 29.03.2018 року вбачається, що в Хотинській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 12 від 2018 року щодо майна [PERSON], яка померла [INFO]. Також із цієї ж довідки вбачається, що 07.02.2018 року до нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини за законом від імені доньки померлої [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до положень ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Згідно п. 5 ст. 1268 ЦК України «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». Тобто у випадку смерті Набувача обов'язки за договором довічного утримання переходять до його спадкоємців. Спадкоємці повинні продовжити утримувати Відчужувача згідно з укладеним договором довічного утримання. Однак як встановлено судом, до вересня 2017 року набувач сумлінно виконувала умови договору, однак [INFO] остання померла, а спадкоємцем [PERSON], є рідна донька [PERSON], яка як стверджує позивач в перші дні після смерті [PERSON], намагалась виконувати умови договору довічного утримання, але через декілька днів перестала навідувати позивача та надавати їй будь-яку допомогу, здійснювати за нею догляд, пояснивши при цьому, що у неї немає такої можливості із-за зайнятості по домашньому господарству та проблем в своїй сім'ї. При цьому, судом встановлено, що позивач є особою похилого віку (88 років), та часто хворіє, постійно потребує сторонньої підтримки та матеріальної допомоги. Із довідки № 352 від 26.03.2018 року виданої виконкомом Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, вбачається, що з моменту смерті [PERSON], яка померла [INFO], по даний час, ніхто з її спадкоємців дійсно не здійснює догляд за гр. [PERSON], яка проживає по [ADDRESS], та зі слів [PERSON] фактично в цей період здійснювала догляд за нею [PERSON], 1964 року народження, забезпечуючи її продуктами харчування, одягом, медикаментами та доглядом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] не в повній мірі виконувала взяті на себе обов'язки за договором довічного утримання, а тому суд вважає, що між сторонами в подальшому існування договірних зобов'язань за вищевказаним договором є недоцільним. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. При цьому згідно ч.1 ст. 756 ЦК України, у випадку розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, що було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання зобов'язання сторін припиняються. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження при розгляді справи, оскільки вони підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а підставою для розірвання договору довічного утримання є факт неналежного виконання набувачем обов'язків за договором довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету з державного бюджету 1057, 20 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1057, 20 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved