Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

26 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2014 р. між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов'язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 27 573,39 грн. з урахуванням відсотків за користування кредитом та неустойки (а.с.а.с. 1 - 4). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач до суду не з'явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2014 р. між сторонами було укладено договір про встановлення ліміту овердрафту № 514/ФКР505/0, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 25 000,00 грн. під 36 % річних строком до 09.01.2015 р. (а.с.а.с. 7 - 9). Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів, і у неї перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 27 573,39 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с. 5), а саме: · основна заборгованість - 25 000,00 грн.; · відсотки - 1 890,97 грн.; · пеня за прострочену основну заборгованість - 641,10 грн.; · пеня за прострочені відсотки - 41,32 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредитних коштів та відсотків, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обов'язки за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати основної заборгованості та відсотків за кредитом, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з цим позовом. За правилами частини 1 статті 14 ЦК цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Відповідно до статті 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду судові витрати в сумі 275,73 грн. (а.с. 6).

Outcome: approved