Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

26.09.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], визначення його місця проживання із матір'ю та зобов'язання погасити борг за виконавчим листом №2-2875 від 30.05.2011 року в розмірі 30 410,24 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач останні роки не бере участі у вихованні їх сина, не цікавиться його станом здоров'я, проживає окремо, матеріально його не утримує і має заборгованість зі сплати аліментів, яку в добровільному порядку погашати не збирається. Тому вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав свої заперечення в яких вказав, що підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення його батьківських прав немає, оскільки на момент відкриття провадження його син [PERSON] вже є повнолітнім. Крім цього вказував на те, що аліменти, про які вказує позивач були невірно нараховані, оскільки нараховувалися з 2004 року по травень 2011 року на малолітню [PERSON], яка виявилася не донькою відповідача згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва. При зміні виконавчих листів, цей борг автоматично перейшов до нового виконавчого провадження, за новим виконавчим листом, що є порушенням прав відповідача. Від третьої особи - прокуратури Оболонського району надійшло повідомлення про те, що оскільки [PERSON] на момент розгляду справи вже досяг повноліття та має повну цивільні дієздатність, справу просила розглядати без участі його представника. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений позов в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника Органу опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, третьої особи: [PERSON], повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2004 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від зазначеного вище шлюбу у сторін, [INFO] року народився син - [PERSON], який проживає разом із позивачем. 26.09.2013 року позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина - [PERSON], [INFO]. Як на підставу своїх вимог посилався на те, що з лютого 2004 року відповідач проживає окремо, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання свого сина в розмірі 30410,24 грн., які стягуються з нього на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва, з сином не спілкується і не турбується про його фізичний, духовний та моральний розвиток. З наведених вище підстав вважає, що існують всі підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав. З такими вимогами позивача суд погодитися не може виходячи із наступного. Згідно із ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст. 164 СК. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. За таких обставин, враховуючи те, що на момент розгляду справи та на момент відкриття провадження, син сторін - [PERSON] досягнув 18 - ти років та набув повної цивільної дієздатності, підстав для задоволення позовної заяви матері [PERSON], яка при зверненні до суду діяла як його законний представник немає. Крім цього суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду із позовом за день до набуття [PERSON] повноліття. Щодо вимоги про визначення місця проживання [PERSON] з позивачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із ч.1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Таким чином, після досягнення [PERSON] повноліття, суд за заявою його матері не може визначити місце проживання її сина разом із нею, оскільки це призведе до порушення законних прав особи на вільне пересування. Тому в цій частині позовна заява також не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. При розгляді вказаної вище вимоги, суд звертає увагу на те, що в своїх позовних вимогах позивач ставить питання про фактичне зобов'язання відповідача погасити борг по виконавчому листу однак, в даному випадку, на думку суду позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості, оскільки це слідує із його пояснень, які було ним надано в судовому засіданні. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. З матеріалів справи вбачається, що аліменти з відповідача стягуються на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2004 року яке набрало законної сили. Згідно із ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі рішення суду. За таких обставин позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed