Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

26.06.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона та [PERSON] були у шлюбі до його розірвання за рішенням суду від 22.12.14 року. Вона є власником квартири [ADDRESS]. Квартира їй належить на підставі договору дарування від 13.05.2004 року і право власності зареєстроване в КП «Первомайське БТІ». В зазначеній квартирі в якості члена сім»ї, як колишній чоловік, зареєстрований [PERSON] Після розірвання шлюбу припинилися подружні відносини та відповідач забрав все своє майно і переїхав у інше місце мешкання. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще за відповідача. Вважає судовому засіданні уточнивши позовні вимоги, вваж, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без його участі не надав, як і не надав судові заперечень проти позову. Третя особа надала заяву про розгляд справи без її участі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували з 19.06.1998 року у зареєстрованому шлюбі до його розірвання рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області 22.12.2014 року (а.с.8). [PERSON] на підставі договору дарування від 13.05.2004 року належить право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.4). В зазначеній квартирі в якості члена сім»ї зареєстрований [PERSON] (колишній чоловік) (а.с.7). Після розірвання шлюбу стосунки між подружжям були припинені та відповідач забрав все своє майно і переїхав у інше місце мешкання і на разі має у власності інше житло, про що свідчить витяг з Держреєстру нерухомого майна.. Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за відповідачем зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.5), що в квартирі відсутні особисті речі відповідача і у житловому приміщенні він не появляється з початку 2015 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача понад два з половиною років без поважних причин.

Outcome: approved