Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

26 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом в якому просить розірвати шлюб із [PERSON] зареєстрований 11 лютого 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 174. Стягнути відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 60% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 11 лютого 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим.Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів, між сторонами не досягнуто, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Крім того, старша дитина хвора і потребує додаткових витрат на лікування і розвиток. Враховуючи що відповідач офіційно працевлаштований та має можливість надавати допомогу на утримання дітей, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги частково. Просила розірвати шлюб із відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття. Виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просила про часткове задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 30% від його доходу. Пояснив, що протягом останніх шести місяців він офіційно працює у ФОП [PERSON], за адресою: [ADDRESS] механіком на станції технічного обслуговування. Дружина з дітьми проживає окремо, проте він приймає участь в утриманні дітей, та зобов»язується, окрім сплати аліментів у розмірі 30% від його доходу забезпечувати старшого сина одягом та харчуванням і приймати порівну із позивачем участь у придбанні ліків на його лікування. Інших осіб, які перебувають на його утриманні - не має. Проти розірвання шлюбу він не заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 11 лютого 2011 року, про що зроблено в книзі реєстрації шлюбів відповідний запис № 174 та видане свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільні діти сторін проживають разом із матір»ю - позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім′ї сторін є неможливим і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і відповідача, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як було встановлено у судовому засіданні відповідач офіційно працевлаштований у ФОП [PERSON], за адресою: [ADDRESS] механіком на станції технічного обслуговування. Дана обставина визнається сторонами і у розумінні ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї. Відповідач добровільно бажає приймати участь в утриманні дітей, та зобов»язується, окрім сплати аліментів у розмірі 30% від його доходу забезпечувати старшого сина - [PERSON], [INFO] року одягом та харчуванням і приймати порівну із позивачем участь у придбанні ліків на його лікування. Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як зазначено у п.п. 16 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки позивач підтримує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей у розмірі 30% від доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, визнання [PERSON] позову у цій частині не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за станом здоров'я та матеріальним становищем [PERSON], він спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі, інших осіб які перебувають на утриманні відповідача судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини доходу [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 липня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, (тобто до [INFO] року). На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial