Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

24 листопада 2014 року [PERSON] (надалі за текстом позивач) звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеною позовною заявою, з уточненнями в подальшому, та просить суд зобовязати колишню дружину [PERSON] (надалі за текстом-відповідач) не створювати перешкод відносно його участі у вихованні і вільному спілкуванні з їх малолітнім сином - [PERSON], [INFO], встановити способи, порядок участі у вихованні і вільному спілкуванні дитини з батьком, який мешкає окремо від неї, встановити його право: забирати сина з місця його постійного проживання - Харківська область, Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Леніна, 287, в першу і третю суботу і неділю кожного місяця, з ночівлею дитини за місцем проживання позивача [ADDRESS], в період з 11:00 суботи до 18:00 неділі, з поверненням дитини за місцем його постійного проживання; один раз на рік, в літній період, протягом 30-ти днів брати сина для його оздоровлення та відпочинку, в тому числі, на території України та поза її межами; спілкуватися з сином кожен вівторок та четвер з 14:00 до 19:00 поза межами території двору жилого дому відповідача, в тому числі, поза межами Чугуївського району, Харківської області, на вільній території, за відсутності відповідача (парки, вулиці, дитячі розважальні площадки, цирк, дельфінарій тощо) з обовязковим поверненням дитини за місцем його постійного проживання; на необмежене спілкування з сином шляхом телефонного, поштового, електронного та ін. засобів звязку, які не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; зустрічатися з сином в дні народження, в офіційні святкові дні, в період шкільних канікул з 14:00 до 19:00 за місцем проживання дитини, а також на вільній території, за відсутності відповідача (парки, вулиці, дитячі розважальні площадки, цирк, дельфінарій тощо), з обовязковим поверненням дитини за місцем його постійного проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 вересня 2006 року з відповідачем укладений шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07 вересня 2012 року, син проживає разом з матірю, дідом [PERSON] та бабою [PERSON] за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Леніна, 287. Позивач у позові також зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач штучно створює перешкоди у спілкуванні ним з дитиною, негативно налаштовує сина по відношенню до батька. Аліменти, які він виплачує, відповідач витрачає не на потреби дитини, яка не відвідує жодних додаткових занять, після школи перебуває дома, що негативно впливає на розвиток його особистості. Весь час після розірвання шлюбу позивач намагається налагодити зв'язок з сином, приймати участь в його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей, забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення особистості. Після спроб вирішити непорозуміння мирним шляхом щодо побачень та спілкування з дитиною, позивач звертався з відповідною заявою від 12 вересня 2014 року до Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області, після чого було проведено перевірку, в ході якої неправомірних дій з боку відповідача не виявлено. 22 вересня 2014 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації, яка рекомендувала дане питання на розгляд органу опіки та піклування. На засіданні Органу опіки та піклування Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області 01 жовтня 2014 року [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду, оскільки шляхом домовленості вирішити дане питання не видається можливим. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач позов не визнала, свої заперечення обґрунтовує тим, що позов є безпідставним, необґрунтованим, незаконним та вибудовуються виключно на припущеннях позивача, оскільки жодним чином його права на спілкування з сином не порушуються. Можливість спілкуватися з сином відповідачем надається, якщо це не перешкоджає дотриманню режиму дня дитини. Пропозицій щодо укладення договору, який би регламентував порядок здійснення права кожного із батьків на виховання дитини від позивача не надходило. Спростовуючи твердження позивача про те, що його син [PERSON] не відвідує позашкільних секцій, не розвивається, а аліменти, які сплачуються на користь дитини витрачаються не за призначенням, відповідач надала довідку Харківської обласної Федерації [PERSON]Т.Ф. про те, що з вересня 2013 року [PERSON] займається в місцевій секції таеквон-до та довідку Чугуївського районного центру дитячої та юнацької творчості Чугуївської районної ради Харківської області про те, що [PERSON] з 01 вересня 2014 року навчається у гуртку бального спортивного танцю вищезазначеного закладу. На теперішній час почалися літні канікули і [PERSON] не відвідує зазначені заклади, проводячи свій відпочинок за місцем проживання, днями катається на велосипеді, який купив йому дідусь, спілкуватися з батьком не бажає. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Від Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи на розсуд за відсутності представника третьої особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 23 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07 вересня 2012 року розірваний (а.с.8,9). Від шлюбу народився син, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.7), який після розірвання між батьками шлюбу проживає разом з матірю, дідом [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: Харківська обл., Чугуївський район, смт. Новопокровка, вул. Леніна, 287. Позивач сплачує на утримання дитини на користь відповідача аліменти. Між сторонами виник спір щодо спілкування батька з дитиною та її виховання. Позивач зареєстрований у гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Другої Пятирічки, 44 (а.с.21), надав суду договір оренди приміщення, що розташоване у [ADDRESS], який належним чином не оформлений, не зареєстрований в житлово-експлуатаційних установах (а.с.20, 150). Між колишнім подружжям [PERSON] склалися неприязнені стосунки, малолітній син [PERSON] не бажає спілкуватися з батьком, про що свідчать пояснення свідка [PERSON] в судовому засіданні 04 березня 2015 року, наявні в матеріалах справах витяги з протоколу засідання та висновки органу опіки та піклування Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с.11-14, 58, 76, 79, 112, 114-116, 151), яким визначений графік спілкування батьком з дитиною, проти якого відповідач не заперечувала, пославшись на те, що ніяких перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною не чинить, однак дитина сама не бажає спілкуватися з батьком. На підставі вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. В ході судового розгляду справи позивачем суду не надано ніяких документів, підтверджуючих, що відповідач чинила перешкоди у спілкуванні з сином. Посилання на листи служби у справах дітей Чугуївської райдержадміністрації про порушення відповідачем права дитини на спілкування та проводження вільного часу з батьком (а.с.129,130), які надані без запиту суду, вже під час розгляду справи в суді, без викладення конкретних фактів та відповідної перевірки, юридичного значення для вирішення справи по суті не мають, враховуючі ту обставину, що суд розглядає спір щодо тих обставин, які існували до моменту звернення до суду. Тому суд не може оцінювати докази позивача про створення перешкод після звернення до суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно до вимог ч.1 ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На підставі вимог ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Статтею 159 СК України передбачено, в разі якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод після прийняття рішення органом опіки та піклування. Суд вважає доцільним в інтересах дитини, якій позивачем створено належні умови для її виховання, навчання, що підтверджується документально (55,56), відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки їм не надано суду належних і допустимих доказів створення відповідачем перешкод у його спілкуванні з дитиною. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає, як такий, що не знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. Суд встановив, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався, і не зазначив безспірних доказів, які свідчать про винну поведінку відповідачки, якщо вона ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, та не вказав конкретних фактів, які б дали можливість беззаперечно стверджувати про перешкоди, що створюються матірю у наданні батьку спілкуватись з дитиною, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed