Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

26.11.2019 [PERSON] звернувся з вказаним позовом. В подальшому, уточнивши позовні вимоги (а.с. 13-14), просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2006 він є власником квартири [ADDRESS] . У його житлі зареєстрована відповідачка [PERSON] , його бувша дружина, яка більше чотирьох років у вказаній квартирі не проживає. Факт реєстрації відповідачки у його житлі позбавляє можливості в повному обсязі реалізувати права власника житла, зокрема розпорядитись житлом. Від відповідачки відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 17.01.2020 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Відповідачка про час і місце слухання справи повідомлена належним чином у відповідності до положень статей 128, 130, 131 ЦПК України, за адресою її зареєстрованого місця проживання. Іншу адресу місця проживання відповідачка суду не повідомляла. Представник позивача адвокат Паламарчук С.В. до суду спрямував заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2006 та довідки № 801 від 19.05.2020 КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 22.03.2020 та свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2006 належить на праві власності [PERSON] (а.с. 7 зворот, 41). [PERSON] з 14.01.2006 перебував у шлюбі із [PERSON] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.03.2014 шлюб між ними розірвано (а.с.8). Відповідно до довідки № 236 від 07.02.2017 виданої МК ВЖРЕП №7, [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою проживають та прописані: колишня дружина [PERSON] ,[INFO], дочка [PERSON] , [INFO], син [PERSON] , [INFO](а.с.5). З акту від 15.08.2018 затвердженого в.о. директора МК ВЖРЕП вбачається, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] більше чотирьох років (а.с.4). Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень проти позову. Оскільки позивач, як власник житла заперечує проти реєстрації відповідачки в його житлі, відповідачка без поважних причин не проживає у житлі позивача понад один рік, визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом матиме наслідком зняття її з реєстрації місця проживання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved