Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

26.08.2014 року позивачка звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просила стягнути з відповідача: 3265 грн. 68 коп. - середнього заробітку за час затримки з 15.07.2014 року по 30.07.2014 року розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з вини відповідача з нею остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 31.07.2014 року. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року, вищевказаний позов, було задоволено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2014 року, заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року, було скасовано, а справу було призначено до нового судового розгляду. У судовому засіданні при новому розгляді справи, позивачка позов підтримала і просила про його задоволення. Відповідач свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника у судове засідання, відповідач суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи, представник відповідача повідомлявся належним чином під розписку. Суд вважає, що представник відповідача не з'явився у судове засідання без поважних причин. Позивачка заперечувала проти відкладення розгляду справи, посилаючись на навмисне затягування відповідачем розгляду справи та не заперечувала проти повторного заочного розгляду справи по суті. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її повторного заочного розгляду по суті у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Відповідно до наявних у матеріалах справи, копій двох наказів відповідача від 03.03.2014 року № 03/03/2014/1-К і від 14.07.2014 № 14/07/2014/1-К у період з 03.03.2014 року по 14.07.2014 року, позивачка перебула з відповідачем у трудових відносинах та звільнилась з роботи за власним бажанням. Відповідно до наявної у матеріалах справи, копії платіжного доручення № 1448 від 31.07.2014 року, відповідач перерахував позивачці заробітну плату 31.07.2014 року. Згідно зі ст. ст. 116 ч. 1, 117 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог позивачки, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Наданий відповідачем акт про відмову в отриманні повного розрахунку від 14.07.2014 року, з яким позивачка не погоджується, позовних вимог позивачки не спростовує, оскільки відповідачем не надано конкретного фінансового документа про те, що після складання акта про відмову в отриманні повного розрахунку від 14.07.2014 року, грошові кошти в сумі: 10101,44 грн., які належали до виплати позивачці при її звільненні, відповідачем були депоновані. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає обґрунтованими. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Оскільки позов задовольняється, а позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача у дохід держави, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved