Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

24 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є співвласницею квартири [ADDRESS]. Відповідач та треті особи є співвласниками цієї квартири. Відповідач у квартирі не мешкає від січня 2016 року без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, зняття його з реєстраційного обліку (а.с.а.с. 1 3). У судовому засіданні позивачка, її представниця заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Треті особи до суду також не зявилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, її представниці, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Решта квартири належить відповідачеві та третім особам (а.с. 12). Сторони, третя особа зареєстровані у вказаній квартирі (а.с. 7). Від 29.01.2016 року відповідач за вказаною адресою не мешкає, постійно мешкає у Російській Федерації (а.с.а.с. 8, 14). 29 серпня 2017 року відповідач склав нотаріально посвідчену згоду на зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. Згода посвідчена тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса Калінінградського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано у реєстрі за №3-3-2149) (а.с. 14). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною другою статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні від 29.01.2016 року, отже згідно з приведеною нормою втратив право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує. Таким чином, факт реєстрації відповідача у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні житлом, і позов у частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом необхідно задовольнити. Такі перешкоди насамперед полягають у витратах з утримання житла, які позивачка вимушена нести за зареєстрованого відповідача, який тривалий час не мешкає у квартирі. Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вона задоволенню не підлягає, оскільки виконання рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, тягне за собою автоматичне скасування його реєстрації. При цьому визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом жодним чином не впливає на його право розпоряджатися та володіти його часткою у ньому.

Outcome: partial