Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

24.12.2015 року заявниця звернулася в суд з даною заявою. Посилалася на те, що вона та її чоловік [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] 6.28 кв.48, але на період проведення АТО на території Донецької області фактично проживали у м. Волноваха та відповідно до довідки управління соціального захисту населення Волноваської РДА від 21.12.2015 р. № 1438-027204 вона зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. Під час перебування вдома у м. Донецьку стан здоровя чоловіка раптово погіршився та 13 грудня 2015 року [PERSON] - помер, на кладовище м. Донецька був похований. Лікарське свідоцтво про смерть №4102 від 14.12.2015р. було видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР. В свідоцтві зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 13.12.2015 року у м. Донецьку. Причиною смерті стало набряк головного мозку, крововилив в речовину головного мозку. За отриманням свідоцтва про смерть в органах РАГС на території ДНР вона не зверталась. 22.12.2015 року вона звернулась із заявою, щодо проведення державної реєстрації смерті до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, але в реєстрації відмовлено та надані письмові розяснення. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть видане на території «ДНР» є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення юридичного факту необхідне для реалізації її майнових прав, для оформлення спадщини, що залишилась після смерті чоловіка, як спадкоємцю за законом. У судове засідання заявниця не з'явилася, в заяві просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2ст.234\~ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] 6.28 кв.48, але на період проведення АТО на території Донецької області фактично проживали у м. Волноваха та відповідно до довідки управління соціального захисту населення Волноваської РДА від 21.12.2015 р. № 1438-027204 заявниця зареєстрована як внутрішньо переміщена особа. Під час перебування вдома у м. Донецьку стан здоровя чоловіка заявниці раптово погіршився та 13 грудня 2015 року [PERSON] - помер, на кладовище м. Донецька був похований. Лікарське свідоцтво про смерть №4102 від 14.12.2015р. було видане Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР. В свідоцтві зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 13.12.2015 року у м. Донецьку. Причиною смерті стало набряк головного мозку, крововилив в речовину головного мозку. За отриманням свідоцтва про смерть в органах РАГС на території ДНР заявниця не зверталась. 22.12.2015 року [PERSON] звернулась із заявою, щодо проведення державної реєстрації смерті до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області, але в реєстрації їй відмовлено та надані письмові розяснення. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть видане на території «ДНР» є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення юридичного факту необхідне для реалізації майнових прав заявниці, для оформлення спадщини, що залишилась після смерті чоловіка, як спадкоємцю за законом. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має і право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з меток забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.ст.1.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія міста Донецьк визнається тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Тому будь-яка діяльність органів та посадових осіб на тимчасово окупованій території вважається незаконною, а видані ними акти не створюють правових наслідків. Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі ст. 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянці України свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Outcome: approved