Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

24 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 299492,43 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12 січня 2017 року між сторонами у письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошову суму у розмірі 11500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долару США станом на 18.10.2019 (момент пред`явлення позову у гривневому еквіваленті) складало суму у гривні - 284438,70 грн., а позичальник зобов`язався повернути борг за позикою до 12.01.2018 року. Грошові кошти були передані відповідачеві у момент підписання боргової розписки, однак свої зобов`язання відповідач належним чином не виконав, і грошові кошти у зазначений термін позивачу не повернув. Таким чином, позивач вважає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, а тому з нього необхідно стягнути, окрім суми боргу три відсотки річних за весь час прострочення, тобто за період з 13.01.2018 по 18.10.2019 (день подання до суду позову) в сумі 15055,73 гривень із розрахунку загальної кількості днів прострочки - 644 дні. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, його право на пред`явлення зустрічного позову. Позивач до суду не прибув, звернувся з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Враховуючи, що відповідач на даний час не має реєстрації, суд відповідно до ч.2 ст.128 ЦПК України надав оголошення через офіційний веб-сайт судової влади України. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідачів, який належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із зазначеним, 07 вересня 2020 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 січня 2017 року [PERSON] надав, а [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 11500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долару США станом на 18.10.2019 складає 284438,70 грн., та зобов`язався повернути борг, що підтверджується оригіналом розписки, яка долучена до матеріалів справи. Строк повернення боргу, за домовленістю сторін, був визначений до 12.01.2018 року. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.1049 ЦК України,позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов`язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку, в тому числі і щодо повернення боргу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідну розписку, складену відповідачем, яка свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав в борг грошові кошти та зобов`язався їх повернути, однак свої зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі і борг до цього часу не повернув, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення боргу з відповідача в сумі еквівалентній 11500 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи положення ст. ст. 625, 1050 ЦК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики, розмір яких складає 15055,73 гривень, відповідно до наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку, з яким суд погоджується як з обґрунтованим. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 995,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved