Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

25.11.2016 року Любомльська районна державна адміністрація Волинської області (далі - Любомльська РДА), як орган опіки та піклування, звернулась в суд з зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що неповнолітні: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають на первинному обліку в службі у справах дітей Любомльської РДА, як такі, що позбавлені батьківського піклування, оскільки їх батько помер, а мати - [PERSON] за рішенням Любомльського районного суду від 27.07.2016 року позбавлена батьківських прав. Однак, при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав, судом, у відповідності до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, не було вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На даний час діти влаштовані на спільне проживання та виховання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON], тому, зважаючи на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, Любомльська РДА просила стягнути з [PERSON] в користь батьків-вихователів: [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 500 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття та рішення суду у межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, однак в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, а також проти заочного розгляду справи і винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином судом була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, будь-яких клопотань чи заяв з приводу розгляду справи не подала. За викладених обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з огляду на наступне. З копій свідоцтв про народження, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області повторно 07.04.2015 року, серії [NUMBER] та за [NUMBER] встановлено, що батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-5). Матеріалами справи стверджено, що батько вказаних неповнолітніх дітей - [PERSON] помер [INFO], а матір - [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно обох дітей на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 27.07.2016 року (а.с.6-7). Розпорядженням голови Іваничівської районної державної адміністрації Волинської області від 11.06.2015 року №147, неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] влаштовано до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які мають статус батьків-вихователів (а.с.8). Відповідно до розпорядження голови Любомльської районної державної адміністрації Волинської області від 06 квітня 2016 року №15, неповнолітнім: [PERSON] та [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.11). Як вбачається з витягу з протоколу № 11 від 15.08.2016 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, даною комісією було прийнято рішення про доцільність звернення до Любомльського районного суду з позовом про стягнення з [PERSON] в користь батьків-вихователів: [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, на засіданні даної комісії встановлено, що [PERSON] ніде не працює та постійного доходу не має (а.с.10). Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 27.07.2016 року про позбавлення [PERSON] батьківських прав стверджено, що остання ухиляється від виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] та дочки - [PERSON] (а.с.6-7). Частиною другою статті 51 Конституції України визначено обов'язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України також передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається з рішення Любомльського районного суду Волинської області від 27.07.2016 року про позбавлення [PERSON] батьківських прав, питання про стягнення з останньої аліментів на утримання неповнолітніх дітей, щодо яких її позбавлено батьківських прав, не вирішувалось. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з батьками-вихователями: [PERSON] та [PERSON], у яких й знаходяться на повному утриманні. Відповідно до ч.2 ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачем у позовній заяві стверджено, що [PERSON] ніде не працює та постійного доходу не має. Оскільки даної обставини відповідачем не спростовано, тому є підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, - визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач має 39 років та є працездатною особою з належним станом здоров'я, оскільки доказів існування обставин, які істотно обмежують її працездатність, суду не надано. Також не надано й доказів існування у відповідача зобов'язань по утриманню інших осіб або інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. Зазначене дає підстави для висновку про спроможність [PERSON] сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Такий розмір аліментів для відповідача суд вважає посильним, оскільки інших утриманців вона не має, є працездатною особою з належним станом здоров'я, а відсутність офіційних джерел доходів не звільняє її, як матері, від обов'язку щодо утримання своїх дітей. Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь батьків-вихователів аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - з 25.11.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.367 ЦПК України. Разом з цим, до задоволення не підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки така вказівка не узгоджуються з вимогами ч.2 ст.182 СК України. Так, ч.2 ст.182 СК України регламентовано, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відтак, в силу зазначених норм, положення про стягнення аліментів в розмірі не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку застосовується за наявності підстав, передбачених ст.183 СК України, а саме, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу), однак підстав для такого способу стягнення аліментів з відповідача у справі не встановлено. З огляду на викладене, позов підлягає до задоволення частково. Крім цього, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, судові витрати в справі у виді судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову в суд, слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial