Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

26.02.2020 року [PERSON] звернулась до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 25.12.2015 року вона надала відповідачу [PERSON] кошти в борг у розмірі 4500,00 доларів США. Того ж дня, між ними була складена розписка, що підтверджує отримання коштів відповідачем. Строк повернення - до 26.12.2016 року. Складання розписки та факт передачі коштів здійснювався у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Однак, з того часу відповідач так і не сплатив борг, чим порушив зобов`язання покладені на нього. Неодноразово, вона намагалась зв`язатися з відповідачем, задля вирішення даного питання. Постійно вимагала повернення боргу. Однак, відповідач уникає будь-яких контактів з нею, рівно як і уникає можливості щодо повернення займу. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконала у повному обсязі, а відповідачем взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ним грошові кошти і до теперішнього часу. Позивач у своєму позові просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 140625,00 грн., три відсотки річних у розмірі 9416,00 грн., інфляційні втрати у розмір 31220,10 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської суду від 19.05.2020 року передано матеріали цивільної справи до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача надав заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 25 грудня 2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 4500 доларів США, і зобов`язався їх повернути у строк до 26.12.2016 року, про що написав розписку. Розписка була написана відповідачем власноруч. На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у загальному розмірі 4500 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України їх було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно з розпискою [PERSON] взяв у позивача грошові кошти та зобов`язався повернути у строк до 26.12.2016 року, проте, зобов`язання не виконав, кошти не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сума боргу, яку [PERSON] зобов`язаний сплатити позивачу складає 104625,00 гривень (за курсом НБУ на 26.12.2019 року вартість 1 долар США складає 23,25 грн.) Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 104625,00 грн., за договорами позики від 25.12.2015 року. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до розрахунків позивача три відсотки річних за період 26.12.2016 року по 26.12.2019 року складають 9416,25 гривень, та інфляційні втрати за період 26.12.2016 року по 26.12.2019 року становлять 31220,10 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Бурлаченко С.Ю. 19.02.2020 року був укладений договір про надання юридичних послуг. Відповідно до довідки, виданої на підтвердження оплати послуг адвокат за договором від 19.02.2020, позивачем було сплачено 8000 грн. адвокату за надання юридичних послуг. Однак, на підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги не було надано жодних належних та допустимих доказів, окрім договору та квитанції, зокрема, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як того вимагає ст. 137 ЦПК України. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо відшкодування витрат на правову допомогу немає, а тому у цій частині позову повинно бути відмовлено. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial