Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

25.09.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня звернення із позовом до суду і до повноліття дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 08.08.1999 року між сторонами у праві був зареєстрований шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а дитина залишилась проживати з позивачкою. За твердженням позивача, відповідач з часу розірвання шлюбу участі у вихованні дитини не бере, коштів на утримання дитини не надає та проживає окремо. Державної допомоги на утримання дитини позивач не отримує і на даний час дитина знаходиться лише на утриманні позивача, при цьому, відповідач працює в ПАТ «Просто-Страхування» та має постійну заробітну плату, інших дітей або непрацездатних батьків відповідач не має. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд визнає належним на підставі положень ст. 74 ЦПК України, враховуючи, що судова кореспонденція, яка направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с. 3-5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30% від його доходу, однак такий розмір заявлених до стягнення аліментів на одну дитину суд вважає не обґрунтованим. Враховуючи рівність обов'язків батьків по утриманню дитини, відсутність будь-яких даних про незадовільний стан здоров'я дитини та відсутність доказів незадовільного матеріального стану дитини, при цьому враховуючи працездатний вік платника аліментів, що дозволяє йому працювати і утримувати власну дитину, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у розмірі ? частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial