Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

25.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області зі змісту якого вбачається, що позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївській район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2-А, а також на незавершений будівництвом жилий будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 04.01.1996 року померла його баба [PERSON], яка за життя подарувала його батькові незакінчений будівництвом жилий будинок. 24.12.2014 року помер його батько [PERSON]. При цьому 02.12.2014 року батько позивача склав заповіт, яким заповідав все своє майно йому (позивачеві). Позивач зазначив, що звернувшись в червні 2015 року до нотаріуса з метою подачі заяви про прийняття спадщини, до складу якого входить вище зазначене майно, він отримав постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, через те, що на момент смерті його баби [PERSON] з нею ніхто не проживав. Також після смерті останньої спадкова справа не заводилася, а на момент її смерті був живий її син [PERSON]. У зв'язку з цим нотаріус зазначив, що він (позивач) не входить до кола спадкоємців [PERSON] При цьому позивач підкреслює, що його батько [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], оскільки в силу ст. 549 ЦК УРСР вступив в управління та володіння спадковим майном. З огляду на це позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності як на земельну ділянку, що за життя належала його бабі [PERSON], так на незавершений будівництвом жилий будинок, що за життя належав його батькові [PERSON] Ухвалою суду від 12.11.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явився. Подав заяву про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився. При цьому подав заяву про визнання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності. Третя особа в судове засідання також не з'явився і подав заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності, повідомивши про відсутність заперечень проти позову. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов такого. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а) після смерті його баби [PERSON], яка померла 04 січня 1996 року. При прийнятті такого рішення нотаріус послався на те, що на момент смерті [PERSON], з останньою ніхто не проживав та осіб які б фактично вступили у спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР не має. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Крім того, на момент смерті спадкодавці був живий її син [PERSON], а тому позивач не входить до кола спадкоємців які б могли спадкувати за [PERSON] Крім того, постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 05.08.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а) після смерті його батька [PERSON], який помер 24 грудня 2014 року. Приймаючи дане рішення нотаріус зазначив, що позивачем не було подано необхідних для оформлення документів, а саме правовстановлюючого документу, яким би підтверджувалося, що [PERSON] належить земельна ділянка для обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташовані на території Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (Миколаївська область, Миколаївський район, с. Надбузьке, вул. Лісова, 2а). Судом встановлено, що [PERSON] померла 04.01.1996 року у віці 76 років в м. Миколаєві. [PERSON] помер 24.12.2014 року у віці 71 року в м. Миколаєві. Згідно актових документів про народження і шлюб позивач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є сином [PERSON] і [PERSON]. Крім того [PERSON] доводиться позивачеві бабою, а [PERSON] матір'ю. (а.с. 114-116, 121-123, 126-128) З заповіту складеного [PERSON] 02.12.2014 року вбачається, що все своє майно не залежно від місця знаходження та складу, і на яке він матиме право, в т.ч. незакінчений будівництвом жилий будинок з земельною ділянкою, що розташований в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, вул. Лісова, буд. № 2 А, він заповідав позивачу [PERSON]. Укладений 03.10.1995 року і нотаріально посвідчений договір свідчить про те, що за життя [PERSON] подарувала [PERSON] незакінчений будівництвом жилий будинок, що знаходиться в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області по вул. Лісовій № 2-а. Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 4339, виданий Надбузькою сільською радою Миколаївського району Миколаївської області 28.09.1995 року свідчить, що земельна ділянка площею 0,12 га розташована на території Надбузької сільської ради в с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області по вул. Лісовій, 2-а призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку і була надана у власність [PERSON] (далі земельна ділянка). Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заяви про прийняття спадщини після її смерті до нотаріальних органів не подавалися і на момент смерті із цим спадкодавцем ніхто не проживав. Разом із тим, судом встановлено, що на земельній ділянці, яка за життя належала [PERSON], розташований незавершений будівництвом жилий будинок, подарований нею своєму синові [PERSON]. Даний будинок знаходився у володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] до моменту смерті останнього. Цей будинок, як об'єкт нерухомості, є таким що нерозривно пов'язаний із земельною ділянкою на якій він розташований. Отже, зазначена обставина дозволяє суду зробити висновок, що після смерті [PERSON] її син [PERSON] прийняв спадщину, оскільки у відповідності до ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, до складу якого входить зазначена земельна ділянка. В свою чергу після смерті [PERSON] у відповідності до ст. 1269 ч. 1 ЦК України позивач, шляхом подачі 19.06.2015 року відповідної заяви до нотаріального органу, прийняв всю спадщину за заповітом, яка відкрилася після смерті його батька. (а.с. 100) Оскільки позивач подав заяву про прийняття спадщини, то у відповідності до ст. 1218 ЦК України він успадкував права та обов'язки, що належали спадкодавцю [PERSON] До таких успадкованих позивачем прав у відповідності зі ст. 1225 ч. 1 ЦК України відноситься і право на земельну ділянку. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ст. 16 ч. 2 п. 1 ЦК України передбачає такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Тому суд знаходить позов в частині визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на земельну ділянку обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Розв'язуючи позов в частині визнання за позивачем права власності на незавершений будівництвом жилий будинок, суд вважає наступне. Визнання права власності на спадкове майно в судовому в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав. Так, за загальним правилом ст. 331 ч.ч. 2, 3 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України). У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Дослідженням наданих доказів встановлено, що нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише в частині земельної ділянки. Що ж стосується незавершеного будівництвом жилого будинку, розташованого на цій земельній ділянці, то в цій частині позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину не відмовлено. Оскільки позивачем не надано суду доказів неможливості оформлення в нотаріальному порядку спадкових справ в частині незавершеного будівництвом жилого будинку, у суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Outcome: partial