Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулась в суд з позовною заявою до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в якій просить визнати за нею право власності на 50/100 житлового будинку [ADDRESS], який належав її дядьку [PERSON], який помер [INFO] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її дядько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить 50/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті дядька та прийняла спадщину, оскільки у встановленому законом строк повідомила та подала заяву про прийняття спадщини. При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на частину вказаного житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності померлого. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за нею право власності на зазначену частину житловий будинок разом із відповідною частиною господарських будівель. У судове засідання позивач не прибула, подав письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у її відсутність. Відповідач участі представника у судовому засіданні не забезпечив, надіслав лист, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, при розгляді справи покладається на розсуд суду та просить розглянути без участі представника міської ради. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04.07.2014 року (а.с.7). Позивач - [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті останнього, який є її дядьком (а.с.9). Позивач у встановленому законом строк подала заяву про прийняття спадщини до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2015 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 50/100 часток у праві власності житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на цей житловий будинок (а.с.11). Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 10 жовтня 1985 року, [PERSON] відведена земельна ділянка на безстрокове користування, для будівництва житлового будинку площею 310 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с.14-15). Померлому [PERSON] 02.12.1985 року видано паспорт на проведення будівельних робіт на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] (а.с.16-19) Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду № 2-446/1993 від 12.10.1993 року домоволодіння по [ADDRESS] розділено між [PERSON] та [PERSON]. Останньому виділено на праві особистої власності частину домоволодіння по [ADDRESS] у вигляді кухні 1-2 , кладовкі 1-3, кімнати 1-5, ? частину огорожі, що складає 50/100 ідеальних долей домоволодіння (а.с.10). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.03.2015 року за померлим [PERSON] право власності на 50/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] у встановленому порядку не зареєстровано (а.с.20-24). Дані обставини підтверджуються поданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права і наявність такого права власності не пов'язувалась з його державною реєстрацією. Щодо сучасної правової оцінки правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та приймаючи до уваги, що позивач у даній справі є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавця та прийняла спадщину, до складу якої входить частина спірного житлового будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved