Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

26 березня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований також відповідач, який не проживає там понад рік, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку, особистих речей у будинку не має, взагалі будинком не цікавиться. Перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинив. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала, надала пояснення, що аналогічні за змістом викладеному в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзиву на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, пояснення свідків, безпосередньо дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 52). Належність вказаного будинку позивачу також підтверджується копіями довідки Комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 25 березня 2019 року № 104, технічного паспорту на будинок (а.с. 13-16), акту приймання домоволодіння (а.с. 23-24) та дозволу № 27 на право виконання будівельних робіт (а.с. 25). З довідки відділу містобудування та архітектури Глухівської міської ради Сумської області від 15.02.2019 № 73 вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради від 21 квітня 1988 року № 87 «Про впорядкування нумерації будівель міста» будинок по [ADDRESS] перенумерований на [ADDRESS] (а.с. 10). У вказаному будинку з 17 квітня 1998 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що вбачається з копії будинкової книги (а.с. 17-20). Також у відповіді Глухівської міської ради від 28.03.2019 р. № 228/01-12 (а.с. 30), що надана на запит суду, та довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 25.03.2019 р. (а.с. 12), виданою Центром надання адміністративних послуг Глухівської міської ради, місце реєстрації [PERSON] вказано [ADDRESS] . Із довідки виданої виконавчим комітетом Глухівської міської ради 15.02.2019 р. № 367 вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за місцем реєстрації більше року (а.с. 11). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що дванадцять років проживає у сусідньому будинку [ADDRESS] , відповідача не бачила вже років три. Додала, що взагалі за ці дванадцять років тільки разів три його бачила, та що відносини між ними були дружелюбні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що проживає у будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідача він не бачив років п`ять, але живе не знає, але люди кажуть за кордоном. Більше нічого він не знає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатила при поданні позовної заяви в сумі 768, 40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved