Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

26.08.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 07.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 15.10.2020 року. 15.10.2020 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом встановлення графіку зустрічей. 15.10.2020 року у зв`язку із знаходженням судді Кузнецової В.В. на лікарняному судове засідання перенесено на 30.11.2020 року. 30.11.2020 року позивач звернулася до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 11.12.2020 року. 11.12.2020 року позивач у судове засідання не з`явилася, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 01.02.2021 року. Ухвалою суду від 01.02.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом встановлення графіку зустрічей, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, та суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021 року. Ухвалою суду від 11.02.2021 року залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Петровирівську сільську громаду у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини. Ухвалою суджу від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Петровірівська сільська громада, про визначення місця мешкання неповнолітньої дитини, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з донькою шляхом встановлення графіку зустрічей, та призначено до судового розгляду по суті на «19» квітня 2021 року. 12.04.2021 року позивач надала суду рішення №1 від 02.04.2021 року комісії органу опіки та піклування Петровірівської сільської ради. Позивач надала суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представник [PERSON] - адвокат Карпова О.В. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Представники третіх осіб Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Петровірівської сільської громади у судове засідання не зявилися. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. [PERSON] вказує, що з квітня 2013 року по серпень 2019 року, остання знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . У фактичних шлюбних відносинах у сторін народилась донька - [PERSON] . Як зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому повторно 11.08.2020 року батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Як вказує позивач [PERSON] проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Вихованням дитини повністю займається позивач, забезпечує її усім необхідним, проводить із нею багато часу, забезпечує її фізичний та духовний розвиток. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 6 Декларацією прав дитини ООН 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статті 141СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (частини перша, друга статті 160 СК). Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стаття 8 Конвенції гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Отже, вирішення виниклого спору про визначення місця проживання дитини становить втручання у сімейне життя в розумінні статті 8 Конвенції. Певне підґрунтя в національному законодавстві України та переслідування законної мети щодо захисту «прав та свобод інших осіб», а конкретно -дітей, передбачено статтею 161 СК України, якою визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров?я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Разом із тим у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції суду слід вирішити питання про те, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві». Так, відповідно до висновку від 02.04.2021 року Органу опіки та піклування Петровірівської сільської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , було визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Рішенням №1 Виконавчого комітету Петровірівської сільської ради Ширяївського району Одеської області від 02.04.2021 року затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Наявні матеріали справи свідчать, що матір`ю на теперішній час створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, суд прийняв до уваги вік дитини, яка має повних п`ять років, а тому враховуючи її вік суд вважає, що дитина повинна проживати з матір`ю, оскільки недоцільно розлучати дитину з матір`ю, так як це негативно може вплинути на її психічний стан та розвиток. При цьому судом при розгляді справи не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, та такі обставини не доведені належними та допустимими доказами з боку відповідача. Не встановлено судом і зловживання позивачем спиртними напоями або наркотичними засобами, або її аморальної поведінки, що може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, слід дійти висновку, що зміна місця проживання дитини у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції не буде вважатися необхідним втручанням у демократичному суспільстві. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги [PERSON] мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з повноти та беззаперечності доказів, достатніх для ухвалення рішення у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Зарандія Артур Радікійович із будь-якими заявами до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не звертався. Крім того, від служби у справах дітей Одеської міської ради до Приморської районної адміністрації документів відносно даної справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки [PERSON] не надано суду висновку органу опіки та піклування щодо способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, крім того, [PERSON] із будь-якими заявами до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не звертався, тому суд дійшов висновку про недоведеність, необґрунтованість та як наслідок неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved