Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

25 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 13 грудня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір № ANE4CC9EYA0022, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 49000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2013р. Відповідач зобов'язався своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов'язки не виконав, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути заборгованість в сумі 839364,55 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 716889,20 гривень, штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 39945,93 гривень (процентна складова) та судові витрати (а.с.2-3). В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлений. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 грудня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір № ANE4CC9EYA0022, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 49000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2013р. (а.с. 6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.6). Відповідач фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить виписка з особового рахунку клієнта та розрахунок суми заборгованості. Відповідно Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, пеню, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У встановлені договором строки, позивач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 19.06.2014 року, згідно розрахунку позивача, утворилася заборгованість в сумі 839364,55 гривень, яка складається з заборгованості за сумою кредиту - 47641,39 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 88,03 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом - 34300,00 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 50000,00 гривень, штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина) та 39945,93 гривень (процентна складова) (а.с.4-5). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов'язки з повернення кредиту, відсотків та комісії за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов'язань у розумінні наведеної норми. В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Натомість, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та з наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає необхідним зменшити розмір пені до 50000,00 гривень, оскільки її розмір значно перевищує розмір неповернутої суми кредиту. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00 грн. та 39945,93 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобов'язання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У зв'язку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial