Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] (надалі - Позивач), звернулася до суду з позовом до ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - відповідач) про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, в обґрунтування якого зазначає, що з 21 липня 1982 року по 16 грудня 2003 року пропрацювала на підприємством Відповідача машиністом крану та електрозварником. У вересні 2017 року Позивачу було встановлено професійне захворювання та відповідно до висновку МСЕК встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3-ї групи. Від отриманого захворювання остання переносить моральні страждання та переживання, які оцінює у розмірі 1700000 гривень. Присутні у судовому засіданні представник позивача [PERSON] та Позивач [PERSON] надали пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Присутня у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у наданому до суду відзиві на позов, вважаючи його необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши сторін, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що Позивач пропрацювала на підприємстві Відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 21 липня 1982 року по 16 грудня 2003 року - машиністом крану та електрозварником. 16 грудня 2003 року була звільнений з підприємства за власним бажанням по ст.38 КЗпП України (а.с.5-6). Медичним висновком від 05 вересня 2017 року - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол №77) Позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом: Вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіозистонії. ускладненою лисцикулярною енцефалопатією та синдромом полірадикулоневропатією з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому півнях стійким больовим компонентом, нрейродистофією у вигляді двобічного плече лопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу ліктьових та колінних суглобів (а.с.12-13). З матеріалів справи вбачається, що первинним оглядом МСЕК 16 січня 2018 року, Позивачу було встановлено 60% втрати працездатності з 03 січня 2018 року до 01 лютого 2019 року (а.с.14). Відповідно до акту розслідування хронічного захворювання від 05 жовтня 2017 року пункту 17, професійне захворювання виникло внаслідок роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, а саме: Еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 0,001-0,74см/с (057-1,3см/с при ГДР 0,56см/с по ДСН 3.3.6.039-99 (а.с.10). Так, відповідно до ч.ч.1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Отже, надані позивачем докази підтверджують, що ушкодження здоров'я у вигляді отримання професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків на підприємстві Відповідача. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв'язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв'язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабістю, втомою, болями. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв'язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов'язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов'язаного зі спричиненням моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз'яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь 80000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторону Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial