Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

26.01.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Золотоніської районної ради Черкаської області про скасування розпорядження про оголошення догани, про звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що розпорядженням голови Золотоніської районної ради від 06.01.2021 р. йому було оголошено догану, а розпорядженням № 3/01-4 від 11.01.2021 його було звільнено з посади сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради за систематичне невиконання трудових обов`язків на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Розпорядження про догану і про звільнення позивач вважає незаконними, оскільки про зміну істотних умов праці йому за два місяці ніхто не повідомляв. Про існування розпорядження про догану його не ознайомили. Його звільнили за невиконання тих обов`язків, які він не повинен був виконувати. З наказом про звільнення не ознайомили, письмових пояснень не вимагали. Крім того, відповідач не звертався до профспілкової організації за згодою на його звільнення. Позивач просив визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Золотоніської районної ради Черкаської області від 11.01.2021 р. № 3/01-44 «Про звільнення сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату (Головня П.В.)», та розпорядження від 06.01.2021 про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; поновити його на посаді сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради Черкаської області; стягнути на його користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 12.01.2021 по дату поновлення його на роботі, моральну шкоду в сумі 100 000 грн. та судові витрати. 29.01.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.03.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому він позовні вимоги не визнав з тих причин, що в посадовій інструкції сторожа вказано, що він при необхідності повинен проводити прибирання території. Про можливу зміну умов праці сторожів було повідомлено усно у вересні та жовтні 2020 року. 01.12.2020 позивача було повторно було письмово повідомлено про можливі зміни умов праці. Оскільки зі сторони позивача ніяких заперечень не висловлювалося і він продовжив виконувати свої посадові обов`язки, це було розцінено як згода на продовження роботи. Позивач відмовився від ознайомлення з розпорядженням від 30.12.2020 про внесення змін до посадових інструкцій сторожів. Оскільки позивач відмовився від виконання посадових обов`язків, 06.01.2021 йому було оголошено догану, від пояснень та ознайомлення з розпорядженням відмовився. 11.01.2021 р. позивач знову відмовився від виконання посадових обов`язків, тому його було звільнено. Позивач не є членом профспілки, тому згода на його звільнення не вимагалася. Розмір моральної шкоди позивачем не доведений. 11.03.2021 від представника позивача - адвоката Пилипенка Р.Б. надійшла заява про уточнення предмету позову, в якій уточнив вимоги в частині скасування догани, а саме: «визнати неправомірними й скасувати розпорядження голови Золотоніської районної ради Черкаської області від 06.01.2021 р. №1/01-4 «Про оголошення догани ( [PERSON] )», на задоволенні решти позовних вимог наполягав в повному обсязі в первинній редакції позовної заяви. 11.03.2021 від представника позивача - адвоката Пилипенка Р.Б. надійшла відповідь на відзив в якому вказано, що на позивача були додатково покладені обов`язки без попереднього повідомлення за два місяці, дане порушення було встановлено і перевіркою Держпраці в Черкаській області. Догану від 06.01.2021 року йому не могли вручати 06.01.2021 року, оскільки о 08-00 у нього закінчилося чергування і він пішов додому та не був на роботі. Під час розгляду справи встановлено, що вірною назвою відповідача є Золотоніська районна рада (Золотоніська Райрада), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Пилипенко Р.Б. позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити. У судовому засіданні 12.07.2021 р. представник відповідача Золотоніської районної ради - Малихін В.В. заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Представник зазначив, що через невиконання посадових обов`язків [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Посадові обов`язки передбачені посадовою інструкцією. Охорона приміщення бібліотеки та прибирання території - це були не доповнення до посадових обов`язків, а їхня конкретизація. Це було доведено до відома всім строжам, а [PERSON] відмовився від підпису. Документи щодо невиконання обов`язків [PERSON] були складені, коли останній перебував на роботі, до 08 години. Позивача було звільнено буз погодження профспілкового органу, оскільки він не являється членом профспілки. В судове засідання 16.11.2021 р. представник відповідача не з`явився з невідомих суду причин. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до розпорядження голови Золотоніської районної ради № 10-К/01-4 від 11.04.2017 року, [PERSON] було прийнято на посаду сторожа виконавчого апарату районної ради з 15.04.2017 року. Розпорядженням голови Золотоніської районної ради № 1/01-4 від 06.01.2021, [PERSON] було оголошено догану за невиконання посадових обов`язків. Підставою зазначено: доповідна записка начальника відділу фінансово -господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради Кочерової О.О. від 06.01.2021 р. Розпорядженням голови Золотоніської районної ради № 3/01-4 від 11.01.2021, [PERSON] було звільнено з посади сторожа відділу фінансово -господарського забезпечення виконавчого апарату Золотоніської районної ради на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою зазначено: доповідна записка начальника відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату районної ради Кочерової О.О. від 11.01.2021 р. Як вбачається з матеріалів справи (з копії особової картки працівника та книги обліку руху трудових книжок) копію трудової книжки позивач отримав 11.01.2021 р. Розрахунок з позивачем відбувся 13.01.2021 р., що встановлено управлінням Держпраці у Черкаській області та зазначено в листі від 05.02.2021 р. Щодо розпорядження про догану. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Дана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 22 липня 2020 року по справі № 554/9493/17. Як встановлено в судовому засіданні, посадовою інструкцією сторожа виконавчого апарату Золотоніської районної ради, з якою ознайомлений [PERSON] , передбачено, що він відповідає за збереження в належному стані адмінбудинку, прилеглої території та майна, що знаходиться в приміщенні адмінбудинку і прилеглій території. При необхідності проводить прибирання території (п. 2). Розпорядженням Золотоніської районної ради від 30.12.2020 року № 46-К/01-4 було внесено зміни до посадових інструкцій сторожів, зокрема і до інструкції сторожа [PERSON] , згідно додатку 1. Даним додатком було встановлено, що [PERSON] «Відповідає за збереження в належному стані будівлі приміщення центральної районної бібліотеки та прилеглої території і майна за адресою [ADDRESS] . Систематично проводить прибирання території від сміття, снігу, ожеледі, тощо. Проводить перевірку на пошкодження замків, дверей, вікон охоронюваних об`єктів.». Згідно акту від 30.12.2020 р. [PERSON] відмовився від ознайомлення з розпорядженням від 30.12.2020 року № 46-К/01-4 та додатком до нього. З листа Управління Держпраці в Черкаській області від 05.02.2021 р., встановлено, що розпорядженням голови районної ради від 30.12.2020 р. №46-к/01-4 внесені зміни до посадової інструкції є збільшенням обсягу функціональних обов`язків за ініціативою роботодавця, тому працівника має бути повідомлено про зміни в організації виробництва та праці згідно ч.3 ст.32 КЗпП України не пізніше ніж за 2 місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Підставою для винесення розпорядження про оголошення догани була доповідна записка начальника відділу фінансово-господарського забезпечення [PERSON] від 06.01.2021 згідно якої [PERSON] 05.01.2021 та 06.01.2021 відмовився від охорони та збереження приміщення центральної районної бібліотеки, відмовився від прибирання території від сміття, снігу, ожеледі. Отже, судом встановлено, що позивач 05.01.2021 та 06.01.2021 р. відмовився від виконання обов`язків про зміну яких йому було повідомлено 30.12.2020 року, тим самим з моменту повідомлення минуло 6 та 7 днів відповідно. З журналу обліку робочого часу сторожів за січень 2021 р., встановлено, що [PERSON] працював з 20-00 год. 01.01.2021 р. по 08-00 год. 02.01.2021 р.; з 08-00 год. по 20-00 год. 03.01.2021 р.; з 17-00 год. 05.01.2021 по 08-00 год. 06.01.2021 р.; з 20-00 год. 07.01.2021 р. по 08-00 год 08.01.2021 р.; з 08-00 год по 20-00 год. 09.01.2021 р.; з 20-00 год. 10.01.2021 р. по 08-00 год. 11.01.2021 р. Стороною відповідача не доведено суду та не підтверджено жодними доказами факт перебування осіб, які складали акти від 06.01.2021 р. та від 11.01.2021 р. про відмову від виконання посадових обов`язків сторожем [PERSON] , в приміщенні Золотоніської районної ради 06.01.2021 р. о 07-25 год. та 11.01.2021 р. о 07-20 год. (до початку їхнього офіційного робочого часу). Також суд зважає на те, що при зміні умов праці відповідачем не враховано наявність третьої групи інвалідності, що стверджено копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 19.12.2018 р. Таким чином, під час розгляду справи відповідачем не було доведено, що позивач допустив невиконання трудових обов`язків, про виконання яких він був повідомлений не пізніше ніж за два місяці, натомість доказів невиконання обов`язків, передбачених посадовою інструкцією в редакції до 30.12.2020 року позивач не надав. Дані факти вказують на неможливість притягнення працівника до відповідальності за виконання обов`язків, про зміну яких його не було проінформовано в порядку, визначеному законом. Дана позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 452/970/17 від 29.05.2019. Отже оголошення догани [PERSON] , відповідно до розпорядження № 1/01-4 від 06.01.2021, є незаконним, тому дане розпорядження підлягає до скасування. Щодо розпорядження відповідача про звільнення. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: … 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.09.2020 у справі № 9901/743/18, вчергове вказала, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним; - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; - з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, якими він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення. Під час розгляду справи встановлено, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани (розпорядження № 1/01-4) є незаконним, тому розпорядження про звільнення [PERSON] №3/01-4 від 11.01.2021 є також незаконним, оскільки відсутня наявність факту повторного невиконання обов`язків та накладення законного та обґрунтованого дисциплінарного стягнення на позивача. Також суд наголошує, що, як зазначено вище, відповідачем не було доведено, що позивач допустив невиконання трудових обов`язків, про виконання яких він був повідомлений не пізніше ніж за два місяці, натомість доказів невиконання обов`язків, передбачених інструкцією в редакції до 30.12.2020 року позивач не надав. Про необхідність належного інформування працівника про свої обов`язки, за невиконання яких проводилося звільнення, наголошував і Верховний Суд у постанові від 27.05.2020 справа № 461/5108/17 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17. При звільненні працівника як форми накладення дисциплінарного стягнення за дисциплінарний проступок, має бути дотримано процедури, передбачено ст.149 КЗпП України. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідачем не було дотримано умов звільнення позивача, оскільки не було доведено систематичного невиконання трудових обов`язків; не було доведено, що позивач був проінформований у термін не менше ніж за два місяці про зміну посадових обов`язків (істотних умов праці), за порушення яких його було звільнено; розпорядження про догану не було вручено позивачу, оскільки він не перебував на роботі 06.01.2021 року в період часу з 08-00 год. За наведених обставин звільнення [PERSON] є незаконним, а розпорядження голови Золотоніської районної ради №3/01-4 від 11.01.2021 «Про звільнення сторожа відділу фінансово-господарського забезпечення виконавчого апарату ( [PERSON] )» таким, що підлягає скасуванню. Поряд з наведеним доводи позивача про необхідність згоди його звільнення профспілки є необґрунтованими, оскільки відповідно до листа голови первинної профспілкової організації Золотоніської РДА та Золотоніської районної ради №1 від 04.11.2021 р. заява [PERSON] про вступ до профспілкової організації не надходила. Відповідно до довідки Золотоніської районної ради № 789 від 03.11.2021 р. із заробітної плати [PERSON] відрахування внесків до первинної профспілкової організації не проводилося. Відповідно до ч. 2 ст. 252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Таким чином, оскільки [PERSON] не був членом первинної профспілкової організації, надання згоди профспілки на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення не є обов`язковою умовою. Щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки, суд прийшов до висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням трудового законодавства, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2021 по 16.11.2021 (день ухвалення судового рішення). Розмір середнього заробітку необхідно розраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до довідки про заробітну плату № 788/01-13 від 03.11.2021, заробітна плата [PERSON] у листопаді - грудні 2020 року становила 11324,01 грн. Відповідно середньоденний заробіток становив - 263,34 грн. (11324,01 грн. / 43 дня). Кількість робочих днів за період з 12.01.2021 по 16.11.2021 складає 214 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення, становить 56354,76 грн. (263,34*214 днів). Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц. Щодо моральної шкоди. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За таких обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини в справі, з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків, суд визначає розмір моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Згідно ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. В зв`язку з цим рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1816,00 грн. (за вимоги про скасування розпоряджень та стягнення середньої заробітної плати) та на користь позивача 30,00 грн (за вимогу про стягнення моральної шкоди).

Outcome: partial