Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

26.01.2021 [PERSON] подала до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] . Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.02.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 25. [PERSON] позов обґрунтовує тим, що 22.02.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У шлюбі в них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте сімейне життя не склалось, вже близько року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження їх сім`ї є неможливими, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Позивач в судове засідання з`явилась, позоні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Проте подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, визнає, щодо розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження. Згідно з ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що 22.02.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 25 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 22.02.2014. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». У шлюбі народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.04.2015) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.06.2016. [PERSON] зазначає, що спільне життя і збереження шлюбу з [PERSON] є неможливим і суперечить її інтересам. Тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування, зокрема до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначені ст. 112 СК України, положеннями якої встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 2014. В шлюбі в них народилось двоє дітей, які на даний час є малолітніми, спору щодо визначення місця проживання дітей немає. Однак подружжя припинило шлюбні відносини і їх шлюб набув формального значення, що стало причиною позову про розірвання шлюбу. Обставини життя подружжя, зокрема відсутність взаємопорозуміння між ними, поваги, любові, окреме проживання, відсутність спільного побуту, те, що сторони не виявили бажання примиритись та зберегти сім`ю, дають підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сім`ї, а також створюватиме невизначеність у правах та обов`язках подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивача виявила бажання залишити прізвище взяте у шлюбі. В зв`язку з тим, що позивач не заявила вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved