Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

25.03.2021 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свій позов тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.10.2007 року по 14.07.2015 року і від спільного подружнього життя [INFO] у них народилася донька [PERSON] . До моменту розірвання шлюбу відповідач понад один рік не проживав з родиною, і життям, матеріальним становищем та здоров`ям дитини не цікавився, від виконання своїх батьківських обов`язків самоусунувся. Відповідач ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її підготовкою до самостійного життя, не дбає про забезпечення належного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загально визнаних норм моралі, не виконує рішення суду про сплату аліментів, що стало причиною утворення боргу понад 53 000 гривень. 19.01.2021 року позивач уклала шлюб з [PERSON] і вони разом виховують доньку [PERSON]. [PERSON] піклується про здоров`я дитини і її зовнішній вигляд, проводить з нею час і допомагає з навчанням. Враховуючи ту обставину, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] . 05.04.2021 року на запит суду від 26.03.2021 року (ас 14) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача (ас 17), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ (частина 1 статті 27 ЦПК України). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 06.04.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 27.04.2021 року, яке не відбулося у зв`язку з хворобою головуючого судді. Виклик учасників справи здійснено на 13.05.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 13.05.2021 року підготовче засідання відкладено на 27.05.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 27.05.2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Службу у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування. Підготовче засідання відкладено на 05.07.2021 року. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 05.07.2021 року підготовче провадження у справі закрито і призначено судове засідання на 21.07.2021 року, яке було відкладено на 04.08.2021 року. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, який просила задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, як орган опіки та піклування, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] і додатково суду пояснила, що органом опіки та піклування встановлено, що сторони розлучилися у 2015 році і з того часу відповідач життям та здоров`ям дитини - [PERSON] не цікавиться, з дитиною не спілкується, не забезпечує її належного виховання, догляду і лікування, жодної матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2021 року складає 53 910, 95 гривень. Дитина знаходиться на повному утриманні матері [PERSON] . Відповідно до інформації відділу поліцейської діяльності №1 м Рожище [PERSON] перебуває у розшуку, як особа, яка залишила місце свого проживання та на даний час місце перебування його не встановлено. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав і у жодне підготовчі та судові засідання не з`явився, хоча за місцем його реєстрації (проживання) судом вчасно і належним чином надсилалися судові повістки. Станом на 04.08.2021 року судова повістка на ім`я відповідача була повернута до суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти»: «Повертається без вручення інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (ас 92). Крім того, відповідач був двічі повідомлений про день, час і місце проведення засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 82, 90). З таких обставин суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, на підставі частини 11 статті 128 ЦПК України, як особи місцезнаходження якого невідоме. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку учасників справи, які не заперечили проти заочного розгляду справи, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку малолітньої [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстованому шлюбі з 27.10.2007 року по 14.07.2015 рік і від спільного подружнього життя [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] і [PERSON] , які з 19.01.2021 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, і на утримання якої відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, заборгованість по сплаті яких станом на 01.03.2021 року становить 53 910, 95 гривень. Дані обставини встановлені і підтверджені поясненнями позивача, а також Свідоцтвом про шлюб від 27.10.2007 року (ас 4), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 14.07.2015 року (ас 5), довідкою про склад сім`ї від 19.03.2021 року (ас 8), Свідоцтвом про народження від 02.07.2008 року (ас 9), виконавчим листом від 15.01.2015 року (ас 10), Свідоцтвом про шлюб від 19.01.2021 року (ас 11), розрахунком заборгованості по аліментах від 01.03.2021 року (ас 12). Згідно пояснень позивача і малолітньої [PERSON] , а також висновку органу опіки та піклування Рожищенської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Рожищенської міської ради від 30.06.2021 року №73, з додатками, який у судовому засіданні підтримала представник органу опіки та піклування, сторони розлучилися у 2015 році і з того часу відповідач життям та здоров`ям дитини - [PERSON] не цікавиться, з дитиною не спілкується, не забезпечує її належного виховання, догляду і лікування, жодної матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2021 року складає 53 910, 95 гривень. Дитина знаходиться на повному утриманні матері [PERSON] . Відповідно до інформації відділу поліцейської діяльності №1 м Рожище [PERSON] перебуває у розшуку, як особа, яка залишила місце свого проживання та на даний час місце перебування його не встановлено. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (ас 63-71). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Дослідивши надані учасниками справи докази суд установив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини - [PERSON] , не цікавиться її навчанням, не здійснює її підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; з 2014 року взагалі не спілкується з дитиною, хоча жодних перешкод у цьому йому ніхто не чинить; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. На думку суду, позивач довела обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків з 2014 року і по даний час. За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і його поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від нього причин. На думку суду, мотиви для позбавлення батьківських прав [PERSON] є доречними і достатніми, і рішення про позбавлення його батьківських прав здатне забезпечити належний захист прав та інтересів [PERSON] , а висновок органу опіки грунтується на достатній доказовій базі. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved