Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 9 липня 2003 року [PERSON] позичила у неї гроші в сумі 880 доларів США, які зобов'язувалася повернути до кінця жовтня 2003 року. Взяті на себе зобов'язання за договором позики [PERSON] не виконала, коштів у визначений строк не повернула, з огляду на що, [PERSON] просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 відсотків річних, пеню, різницю курсу валют, штрафні санкції на загальну суму 60 513 грн. 47 коп., а також судові витрати. В судовому засіданні позивача збільшила позовні вимоги просила стягнути заборгованість за договором позики та моральну шкоду в загальній сумі 75 011 грн. 55 коп. Відповідач та її представник проти позову заперечили, просили застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] позичила [PERSON] кошти в сумі 880 доларів США, які зобов'язувалася повернути до кінця жовтня 2003 року, що підтверджується показаннями сторін та розпискою від 9 липня 2003 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, у визначений договором строк суми позики не повернула, у зв'язку із чим, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу 880 доларів США, 3 відсотків річних в сумі 1170 доларів США, пеню в сумі 7 642 грн. 25 коп., моральну шкоду в сумі 35 000 грн. Умовами договору позики було передбачено сплату процентів в розмірі по 5 відсотків щомісячно з липня 2003 року. Розрахунок 5 відсотків щомісячно за період користування коштами з 9 липня 2003 року по 31 жовтня 2003 року становить 166,36 доларів США = 60% річних/100%/365 днів х 115 днів. Суд, не погоджується із наданим розрахунком 3 відсотків річних, оскільки його слід було здійснити наступним чином за час прострочення 1 листопада 2003 року по 13 листопада 2013 року становлять 352,68 доларів США. За 2003 рік за період з 1 листопада 2003 року по 31 грудня 2003 року 5,24 доларів США = 1046,36 доларів США (880 доларів США + відсотки 166,36 доларів США) х3%/100%/365 днів х 61 день прострочення. За 2004 - 2014 роки 3% річних становить по 31,39 доларів США = 1046,36 х 3%/100%. За 2015 рік 3 відсотка річних становить 2,15 доларів США = 1046,36 х 3%/100%/365 днів х 25 днів прострочення. Згідно ст.71 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на час укладення договору позики, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності визначений три роки. Ст.267 ЦК України, визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні відповідачем та його представником подано заяву про застосування позовної давності до вимог [PERSON] Судом, підстав для поновлення пропущеного строку звернення [PERSON] не встановлено, відповідної заяви позивачкою не подавалося, а тому, оскільки строки позовної давності визначені нормами ЦК України сплили, в задоволенні позову щодо стягнення боргу, відсотків, 3 відсотків річних слід відмовити. Що стосується вимог позивача про стягнення пені, то суд виходив з такого, відповідно до ст.611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають наслідки передбачені договором або законом, в тому числі стягнення неустойки. Оскільки ні умовами договору, ні чинним законодавством не передбачено покладення такого обов'язку на позичальника в тому розмірі, який визначений позивачем, суд вважає, що відповідна вимога не ґрунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не піддягає. До правовідносин сторін, що виникли з порушення грошового зобов'язання, не можуть застосовуватися загальні норми ст.ст. 16,23 ЦК України для відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз'яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а тому, оскільки чинним законодавством та умовами договору позики цього не передбачено, в задоволенні позовної вимоги про стягнення такої шкоди в розмірі 35 000 грн. слід відмовити у зв'язку із її безпідставністю. Судові витрати по справі відповідно до ст.88 ЦПК України покласти на позивача.

Outcome: dismissed