Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

24.09.2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Миколаївська Універсальна товарно-сировинна біржа, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу 19/100 частин житлового домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі, який зареєстровано в журналі біржових правочинів з нерухомістю за № 2206-Л від 12 травня 1998 року. Позов мотивований тим, що звернувшись до нотаріуса для з`ясування можливості використання свого права щодо розпорядження належною нерухомістю, позивач дізналась, що при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення цього договору, а тому він вважається недійсним. У зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. 11.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 27.11.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав. До судового засідання відповідач не з`явилася, надіслав відзив, в якому визнала позовні вимоги і просила про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, письмові заперечення до суду не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 травня 1998 року на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній біржі між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 2206-Л купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 19/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Миколаївському МБТІ 15.05.1998 за реєстровим № 3943. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Як вбачається з матеріалів справи, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу. Проте, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення даного договору. З огляду на викладене, є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2206-Л від 12 травня 1998 року, дійсним. За такого, суд вважає, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved