Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цією заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO] в м.Луганськ Луганської області. Дану заяву обґрунтовано наступним. Заявник до недавнього часу проживав в м.Луганськ, однак вимушений був переїхати до своїх родичів в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області. Його син [PERSON], [INFO] помер в м.Луганськ під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO], про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 1157 від 5 вересня 2016 року, де зазначено, що причиною смерті стала закрита травма тулуба з пошкодженням внутрішніх органів в результаті ШТП, коли був пасажиром легкового автомобіля. Також заявнику було видано свідоцтво про смерть сина серії [NUMBER] від 8 вересня 2016 року органом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції ЛНР, однак зареєструвати смерть сина у встановленому законом порядку заявник не може. Так, [PERSON] звернувся до Томашпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області для того, щоб зареєструвати смерть сина, але отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки надав підтверджуючі смерть документи, які видані на непідконтрольній Україні території. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, попросив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи -відділу РАЦС Томашпільського району у судове засідання не з'явився, однак начальник відділу [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутності їхнього представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт смерті сина заявника, пояснюючи, що вони є родичами заявника, знали, що його син загинув в м.Луганську в ДТП, на похороні не були, однак бачили знімки похорону. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, розглянувши заяву зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Нормами частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для отримання зазначених документів. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації подій смерті. Згідно ст.. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою. України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями»-м.Луганськ відноситься до таких територій. Судом встановлено, що [INFO] в м.Луганськ народився [PERSON]. В його свідоцтві про народження батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть № 1157 від 5 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO], який проживав м.Луганськ Артемівського району Луганської народної республіки, помер [INFO] м.Луганськ Ленінського району Луганської народної республіки, причина смерті-закрита тупа травма тулуба пошкодженням внутрішніх органів (а.с.11). Артемівським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 8 вересня 2016 року видано свідоцтво про смерть [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в м.Луганськ Луганської Народної Республіки (а.с.12). Як вбачається із відповіді начальника Томашпільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 903/3.1-04-39 від 20 вересня 2016 року, Томашпільським райвідділом ДРАЦС відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (а.с.13). Згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів та територій, яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м.Луганськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 р, розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Алчевськ, Луганської області є тимчасово окупованою територіями, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий такими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 9 вересня 2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті громадянина підлягає реєстрації шляхом внесення запису до єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилася після смерті померлого, можливість встановлення опіки над його дітьми, що залишилися без батьківського піклування та інші правові наслідки. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. За таких обставин свідоцтво про смерть [PERSON] є таким, використання якого на території України є незаконним, тому, підставою для забезпечення права заявника є рішення суду про встановлення факту смерті його сина на тимчасово окупованій території. Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті сина документи, передбачені законодавством України, з метою захисту законних прав та інтересів громадян України на тимчасово окупованій території, суд вважає за можливе задовольнити його заяву. Отже, викладені у заяві твердження заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, повністю підтверджені показами свідків, даними у судовому засіданні, факт встановлення смерті сина має для заявника юридичне значення і впливатиме на реалізацію законних прав, тому заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст.257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved