Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

26.02.2020 року КНП «Шепетівська центральна района лікарня» (надалі КНП «Шепетівська ЦРЛ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Шепетівського міськрайонного суду від 25.02.2014 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20.05.2014 року, визнано винною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України та звільнено останню від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції Закону від 06.05.2014 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року, стягнуто з Шепетівської ЦРЛ на користь [PERSON] 38172 грн 22 коп. у відшкодування матеріальної шкоди і 20 000 гривень у відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] 38172 грн. 23 коп. у відшкодування матеріальної шкоди і 20 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, оскільки [PERSON] перебуває у трудових відносинах із лікарнею та вчинила злочин під час виконання своїх професійних обовязків. На виконання вищевказаного рішення Шепетівською ЦРЛ в добровільному порядку 28.03.2019 року та 12.07.2019 року було перераховано на користь останніх по 58172 грн 22 коп. матеріальної та моральної шкоди відповідно. Зазначені виплати є збитковими, які понесла лікарня. А тому, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України КНП «Шепетівська ЦРЛ» просить суд в порядку регресу стягнути з [PERSON] на її користь матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування [PERSON] та [PERSON] в сумі 116 344 грн. 45 коп. матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків. 17.03.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.03.2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 10 год. 00 хв. 16.04.2020 року, яке за клопотанням відповідача через запровадженні в державі карантинні заходи відкладалось на 04.05.2020 року, 25.05.2020 року, 24.06.2020 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 26.08.2020 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в.о. головного лікаря КНП «Шепетівська ЦРЛ» подав заяву про розгляд справи без участі представника лікарні, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. 26 серпня 2020 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з огляду на наступне. Пунктом 3 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно ч. 3 ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року (в редакції від 03.12.1997 року) передбачено, що матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди (п. 3 ст. 134 КЗпП України) покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. Крім того, п. 20 вищевказаної Постанови передбачено, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Судом встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2014 року [PERSON] , працюючу лікарем акушер-гінекологом Шепетівської ЦРЛ, визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, їй призначено основне покарання у виді одного року обмеження волі та додаткове покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гінекологічною діяльністю строком на два роки. Разом з тим її звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області від 20 травня 2014 року вказаний вирок змінено, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді одного року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права займатись лікарською та акушерсько-гунекологічною діяльністю строком на два роки на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» в редакції Закону від 06.05.2014 року. В решті вирок залишено без змін, і він набрав законної сили 20 травня 2014 року. Факт перебування відповідача [PERSON] в трудових відносинах з позивачем, а саме на посаді лікаря акушер-гінеколога для надання екстренної медичної допомоги акушерсько-гінекологічного відділення, з 01 серпня 1995 року по даний час також підтверджується даними довідки КНП «Шепетівська ЦРЛ» №20/232 від 14.02.2020 року. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року, зміненим постановою Хмельницького апеляційного суду від 21 травня 2019 року у цивільній справі №688/719/18 № 2/688/21/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Шепетівської центральної районної лікарні, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди стягнуто з Шепетівської центральної районної лікарні на користь [PERSON] 38172 грн. 22 коп. у відшкодування матеріальної шкоди і 20000 гривень у відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] - 38172 грн. 23 коп. у відшкодування матеріальної шкоди і 20000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Вказане рішення набрало законної сили 21 травня 2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», роз`яснено, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Оскільки застосування амністії не звільняє від відповідальності та від обов`язку відшкодувати заподіяні злочином збитки, спричинені винними особами (ст. 86 КК України та ст. 14 Закону України «Про амністію в 2014 році»),а звільняє лише від покарання, відтак КНП «Шепетівська ЦРЛ» повинна нести відповідальність за дії свого працівника [PERSON] під час виконання службових обов`язків. А тому, на виконання вищезазначеного рішення КНП «Шепетівська ЦРЛ» в добровільному порядку 27 березня 2019 року і 12 липня 2019 року було перераховано на користь [PERSON] та [PERSON] по 58172 грн. 22 коп. матеріальної та моральної шкоди відповідно, що стверджується платіжними дорученнями №№ 9, 10 та 40 від 27 березня 2019р., №№ 91 та 92 від 12 липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі наведеного, вважаючи доведеним факт сплати позивачем відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зазначеному в позові розмірі та наявність у позивача права на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, який подано протягом року з часу проведених виплат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою відшкодування матеріальної та моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] у сумі 116344 грн. 45 коп., а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на корить держави. На підставі ст.ст. 134, 136, 233 КЗпП України, ст. 1191 ЦК України та,

Outcome: approved