Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

25.04.2013 р. Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно сум заборгованості за кредитним договором в сумі 71 853,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.07.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»), яке змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № М-89/08-К про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредиту в сумі 12\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,00 % на рік з кінцевим строком повернення до 08.01.2010 р. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 16.07.2008 року було укладено договір поруки із поручителем позичальника [PERSON] Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідачі платежі належним чином не виконували, у звязку з чим станом на 03.04.2013 р. за ними виникла заборгованість у загальній сумі 71 853,60 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.54-56, 184-185). У свою чергу представник позивача, вважає, що строк позовної давності Банком не пропущено, оскільки 14.04.2010 р. було подано до Приморського районного суду м. Одеси заяву про видачу судового наказу, у звязку з чим строк позовної давності було перервано, крім того зазначив, що п. 7.3 договору передбачено, що договір діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань, а оскільки зобовязання за кредитним договором досі не виконані позовні вимоги підлягають задоволенню (а.с.174-175). [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду повідомлен належним чином (а.с.164). Заслухавши представника відповідача тонова Е.В., вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.07.2008 р. між Відкритим Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ» Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № М-89/08-К про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності кредиту в сумі 12\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,00 % на рік з кінцевим строком повернення до 08.01.2010 р. (а.с. 11-14). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 16.07.2008 року було укладено договір поруки із поручителем позичальника [PERSON] (а.с. 15). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань станом на 03.04.2013 року у відповідачів перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, загальна сума якої згідно розрахунку заборгованості становить 71 853,60 грн., з яких: - заборгованість за кредитним договором 7\~625,45 грн.; - заборгованість за відсотками - 8\~607,38 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату основного боргу 27\~985,40 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату відсотків 27\~635,37 грн. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з цим, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається з копії заяви про видачу судового наказу, 14.04.2010 р. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до Приморського районного суду м. Одеса із заявою про видачу судового наказу про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 18\~486,66 грн. (а.с.158-161). Тобто, подачею вказаної заяви строк позовної давності було перервано і позовна давність почалась заново. Згідно п.3.2 Кредитного договору усі кредитні ресурси позичальник має повернути в строк до 08.01.2010 р. (а.с.11). Згідно п.7.3 Кредитного договору договір набирає чинності з часу підписання його Сторонами та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань (а.с.13). Проте, звернувся позивач із даним позовом 25.04.2013 р., що вбачається з штампу на конверті (а.с.28), тобто після спливу трирічного строку, оскільки вказаний трирічний строк скінчився 14.04.2013 р. Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте поважні причини пропущення позовної давності на розяснення судом такого права на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України Банком не зазначені (а.с.165). При цьому, посилання представника позивача на те, що строк позовної давності не пропущено і з тих підстав, що п.7.3 Кредитного договору визначно, що він діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань, суд до уваги не може прийняти, оскільки, п.3.2 вказаного договору передбачено, що усі кредитні ресурси позичальник має повернути в строк до 08.01.2010 р. Останній платіж було здійснено за вказаним кредитним договором у лютому 2009 р.(а.с.9). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного у звязку із пропуском позовної давності у задоволенні позовних вимог слід відмовити

Outcome: dismissed