Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві покликається на ту обставину, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 24.12.2009 року вона набула право власності на житловий будинок № 10,що по вулиці Пилипа Мельника в с. Вощатин, Володимир-Волинського району Волинської області,що стверджується відповідним витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 03.02.2010 року. Попереднім власником даного житлового будинку був відповідач по справі-Сокальський А.О. Згідно Довідки Ласківської сільської ради Володимир-Волинського району Волин\-ської області від І 1.08.2016 року № 637, відповідачі [PERSON] та його син [PERSON] значаться зареєстрованими [INFO], в житловому будинку,який належить їй на праві приватної власності. Добровільно знятись з реєстрації за цією адресою відповідачі не бажають,а тому вона змушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Відповідач [PERSON] внаслідок відчуження житлового будинку та його син [PERSON], як член сімї, втратили право користування житловим будинком № 10 по вул.Пилипа Мельника в селі Вощатин, а тому підлягають зняттю з реєстрації. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться по вул.Пилипа Мельника, 10 в селі Вощатин В судове засідання сторони не з»явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі, крім цього, надали суду відомості про зняття їх з реєстрації у спірному буднковолодіння вже після пред»явлення позову та відкриття провадження у справі. Дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України\~право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей\~71,\~72 ЖК УРСР\~застосуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку в с.Вощатин по вул. Пилипа Мельника,10 [PERSON] - Волинського району Волинської області, що стверджується витягом про реєстрацію права власності. Як вбачається з довідки про склад сім»ї, в належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку зареєстроване місце проживання також і відповідачів по справі. Разом з тим, з письмового пояснення відповідачів та копії їх паспортів вбачається, що вони знялись з реєстрації місця проживання за даною адресою та фактично визнають позов в частині відсутності у них права на користування даним спірним будинковолодінням. Враховуючи ту обставину, що відповідачі не проживають у спірному будинковолодінні з часу його продажу, тобто понад один рік, знялись з реєстрації місця проживання за даною адресою та фактично визнали позовні вимоги, а тому позов слід задовольнити. Оскільки позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звільнені законом від сплати судового збору, судовий збір відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved