Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

25 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 лютого 2016 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси на його користь було стягнуто з [PERSON] . суму боргу у розмірі 2 839 139 грн 90 коп.. [PERSON] не виконала вищезазначене рішення суду, у зв`язку з чим державний виконавець запропонував йому як кредитору звернутися до суду з метою звернення стягнення на частку боржника у статутному капіталі ТОВ «Талмер». Посилаючись на викладене, просив виділити в статутному капіталі відповідача частку 50 %, що належить [PERSON] , звернути стягнення на цю частку в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 2 500 000 грн, а також припинити участь останньої у ТОВ «Талмер». Позивач в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що відповідач послався на норму, що втратила законну силу, тому позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Треті особи до суду не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року (а. с. 6-9) вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договорами позики від 08 січня 2015 року у розмірі 14 850 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 23 лютого 2016 року еквівалентно 410 098 грн 50 коп., та 3% річних у розмірі 11 670 грн 32 коп.; у розмірі 20 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 23 лютого 2016 року еквівалентно 540 200 грн, та 3% річних у розмірі 15 717 грн 60 коп.; у розмірі 31 000 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 23 лютого 2016 року еквівалентно 837 310 грн, та 3% річних у розмірі 23 362 грн. 28 коп.; у розмірі 36 200 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 23 лютого 2016 року еквівалентно 977 762 грн та 3% річних у розмірі 27 243 грн 40 коп., а також суму сплаченого судового збору у загальному розмірі 3 775 грн. 80 коп.. 01 квітня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси [PERSON] було видано виконавчий лист (а. с. 10), строк пред`явлення якого було визначено до 01 квітня 2017 року. На звернення позивача [PERSON] 23 липня 2017 року Очаківським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Миколаївській області була надана відповідь (а. с. 16-17), в якій позивачеві було запропоновано звернутися до суду з метою звернення стягнення на частку статутного капіталу [PERSON] у ТОВ «Талмер» в порядку статті 149 ЦК України для вирішення питання в порядку цивільного судочинства. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦК України та на ст. 57 Закону України «Про господарські товариства», якими на момент подання позову був визначений порядок звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами. 17 червня 2018 року набрав чинності Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», на підставі якого було виключено статтю 149 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 вищевказаного Закону, звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя. При цьому, як вбачаєтьсязі змісту ст. 22 ЗУ «Про товариства з обмеженою відповідальністю», в судовому порядку не передбачено можливість звернення стягнення на частку учасника товариства. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. За таких обставин суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що унеможливлює задоволення позову. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed