Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

26.11.2019 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.04.2016 року в сумі 23232,51 грн. Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.04.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9102,18 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. У зв`язку з чим станом 07.11.2019 року має заборгованість - 23232 гривень 51 копійки, з яких 7846 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом, 4109 грн. 01 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10245 грн. 45 коп. - заборгованість за пенею, 1031 грн. 16 коп. - штраф. Тому просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 40). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надав. Ухвалою суду від 22.04.2020 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем у справі був укладений кредитний договір (анкета-заява від 16.10.2012 року), згідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти. 04.04.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 8). Відповідно до генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 9102,18 грн. строком на 36 місяці з 04.04.2016 року по 30.04.2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 9102,18 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 330,23 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, а також інших витратах у відповідності до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2019 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 6) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до Генеральної угоди, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку (а.с. 8). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, загальна сума якої станом на 07.11.2019 року становить 23232,51 грн., з яких 7846,89 грн. - заборгованість за кредитом, 4109,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10245,45 грн. - заборгованість за пенею, 1031,16 грн. - штраф. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання (ст. 629 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили, що місячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяці - до 30.04.2019 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 30.04.2019 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 01.05.2019 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на зазначене, відсотки, нараховані після закінчення строку кредитування, тобто після 30.04.2019 року, стягненню не підлягають. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 30.04.2019 заборгованість відповідача за нарахованими відсотками становить 3758,08 грн. Згідно п. 2.2. Згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості вказаних в цій генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1031,16 грн. Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує умов договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованість за кредитом - 7846 грн. 89 коп., 3758 грн. 08 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1031 грн. 16 коп. - штраф, а всього 12636,13 грн., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем розрахунком, відповідачем не спростовані. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 10245,45 грн. за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, суд доходить висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з такого. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені. Згідно з п. 2.8. угоди при порушенні позичальником обов`язків з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах за кожен день прострочення. Позивачем же не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами Генеральної угоди діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеної сторонами Генеральної угоди. Крім того, при укладенні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості відповідач приєднався до Умов та правил надання продукту кредитних карт, а не до Умови і Правил надання банківських послуг, які й надані до матеріалів справи. Крім того, за змістом ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є різновидами неустойки. Таким чином, вимога позивача про застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання (прострочення виконання грошового зобов`язання), суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тобто, одночасне стягнення з боржника пені та штрафу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 1044,83 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 54,39% з розрахунку: 12636,13 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 23232,51 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 54,39 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1044,83 грн. з розрахунку: 1921,00 грн. (сума сплаченого судового збору) х 54,39 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial