Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

24 червня 2021 року до суду надійшла позовна заява адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах позивача [PERSON] до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її дочка - [PERSON] , [INFO] . 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Заєць М.М. була відкрита спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] . За життя [PERSON] працювала в колгоспі ім. Шевченка, який в подальшому був об`єднаний з колгоспом ім. Жданова Кобеляцького району, а в 1989 році рішенням Ради народних депутатів виконавчого комітету № 146 був перейменований на колгосп «Заповіт», а в подальшому в КСП «Заповіт». [PERSON] мала право на земельну частку (пай), оскільки була включена до списку громадян - членів КСП «Заповіт». У свою чергу, за життя [PERSON] не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай), хоча на момент розпаювання КСП «Заповіт» остання була особою з інвалідністю та отримувала пенсію. [PERSON] була подана заява про видачу свідоцтва про права на спадщину після смерті спадкодавця до приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць М.М. Однак 07.06.2021 року приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Заповіт» Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай). Крім того, в списку громадян - членів КСП «Заповіт» невірно було вказано ім`я [PERSON] , а саме, замість [PERSON] було зазначено [PERSON] . Тому адвокат Панченко О.О. прохала встановити факт, що має юридичне значення, а саме включення [PERSON] до списку громадян - членів КСП «Заповіт» під № 88. З огляду на вищевикладене, а також те, що за життя [PERSON] не отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай), проте вона працювала в колгоспі «Заповіт», на момент розпаювання являлася членом КСП «Заповіт» та мала право на земельну частку (пай), оскільки була включена до списку громадян - членів КСП «Заповіт», адвокат Панченко О.О. з метою реалізації законного права позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування прохала суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) КСП «Заповіт» на території Білицької об`єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області загальною площею 3,59 умовних кадастрових гектарів. Ухвалою суду від 25 червня 2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12 серпня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача - адвокат Панченко О.О., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує та прохала задовольнити. Також зазначила, що одну із позовних вимог відповідач визнав. Представник відповідача - Бабчук В.В. , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву без його участі. Від директора СТОВ «Бережнівське» надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, за наявними в справі доказами. 20 липня 2021 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги визнають частково, виходячи з наступного. Згідно пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. До цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи, що передача земель КСП «Бережнівське» відбулася в грудні 1994 року, до даних правовідносин застосовуються положення ЦК України 1963 року. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно статті 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. За змістом пункту 6 Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України, правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, до відповідних правовідносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Суд може захистити порушене право, якщо визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. За наявних у справі доказів, поважні причини пропуску строків позовної давності відсутні. Довідки про перебування [PERSON] під опікою не є доказом про її недієздатність. Обмеження дієздатності особи, так само як і визнання громадянина недієздатним, здійснюється судом, проте до матеріалів справи не долучені докази про визнання [PERSON] недієздатною. Отже, з часу видачі КСП «Заповіт» державного акта на право колективної власності на землю, [PERSON] мала право на отримання сертифіката на земельну частку (пай) у землях КСП «Заповіт» як член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), і таке право внаслідок встановлення опіки над спадкодавцем набув опікун, який повинен був дізнатися про порушення права на земельну частку (пай) з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом, однак даним правом не скористались. Враховуючи зазначене, відповідач прохав суд відмовити в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] право на земельну частку (пай) КСП «Заповіт» на території Білицької об`єднаної територіальної громади Полтавського району Полтавської області загальною площею 3,59 умовних кадастрових гектарів. 20 липня 2021 року від адвоката Панченко О.О. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що з доводами відповідача неможливо погодитися, виходячи з наступного. Дійсно, ні померла [PERSON] , ні її опікуни за життя спадкодавця не отримали на руки сертифікат на право на земельну частку (пай). Проте [PERSON] набула право на пай ще за життя, оскільки на момент отримання державного акту КСП «Бережнівське» в грудні 1994 року являлася пенсіонером та не була виключена з членів КСП «Бережнівське». Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. В даному випадку померла [PERSON] являлася членом КСП на момент паювання, була включена до списку осіб, доданого до державного акту та державний акт був отриманий на руки КСП «Бережнівське». З огляду на це, адвокат Панченко О.О. прохала поданий позов задовольнити повністю. 05 серпня 2021 року відповідачем надано письмові пояснення на відповідь на відзив, в яких вказано, що в [PERSON] відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) в колишньому КСП «Заповіт», розташованого на території колишньої Бутенківської сільської ради, а доказів належності їй за життя права на земельну частку (пай) в колективній власності на землю КСП «Заповіт» позивачем не надано, тому відсутні підстави для визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на вказаний пай. Довідка відділу в Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 17.03.2021 року не може бути підтвердженням права спадкодавця на земельну частку (пай) в колективній власності на землю КСП «Заповіт», оскільки в довідці вказана особа [PERSON] , а спадкодавцем є [PERSON] . Докази того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж самою особою в матеріалах справи відсутні, спадкодавцем за життя даний юридичний факт не встановлювався. З часу видачі КСП «Заповіт» Державного акта на право колективної власності на землю 29 грудня 1994 року і до моменту смерті [INFO] [PERSON] мала б дізнатися про не включення її до списку на отримання сертифіката на земельну частку (пай) в землях КСП «Заповіт», проте в передбачений законом строк з вимогою про її включення не звернулася. З огляду на це, покійна [PERSON] в період з 1994 року 2020 рік не виявила бажання отримати земельну частку (пай) і використати своє право на включення її до списку членів КСП «Заповіт», тим самим [PERSON] не набула такого права за життя, тому підстави для задоволення позову відсутні. Оскільки поважних причин не звернення до суду спадкодавця за захистом своїх майнових прав (на включення до списку осіб на отримання земельної частки (паю)) в межах строків позовної давності позивачем не наведено та доказів на їх підтвердження суду не надано, тому наявні всі законні підстави у відмові в задоволенні позову повністю. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.39). [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.28) та була опікуном останньої (а.с.36-38). [PERSON] прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений строк. Постановою приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. від 07.06.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності КСП «Заповіт» Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, оскільки [PERSON] за життя не оформила на своє ім`я Державний акт на земельну ділянку (пай) (а.с.43-44). Згідно трудової книжки колгоспника, з 1944 по 1970 роки [PERSON] працювала в колгоспі ім. Шевченка Бутенківської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с.27). Відповідно до довідки члена колгоспу, [PERSON] була членом колгоспу (а.с.27). У трудовій книжці та довідці члена колгоспу ім`я [PERSON] виправлено на [PERSON] згідно паспорта № 005240296 виданий 5319 від 23.09.2020 року (а.с.26-27). Колгосп ім. Шевченка був об`єднаний з колгоспом ім. Жданова в один колгосп - колгосп ім. Жданова Бутенківської сільської ради з центром об`єднаного колгоспу с. Бережнівка (а.с.25). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької районної Ради народних депутатів від 16.01.1985 року № 25, було розукрупнено колгосп ім. Жданова на два господарства, а саме: колгосп ім. Жданова Бутенківської сільської ради з центром у с. Бережнівка Бутенківської сільської ради із загальною площею землекористування 3481 га та колгосп ім. Котовського з центром у с. Котовське Бутенківської сільської ради із загальною площею землекористування 2461 га (а.с.23). Рішенням виконавчого комітету Кобеляцької районної Ради народних депутатів від 11.04.1989 року № 146, було змінено назву колгоспу ім. Жданова на колгосп «Заповіт» (а.с.24). Суду не надано доказів того, що [PERSON] за життя отримувала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», до осіб, які мають право на земельну ділянку частку (пай), відносяться спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі в колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Таким чином, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. На момент одержання КСП «Заповіт» державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] перебувала в числі членів КСП «Заповіт» та була включена до списку осіб, доданого до державного акта, а тому мала законне право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) у [PERSON] виникло з 29 грудня 1994 року, тобто після видачі КСП «Заповіт» державного акта на землю. [PERSON] мала ІІ групу інвалідності (а.с.30-35) та її опікуном була [PERSON] (а.с.36-38). Суду не надано доказів, що [PERSON] було визнано недієздатною. [PERSON] та її опікун за життя [PERSON] з позовом до суду про надання їй земельної частки (паю) не звертались та про наявність такого права не заявляли. Крім того, в списку до державного акту ім`я [PERSON] зазначено [PERSON] , хоча згідно наданих суду документів вірним є ім`я [PERSON] , однак з вимогами щодо встановлення даного факту, за життя [PERSON] , ні [PERSON] , ні її опікун також не зверталися. Сам факт внесення [PERSON] до списку громадян - членів КСП «Заповіт», який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00001 від 29.12.1994 року, не є беззаперечним свідченням набуття нею такого права, а лише вказує на наміри щодо виділення їй земельної ділянки, що за її життя реалізовано не було, в зв`язку із чим намір виділення [PERSON] земельної частки (паю) не може бути об`єктом спадкування і входити до спадкової маси після її смерті, а тому і прав на отримання після її смерті цієї земельної частки (паю) її дочка, [PERSON] , не набула. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2021 року (справа № 563/623/19-ц, провадження № 61-5176св20). Враховуючи викладене, в задоволенні позову в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування слід відмовити. Вирішуючи питання про встановлення юридичного факту, а саме включення [PERSON] , [INFO] , до списку КСП «Заповіт» під № 88, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З огляду на викладене та враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог у частині визнання права на земельну частку (пай), тому встановлення даного юридичного факту не буде породжувати жодних юридичних наслідків для позивача. Тому вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed