Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

26.08.2021 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтуванні своєї позовної заяви позивач зазначає, що відповідач працює продавцем сільськогосподарської продукції на ринку «Зелений» в м. Чернівці між позивачем та відповідачем була укладена усна домовленість, яка полягає в тому, що позивач віддасть вирощену ним картоплю відповідачу під реалізацію в свою чергу відповідач після реалізації картоплі поверне позивачу 100 800 грн. 19 квітня 2021 року на території ринку «Зелений» в м. Чернівці позивач передав картоплю відповідачу на реалізацію, а відповідач в свою чергу прийняв її, через невеликий проміжок часу приблизно 3-4 тижні позивач вирішив з`ясувати чи продав відповідач картоплю. З`ясувалося, що відповідач продав всю картоплю яку позивач дав йому під реалізацію, але відповідач в свою чергу зобов`язанні кошти не повернув, однак надав відповідачу розписку в якій зазначив наступне: «Я [PERSON] , житель с. Поляна, Хотинського району, Чернівецької області винен [PERSON] жителю с. Маршинці 100 800 грн. за картоплю», після декількох разів від термінування боргу, відповідач взагалі перестав відповідати на дзвінки позивача, а тому позивач надіслав відповідачу рекомендованим повідомленням вимогу про повернення боргу в строк до 01 серпня 2021 року. Позивач вказує, що письмову вимогу відповідач отримав 02.07.2021 року згідно до трекінгу відправлень Укрпошти, але відповідач не відреагував на неї ніяким чином та не повернув заборгованість. Враховуючи вище викладене позивач просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за наявним боргом. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні підтримав свою позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так судом встановлено, що відповідно до копії розписки відповідач підвереджує, що винен позивачу коштів в розмірі 100 800 грн., за картоплю. Встановлено, що відповідно до вимоги від 29 червня 2021 року яка була надіслана позивачем до відповідача в якій позивач вимагає, повернути грошові кошти в сумі 100 800 грн., до 01 серпня 2021 року які відповідач зобов`язався повернути після реалізації наданої картоплі. 18.11.2021 року на електрону адресу Хотинського районного суду Чернівецької області надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Однак, відповідач зазначає, що направив відзив позивачу на електрону адресу [INFO] , але позивач в судовому засіданні вказав, що відзив не отримував та зазначеної адреси на яку відповідач надіслав відзив у позивача немає. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Згідно до п.2 ч. 1 ст. 191 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. Отже, відповідач до суду не надав належних доказів, щодо підтвердження направлення відзиву позивачу у справі, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами без урахування відзиву. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Суд також враховую позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/11670/17 в якій суд зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Як встановлено судом у розписці яку написав відповідач зазначено, що відповідач винен позивачу грошові кошти у розмірі 108 000 грн., за картоплю яку позивач надав відповідачу під реалізацію та яку відповідач мав реалізувати за своєю ціною та відати позивачу вище зазначену грошову суму, а різницю залишити собі та у зв`язку із чим і була написана розписка, однак фактично грошові кошти, зазначені в розписці, передані не були. Отже, встановлюючи справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли, суд не встановив наявність між сторонами правовідносин за договором позики, дійсність та достовірність договору позики спростована, факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі. Оскільки, боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Враховуючи вище викидане, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed