Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

26 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа - КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права на безоплатну приватизацію житла. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що позивач звернувся до органу приватизації із заявою про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, яке він займає більше п`яти років, проте йому було відмовлено через те, що він уже брав участь у приватизації. Позивач відповідає визначеним законом критеріям, що дозволяють йому брати участь у приватизації житла, що стало причиною звернення до суду з позовом про визнання за ним такого права (а.с.а.с. 2 - 5). 18 березня 2019 року суд постанови ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 46). У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що звернулися до органу приватизації із заявою про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, яке позивач займає від 2004 року, проте йому було відмовлено через те, що він уже брав участь у приватизації. Насправді приватизована ним частина житлового приміщення є значно меншою за санітарну норму, отже дії відповідача є протиправними. Представниця відповідача у суді заперечувала проти позову, пояснивши, що позивач уже використав свій приватизаційний чек під час приватизації квартири. Представник третьої особи у суді підтримав позицію відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності з частинами 2, 3 статті 8 Закону України від 19.06.1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII) передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1 Закону України від 04.09.2008 року №500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон №500-VI), сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Частиною 1 статті 4 Закону №500-VI визначено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом статті 25 Закону №500-VI спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Відповідно до статті 3 Закону №2482-XIIприватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з частинами 1 - 3 статті 5 Закону №2482-XIIякщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра. У відповідності з частиною 5 статті 5 Закону №2482-XIIкожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Рішенням Конституційного Суду України у справі №15-рп/2010 від 10.06.2010 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини 5 статті 5 Закону №2482-XII , згідно з якою кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Судом встановлено, що позивач від 01.11.2004 року зареєстрований та мешкає у кімнаті [ADDRESS] (гуртожиток) (а.с.а.с. 13, 14). 14 червня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про приватизацію вказаного житла, додавши до усі визначені законом документи (а.с. 12). 16 червня 2017 року відповідач своїм листом №3/9-3856 відмовив позивачеві у задоволенні поданої заяви, пославшись на те, що він використав своє право на безоплатну приватизацію житла, приватизувавши частку квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 15, 16). За правилами, встановленими частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 11.01.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/4071/17 за позовом [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа - КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, про визнання права власності в порядку приватизації було ухвалене рішення про відмову у позові. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили (а.с.а.с. 17 - 22). При цьому під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що 04.01.1999 року позивачеві та ще трьом особам як членам однієї сім`ї видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло - квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої становить 60,2 м2. Право спільної сумісної власності набуто в порядку приватизації згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Ураховуючи загальну площу квартири, а також кількість осіб, що її приватизували, позивач використав право приватизації в обсязі менше санітарної норми в 21,0 м2 загальної площі. Крім того, проаналізувавши встановлені фактичні обставини в контексті норм законодавства, суд дійшов висновку про те, що наявність у позивача права на приватизацію займаного у гуртожитку житлового приміщення, обумовлену відсутністю у позивача власного житла, вселення позивача та фактичне проживання у вказаному житловому приміщенні гуртожитку на передбаченій законом підставі (відповідний ордер) протягом тривалого часу (більше п`яти років). При цьому, зважаючи на те, що позивач фактично використав лише частково своє право на приватизацію - в обсязі менше за встановлену законом санітарну норму в 21,0 м2 загальної площі, позивач у розумінні Закону №500-VI не може вважатись таким, що використав (в повному обсязі) право на безоплатну приватизацію житла. Останнє, у свою чергу, дає підстави вважати наявним у позивача права на приватизацію займаного ним наразі житлового приміщення гуртожитку. Відтак, оскільки викладені обставини були встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, і у якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, вони не підлягають додатковому доказуванню при розгляді цієї справи. Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити у повному обсязі. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат у сумі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved