Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

24 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права на нормальний рівень життя. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомивши суд про неможливість прибуття, підтримки позовних вимог та можливості розглянути справу за її відсутності. Зі змісту позовної заяви убачається, з липня 2000 року вона проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, та мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. З червня 2008 року вони припинили шлюбні відносини і на теперішній час проживають окремо. Відповідач не виявляє до дитини достатньої і належної батьківської турботи та піклування, домовленості з ним про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню сина не досягнуто, тому вважає за необхідне встановити стягнення з батька аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу). Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу). Відповідач, який відбуває покарання в Західній виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України в Донецькій області (№ 97) опитаний за судовим дорученням, позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав повністю. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами документально підтверджено, що громадяни України [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], який за згодою батька проживає з матір'ю і знаходиться на її вихованні. З червня 2008 року позивачка і відповідач спільно не проживають, мешкають окремо, за різними адресами та не ведуть сумісне господарство. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З наданих сторонами документів убачається, що [PERSON] проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Згідно з приписами ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Враховуючи наведені обставини, сімейний та майновий стан відповідача, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини в частковому відношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, в установленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved