Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

26 квітня 2021 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ) звернулася в суд із заявою про визнання недієздатною [PERSON] (далі [PERSON] ). Заява мотивована тим, що [PERSON] є матір`ю заявниці, має хронічний, стійкий психічний розлад та не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З цих підстав просить суд визнати [PERSON] недієздатною та призначити заявника її опікуном. Від органу опіки піклування в особі Управління охорони здоров`я Луцької міської ради надійшло два подання про призначення опікунами [PERSON] , а саме - заявниці [PERSON] , а також [PERSON] (далі [PERSON] ), який є чоловіком [PERSON] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник заяви підтримали, просили суд призначити опікуном лише її, а у задоволенні подання про призначення опікуном [PERSON] відмовити. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав та просив суд призначити опікуном і його, і заявника [PERSON] . Представник органу опіки та піклування заяву підтримав та просив суд призначити опікунами [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , є матір`ю заявника [PERSON] , а також дружиною - [PERSON] [PERSON] є особою з інвалідністю першої «А» групи довічно. Наразі [PERSON] перебуває на лікуванні та фактично проживає у психоневрологічному інтернаті. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №175 від 01 липня 2021 року, яка проведена КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, [PERSON] має ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді поведінкового варіанту лобно-скроневої дегенерації (хвороба Піка); наявний психічний розлад позбавляє її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною першою статті 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оскільки [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено висновком судової експертизи, суд дійшов висновку, що її слід визнати недієздатною. Що стосуються питання призначення опікуна [PERSON] , суд зазначає таке. Положеннями статей 63, 64 ЦК України визначено, що опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. В даному випадку, на думку суду, призначення одразу двох опікунів, один з яких проживає окремо від підопічного (заявник [PERSON] ), суперечить інтересам самої [PERSON] , оскільки опікун зобов`язаний утримувати підопічного, здійснювати за ним догляд, отримувати належні підопічному виплати та інше, з приводу чого між опікунами можуть виникати непорозуміння та спори, які можуть мати негативний вплив на саму підопічну. Також суд враховує, що між [PERSON] та [PERSON] виникають непорозуміння й спори, свідченням чого є категоричні заперечення [PERSON] та її представником проти призначення двох опікунів. Суд також враховує, що в обох претендентів на опікунство різне бачення на подальший догляд за підопічною, а саме: [PERSON] вказала, що буде відвідувати підопічну у спеціалізованому закладі, тобто, забирати її додому не збирається, а [PERSON] вказав, що бажає забрати підопічну додому, де буде доглядати за нею. На думку суду, вказане бачення [PERSON] та [PERSON] на процес подальшого догляду за підопічною є взаємовиключними, що може зашкодити меті виконання функцій опікуна щодо особи, яка визнана недієздатною. Тому, суд в даному випадку вважає за доцільним призначити лише одного опікуна. Такий підхід\~суду узгоджується\~із судовою\~практикою Верховного\~Суду,\~яка викладена\~у постанові\~від 17\~жовтня 2018\~року № 405/3243/15-ц, та стосувалася ситуації, коли дві особи з різними інтересами бажали стати опікунами недієздатної. Обираючи кого саме призначити єдиним опікуном [PERSON] , суд виходить з того, що найкращим її інтересам буде проживання не в спеціалізованому закладі, а вдома, під наглядом близької особи. Оскільки заявник [PERSON] не бажає забирати [PERSON] додому, про що самостійно вказала у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що саме [PERSON] слід призначити опікуном, оскільки його наміри забрати підопічну додому та самостійно доглядати за нею є найбільш сприятливим з точки зору інтересів підопічної. Посилання [PERSON] на значну кількість відвідувань [PERSON] в спеціалізованому закладі, сплату за неї комунальних послуг правового значення не мають, адже позитивне ставлення заявника до підопічної не є вирішальним для обрання судом опікуна. Доводи [PERSON] про те, що підопічна негативно ставиться до [PERSON] нічим не підтверджуються, а додане відео, на якій зображена [PERSON] , суд відхиляє оскільки вказана особа страждає хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджено висновком судової експертизи. До того ж, позиція [PERSON] про залишення підопічної у спеціалізованому закладі суперечить приписам ч.3 ст.75 ЦК України, які передбачають, що у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту, опікун звільняється від своїх повноважень. За змістом ст.66 ЦК України, якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Отже, одночасна наявність опікуна та перебування підопічної у спеціальному закладі суперечить одне одному. Суд підкреслює, що у разі невиконання опікуном [PERSON] своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту, на підставі ч.3 ст.75 ЦК України суд зможе звільнити його від виконання обов`язків опікуна. Заявник [PERSON] не буде позбавлена можливості ініціювати це питання, у разі наявності в неї відомостей про неналежне ставлення [PERSON] до виконання обов`язків опікуна. Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що наміри [PERSON] забрати підопічну додому та самостійно доглядати за нею є найбільш сприятливим з точки зору інтересів підопічної, саме його слід призначити опікуном [PERSON] .

Outcome: partial