Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

25 квітня 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09.02.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Про те, у зв'язку із важким матеріальним становищем та постійними хворобами дітей, просить збільшити аліменти на утримання дітей до 1000 грн. щомісячно на кожну дитину та стягнути з відповідача 263 грн. 00 коп. відшкодування внаслідок знецінення суми аліментів. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали. Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечив, вказавши, що він не працює, а тому не має змоги платити аліменти у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічне роз'яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. При цього, з аналізу статті 192 й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про зміну розміру аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що Хмельницьким міськрайонним судом 09 лютого 2015 року винесено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачує призначені рішенням суду аліменти, позивачка не надала доказів того, що матеріальне становище відповідача змінилося у сторону покращення, що давало б йому можливість сплачувати аліменти у зазначеному у позовній заяві розмірі, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також не підлягає задоволенню і вимога позивачки про стягнення на її користь 263 грн. 00 коп. відшкодування внаслідок знецінення суми аліментів, так як відповідач регулярно сплачує аліменти, заборгованості по аліментах не має, а тому підстав для стягнення інфляційних втрат суд не знаходить.

Outcome: dismissed