Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

25 грудня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом [PERSON] про поділ спільного майна у вигляді автомобіля «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] , що належить сторонам на праві спільної часткової власності, по 1/2 частині за кожною особою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 05 лютого 2010 по 15 березня 2011 року, об`єктом спільної власності вищевказаних осіб визнано легковий автомобіль «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] та в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину даного автомобіля. Незважаючи на вказані судові рішення відповідач [PERSON] відмовляється в добровільному порядку сплатити позивачу вартість її частки автомобіля в розмірі 51448,80 грн. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що спірний автомобіль є неподільною річчю позивач просила суд стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 51448,80 грн., що відповідає 1/2 частині вартості автомобіля та припинити її право власності на належну їй частку автомобіля. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року (а.с. 116-119), залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2016 (а.с. 173-175) у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено. Дані рішення обґрунтовані тим, що позивач не надала доказів реєстрації її права власності на 1/2 частину спірного автомобіля, сторони не погодили вартість спірного автомобіля та порядок користування ним. Крім того в супереч приписам ч.ч. 4-5 ст. 71 СК України відповідач не погоджується сплачувати будь-яку компенсацію позивачу і не бажає вносити будь-яку суму на депозитний рахунок суду. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2019 року вищевказані судові рішення скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 208-211). Прийняття такого рішення мотивовано Верховним Судом тим, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанції не надано оцінку доказам у справі, зокрема висновку експертного автотоварознавчого дослідження щодо ринкової вартості спірного автомобіля, що має суттєве значення для вирішення спору. 13 травня 2019 року справа надійшла до Шишацького районного суду Полтавської області та за результатами автоматичного розподілу її розгляд доручено судді Шишацького районного суду Полтавської області Сиволапу Д.С. Ухвалою судді Сиволапа Д.С. від 14 травня 2019 року справу ним прийнято до свого провадження та продовжено її розгляд, як малозначної справи, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 214). В зв`язку зі зміною позивачем після одруження прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » ухвалою суду від 30 липня 2019 року змінено анкетні данні позивача (а.с.240). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Заяв по суті справ, а також додаткових доказів від неї не надходило. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позову з огляду на те, що позивачем не зареєстровано її право власності на частину спірного автомобіля, не надано доказів порушення її прав при користуванні спільним майном. Зокрема сторони справи дійшли взаємної згоди щодо користування автомобілем, що підтверджується нотаріально посвідченою згодою [PERSON] від 08.09.2017. Крім того позивач не приймає участі у здійсненні ремонту та технічного обслуговування спільного автомобіля, а наданий позивачем в якості доказу вартості спірного автомобіля висновок експерта від 05.05.2015 є неналежним оскільки огляд транспортного засобу не проводився, всі розрахунки експерта ґрунтуються на припущеннях. (а.с. 218-220). В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову з підстав, наведених у відзиві на позову заяву просили у задоволені позову відмовити. Також відповідач зазначив, що жодних перешкод для огляду автомобіля експертом він не чинив, при цьому позивач з відповідними пропозиціями до нього жодного разу не зверталась. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Так, рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 01 липня 2015 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] в період з 05 лютого 2010 по 15 березня 2011 року. Об`єктом спільної власності вищевказаних осіб визнано легковий автомобіль «FIAT DOBLO» сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який зареєстрований 11 вересня 2010 року на ім`я [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину даного автомобіля (а.с.6-11). Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження № 010515 про оцінку колісного транспортного засобу «FIAT DOBLO» реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 05.05.2015 судовим експертом Конопльовим С.К., ринкова вартість спірного автомобіля складає 102897 грн. 60 коп. Відповідно до дослідженого судом оригінала свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на автомобіль «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] останній з 11.09.2010 до теперішнього часу зареєстрований за [PERSON] (а.с.239). В зв`язку з одруженням 19 серпня 2017 року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.234). 26.12.2017 [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену згоду на користування автомобілем «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] (а.с.221). Згідно ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Здійснивши поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину зареєстрованого за [PERSON] автомобіля «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] апеляційний суд Полтавської області своїм рішенням від 02 грудня 2015 року фактично припинив право спільної власності подружжя на вищевказаний автомобіль (ч. 3 ст. 372 ЦК), а тому до спірних правовідносин не підлягають норми Глави 8 СК України, оскільки вони регулюють питання пов`язані з правом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином спірні правовідносини між [PERSON] та [PERSON] з приводу користування автомобілем «FIAT DOBLO» д.н.з. [NUMBER] та його поділу регулюються ст.ст. 356-367 ЦК України. Згідно ст. 364 ЦПК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Передбачене ст. 364 ЦК України право позивача, як співвласника автомобіля, на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності є безумовним. Таким чином доводи відповідача про те, що позивачем не доведено порушення її прав в ході здіснення права спільної власності на автомобіль на висновки суду не впливають. Також не спроможними є доводи відповідача про те, що позивач не здійснила реєстрацію належної їй на праві власності 1/2 частини спірного автомобіля у відповідних органах. Так жоден нормативний документ не пов`язує виникнення права власності (в тому числі спільної часткової власності) на транспортний засіб з фактом його державної реєстрації у відповідних територіальних органах з надання сервісних послуг МВС. Згідно ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» відсутність державної реєстрації є лише перешкодою для експлуатації транспортного засобу. Враховуючи те, що спірний автомобіль є неподільною річчю (ст. 183 ЦПК), а позивач як співвласник даного автомобіля згодна на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації вартості її частки суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо в частині її права на стягнення з відповідача 1/2 частини вартості спірного автомобіля з подальшим припиненням її права на 1/2 частину автомобіля ґрунтуються на вимогах закону, зокрема ст. 364 ЦК України. В той же час позовні вимоги не можуть бути задоволені судом з огляду на те, що позивачем не доведено факт того, що розмір належної їй матеріальної компенсації вартості її частки автомобіля (1/2) становить саме 51448,80 грн., як визначено нею у позовній заяві. Так, разом з позовною заявою позивачем надано копію висновку експертного товарознавчого дослідження № 010515 про оцінку колісного транспортного засобу «FIAT DOBLO» реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 05.05.2015 судовим експертом Конопльовим С.К. Згідно даного висновку ринкова вартість спірного автомобіля складає 102897 грн. 60 коп. Виходячи з вказаної у висновку ринкової вартості автомобіля позивачем визначено, що вартість його 1/2 частини автомобіля складає відповідно 51448,80 грн. В той же час суд не може вважати вказаний експертний висновок допустимим та достовірним доказом, виходячи з наступного. Зокрема зі змісту висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 010515 від 05.05.2015 встановлено, що дослідження проведено без фактичного огляду транспортного засобу за надою обліковою карткою транспортного засобу. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про судову експертизу» методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Порядок оцінки транспортного засобу, визначено методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 №1335/5/1159) (далі Методика). Згідно п. 4.1 Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. Відповідно до п 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Згідно 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. В супереч даним вимога технічний огляд колісного транспортного засобу (автомобіля) експертом не проводився, а отже при проведенні автотоварознавчого дослідження ним не були враховані комплектність автомобіля, його пробіг, технічний стан зокрема ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту, технічні пошкодження тощо. Таким чином при визначені ринкової вартості автомобіля за наведеною у Методиці формулою (п. 7.3) експертом не були враховані (а.с.14 абз 1-4): - коефіцієнт коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу, - процент додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, який залежить від умов догляду, зберігання, експлуатації тощо), - додаткове збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників, грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що встановлена в ході даного автотоварознавчого дослідження ринкова вартість спірного автомобіля ґрунтується виключно на припущеннях експерта та має виключно імовірнісний характер, а отже не може бути покладена в основу судового рішення. Так, згідно ч.ч. 1-2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Аналогічні норми щодо доказування містились також в попередній редакції ЦПК України. В ході розгляду справи відповідач неодноразово наголошував на недопустимості та недостовірності даного позивачем експертного висновку, як при наданні письмових заперечень на позов 31.05.2016 при первісному розгляді справи (а.с.104-105), так і у відзиві на позовну заяву від 28.05.2019 при повторному розгляді справи (а.с.220). На необхідність надати належну оцінку експертному висновку від 15.05.2015, як доказу у справі також звернув увагу Верховний Суд у своїй постанові від 27 березня 2019 року. Таким чином до відома позивача, як відповідачем, так і судом (в даному випадку Верховним Судом) доводилось інформація про можливу невідповідність наданого нею експертного висновку оцінки ТЗ вимогам ЦПК України в частині допустимості та достатності доказів. Незважаючи на вищевикладене та визначений ЦПК України обов`язок доказування, позивачем не надано до суду допустимих та достовірних доказів ринкової вартості спірного автомобіля, а також не вжито заходів щодо призначення відповідної експертизи судом шляхом заявлення відповідних клопотань на жодній зі стадій судового розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині ринкової вартості спірного автомобіля та розміру грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є недоведеними, а отже позов задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у позові всі судові витрати у справі суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed