Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

26.02.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України разом із матірю, без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. 06.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано відповідно до рішення Старобільського районного суду Луганської області. [PERSON] бажає повезти дитину за кордон з метою відпочинку, оздоровлення та розширення її кругозору. Однак, позивач не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, тому що за місцем свого останнього проживання він не мешкає, будь-які засоби зв,язку з ним відсутні. В позовній заяві просила суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, разом з матірю [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] 16-річного віку, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина [PERSON], [INFO]; надати дозвіл [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення ним 16-річного віку. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON],ят О.В. у судове засідання не зявилися, надали суду заяву, в якій просять суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 26 квітня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі мати вказана [PERSON], а в графі батько вказаний [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved