Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

25.10.2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зобов'язання [PERSON], [INFO] не перешкоджати йому, [PERSON], [INFO], брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначити наступні способи його участі у спілкуванні з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: необмежене спілкування з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та доньками; встановити для нього [PERSON] час у спілкуванні з обома доньками, [PERSON] та [PERSON] у період його перебування в України, під час вихідних та святкових днів, без супроводу їх матері [PERSON] [INFO]; надати дозвіл на виїзд на відпочинок громадянам України [PERSON], [INFO] року, а [PERSON] до [INFO] року у період шкільних канікул, у супроводі їх батька [PERSON], [INFO], без згоди їх матері - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл на виготовлення проїзного документа на ім'я доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], для виїзду за межі України без згоди їх матері - [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16.09.2005 року він, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], але фактично перебували у сімейних стосунках з початку 2004 року та [INFO] року у них народилася донька, [PERSON], стосовно якої він визнав батьківство. [INFO] року у них народилася друга донька [PERSON]. Обидві доньки на теперішній час проживають зі своєю матусею - відповідачкою по справі, за адресою [ADDRESS], яку їм подарувала його мати, [PERSON]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №2-1379/2011 від 20.04.2011 року шлюб між ними було розірвано, але фактично вони припинили сімейні відносини з початку 2009 року. З травня 2013 року відповідач стала перешкоджати йому спілкуванні з доньками. Він надає відповідачці грошові кошти на утримання дітей. Відповідачка чинить йому та його батькам перешкоди у спілкуванні з доньками та не дає можливості приймати участь у їх вихованні, хоча б періодично у період шкільних канікул. Усі його прохання щодо спілкування з доньками через засоби зв'язку відповідачка ігнорує, а донькам змінила номери телефонів. Він не ухиляється від спілкування та виховання своїх доньок, але через те, що він постійно мешкає за кордоном, він має можливості спілкуватися із доньками та приймати участь у їх вихованні тільки у період його перебування в Україні. Він має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно. На обліку в диспансерах не перебуває. До кримінальної відповідальності за вчинення злочинів не притягувався. За теперішнім місцем проживання він мешкає з дружиною та дитиною. Шкідливих звичок не має. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні доньок, він має дуже велике бажання виховувати своїх доньок, спілкуватися з ними, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування спричинити їм шкоду не існує. Створення перешкоди відповідачем його спілкуванню із доньками порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей. Крім того, він володіє житлом у республіці Болгарія, та має можливість у період літніх канікул їздити з доньками на відпочинок до моря, але їх мати перешкоджає йому в цьому, чим порушує не тільки його права як батька, але ж й права дітей, позбавляючи їх оздоровлення. Просить суд зобов'язати [PERSON], [INFO] не перешкоджати йому, [PERSON], [INFO], брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначити наступні способи його участі у спілкуванні з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: необмежене спілкування з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосередньому фізичному спілкуванню між батьком та доньками; встановити для нього [PERSON] час у спілкуванні з обома доньками, [PERSON] та [PERSON] у період його перебування в України, під час вихідних та святкових днів, без супроводу їх матері [PERSON] [INFO]; надати дозвіл на виїзд на відпочинок громадянам України [PERSON], до [INFO] року, а [PERSON] до [INFO] року у період шкільних канікул, у супроводі їх батька [PERSON], [INFO], без згоди їх матері - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл на виготовлення проїзного документа на ім'я доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], для виїзду за межі України без згоди їх матері - [PERSON], [INFO]. 04.02.14 року позивачем було уточнено позовну заяву та він просив суд зобов'язати [PERSON], [INFO] не перешкоджати йому, [PERSON], [INFO], брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його доньками, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; визначити наступні способи його участі у спілкуванні з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: необмежене спілкування з доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та доньками; встановити для нього [PERSON] час у спілкуванні з обома доньками, [PERSON] та [PERSON] у період його перебування в Україні, під час вихідних та святкових днів, без супроводу їх матері [PERSON], [INFO]; надати дозвіл на виїзд на відпочинок та оздоровлення громадян України [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України до держави Болгарія до досягнення шістнадцятирічного віку обох доньок, тобто [PERSON] до [INFO] року, а [PERSON] до [INFO] року у період шкільних літніх канікул, у супроводі їх батька [PERSON], [INFO], без згоди їх матері - [PERSON], [INFO]; надати дозвіл на виготовлення проїзного документа на ім'я доньок [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] для виїзду за межі України без згоди їх матері - [PERSON], [INFO]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не зазначено та не надано суду жодного доказу перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачем свого права, щодо спілкування та взяття участі у вихованні дітей. Напроти, у період останніх канікул з 27.10.2013 року по 03.11.2013 року обоє дітей перебували разом із позивачем за місцем мешкання його матері - [PERSON] у м. Часів Яр, що підтверджується розпискою. З 2009 року позивач практично не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх особистими досягненнями та розвитком; зустрічається з ними дуже рідко - його відвідування дітей є епізодичними і короткотерміновими, не мають виховних ознак та батьківської турботи, що свідчить про низьку батьківську компетентність. На утримання дітей позивач перераховує грошові кошти нерегулярно. Так у 2012 році грошові кошти були перераховані у травні, листопаді та грудні. У 2013 році - тільки у лютому місяці. Відповідач ніколи не заперечувала проти спілкування позивача з дітьми, оскільки вважає, що діти мають бути забезпечені можливістю здійснення їх прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковістю яких надана Верховною Радою України і підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками; намагалась зберегти взаємовідносини між батьком та дітьми; формувала у них позитивне ставлення до батька. Діючим законодавством України не передбачено багаторазове вивезення неповнолітньої дитини за кордон без надання згоди одного із батьків. Позивачем також не надано доказів щодо звернення до відповідача з приводу надання згоди на вивезення дітей за межі України. Окрім того, повнолітньою вважається особа, яка досягла вісімнадцяти років. Норми права, якими регулюється порядок виїзду з України передбачено надання згоди обох батьків на виїзд за межі України особі, яка не досягла 16-ти років. Отже, вимога позивача, щодо надання дозволу на виїзд на відпочинок за межі України до держави Болгарія обох дітей до досягнення ними повноліття є необґрунтованою та такою, що протирічить діючому законодавству України та порушує права дітей до досягнення ними 16-ти років. Враховуючи саме інтереси дітей відповідача надавала нотаріальну згоду на виїзд дітей з позивачем на відпочинок до Болгарії, але після однієї з поїздок до Болгарії, діти приїхали хворими на кишкові розлади, потребували тривалого лікування. Як було встановлено - хвороба була спричинена неналежним харчуванням дітей, що свідчить про відсутність у позивача належних навичок по догляду за дітьми. У квітні 2013 року позивач почав наполягати на тому, щоб відповідач надала згоду на виїзд старшої доньки, [PERSON], [INFO], на постійне місце проживання разом з ним до Болгарії і підписала у нотаріуса необхідні документи. Відповідач відмовилась, оскільки між нею та її дітьми існує тісний емоційно - психологічний зв'язок, розірвання якого може призвести до емоційної пустоти дитини, викривленого формування ціннісних орієнтацій, появи психосоматичних розладів та невротичних проявів. Окрім того, діти також мають прив'язаність одна до одної - разом граються, ходять на прогулянки, їздять до родичів і не мислять окремого існування. Донька [PERSON], [INFO], взнавши про наміри позивача, стала дуже нервовою, почала погано спати, плакати вночі, у неї навіть спостерігались невротичні прояви, спричинені страхом, що за волею позивача вона може бути розлучена з матір'ю і молодшою сестрою та страхом втрати нестійкої стабільності свого становища. Саме це змусило відповідача звернутися за консультацією до психолога. Під час бесіди психолога з дитиною встановлено, що позивач та його батьки здійснювали на дитину психологічний тиск, загострювали внутрішній конфлікт дитини, спричинений необхідністю вибору між матір'ю та батьком, і було рекомендовано тимчасово обмежити спілкування дитини з позивачем та його батьками. Крім того, за результатами психологічного обслідування [PERSON], проведеного спеціалістами психологічної служби управління освіти Краматорської міської ради встановлено наступне: членами своєї сім'ї вважає маму, сестру, бабу і діда по лінії мами, а також тата; панічно боїться розлучення з мамою. Вимагаючи надання дозволу на багаторазове вивезення неповнолітніх дітей за кордон без надання згоди матері, позивачем не було враховано, яким чином це може вплинути на законні права та інтереси самих дітей, на стан їхнього здоров'я та їхній психоемоційний розвиток. Виходячи з наведеного вважає, що позивачем не доведено перешкоджання відповідачем у здійсненні позивачем свого законного права на спілкування та участь у вихованні дітей; заявлені вимоги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства України; заявлені вимоги не враховують законних прав та інтересів неповнолітніх дітей. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та надання дозволу на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16-ти річного віку без згоди та супроводу матері, у повному обсязі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краматорської міської ради в судовому засіданні пояснила, що з січня 2004 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у сімейних стосунках; 16.09.2005 зареєстрували шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO]. З лютого 2009 року шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені, а рішенням Краматорського міського суду від 20.04.2011 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишились проживати в родині матері, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Краматорського міського суду від 03.12.2013 місце проживання малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], визначено в родині матері, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Батько дітей, [PERSON], у позовній заяві зазначає, що мати дітей, [PERSON], перешкоджає йому в спілкуванні з доньками, не дозволяє приймати участь у їх вихованні та просить встановити часи побачень з ними під час його перебування на території України, під час вихідних та святкових днів, без присутності матері [PERSON], а також забезпечити необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового електронного та інших засобів зв'язку. Також [PERSON] просить надати дозвіл на виїзд на відпочинок малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до Болгарії під час шкільних канікул у його супроводі без згоди матері, [PERSON] Відповідно до матеріалів цивільної справи [PERSON] з місця роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на будь-яких видах обліку не перебуває, але ним не повідомлені умови перебування дітей в Болгарії, не підтверджено, що мета його виїзду з дітьми - саме відпочинок дітей. Згідно результатів психологічного обстеження малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яке проводилось психологічною службою управління освіти Краматорської міської ради за заявою матері, [PERSON], - між дітьми та матір'ю встановлений тісний психоемоційний зв'язок, довготривале розлучення з матір'ю може негативно вплинути на психоемоційний стан дітей. Враховуючи інтереси малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їх вік, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад; відсутність інформації, яка б негативно характеризувала [PERSON], або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дітьми буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]: під час його перебування на території України, у вихідні та святкові дні, з 10.00 до 18.00 за місцем проживання дітей та в загальнодоступних громадських місцях на території м. Краматорська з урахуванням бажання дітей та їх думки щодо присутності матері під час побачень, а також забезпечити йому необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового електронного та інших засобів зв'язку: в частині позову щодо надання дозволу на виїзд малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], до Болгарії на відпочинок у період шкільних канікул без згоди та супроводу матері [PERSON] - відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з січня 2004 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебували у сімейних стосунках; 16.09.2005 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З лютого 2009 року шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені, а рішенням Краматорського міського суду від 20.04.2011 року шлюб між ними було розірвано. Відповідно до рішення Краматорського міського суду від 03.12.2013 року місцем проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишились проживати в родині матері, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до результатів психологічного обстеження малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яке проводилось психологічною службою управління освіти Краматорської міської ради за заявою матері, [PERSON], - між дітьми та матір'ю встановлений тісний психоемоційний зв'язок, довготривале розлучення з матір'ю може негативно вплинути на психоемоційний стан дітей. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.10 Конвенції ООН «Про права дитини» відповідно до зобов'язання Держав-учасниць заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзду із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їх супроводі осіб, киї уповноважені ними. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за між України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянина України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що діючим законодавством України не передбачено багаторазове вивезення неповнолітньої дитини за кордон без надання згоди одного із батьків. Позивачем також не надано доказів щодо звернення до відповідача з приводу надання згоди на вивезення дітей за межі України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з місця роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, на будь - яких виду обліку не перебуває. Як вбачається з висновків психологічного дослідження малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], між [PERSON] та її матір'ю встановлений тісний психоемоційний зв'язок, а також враховуючи вік дитини та прив'язаність до старшої сестри, можливо допустити, що розлучення з матір'ю та сестрою може несприятливо відобразитися на психоемоційному стані дитини. Як вбачається з висновків психологічного дослідження малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON] вважає членами родини: маму, сестру, бабусю та дідуся по лінії мами, [PERSON]. Психологічне прийняття факту розпаду родини практично відбулося. Виходячи з висновків діагностики, можливо передбачити, що будь-які зміни привичної обстановки можуть негативно сказатися на психоемоційному стані [PERSON], враховуючи її особливості психіки. Можливо відзначити, що в діях батьків дівчини немає згоди, кожен з них бачить картину благонадійності дітей по-своєму. Ці спрямування вплинути на ситуацію не можуть не відобразитися на емоційному стані [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи інтереси малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], їх вік, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад; відсутність інформації, яка б негативно характеризувала [PERSON], або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дітьми буде перешкоджати нормальному розвитку дітей, суд вважає доцільним визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: під час його перебування та території України, у вихідні та святкові дні з 10.00 до 18.00 за місцем проживання дітей та в загальнодоступних громадських місцях на території м. Краматорська з урахуванням бажання дітей та їх думки щодо присутності матері під час побачень, а також забезпечити йому необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв'язку за рахунок [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: partial