Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

24.10.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 40\~000,00 грн., які вона, в присутності свого чоловіка [PERSON] та сина [PERSON], передала останній 26.10.2016 року в забезпечення домовленості про купівлю-продаж житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Миру, 20, с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області. В підтвердження укладеного договору, [PERSON] власноручно написала розписку про отримання нею 40\~000,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач зволікала з оформленням договору купівлі-продажу, на теперішній час відповідач втратила інтерес до купівлі вказаного будинку, а відповідач відмовляється повернути отримані від неї гроші, просила про задоволення позову та стягнення з відповідача 40\~000,00 грн. 31.01.2017 року до суду надійшла змінена позовна заява про повернення грошових коштів та річних, в якій позивач зазначає, що [PERSON], не будучи власником домоволодіння по вул. Миру, 20 в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області, отримала в якості оплати за купівлю-продаж зазначеного домоволодіння 40\~000,00 грн. від [PERSON]. Вказаний договір не був укладений в письмовій формі та відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач 26.10.2016 року власноручно написала розписку та надала технічний паспорт на житловий будинок, оформлений на її сина [PERSON]. На неодноразові вимоги позивача повернути їй незаконно отримані грошові кошти відповідач не реагує, гроші не повертає, безпідставно ними користуючись та наносячи позивачеві прямі збитки. Враховуючи викладене, [PERSON] просить суд ухвалити рішення про повернення та стягнення на її користь з відповідача 40\~000,00 грн., застосувавши правові наслідки недійсності (нікчемності) правочину та стягнути з останньої 3 % річних за користування грошовими коштами в сумі 1 525,48 грн. та понесені позивачем судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлялася, через канцелярію суду надала свої пояснення із яких вбачається, що надавала колись позивачці в борг 40\~000,00 грн., які остання їй повернула, про що і було написано розписку про отримання 40\~000,00 грн. за договором. Зазначила, що ніяких угод щодо купівлі-продажу будинку із позивачем не укладала, так як будинок їй не належить, просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. В судовому засіданні були допитані заявлені позивачем свідки [PERSON] та [PERSON], які (кожен окремо) повідомили, що вони були свідками передачі 40\~000,00 грн. відповідачці [PERSON] в рахунок оплати грошових коштів за будинок № 20 в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області по вул. Миру, а [PERSON] віддала позивачці документи на будинок в підтвердження укладення в наступному договору купівлі-продажу та написала розписку про отримання грошей. Належне оформлення договору купівлі-продажу та оформлення документів відклали в звязку із тим, що відповідач [PERSON] повинна була переоформити документи на хату. В подальшому [PERSON] відмовилася переоформляти документи на хату в звязку із відсутністю в неї грошових коштів і отримані нею 40\~000,00 грн. не віддає. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. (ст. 220 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми, зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Дослідивши у судовому засіданні оригінал розписки від 26.10.2015 року суд прийшов до висновку, що вказана розписка не містить будь-якого зобов'язання [PERSON] перед [PERSON], а лише підтверджує факт отримання [PERSON] від [PERSON] «по договору за 40 сорок тисяч всі гроші» (а.с.5). Крім того, текст розписки не містить умов, за яких [PERSON] отримала гроші, зміст розписки тлумачиться неоднозначно. Отже, розписку відповідача про отримання ним грошових коштів не можна вважати договором, яким би підтверджувалися наміри та взаємні зобовязання сторін щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Як вбачається із наданої копії технічного паспорта на будинок № 20 в с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області по вул. Миру, власником вказаного будинку зазначено [PERSON] (а.с.6-7). Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням обставин справи виключають наявність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного будинку та договору купівлі-продажу цього будинку. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмові докази є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з частинами першою, третьою статті 58, частиною другою статті 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків суд оцінює критично, так як вони являються членами сім'ї позивача: свідок [PERSON] проживає з відповідачем однією сім'єю близько 35 років, а свідок [PERSON] являється сином [PERSON] та [PERSON], тому вони можуть бути особами зацікавленими в результатах розгляду цивільної справи. Інших переконливих доказів на підтвердження своєї позиції та показів своїх свідків сторона позивача не надала. Відповідач до кримінальної відповідальності за крадіжку чи шахрайство з приводу заволодіння грошовими коштами [PERSON] не притягалася і не засуджувалася, через що, відповідно до ст. 62 Конституції України, відкидається, як невстановлений, факт протиправного заволодіння нею проти волі позивача грошовими коштами. Відповідно, суд, з огляду на голослівність тверджень позивача, оцінює її пояснення про протиправне заволодіння грошовими коштами останньої, як домисли і припущення, на яких не може засновуватися доказування згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, а тому відкидає за недоведеністю як факт заволодіння відповідачем грошовими коштами позивача без достатньої правової підстави, так і факт прострочення виконання грошового зобов'язання. Можливі шахрайські дії з боку відповідача, про що зазначають позивач та її представник, можуть бути встановлені у порядку кримінального провадження, а тому не є предметом розгляду у порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню відповідачем не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed