Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

26 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 квітня 2003 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції, актовий запис №129. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], яка мешкає з відповідачем. Позивач вказав, що з вересня 2015 року вони з відповідачем не мешкають разом однією сім'єю. В період спільного мешкання між сторонами зникло взаєморозуміння та любов, з'явились різні погляди на життя. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дитини між сторонами відсутній. Посилаючись на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 17 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції, актовий запис №129, між ним та відповідачем [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився. Суду надано письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити (а.с.11). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву в якій визнала позовні вимоги позивача в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення (а.с.17). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено у судовому засіданні, 17 квітня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану по Слов'янського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №129, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО №194968 (а.с.5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю з вересня 2015 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved