Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

25 березня 2021 року [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулися в суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - відповідач, АТ «Альфа-Банк»), треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Тетяна Олексіївна (далі - треті особи) про визнання припиненими зобов`язання за кредитними та іпотечними договорам, зняття заборони, припинення записів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 листопада 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] укладений договір кредиту №70/11-875, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 130 000,00 грн., зі сплатою 20% річних. На забезпечення виконання умов цього договору, 22 листопада 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру за адресою [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі №161/4246/16 стягнуто солідарно з позивачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 114 951,64 грн. та судові витрати по справі. Виконавчий документ за вказаним рішенням знаходився на примусовому виконанні у Першому ВДВС у м. Луцьку, виконавчі провадження №№ 52154866, 52154946. В подальшому примусове виконання здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С., виконавчі провадження №№ 59454895, 59454895, який постановами від 18 вересня 2020 року закінчив виконавчі провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Позивачі зазначають, що у зв`язку із припиненням основного зобов`язання, припинилася і іпотека, але банк безпідставно не вживає заходів стосовно подання нотаріусу заяви про припинення іпотеки та зняття відповідних заборон. З наведених вище підстав просить суд: 1) визнати припиненими зобов`язання за договором кредиту №070/11-97К від 22 листопада 2011 року, із змінами від 29 квітня 2013 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] у зв`язку з його виконанням; 2) визнати припиненим іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений 22 листопада 2011 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О, зареєстрований в реєстрі за №2561, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання; 3) зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою [ADDRESS] . 4) припинити (скасувати) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку та запис про обтяження; 5) зобов`язати відповідача повернути оригінал правовстановлюючих документів на квартиру. Позивачі у судове засідання не прибули, але їх представник просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач відзиву на позов не подав, свого представника у судове засідання не направив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] укладений договір кредиту №70/11-875, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 130 000,00 грн., зі сплатою 20% річних (а.с.7-14). На забезпечення виконання умов цього договору, 22 листопада 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.15-19). Згідно акту прийому-передачі від 22 листопада 2011 року, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру - свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 2004 року та витяг про реєстрацію права власності від 07 грудня 2004 року №5737327, був переданий ПАТ «Урсоцбанк» (а.с.20-22). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі №161/4246/16 стягнуто солідарно з позивачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 114 951,64 грн. та судові витрати по справі (а.с.25). Виконавчий документ за вказаним рішенням знаходився на примусовому виконанні у Першому ВДВС у м. Луцьку, виконавчі провадження №№ 52154866, 52154946 (а.с.26-31). В подальшому примусове виконання здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С., виконавчі провадження №№ 59454895, 59454895, який постановами від 18 вересня 2020 року закінчив виконавчі провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.33). З матеріалів справи слідує, що позивачі зверталися до відповідача з проханням зняти іпотеку, але листом від 27 жовтня 2020 року №90781-23.1-б/б їм відмовлено у цьому, адже банк продовжував нараховувати позивачам відсотки за користування кредитом після ухвалення рішення у справі. Надаючи свою правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Зі змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2016 року у цивільній справі №161/4246/16 слідує, що звертаючись до суду із вимогами до позивачів, ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути не поточну заборгованість, а всю суму заборгованості за договором у розмірі 114 951,64 грн. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, банк вправі нараховувати договірні відсотки за кредитним договором у період дії строку кредитування, до використанням ним права на дострокове погашення всієї суми позики, яке передбачене ст.1050 ЦК України. До настання одного з цих моментів, позивач не вправі нараховувати 3% річних, які передбачені у ст.625 ЦК України, адже відносини між сторонами не трансформувалася з договірних в охоронні. З цього слідує, що з моменту звернення до суду у цивільній справі №161/4246/16 банк реалізував своє право на дострокове погашення всієї суми позики, яке передбачене ст.1050 ЦК України, та нараховувати договірні відсотки, або неустойку, після цієї дати права не мав. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки постановою приватного виконавця закінчене виконавче провадження з підстав повного фактичного виконання рішення суду про стягнення з позивачів заборгованості за кредитним договором, яка стягувалася судом достроково та у повному обсязі на підставі ст.1050 ЦК України, суд дійшов висновку, що зобов`язання позивача [PERSON] за кредитним договором є припиненими. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Зважаючи на те, що основне зобов`язання за кредитним договором припинене, вважається і припиненою іпотека, яка була укладена на його забезпечення. У зв`язку з тим, що банк ухиляється від подання нотаріусу заяви про припинення іпотеки та зняття відповідних обтяжень, а також не визнає факт припинення зобов`язань за основним договором, суд дійшов висновку, що слід задовольнити позовні вимоги у спосіб, який просять позивачі, оскільки він буде найбільш ефективним для поновлення їх прав. Вимоги про скасування записів у державному реєстрі речових прав до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. На підставі наведеного та

Outcome: partial