Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

24.09.2019 позивач [PERSON] подала до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житло за набувальною давністю. Позивач обґрунтовує свої вимоги наступними обставинами. Позивач проживає в [ADDRESS] у житловому будинку, який належав її матері [PERSON] і який її мати придбала 11.10.2001 на підставі договору купівлі-продажу. [INFO] її мати [PERSON] померла. На день смерті мати проживала в [ADDRESS] . Після смерті матері залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , в якому вона проживає з сім`єю безперервно, відкрито, добросовісно сплачує всі комунальні платежі за електроенергію та інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності будинку. Вважає, що набула право власності на це майно за набувальною давністю. За результатами повторного автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 26.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просила її задовольнити. Пояснила суду, що її мати придбала спірний будинок і за життя казала, що придбала його для неї, тобто для позивачки. Як до смерті так і після смерті матері вона продовжувала проживати у цьому будинку зі сім`єю, утримує його. Окрім цього будинку матері належав також будинок в [ADDRESS] , де вона проживала. Цей будинок перейшов у власність відповідачів, як спадкоємців за правом представлення. Вона також зверталась до нотаріуса у 2018 році з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а саме спірного житлового будинку. Однак, нотаріус їй відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як вона пропустила шестимісячний строк для подання відповідної заяви, і їй було роз`яснено право звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, до суду з заявою щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини вона не зверталась. Натомість, вважає, що набула права на будинок за набувальною давністю, оскільки давно в ньому проживає, всі про це знають і мати за життя їй казала, що це її будинок. Тому, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав з мотивів викладених в позовній заяві, вказав, що позивач дійсно більше десяти років безперервно користується будинком, проживає в ньому відкрито, ніхто претензій до неї не має. Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] з`явився в судове засідання 25.11.2020, в подальшому в судові засідання не з`являвся, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подав. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву не подав. Підстав для заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд не встановив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції у Львівській області (арк. справи №.5). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.08.1968, її матір`ю є [PERSON] (а.с. 113). В свою чергу, [PERSON] є бабою відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджуєтья свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.07.1986 (а.с. 92), свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.08.1992 (а.с. 100), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 21.04.2015 (№00015294830) (а.с. 88), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.04.2015 (№витягу 00015295237) (а.с. 89). З матеріалів спадкової справи 39/2015, заведеної після смерті [PERSON] суд встановив, що 23.04.2015 [PERSON] , а 09.06.2015 [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. з заявами про прийняття спадщини після смерті їх баби [PERSON] за правом представлення. Зазначили, що іншим спадкоємцем першої черги є [PERSON] 09.06.2015 [PERSON] , а [PERSON] 15.10.2015 звернулись до нотаріуса з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Вказали, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] входить: житловий будинок за адресою [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99, 102). Відповідач [PERSON] вважається такими, що спадщину після смерті баби [PERSON] прийняв, оскільки на день її смерті був зареєстровані та проживав разом з нею, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Турківської міської ради Львівської області від 23.04.2015 за №965 (а.с. 91). [PERSON] у свою чергу у визначений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 15.10.2015 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] . Однак постановою приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області - Федаша М.М. від 15.10.2015 за №199/02-31, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] на 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] та на 1/2 житлового будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки не представлено правовстановлюючі документи на нерухоме майно (а.с. 110). 13.11.2018 до приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. також звернулась позивач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] . Склад спадкового майна - житловий будинок по [ADDRESS] . Вказала, що іншими спадкоємцями за правом представлення є [PERSON] та [PERSON] . Як видно з постанови приватного нотаріуса №429/01-16/ від 13.12.2018 [PERSON] було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі п.3 ст.1272 ЦК України рекомендовано [PERSON] звернутись до суду з позовом про надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері (а.с. 7). З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №458/749/16-ц суд встановив, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 02.09.2016 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, сараю, гаражу, навісу, вбиральні, огорожі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , як спадок після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Турка Львівської області. З відповіді приватного нотаріуса Турківського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. від 19.04.2021 №68/01-16 видно, що свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з належними йому господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом не видавалось. Копія спадкової справи 39/2015 до майна [PERSON] , що надана суду є актуальна. Згідно з договором купівлі-продажу від 11.10.2001, зареєстрованого в реєстрі за № 1534, [PERSON] придбала в [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 6). Позивач [PERSON] протягом останніх 20 (двадцяти) років проживає в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , користується земельною ділянкою в розмірі 0,07 га та веде підсобне господарство, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 04.03.2021 (а.с. 143). Позивач вважає, що набула права власності на спірний будинок за набувальною давністю, а тому для визнання такого права звернулась до суду. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 24 Набуття права власності Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Вирішуючи спір, суд виходить з наступних норм закону та мотивів відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1 та 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). У постанові від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, визначив, що аналіз указаної норми (ст. 344 ЦК України) дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Отже, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Також, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Як пояснила в судовому засіданні позивач, та що підтверджено письмовими доказами у справі, житловий будинок по [ADDRESS] належав її матері [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.2001. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшов, зокрема, і спірний житловий будинок, що по [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець першої черги зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, проте нотаріус їй відмовив та рекомендував звернутись до суду із позовною заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як пояснила позивач у судовому засіданні, з позовною заявою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері вона не зверталась. Натомість обрала як спосіб захисту її порушених прав та інтересів звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. У свою чергу, у ході судового розгляду справи суд встановив, що відповідачі звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті їх баби [PERSON] . При цьому, до складу спадщини увійшов і спірний житловий будинок. На час розгляду цієї справи, свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з належними йому господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що належав [PERSON] , яка померла [INFO] , приватним нотаріусом не видавалось. Копія спадкової справи 39/2015 до майна [PERSON] , як зазначив приватний нотаріус у відповіді від 19.04.2021 №68/01-16, є актуальна. Відтак, на підставі належних, допустимих та достатніх доказів, які перевірені та оцінені судом, як кожен окремо так і всі у свої сукупності та взаємозв`язку, суд встановив, що за конкретних обставин справи між сторонами існують спадкові правовідносини на спірний житловий будинок. За таких обставин, з боку позивача відсутня добросовісність заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, адже в момент заволодіння спірним житловим будинком позивач беззаперечно знала про правомірність заволодіння цим майном, так як вона є спадкоємицею своєї матері. Окрім цього, позивач зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, що за конкретних обставин у цій справі відповідало вимогам закону. Також, позивач, як володілець майна, була обізнана з тим, що на це майно претендують інші особи, а саме відповідачі, які також оформляли свої спадкові права на спірний житловий будинок. Враховуючи все викладене, суд дійшов висновку, що позивач не може бути добросовісним набувачем, оскільки була інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння таким майном, а саме спадкування. Відтак, беручи до уваги те, що за конкретних обставин справи мають місце правовідносини з приводу спадкування спірного майна, тобто позивач заволоділа майном на підставі певного юридичного титулу, заволоділа не чужим майном, володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником будинку, що виключає застосування набувальної давності, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 344 ЦК України. А отже, правові підстави для визнання права власності за [PERSON] за набувальною давністю на житловий будинок в [ADDRESS] відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed