Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

24 жовтня 2014 позивач подала до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі по 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття кожного з дітей. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 18 липня 1980 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Відповідач є батьком їх спільних синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із позивачем, знаходяться на її утриманні. Відповідач будь-якої допомоги необхідної для утримання та виховання дітей добровільно не надає, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні підтримала вимоги своєї довірительки, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, при цьому визнала, що діти багато часу проводять у батька, який проживає через декілька будинків від позивача. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити та пояснив, що він пенсіонер та отримує пенсію розмір якої є меншими ніж розмір аліментів за вимогами позивача. Також зазначив, що син [PERSON], фактично проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити з підстав викладених відповідачем. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі зареєстрованому 18 липня 1980 року у Червонозаводському відділі ЗАГСу міста Харкова, запис № 389, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 18 липня 1980 року Червонозаводським відділом ЗАГСу міста Харкова. Відповідач є батьком неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 30 вересня 1998 року Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, запис № 405, від 30 вересня 1998 року та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 08 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова, запис № 61, від 08 лютого 2001 року. За довідкою № 2899.02/24 від 24 грудня 2014 року, що видана Управлінням Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області, [PERSON], перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області та отримує пенсію за віком у розмірі 949 гривень 00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного Кодексу України, частина третя якої передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, при цьому відповідно до частин першої та другої статті 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, з урахуванням наданих доказів та пояснень сторін, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками дітей [PERSON] та [PERSON], що позивач та відповідач проживають окремо, що місце проживання дітей не визначено, що відповідач не надає позивачу допомоги на утримання дітей, але діти багато часу перебувають із ним, що відповідач є пенсіонером і отримує пенсію. Виходячи з встановлених вище обставин, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню у частці від доходу (заробітку), оскільки відповідач отримує пенсію, що є регулярним доходом, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України частка є єдиною на двох дітей, і її розмір з урахуванням, участі батька в утриманні дітей складає 1/8 частин. Таким чином суд задовольняє вимоги позивача частково і стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] і [PERSON] у в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до повноліття кожного із дітей. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial