Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

24 липня 2017 року до суду надійшов позов ПАТ КБ «Приватбанк», у якому позивач просить стягнути з [PERSON] 46410,69 грн кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1600 грн. Позивач мотивував позов тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22 серпня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк, на підставі п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, може змінювати кредитний ліміт. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором виконав та надав кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов кредитного договору, свої зобов'язання не виконала, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 30 червня 2017 року становить загальною сумою 46410,69 грн, з якої: 5461,73 грн - заборгованість за кредитом; 38262,74 грн по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 2686,22 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності та надала до суду заперечення на позов, в яких просить застосувати позовну давність до вказаної заборгованості. Також зазначає, що вона не брала кредит в такому розмірі, як це вказано у позові, і одночасно просить зменшити розмір неустойки, оскільки він значно більший за розмір наданого кредиту. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до cт.cт. 526 - 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк зобов'язується надати кошти позичальникові на умовах та у розмірі передбачених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 22 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір надання банківських послуг № б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Копіями анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, умов та правил надання банківських послуг підтверджується, що [PERSON] була ознайомлена та згодна з умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, та погодилась, що вказані документи становлять договір надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», клієнт дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Згідно п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою», банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Одночасно згідно п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписок по картковому рахунку. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан рахунків та про здійснені операції по рахунках. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 кредитного договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах передбачених договором. Умовами кредитування банку п. 2.1.1.7.6, на які погодився відповідач, підписавши заяву, також передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, позивальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши позичальнику суму кредитних коштів, визначену умовами договору. Разом з тим, користуючись кредитними коштами, [PERSON] порушувала строки сплати заборгованості по кредиту. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30 червня 2017 року сума заборгованості за кредитом складає 46410,69 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5461,73 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 38262,74 грн, штраф (фіксована складова) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2186,22 грн. Суд погоджується з даним розрахунком, оскільки він відповідає умовам договору. Крім того, що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то суд наголошує, що підписавши анкету-заяву, відповідач дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала. При цьому, особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляла. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що між банком та відповідачем від 22 серпня 2013 року був укладений кредитний договір з вищезазначеними умовами, який виконувався сторонами. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 21 березня 2018 року справа №441/569/17. Разом з тим, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає лише та заборгованість за відстками, яка охоплена строком позовної даності, з огляду на внесену до суду заяву відповідача про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за даним кредитом. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, що встановлено ч.4 ст. 267 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки нарахування відсотків за користування кредитом є самостійним зобовязанням, яке встановлює щомісяця самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягають стягненню в межах позовної давності, а саме за останні три роки від дня звернення позивача до суду. Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 127цс14 від 22.10.2014 року, відповідно до якої за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). З огляду на вказану позицію, доводи позивача з приводу того, що строк виконання зобовязань за договором кредиту спливає в останній день липня 2017 року, а тому строк позовної давності не сплив, є безпідставними, так як вказаний строк стосується повернення кредиту. Як вбачається з поштового штрихкоду, позов направлений до суду 20 липня 2017 року (а.с. 41). З огляду на дату направлення позову до суду та наданого представником позивача розрахунку заборгованості, перебіг трирічного строку позовної давності починається з 20 липня 2014 року та закінчується 30 червня 2017 року. Таким чином суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість в розмірі тіла кредиту, що становить 5461,73 грн, та відсотків за користування кредитом за останні три роки, що становить 36931,24 грн. Також суд вважає, що з відповідача не може бути стягнуто суму штрафу в\~ розмірі 2686,22 грн, в звязку з подачею заяви про застосування позовної давності, строк якої згідно ст. 258 ЦК України становить один рік, оскільки право на нарахування штрафу виникло у банку вже після порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів (п. 2.1.1.7.6). [PERSON] в своїх письмових запереченнях зазначила, що вона не отримувала кредит саме в розмірі 5461,73 грн, при цьому жодних доказів суду не надала і жодним чином не вмотивувала свої заперечення щодо розміру суми кредиту. Разом з цим, сума боргу за кредитом в сумі 5461,73 грн. підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Посилання відповідача на те, що відносно тіла кредиту сплила позовна давність, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідач здійснила 29 листопада 2014 року, а тому у даному випадку початок перебігу строку позовної давності почався 30 листопада 2014 року, так як вказаними діями відповідач визнавала свій борг, в звязку з чим перебіг позовної давності перевався (ст. 264 ЦК України). Вимоги відповідача про зменшення розміру неустойки, оскільки він значно більший за розмір наданого кредиту, в порядку ст. 551 ЦК України є безпідставними, так як вимога про сплату неустойки позивач взагалі не висувалася. З урахуванням наведеного, суд, знаходить позов таким, що підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 42392 грн 97 коп заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 серпня 2013 року, яка складається з: 5461,73 грн - заборгованість за кредитом; 36931,24 грн по процентам за користування кредитом. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК України, згідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1460,8 грн. судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 91,2 % від 1600 грн.

Outcome: partial