Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

26.03.2019 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Головного управління Національної поліції в Полтавській області, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та таким, що відбувся, визнання права власності та поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що її чоловік, [PERSON] [INFO] в м. Дніпро за її особисті кошти, в інтересах сім`ї, придбав у [PERSON] автомобіль Hyndai Еlantra з державним номерним знаком [NUMBER] . Усі умови договору купівлі-продажу були виконані: продавцю були передані кошти, а [PERSON] - автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Але, зважаючи на те, що коштів на оплату переоформлення автомобіля не вистачало, то сторони домовилися, що автомобіль буде переоформлено на позивача після сплати іншої частини вартості. Коли [PERSON] зателефонував продавцю автомобіля, щоб домовитися про доплату та переоформлення автомобіля, то номер продавця вже не працював і знайти продавця автомобіля [PERSON] не зміг. Зважаючи на відсутність власника автомобіля, переоформити транспортний засіб в установленому законом порядку виявилося неможливо, тому позивач продовжила відкрито користуватися автомобілем на підставі наявного у неї оригінала свідоцтва про право власності на транспортний засіб. 13 вересня 2017 року прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області Чулковим А.П. проведено обшук автомобіля, за результатами якого вилучено автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається з відповіді Прокуратури Полтавської області від 15.05.2018 року необхідні експертизи по автомобілю провели, але автомобіль позивачу так і не повертають. Позивача та її чоловіка жодного разу в полінію не викликали, пояснення не відбирали, процесуальний статус не визначали. Позивач вважає, що вона є добросовісним набувачем майна, а автомобіль вилучений без достатніх правових підстав. Крім того, вважає, що, оскільки кошти, за які було придбано автомобіль, належали особисто їй, то куплений автомобіль повинен бути визнаний її приватною власністю. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду. Позивач просила визнати договір купівлі-продажу автомобіля Hyndai Elantra із державним номерним знаком [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , укладеним та таким, що відбувся; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на автомобіль марки Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] , а також усунути перешкоди у здійсненні права користування автомобілем та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області передати автомобіль марки Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] на відповідальне зберігання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд під час судового розгляду справи здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. 07 серпня 2016 року в м. Дніпро [PERSON] за особисті кошти [PERSON] , в інтересах сім`ї, придбав у [PERSON] автомобіль Hyndai Еlantra з державним номерним знаком [NUMBER] . Продавцю були передані кошти, а [PERSON] - автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Але, зважаючи на те, що коштів на оплату переоформлення автомобіля не вистачало, то сторонами вирішено переоформити автомобіль на позивача після сплати іншої частини вартості. Однак, знайти продавця автомобіля позивач не зміг, переоформити транспортний засіб в установленому законом порядку виявилося неможливо. 13 вересня 2017 року на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 05.09.2017 року прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області Чулковим А.П. проведено обшук автомобіля, за результатами якого вилучено автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Як вбачається із відповіді ГУ НП в Полтавській області від 16.07.2018 року з 25.05.2018 року органом досудового розслідування по кримінальному провадженню №42018170000000113 від 05.04.2018 року визначено Полтавський ВП ГУНП. Позивача та її чоловіка [PERSON] в поліцію не викликали, пояснення не відбирали, процесуальний статус не визначали. Як вбачається із відповіді Прокуратури Полтавської області від 15.05.2018 року необхідні експертизи щодо автомобіля провели. Однак, автомобіль повернуто так і не було. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, підстави для витребування майна із володіння позивача відсутні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ураховуючи те, що автомобіль, вилучений у позивача без достатніх правових підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved