Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

25 листопада 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 20 листопада 2007 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідачка умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої утворилася заборгованість перед позивачем станом на 31 травня 2015 року у розмірі 40172,41 гривень, яка складається з наступного: 39885,04 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 287,37 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На розгляд справи представник позивача не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, посилаючись на те, що відповідачка дійсно має заборгованість перед позивачем за кредитним договором. Однак, вона є учасником бойових дій і на неї відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються гарантії щодо звільнення від відповідальності перед банком за нараховані пеню та проценти. Банк в 2019 році звільнив відповідачку від цих нарахувань, однак в 2020 році здійснив скасування такого звільнення і відповідно нарахував заборгованість, враховуючи ці суми. Причину таких дій представники банку їй пояснити неможуть. Відповідач визнає суму заборгованості перед позивачем в загальному розмірі 21 620 грн. 11 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частково задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 2007 року відповідачка [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанку» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі п.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки за договором б/н від 20 листопада 2007 року станом на 31 травня 2015 року вона має заборгованість перед позивачем у сумі 40 172,41 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 39 885,04 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 287,37 грн. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що з 19 жовтня 2017 року відповідачка є учасником бойових дій під час «операції об`єднаних сил» на сході України. Згідно розрахунку заборгованості і виписки за картковим рахунком в серпні 2019 року позивачем було здійснено операції по скасуванню штрафів та процентів за користування кредитом військовослужбовцем - відповідачкою [PERSON] , після здійснення операцій з автоматичного погашення, сума заборгованості станом на лютий 2020 року склала 21 620 грн. 11 коп. Після чого з березня 2020 року проведено операції по списанню відсотків за використання кредиту та скасовано повернення штрафів та процентів за користування кредитом військовослужбовцем, а їх суми включені до загального розміру заборгованості -163,47 грн., 17 946,07 грн., 50 грн., 123,90 грн., 268,86 грн. Підстави для проведення таких операцій з наданих суду доказів не встановлені, представник позивача до суду не з`явився, пояснень по суті справи не надав. Відповідно до вимог ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з неї таких складових заборгованості починаючи з 19.10.2019 року не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 21 620 грн. 11 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на лютий 2020 року. В решті позовних вимог про слід відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог, що складає 1 135 грн. 08 коп.

Outcome: partial