Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

24 липня 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просив суд розірвати шлюб, укладений між ними, визнати місце проживання дитини сторін із матір'ю, стягувати щомісячно аліменти з позивача на користь відповідача на утримання їхньої дитини до досягнення нею повноліття у сумі 3000,00 грн.; припинити право спільної сумісної власності на автомобілі Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску, та Daewoo Matiz, р/н [NUMBER], 2007 року випуску, визнати за позивачем право власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску, за відповідачем - право власності на автомобіль [NUMBER] (а. с. 3-6). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] у позовній заяві та його представник у судовому засіданні посилались на те, що в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] перебувають з 07 серпня 2004 року, від якого мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі подружжям були придбані автомобілі: Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску, та Daewoo Matiz, р/н [NUMBER], 2007 року випуску. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя, виховання дитини, тощо. З травня 2014 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. 01 вересня 2014 року до суду надійшла зустрічна позовна заяв [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини (а. с. 23-25), яка була прийнята судом до спільного розгляду з позовною заявою [PERSON]. [PERSON] просила суд ухвалити рішення щодо щомісячного стягнення з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої доньки до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також просила суд стягувати щомісяця з [PERSON] 3 000,00 грн. додаткових витрат на утримання дитини, оскільки дитина сторін має певне захворювання, лікування якого потребує значних коштів, крім того додаткові витрати також полягають у сплаті послуг няні. Представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені первісні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти зустрічних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] та її представник у судовому засіданні не визнали первісні позовні вимоги в частині розміру аліментів, заявлених [PERSON], в іншій частині первісні позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення; на задоволенні зустрічних позовних вимог - наполягали. Представник органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні при вирішення первісних та зустрічних позовних вимог поклалась на розсуд суду. Судом, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, були встановлені наступні факти. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 серпня 2004 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 509, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 7, 8). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, а [PERSON] не заперечує проти цього, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому - підлягає розірванню. З пояснень, наданих сторонами та їхніми представниками у судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] працює за межами України та збирається виїхати за кордон на постійне місце проживання, при цьому як позивач за первісним позовом, так і відповідач за первісним позовом зазначають про необхідність проживання їхньої доньки разом із матір'ю, тобто - з [PERSON], з огляду на що вбачається відсутність фактичного спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні первісних позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягнути з позивача на користь відповідача на утримання їхньої малолітньої доньки, суд вважає необхідним стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення зустрічного позову, а саме: з 01 вересня 2014 року, частково задовольнивши таким чином як первісні, так і зустрічні позовні вимоги в цій частині. Крім цього, відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Судом також було встановлено, що малолітня [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-алерголога (а. с. 35-36), через наявну в неї алергію часто хворіє, потребує постійного нагляду, який [PERSON] може забезпечити лише через наймання няні для доньки, оскільки в протилежному випадку ризикує залишитись без роботи, а отже - без засобів для життя, в тому числі - для своєї дитини. З матеріалів справи вбачається, що середньомісячні витрати на послуги няні за період з травня по серпень 2014 року становлять для [PERSON] 4 450,00 грн. (а. с. 37, 38-41). Положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За викладених обставин суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість зустрічних позовних вимог в частині щомісячного стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання їхньої малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у сумі 3 000,00 грн. до зміни стану здоров'я дитини. Судом встановлено, що 26 березня 2011 року було зареєстровано право власності [PERSON] на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску (а. с. 9), ринкова вартість якого станом на 2014 рік становить 82 691,00 грн. (а. с. 10-11), а 12 березня 2013 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску (а. с. 9), ринкова вартість якого станом на 2014 рік склала 47 806,00 грн. (а. с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1 ст. 71 України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, вирішуючи первісні позовні вимоги щодо поділу майна подружжя, враховуючи наведені вимоги діючого законодавства України, а також приймаючи до уваги, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не заперечує проти запропонованого [PERSON] поділу між сторонами набутого під час перебування у шлюбі майна, суд вважає за можливе припинити право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску, та на автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску; визнати за [PERSON], право особистої приватної власності на автомобіль Dacia Logan, 90 L ЗНГ, р/н [NUMBER], 2006 року випуску; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску. На підставі викладеного,

Outcome: partial