Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

26 березня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Волиньгаззбут» про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії та заборону вчиняти дії. Свої вимоги обґрунтовують тим, що в зв`язку з суттєвим підвищення цін на житлово-комунальні послуги [PERSON] звертався до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про призначення житлової субсидії, однак, 11 лютого 2019 року він отримав рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про відсутність підстав для призначення житлової субсидії на період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року. В подальшому, через неможливість сплачувати в повному обсязі вартість поставленого природнього газу, [PERSON] 17 січня 2019 року направила відповідачу типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, на що відповідач жодної відповіді не надав, один примірник типового договору не повернув, хоча продовжував надавати послуги з постачання природнього газу. 20 лютого 2019 року [PERSON] направила ТОВ «Волиньгаззбут» додаткову угоду №1 до типового Договору. Листом від 12 березня 2019 року відповідач повідомив про невизнання ним умов типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та поставив вимогу про погашення заборгованості в розмірі 9848,41 грн. Вказана сума заборгованості була сплачена [PERSON] 19 березня 2019 року. Позивачі зазначають, що відмова ТОВ «Волиньгаззбут» у визнанні типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги суперечить чинному законодавству та судовій практиці, а твердження про те, що ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Постанова КМУ№976 від 27 червня 2003 року «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» не регулюють спірних правовідносин є лише суб`єктивною думкою відповідача. Крім того, позивачі вважають, що договір про реструктуризацію заборгованості між [PERSON] та ТОВ «Волиньгаззбут» де-юре укладено 16 січня 2019 року, оскільки відповідач продовжував в межах строку для відповіді на оферту постачати природній газ, чим акцептував пропозицію укласти договір. За позицією позивачів ТОВ «Волиньгаззбут» незаконно порушив їхнє право на реструктуризацію заборгованості за поставлений природній газ, що призвело до порушення права на достатній життєвий рівень для себе та своєї сім`ї, гарантованого ст. 48 Конституції України. В заяві про зміну позовних вимог позивачі також зазначають про те, що відповідач своїми погрозами відключення в опалювальний сезон газопостачання вимагав оплати заборгованості та ігнорував їхнє право реструктуризувати заборгованість, чим спричинив моральні страждання, які виразились в переживаннях, втраті спокою та нормальних життєвих стосунків. Розмір спричиненої їм моральної шкоди позивачі оцінюють в 147 768,91 грн. На підставі наведеного позивачі просять: визнати протиправним рішення ТОВ «Волиньгаззбут» про відмову у визнанні типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року; зобов`язати ТОВ «Волиньгаззбут» направити [PERSON] підписаний відповідачем один примірник типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року; заборонити ТОВ «Волиньгаззбут» відключати від газопостачання квартиру [ADDRESS] на період дії договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року; стягнути з відповідача 147768,91 грн на користь позивачів на відшкодування завданої моральної шкоди. 28 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому ТОВ «Волиньгаззбут» зазначає про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивачів, оскільки ч. 1ст. 1 ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» чітко визначено, що реструктуризується заборгованість, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» цей Закон набирає чинності з 1 липня 2003 року. Таким чином його дія поширюється виключно на ту заборгованість, яка виникла до 01 липня 2003 року. ТОВ «Волиньгаззбут» надавалася і надалі надається послуга з постачання природнього газу на підставі Типового договору постачання природнього газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2500, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27831. Умовами зазначеного Типового договору передбачено, що в разі виникнення в споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача. На виконання вказаних умов Типового договору [PERSON] було запропоновано з метою врегулювання питання погашення заборгованості за послуги з газопостачання, яка виникла в січні 2019 року, звернутись з відповідною письмовою заявою до ТОВ «Волиньгаззбут». Натомість заборгованість в розмірі 9845 грн була погашена 19 березня 2019 року. ТОВ «Волиньгаззбут» зазначає про відсутність предмета спору в справі та просить закрити провадження в справі на підставі ст. 255 ЦПК України. У відповіді на відзив позивачі зазначають, що 19 березня 2019 року існуюча заборгованість за надані послуги з постачання природнього газу погашена [PERSON] не в повному розмірі. Крім того, [PERSON] не є стороною договору про надання послуг з газопостачання, а пенсія [PERSON] не дозволяє оплатити послуги з газопостачання. На думку позивачів наявність чи відсутність заборгованості жодним чином не впливає на предмет позову в справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2019 року закрито підготовче провадження в справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав з підстав, які наведені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, однак у відповіді на відзив просили справу розглядати за їхньої відсутності за наявними матеріалами. Представник відповідача Гаврилюк Д.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, які зазначені у відзиві на позов, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг з постачання природнього газу, за адресою: [ADDRESS] , оскільки саме на неї оформлений особовий рахунок № [NUMBER] у ТОВ «Волиньгаззбут». Позивачі [PERSON] та [PERSON] не є споживачами цих послуг, не перебувають у договірних відносинах з ТОВ «Волиньгаззбут», а лише проживають в одному житловому приміщенні із [PERSON] . Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] не є споживачами послуг з газопостачання, ними не укладений відповідний договір з ТОВ «Волиньгаззбут», а такий договір укладений лише з [PERSON] , суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах права та законні інтереси [PERSON] та [PERSON] не порушені, а тому у задоволенні їх позову слід відмовити саме з цієї підстави. Стосовно обґрунтованості вимоги позивача [PERSON] , суд зазначає наступне. 17 січня 2019 року позивач [PERSON] направила ТОВ «Волиньгаззбут» для ознайомлення та укладення проект типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року в двох примірниках (а.с.8). За умовами вищевказаного проекту договору ТОВ «Волиньгаззбут» надає громадянину ( [PERSON] ) розстрочку погашення заборгованості плати за послуги газопостачання, що утворилась станом на 15 січня 2019 року, на суму 4600 гривень з 01 лютого 2019 року по 31 січня 2024 року, в тому числі: 2019 рік - 825 гривень; 2020 рік - 900 гривень; 2021 рік - 900 гривень; 2022 рік - 900 гривень; 2023 рік - 900 гривень; 2024 рік - 175 гривень, з розподілом за місяцями: з 01 лютого 2019 року по 31 грудня 2013 - по 75 гривень щомісяця; з 01 січня 2024 року по 31 січня 2024 року - 175 гривень (а.с. 9). В подальшому, 20 лютого 2019 року [PERSON] направила на адресу відповідача примірник Додаткової угоди №1 до типового договору від 16 січня 2019 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якої пропонувала викласти п.1 вищевказаного договору в такій редакції: «Підприємство надає громадянину розстрочку погашення заборгованості плати за послуги газопостачання, що утворилась станом на 20 лютого 2019 року, на суму 6352,34 гривень з 01 березня 2019 року до 29 лютого 2024 року, в тому числі: 2019 рік - 1000 гривень; 2020 рік - 1200 гривень; 2021 рік - 1200 гривень; 2022 рік - 1200 гривень; 2023 рік - 1200 гривень; 2024 рік - 552,34 гривень, з розподілом за місяцями - з 01 березня 2019 року по 31 грудня 2023 року - 100 гривень щомісяця, з 01 січня 2024 по 29 лютого 2024 року по 276,17 гривень щомісяця» (а.с.11). Вказані вище проекти договору від 16 січня 2019 року про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та додаткової угоди до нього від 20 лютого 2019 року складені у відповідності до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Постанови КМУ №976 від 27 червня 2003 року «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги». Розглянувши звернення позивача [PERSON] , ТОВ «Волиньгаззбут» надало їй відповідь, якою повідомило, що дія Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» поширюється виключно на заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла до 01 липня 2003 року. З метою врегулювання питання погашення заборгованості за послуги з газопостачання заявниці запропоновано звернутись із відповідною письмовою заявою до ТОВ «Волиньгаззбут» або у Центр обслуговування клієнтів (а.с.12-13). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач [PERSON] зазначає, що питання реструктуризації заборгованості докладно, чітко висловлені у Законі України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію». Закон набрав чинності 01 липня 2003 року і нині діє. За змістом статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги» заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги ( водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (даті - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Враховуючи, що предметом запропонованого позивачем [PERSON] проекту типового договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року є реструктуризація заборгованості, яка виникла станом на 15 січня 2019 року, про що зазначено в самому проекті договору, суд відхиляє доводи позивачів про застосування до спірних правовідносин положень ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги», оскільки вказаний Закон визначає умови та порядок реструктуризації боргу за надані житлово-комунальні послуги, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом, тобто до 01 липня 2003 року. Та обставина, що заборгованість за послуги з газопостачання утворилась з січня 2019 року також не заперечувалась позивачем [PERSON] при наданні ним пояснень в судовому засіданні. Відхиляючи доводи позивачів про наявність підстав для зобов`язання відповідача укласти (підписати) типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року, суд також враховує, що 19 березня 2019 року в рахунок погашення заборгованості, яка була предметом вказаного договору, позивачем [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] сплачено 9845 гривень в рахунок сплати заборгованості з постачання природного газу. Крім того, укладення договору про реструктуризацію боргу є правом сторін, а не обов`язком постачальника, і може бути реалізоване тільки за взаємною згодою (домовленістю) сторін. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України). Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абзац другий частини третьої статті 6 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальною засадою цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Наведені положення нормативно-правових актів дають підстави дійти висновку, що діючим законодавством України передбачено право, а не обов`язок підприємства-відповідача при наданні реструктуризації заборгованості споживачам. Окрім того, реструктуризація заборгованості можлива лише у разі неплатоспроможності споживача сплачувати за послуги газопостачання. Відносини щодо надання послуг з постачання природнього газу регулюються «Правилами постачання природнього газу», затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року. Встановлено, що послуги ТОВ «Волиньгаззбут» позивачі отримують на підставі Типового договору постачання природнього газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року (далі - Типовий договір). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 4.10 Типового договору, в разі виникнення у споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення сторонами та дотримання споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором. За таких умов реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди або складення графіку погашення заборгованості. Оскільки згоди щодо укладення договору про реструктуризацію боргу між позивачем [PERSON] та відповідачем не було досягнуто, враховуючи право, а не обов`язок постачальника послуг з газопостачання на укладення цього договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими. Суд відхиляє доводи позивача [PERSON] про те, що договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року вважається де-юре укладеним, оскільки ТОВ «Волиньгаззбут» продовжувало надавати послуги після одержання оферти, з тих підстав, що позивачі продовжували отримувати послуги з газопостачання відповідно до Типового договору постачання природнього газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП №2500 від 30 вересня 2015 року, що, в свою чергу, не може свідчити про прийняття пропозиції укласти договір про реструктуризацію заборгованості. Вимога позивача [PERSON] заборонити ТОВ «Волиньгаззбут» відключати від газопостачання квартиру [ADDRESS] на період дії договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 16 січня 2019 року не підлягає до задоволення в зв`язку з відсутністю підстав для зобов`язання відповідача укласти такий договір. Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то така також не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що позивачі не надали будь-яких доказів протиправності дії чи бездіяльності відповідача у справі, а також наявність самої моральної шкоди у вигляді душевних переживань, чи докорінних змін у звичному житті. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачі [PERSON] , [PERSON] не перебувають у договірних чи позадоговірних відносинах із ТОВ «Волиньгаззбут», як з постачальником послуги з газопостачання, а отже їхні права та законні інтереси ніяким чином не порушені та не можуть бути порушені з боку відповідача у справі, а позивач [PERSON] , яка перебуває у договірних відносинах з ТОВ «Волиньгаззбут», не має права одноособово, тобто без згоди відповідача на укладення договору про реструктуризацію заборгованості із послуг газопостачання, а також не довела суду факт спричинення їй моральної шкоди з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed