Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

26.09.2019 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0554, укладений 2.05.1996 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр». В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що не має можливості реалізувати право на спадкування спірним майном, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву згідно якої позов підтримала, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про розгляд справи в порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 2000 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0554, укладеного 2.05.1996 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» [PERSON] купила, а [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з п. 3 договору № Н/96-0554 спірна квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.03.1996 року № 3-7792, зареєстрованого Одеським МБТІ 26.03.1996 року № 185 стр.159 кн.160 пр. Спірний договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Одеській товарній біржі, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 195. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був. 03.07.1996 року договір зареєстрований в ОМБТІтаРОН (під № 178 др. стор. 109-185). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 30.07.2004 року Другим ВРАЦС Приморського управління юстиції м.Одеси [PERSON] змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » . Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, а відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд із тим, [PERSON] виконала умови угоди, передала відповідачам гроші у якості плати за майно, вселилася у спірну квартиру, сплачувала комунальні платежі, місце її проживання зареєстровано за спірною адресою. Відповідачі отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилися з неї. На час вирішення спору в спірному майні проживає позивач, місце її проживання там зареєстровано, вона утримує майно. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved