Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

25.07.2016р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 437500 грн., що еквівалентно 17500 дол.США, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Першу дніпровську державну нотаріальну контору (а.с. № 4 - 6 т. № 1). Ухвалою судді Черновського Г.В. від 26.07.2016р. відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 2 т. № 1). 02.11.2016р. позивачка уточнила позовні вимоги і просила суд в рахунок погашення боргу накласти стягнення на майно, передане у спадщину [PERSON] - 1/3 частини квартири [ADDRESS] визнавши за позивачкою право про накладення стягнення на майно, передане у спадщину, та визнання права власності власності (а.с. № 68-70 т. № 1). У зв'язку із виходом судді Черновського Г.В. у відставку згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2016р. суддею визначено суддю Наумову О.С. (а.с. № 65 т. № 1). Ухвалою судді [PERSON] від 05.10.2016р. справу прийнято до свого провадження (а.с. № 66 т. № 1). Ухвалою суду від 02.11.2016р. за клопотаннями сторін витребувано докази (а.с. № 84 т. № 1). Ухвалою суду від 20.01.2017р. за клопотанням представника відповідача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, об'єктом дослідження якої є розписка від 01.08.2015р., у зв'язку із чим провадження по справі було зупинене. Проведення судової почеркознавчої експертизи було доручено Дніпропетровському НДІСЕ (а.с. № 134 т. № 1). Ухвалою суду від 23.02.2017р. провадження по справі було поновлено з метою витребування необхідних документів для проведення експертизи (а.с. № 137 т. 1). Ухвалою суду від 23.02.2017р. витребувано докази (а.с. № 139 т. 1). Ухвалою суду від 02.03.2017р. провадження по справі було зупинене на період проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с. № 142, 143 т. 1). У зв'язку із закінчення п'ятирічного терміну повноважень судді [PERSON] згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2017р. суддею визначено суддю Ткаченко Н.В. Після надходження до суду висновка судової експертизи, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 17.05.2017р. провадження по справі було поновлено, справу призначено до судового розгляду (а.с. № 164 т. № 1). 04.10.2017р. представником позивачки було подано клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи з призначенням її проведення ДНДЕКЦ МВС України, проти задоволення якого представник відповідача заперечувала (а.с. № 181-183, 192-194 т. № 2). Ухвалою суду від 15.11.2017р. за клопотанням представника позивачки у справі призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, об'єктом дослідження якої є розписка від 01.08.2015р., у зв'язку із чим провадження по справі було знову зупинене. Проведення судової експертизи на цей раз було доручено ДНДЕКЦ МВС України (а.с. № 197 т. № 1). У зв'язку із несплатою позивачкою вартості проведення судової експертизи, ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 01.06.2018р. була скасована ухвала про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи і поновлено провадження по справі (а.с. № 16 т. 2). 12.07.2018р. представником позивачки було знову подано клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, проведення якої представник позивачки просила доручити Київському НДІСЕ, проти задоволення якого представник відповідача заперечувала (а.с.№ 23-25, 26-27 т.№ 2). Ухвалою суду від 12.07.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати) було відмовлено представнику позивача у задоволенні повторного клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи іншій експертній установі (а.с. № 29 т. № 2). В обґрунтування змінених позовних вимог в редакції від 02.11.2016р. позивачка зазначила, що 01.08.2015р. батько відповідача - [PERSON] позичив у неї грошові кошти в сумі 17 500 дол.США на придбання однокімнатної квартири в м. Дніпропетровську зі строком повернення до 01.12.2015р. Договір позики був оформлений розпискою. [INFO]. [PERSON] помер. Його єдиним спадкоємцем є син - [PERSON], який 22.07.2016р. прийняв спадщину у вигляді частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (по тексту позову [PERSON] назва [ADDRESS] зазначена помилково). Про смерть [PERSON] позивачка дізналася 21.06.2016р. вже в суді, коли звернулася 07.06.2016р. із позовом про стягнення коштів за договором позики, з відповіді на запит суду до адресно-довідкового бюро по справі № 201/8496/16-ц. У зв'язку з цим подала заяву про повернення позову, сподіваючись вирішити спір зі спадкоємцем боржника мирним шляхом. Проте [PERSON] на контакт виходити відмовився, тому вона знову звернулася до суду. Умовами розписки передбачено, що [PERSON] має щомісячно сплачувати відсотки за користування грошима у розмірі 5% від суми боргу. Загальна сума процентів за період з 01.08.2015р. по 01.06.2016р. становить 2 750 дол.США. На підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, відповідач як спадкоємець, має нести відповідальність в межах вартості майна, отриманого у спадщину. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1281, 1282 ЦК України, просила в рахунок погашення боргу спадкодавця [PERSON] в загальному розмірі 686 250 грн. (що еквівалентно 26 250 дол.США за курсом НБУ на день подання позову), накласти стягнення на майно, передане [PERSON] у спадщину у вигляді 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], визнавши за позивачкою право власності [ADDRESS] Відповідач позовні вимоги не визнав. 29.09.2016р. надав письмові заперечення на позов (а.с. № 57-58 т. № 1), а до цього - 08.09.2016р. звернувся до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики від 01.08.2015р. (а.с. № 35-36 т. № 1). В обґрунтування зустрічних вимог зазначив, що розписка підписана не його батьком, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Намірів придбання квартири, запозичення коштів для цього у нього не було. Дійсно після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 часток квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій батько жив ([PERSON] у позові назва [ADDRESS]» зазначила помилково). Батько за життя, після смерті свого батька [PERSON], відмовився від спадщини на частку квартири на користь рідного брата [PERSON] (дядька відповідача). Між відповідачем і дядьком ([PERSON].) існувала домовленість про продаж квартири, але договір так і не укладено. Пізніше відповідач дізнався, що 08.06.2016р. дядько уклав договір довічного утримання з [PERSON]. На думку відповідача позивачка намагається шахрайськими діями придбати у власність квартиру, у зв'язку із чим він звернувся до органів поліції із заявою про притягнення її до кримінальної відповідальності. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати недійсним договір позики від 01.08.2015р. укладений між [PERSON] та [PERSON] Позивачка і її представник - адвокат [PERSON] (діє на підставі договору від 07.06.2016р. - а.с. № 55 т. № 1) в судові засідання по справі, які були призначені на 09.10.2018р. та 18.10.2018р. двічі поспіль не з'явилися, про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 30, 32-33, 41 т. № 2). Судове засідання, яке було призначено на 09.10.2018р. було відкладено за клопотанням позивачки по причині відрядження її адвоката (а.с. № 38 т. № 2). На е/пошту суду позивачка 18.10.2018р. надіслала заяву, в якій просила справу 18.10.2018р. розглядати без її участі, свої позовні вимоги задовольнити повністю, не враховувати результати почеркознавчої експертизи, проведеної з численними порушеннями законодавства (а.с. № 45 т. № 2). Відповідач і його представник - адвокат [PERSON] (діє на підставі договору від 08.09.2016р. та ордеру від 12.07.2018р. - а.с. № 51 т. № 1, а.с. № 28 т. № 2) в судове засідання 18.10.2018р. не з'явилися, про дату, місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 40 т. № 2). Представник відповідача 18.10.2018р. надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, в тому числі для забезпечення рівності прав сторін, оскільки позивачкою надіслано суду таке саме клопотання. В цій заяві представник відповідача також просила в задоволенні основного позову відмовити, вимоги зустрічного позову задовольнити, а також стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору, витрат на оплату судової експертизи та професійну правничу допомогу (а.с. № 46,47 т. № 2). Представник третьої особи - Першої дніпровської державної нотаріальної контори в судові засідання по справі 12.07.2018р., 09.10.2018р. та 18.10.2018р. (після відновлення провадження по справі 01.06.2018р.) не з'явився, про дату, місце і час розгляду справи кожного разу був повідомлений належним чином. Від завідувача нотаріальної контори Водолазської Н.В. неодноразово надходили заяви про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори (а.с. № 172, 180 т. № 1, а.с. № 22, 37, 44 т. № 2). При цьому, на вимогу суду Першою дніпровською державною нотаріальною конторою 22.11.2016р. надіслана належним чином завірена копія спадкової справи № 261/2016, заведеної 06.05.2016р. після смерті [PERSON] (а.с. № 98 - 113 т. № 1). Оскільки позивачка, представник відповідача та третьої особи надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, то на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) і без фіксування процесу технічними засобами з винесенням по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 6 розділу III ЦПК України. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст.ст. 197, 198 ЦПК України у цій справі не проводилось, оскільки станом на 15.12.2017р. розгляд справи по суті було вже розпочато (22.11.2016р. допитані свідки /а.с.№ 79,92-93, 94-96 т.№ 1/ та призначені судова почеркознавча експертиза та повторна судова почеркознавча експертиза). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що в задоволенні основного позову слід відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як зазначала позивачка, між нею та [PERSON] 01.08.2015р. було укладено договір позики, на підставі якого останній позичив у [PERSON] 17500 дол.США зі строком їх повернення до 01.12.2015р. Договір позики оформлений розпискою. [INFO]. [PERSON] помер (а.с. № 100 т. № 1) [PERSON] є батьком відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. № 102 т. № 1 зв.). [PERSON] є єдиним спадкоємцем батька, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, 27.07.2016р. отримав свідоцтво (а.с. № 110 т. № 1). Відповідачем заперечується факт укладення його батьком договору позики, у т.ч. підписання, в той час, як позивачка наполягає на тому, що такий договір укладався. З метою з'ясування приналежності рукописних записів і підпису [PERSON] на розписці, ухвалою суду (під головуванням судді [PERSON]) від 20.01.2017р. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, об'єктом дослідження якої була розписка від 01.08.2015р., надана позивачкою в судове засідання і долучена судом до матеріалів справи (а.с. № 131 т. № 1). Висновком експерта Дніпропетровського НДІСЕ Ус І.І. № 636-17 від 20.04.2017р. встановлено, що рукописні записи, якими заповнені графи бланку розписки від 01.08.20105р. від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] під текстом розписки від 01.08.20105р. виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису в Паспорті [PERSON] від 24.10.2014р. (а.с. № 152 - 163 т. № 1). Отже, висновком експерта, який є належним і допустимим доказом, підтверджено, що договір [PERSON] не підписувався. Суд критично оцінює доводи позивачки про те, що експертиза виконана з порушеннями законодавства, оскільки експерт дослідив лише два з разки підпису [PERSON] Так, відповідно до п. 1.4. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 (у редакції наказу від 26.12.2012р. № 1950/5) (далі - Рекомендації) перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом. У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо). Згідно з п. 1.5. Рекомендацій, вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Згідно з п. 1.8. Рекомендацій, як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів. Відповідно до п. 1.10. Рекомендацій, при вилученні вільних зразків підписів особи, від імені якої виконано досліджуваний підпис, слід відшукувати документи з варіантом підпису, найбільш схожим на підпис, що досліджується. Такі підписи найчастіше зустрічаються у документах, аналогічних досліджуваному. Якщо з певних причин виконати будь-які вимоги, що стосуються відбирання та надання зразків, не було можливості, про це слід указати в документі про призначення експертизи (залучення експерта). Як вбачається з розділу І «Вступ» висновку експерта, у якості порівняльного матеріалу надані вільні зразки підпису та почерку [PERSON] в: заяві про призначення пенсії від 27.11.2003р.; заяві від 03.12.2003р., заяві про перерахунок пенсії від 03.11.2009р., заяві про перерахунок пенсії від 27.10.2014р.; анкеті відомостей про пенсіонера від 01.11.2013р.; анкеті відомостей про пенсіонера від 23.11.2012р.; заяві про видачу пенсійного посвідчення від 23.11.2012р. У розділу ІІ «Дослідження» вказано, що порівняльним дослідженням рукописних записів із наданими зразками почерку [PERSON], між ними встановлені розбіжності по загальним ознаками почерку, що відмічені на фото № 3, 6 пастою зеленого кольору. При цьому, фото № 3 - 6 (зразки почерку) містять шість вільних зразків почерку [PERSON] (а.с. № 160, 161 т. № 1).Порівняльним дослідженням підпису із зразками підпису та почерку [PERSON] за 2003-2014р.р., між ними встановлені розбіжності по загальним ознакам, що характеризують їх будову (за виключенням окремих зразків за 2014 р. та підпису в паспорті [PERSON] від 24.10.2014р., що відмічені на фото № 8-16 пастою зеленого кольору.При цьому, фото № 8-16 (зразки підпису) містять 9 вільних зразків почерку [PERSON] (а.с. № 162, 163 т. № 1). Судом при призначенні судової почеркознавчої експертизи виконані вимоги судового експерта про надання додаткових документів на дослідження (а.с. № 142, 143 т. № 1), будь-яких зауважень у висновку про неможливість відповісти на поставлені питання внаслідок відсутності документів для дослідження судовим експертом не висловлено. Норми п.п. 1.5 і 1.8. Рекомендацій не є імперативними для експерта і не містять обов'язкових вимог надання вільних зразків почерку аналогічних за часом виконання, надання їх на 15-ти аркушах, а є нормами рекомендаційного характеру. Отже, судом не встановлено, що під час проведення експертизи судовим експертом допущені вимоги Рекомендацій щодо проведення почеркознавчої експертизи. З огляду на вищезазначене, судом не приймаються до уваги заперечення з боку позивачки, які вона виклала в заяві від 18.10.2018р. щодо чисельних, на її думку, порушень Рекомендацій при проведенні судової почеркознавчої експертизи (а.с. № 45 т.№ 2). Більш того, з метою усунення сумнівів у позивачки, судом було призначено повторно судову почеркознавчу експертизу силами ДНДЕКЦ МВС України ухвалою від 15.11.2017р. (а.с. № 197 т. № 1). Проте, ухвала про призначення експертизи була повернута експертною установою без виконання у зв'язку із несплатою рахунку вартості її проведення (а.с. № 11 т. № 2). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи обставини цієї справи, відповідач [PERSON] є заінтересованою особою у своїх вимогах про визнання договору позики недійсним, оскільки оспорюваним договором у разі його виконання зачіпаються його права на спадкування після смерті батька [PERSON] не лише майна, а й боргів спадкодавця. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, якій не вчинено. Отже, недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення не може бути підставою для оспорювання такого правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Експертизою підтверджено, що представлену розписку [PERSON] не писав і не підписував. Відсутність його волевиявлення на укладення договору позики є підставою для визнання цього договору недійсним (ст.ст. 203, 215 ЦК України). Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] мають бути задоволені шляхом визнання недійсним договору позики від 01.08.2015р. між [PERSON] і [PERSON], оформленого розпискою. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов'язків, на що спрямовано правочин, зокрема, особа не стає власником майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним. Як роз'яснено у п. 10. Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. реституція, як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. З урахуванням того, що договір позики є недійсним у зв'язку із відсутністю волі однієї зі сторін ([PERSON].) на його укладення, такий договір не створює юридичних наслідків, а позивачкою не надано доказів, які свідчать про фактичне виконання договору (передачу коштів), позивачка не вправі вимагати будь-якої реституції за цим договором або заявляти про будь-які інші вимоги, пов'язані з його виконанням. З наведеного слідує, що [PERSON] не має права на задоволення своїх вимог за рахунок майна спадкоємця, у т.ч. шляхом накладення стягнення на спадкове майно у порядку ст.ст. 1281, 1282 ЦК України та визнання за нею права власності на [ADDRESS], а тому у задоволенні її позовних вимог слід відмовити (по тексту позову [PERSON] назва [ADDRESS] зазначена помилково). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд виходить з такого, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 6562грн.50коп. (а.с. № 4 т. № 1) покладаються на позивачку. Стосовно судових витрат за зустрічним позовом. При подачі зустрічного позову [PERSON] сплачено судовий збір відповідно до ставок, встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1102грн.40коп. /551 грн. 20коп.х2 за подачу позову та клопотання про призначення судової експертизи/ (а.с. № 33, 34 т. № 2). З огляду на задоволення зустрічних позовних вимог, цей судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Враховуючи положення ч. 6 ст. 139, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, наявність в матеріалах справи висновку експерта № 636-17 від 20.04.2017р., виконаного експертом Дніпропетровським НДІСЕ, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення почеркознавчих експертиз за спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів» (висновок виготовлений на вимогу відповідача), наявність акту від 20.04.2017р. про оплату проведення експертизи в розмірі 3961 грн. 60 коп. (а.с.№ 151 т.№1), а також приймаючи до уваги повне задоволення зустрічного позову, суд вважає за необхідне також стягнути з позивачки на користь відповідача ці судові витрати по оплаті проведення судової почеркознавчої експертизи Що стосується вимог про стягнення судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 6000грн., то приймаючи до уваги попередній розрахунок цих витрат (а.с. № 35-36 т. № 1) та наданий суду акт виконаних робіт від 18.10.2018р. (а.с. № 47 т. № 2), а також враховуючи задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], то відповідно до положень ст. 137, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивачки на користь відповідача й ці судові витрати в сумі 6000 грн. Загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] становить 11064грн. (1102грн.40коп.(судовий збір) + 3961грн.60коп. (витрати по оплаті судової експертизи) + 6000грн. (судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги)). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved