Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

24 червня 2015 року представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачкою [PERSON] 04.10.2013 року був укладений кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 9300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов наданого кредиту договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою. Однак відповідачка вказаних умов договору не виконала, у звязку із чим станом на 30.04.2015 року заборгувала позивачу суму в розмірі 22 656,47 гривень та до теперішнього часу борг не сплачує. Представник позивача, просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 22 656,47 гривень та судові витрати в розмірі 243,60 гривні. У судове засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, не з'явилась, від неї в матеріалах справи є заява від 17.07.2015 року з проханням слухати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. 09 вересня 2015 року від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої на задоволенні позовних вимог остання наполягає. У звязку з можливості вирішення даного спору мирним шляхом у випадку доцільності просить перенести слухання справи. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилась за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належними чином, про що свідчать судові повідомлення та судова розписка. Також на адресу суду від останньої не надходила заява з проханням відкласти слухання справи для вирішення спору мирним шляхом. Зі згоди представника позивача, а також приймаю чи до уваги, що відповідачка [PERSON] не скористалась своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, тим самим не оспорює позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 04.10.2013 року за заявою [PERSON] в ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок б/н, та надано кредит в розмірі 9300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов з даного кредитного договору погашення боргу здійснюється наступним шляхом: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення боргу за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інших витрат згідно умов договору та порядку користування кредитною карткою. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належними чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 04.10.2013 року вбачається, що у відповідачки станом на 30.04.2015 року мається перед банком борг на загальну суму 22 656,47 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 9069,06 гривень, заборгованості по процентами за користування кредитом в розмірі 10 632,34 гривні, заборгованості по комісії та пені в розмірі 1400 гривень, штраф фіксований в розмірі 500 гривень, штраф процентна складова в розмірі 1055,07 гривень. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь банку сума заборгованості за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом та відсотковий штраф, які передбачені договором. Однак, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в його вимогах до відповідачки щодо стягнення фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень за порушення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, оскільки визначення фіксованого штрафу (неустойки), що закріплена у договорі не відповідає поняттю неустойки, передбаченому в цивільному законодавстві України, тобто неустойкою не може бути фіксована сума штрафу. Крім того, виходячи з вимог банку, за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому ст.61 Конституції України визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривні. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 551, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: partial