overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтовування заявлених вимог вказував, що 26 лютого 1999 року він уклала з відповідачем договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який зареєстрований Товарною біржею «Нерухомість Центр» за № 2-309. Позивач вказував, що угода сторонами виконана, але вона не може розпорядитися зазначеним майном, оскільки угода нотаріально не засвідчена, що суперечить діючому законодавству.\~\~ Оскільки угода виконана сторонами, просив позов задовольнити та визнати вказаний договір дійсним. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені не були, оскільки невідомо місце реєстрації. Третя особа Товарна біржа «Нерухомість Центр» про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не направила свого представника для участі у справі, надала заяві, у якій просила позов задовольнити.\~\~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд на підставі\~ ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України знаходить позов обґрунтованим, оскільки одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], оскільки\~ виконав всі зобов'язання, визначені договором купівлі-продажу. Відповідач теж виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу, тобто виселився з вказаної квартири та знявся з реєстрації. Позивач має намір розпорядитися належним йому будинком, але не може це зробити у звязку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] підтверджується перевіреним судом договором купівлі-продажу № 2-309 від 26 лютого 1999 року, який зареєстрований у Миколаївському МБТІ 26 лютого 1999 року, технічним паспортом від 22 лютого1999 року Миколаївського МБТІ. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але з вини відповідача нотаріально не посвідчений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 17 грудня 2011 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 грудня 2011 року, актовий запис № 2723 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а/с 4). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 27 червня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Костянтинівського міського управління юстиції, актовий запис № 221, від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою, також зазначив, що шлюбні відносини припинили у 2006 році через непорозуміння і різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, в позовній заяві просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засіданні з'явилася, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у його відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 червня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 221, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Костянтинівського міського управління юстиції (а.с.5а). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадського стану Костянтинівського міського управління юстиції (а.с.5) З 2006 року сторони мешкають окремо, шлюбні відносини припинили через непорозуміння і різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками. Сторони до примирення не прийшли, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Вказані обставини мають істотне значення, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Спір між сторонами про поділ спільного майна відсутній. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Суд приймав заходи щодо примирення сторін у вигляді надання строку, але примирення не відбулося. На підставі ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд визнати за ним, [PERSON], [INFO], право власності по праву спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 11.04 га, що розташована на території Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, що належала [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у віці 74 роки помер його батько [PERSON]. За життя, а саме: 22 червня 2011 року, він склав заповіт, яким земельну ділянку, вказану вище, заповів позивачу. [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадовим майном. Своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку по вищевказаній адресі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку (лист №79/02-14 від 10.02.2015 року), про що позивач отримав листа від нотаріуса. Спадкодавцю [PERSON], [INFO], належала на праві власності земельна ділянка, площею 11.04 га, яка розташована на території Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Виноградарською сільською радою Роздільнянського району Одеської області 19 жовтня 1999 року. На земельну ділянку відсутній оригінал правостановлюючого документу. Тому позивач змушений звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити, справу розглянутиу їх відсутності, про що надали заяву. Відповідач позов визнав, надав заяву про розгляд справи у відсутності свого представника. Згідно ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі -в сумі 1000 гривень щомісяця. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2009 року, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, фізично здоровий, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причину неявки, суд не повідомив. Суд, на підставі п.1, 2 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2009 року, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини, яка після припинення відносин між сторонами, проживає з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181ч.3 Сімейного кодексу України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоров'я дитини, її вік та її матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, фізично здоровий, аліментних зобов'язань на користь інших осіб не має, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в заявленому розмірі - в твердій грошовій сумі - 1000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування в шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка являється інвалідом з дитинства, проживає разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає та не приймає участі у її вихованні, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочка у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач підтримала позовні вимоги повністю та просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 листопада 2005 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.2), від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] батьком якої у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а.с.3). Відповідно до довідки Порицької сільської ради № 399 від 23 березня 2015 року [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною інвалідом з дитинства [PERSON], яка хворіє на дитячий церебральний параліч (а.с.2,5,6). Відповідач записаний батьком дитини, має можливість допомагати дитині, інших осіб на утриманні не має, а тому в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча в стані її надавати та зобов'язаний це робити згідно закону, крім того, відповідач позов визнав і таке визнання не порушує прав та свобод сторін або інших осіб, не суперечить вимогами закону, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Батько виховувати та матеріально забезпечувати дитину не бажає, тому позивач, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до його повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4), який мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою № 2172 від 24.03.2015 р. про склад сім'ї виданою КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області ( а.с. 7). Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку щомісяця, починаючи з 26.03.2015 року, що не суперечить вимогам закону, відповідає інтересам дитини та відповідача по справі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.180-183 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

26 березня 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 01 серпня 2009 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають дитину [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з листопада 2010 року через відсутність взаєморозуміння. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Майнового спору вони не мають. Просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час слухання справи, до суду не зявився, тому суд відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НО №183202, виданого 01 серпня 2009 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 245, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін «Стогній».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

26 березня 2015 року позивачка звернулась до відповідача з позовом, в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в сумі 1500 гривень щомісячно, мотивуючи тим, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Під час розгляду справи позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, посилаючись на те, що він надав матеріальну допомогу добровільно. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно свідоцтву про одруження сторони зареєстрували шлюб 03 травня 1997 року (а.с.4). З копії свідоцтва про народження вбачається, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], який народився [INFO] року (а.с.5). З довідки Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області вбачається, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). Позивачка не працює. Відповідач працює трактористом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райлянка», регулярно отримує заробітну плату (а.с. 18, 19), інших дітей або непрацездатних осіб на його утриманні немає. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, а також приписів ч.2 ст.182 СК України суд визначає аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, тобто до [INFO] року. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки відповідач працює і регулярно отримує заробітну плату. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі двісті сорок три гривні 60 копійок.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

26 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом на підставах, передбачених ст.ст.391 ЦК України, та послалась на те, що відповідачі з 2013 року не проживають за місцем реєстрації в належній їй на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] без поважних причин та її згоди на те, виїхали з Маріуполя та України, не вносить плату за її користування, хоча при їх вселенні як членів сім'ї за її заявою між ними була відповідна угода, а тому втратили право користування житловим приміщенням у ній. До початку судового засідання позивач надала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила задовольнити з підстав, зазначених у ст.. 405 ч.2 ЦК України, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі до суду не прибули, належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, заяв про відкладення судового розгляду не надали, про причини неявки не повідомили. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності з 21.06.2001 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2015. В квартирі зареєстровані позивач та на праві членів сім'ї власника на постійне проживання - відповідачі: [PERSON] - з 10.09.2004; [PERSON] - - 24.01.2012; [PERSON] - з 10.09.2004; [PERSON] - з 10.09.2004, що підтверджується інформацією Жовтневого РВ у м. Маріуполі ГУ в Донецькій області Державної міграційної служби України від 02.04.2015. Відповідачі без домовленості з позивачем в квартирі не проживають більше року без поважних причин, не сплачують за неї, не зберігають в ній свої речі, що підтверджується актом ЖКП «Жилкомплекс» від 02.03.2015 року, квитанціями про сплату комунальних послуг позивачем Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, є підстави для задоволення позову. У зв'язку з задоволенням позову відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях з кожного судові витрати у справі на користь держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати за законом, а саме, по 60,90грн з кожного ( 243,60 /4).

Outcome: approved