Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 16 у житловому будинку № 90, що розташований за адресою: вул. Київська, м. Ромни Сумської області. Вимоги позову мотивовані відмовою відповідача, яка більше 19 років не проживає за вказаною адресою, добровільно знятися з реєстрації в належній позивачу та [PERSON] квартирі, що перешкоджає позивачу у реалізації її права власності. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилася, в заяві до суду позов підтримала та просила розглядати справу у її відсутності та у відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, в заяві до суду позовні вимоги визнала та просила розглядати справу без її участі. Треті особи в судове засідання також не зявилися, в своїх заявах просили справу слухати у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. За таких обставин, відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Роменського заводу замінника незбираного молока 30.05.1995 року, зареєстрованого в Роменському МБТІ в реєстровій книзі № 26 за реєстровим № 2934 року, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON] 18.03.2015 року за реєстр. № 372, державна реєстрація права власності проведена 18.03.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON], РНОНМ 599117759107, номер запису про право власності 9079896, є власником 2/3 часток квартири № 16 в будинку № 90, розташованому по вул. Київській в м. Ромни. Співвласником іншої 1/3 частки цієї квартири на підставі згадано свідоцтва про право власності на житло є [PERSON] (а.с. 9,10,11). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року встановлено факт належності позивачу свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Роменського заводу замінника незбираного молока 30.05.1995 року (а.с. 12). З довідки про склад сімї з місця реєстрації, виданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області 16.01.2018 р. № 01-35/815, за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Київська, 90/16 крім позивачки зареєстровані: відповідачка, [PERSON], [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до [PERSON] від 17.01.2018 року, складеного директором КП «Житло-Експлуатація» Роменської міської ради [PERSON], встановлені факти, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації по вул. Київській, 90/16 в м. Ромни на час огляду була відсутня, її особистих речей чи інших ознак проживання не було, зі слів власниці та сусідів [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 15 серпня 1998 року, що також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно дост. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Факт реєстрації відповідачки у квартирі, 2/3 частки якої належить позивачці, порушує її право розпоряджатися своєю власністю, відповідачка вибула у інше місце проживання близько 20 років тому, в звязку з чим втратила право на користування житлом за вказаною адресою. З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, а також враховуючи повне визнання позову відповідачем та враховуючи положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., згідно квитанції № 11_12 від 23.01.2018 року в ПАТ «Мегабанк» (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved