overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

25.02.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сім`єю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення сімейних відносин. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні; відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 25.12.2012, при цьому мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] Як убачається з позовної заяви, а також пояснень позивача, з серпня 2019 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини та не ведуть спільне господарство; подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За приписом частини третьої статті 106 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи те, що натепер шлюб носить формальний характер і позивач не бажає його збереження та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, пред`явлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

25.02.2020 [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про виключення з актового запису відомостей про батьківство. Зважаючи на складність у викладенні рішення в повному обсязі, пов`язану з потребою у обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну і резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

25.02.2020 [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області заяву, в якій просить визнати недієздатним [PERSON] , 1959 р.н., оскільки внаслідок хвороби він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є опікуном [PERSON] , який проживає разом з ним та перебуває на повному її утриманні. Вказує, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства та є непрацездатним, потребує постійної сторонньої допомоги внаслідок психічного розладу, що свідчить про необхідність призначення йому опікуна. В судовому засіданні заявниця [PERSON] зазначила, що заяву підтримує, просила таку завольнити Представник заінтересованої особи - Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, що підтверджено довідкою про інвалідність серії [NUMBER] від 01.04.1999 (а.с.8). Згідно з виписки із медичної карти №336 від 17.10.2016, [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, перебуває на обліку в психіатричному кабінеті. Висновком судово-психіатричної експертизи №528 від 13.11.2020 стверджується, що [PERSON] в даний час страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Рішенням виконавчого комітету Жовтанецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області №70 від 27.05.2021 вирішено призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] . У ч. 1 ст. 39 ЦК України зазначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи, що у суду є достатньо належних та допустимих доказів щодо стійкого розладу психічного стану та неможливістю усвідомлення значення своїх дій [PERSON] , то суд дійшов переконання, що такого необхідно визнати недієздатним. Також, відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Стаття 300 ЦПК України визначає, що суд, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Оскільки [PERSON] рекомендовано органом опіки та піклування як опікуна, то суд дійшов переконання про необхідність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] . На підставі ст. ст. 39, 41 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

25.02.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі №490/556/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про відновлення дошлюбного прізвища позивача на « [PERSON] ». Суддя Черенкова Н.П. перебувала у відпустці з 03.02.2020 року по 06.03.2020 року включно. Заяву передано судді Черекновій Н.П. 12.03.2020 року. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення по справі додаткового рішення щодо відновлення дошлюбного прізвища позивача. 24.06.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва постановлено рішення у справі №490/556/19, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб, зареєстрований 12.02.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №47, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Однак, позивачем також була заявлена вимога щодо відновлення дошлюбного прізвища позивача на « [PERSON] ». З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 47, вбачається, що дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». Згідно ізст.113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Враховуючи, що вимога про відновлення дошлюбного прізвища позивача не була врахована у рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.06.2019 року, а підстави викладені у заяві про ухвалення додаткового рішення знайшли своє підтвердження, за такого, заява підлягає задоволенню, шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

25.02.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 09.08.2003 року, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, у поданій заяві позовні вимоги визнала. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд доходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.08.2003 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

25.02.2020 р. АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, який обґрунтовується тим, що 31.05.2017 р. банк надав відповідачу кредит у розмірі 113000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість за кредитом в сумі 139977,21 грн. (а.с. 2-5). 11.03.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 47-48). 12.03.2020 р. на зареєстровану адресу відповідача була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 49). 17.03.2020 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав. Також він не подавав клопотань про призначення судового засідання або ж розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 51). Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2017 р. між сторонами укладено кредитний договір, шляхом оформлення й підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9). Однак, відповідачем умови договору не виконуються та станом на 23.01.2020 р. утворилась заборгованість в сумі 181390,70 грн., з яких: 139977,21 грн. - заборгованість за кредитом; 41413,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Заборгованість до стягнення: 139977,21 грн. - заборгованість за кредитом (а.с. 6-8). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконує умов, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості, а також на підставі ст. 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 509, 526, 527, 530, 611, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

25.02.2020 р. до суду надійшла заява [PERSON] , у якій він просить встановити факт його проживання із [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу понад п`ять років, так як встановлення цього факту йому необхідно для оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Заявник до суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв щодо подальшого ходу справи не подав. Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Проти заяви сільська рада заперечувала, зазначивши, що заявник був законним чоловіком [PERSON] , яка приходилася падчеркою померлої [PERSON] . Перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки надані заявником докази не підтверджують факту його проживання однією сім`єю із [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу понад п`ять років. Зокрема суд звертає увагу на різницю у віці заявника з померлою [PERSON] , яка становить 24 роки, а також на довідку із місця проживання [PERSON] , з якої слідує, що заявник був чоловіком падчерки померлої [PERSON] . Інших доказів, які б спростовували зазначені вище обставини, заявником не надано, а тому суд не знаходить підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

25.02.2020 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що вони з відповідачем уклали шлюб зареєстрований 26 січня 2008 року у Виконкомі Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 01. Від спільного сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на відсутність взаєморозуміння у відносинах та втрати почуття любові один до одного, та як наслідок припинення сімейних відносин, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява позивача в якій вона просить суд розглянути вимоги позовної заяви без її участі на підставі наявних в справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, заперечень на позов не надав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, а відповідач [PERSON] уникає суду, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних та доказів Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 26 січня 2008 року у Виконкомі Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.9) Від спільного сумісного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На момент розгляду справи позивач та відповідач більше шести років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя в них не склалося, вони перестали розуміти один одного ведуть різні бюджети, фактично припинили шлюбні відносини. В даний час між сторонами справи сімейні стосунки не збереглись, сторони не проживають разом більше шести років, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням вищенаведеного суд вважає за необхідне шлюб розірвати. З цих підстав,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

25.02.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 26.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка [PERSON] , вказує, що з серпня 2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Квартиру оформили на відповідача. На даний час між ними склалися неприязні відносини, чоловік погрожує вигнати її з дитиною з квартири. Крім того, він не дає згоди на реєстрацію дитини в спірній квартирі, хоча дитина проживає з нею разом в цій квартирі. Просить суд задовольнити її позовні вимоги, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності відповідача. Заслухавши позивачку [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 512. За час проживання за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Дана квартира оформлена на [PERSON] , що вбачається із копій договорів купівлі-продажу, від 16.08.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О., реєстровий № 1022 та № 1024. З позовної заяви та пояснень [PERSON] вбачається, що на даний час між нею та чоловіком склалися неприязні відносини, відповідач погрожує вигнати її з дитиною з квартири. Не дає згоди на реєстрацію сина [PERSON] , [INFO] в спірній квартирі. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім того згідно вимог ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України , дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

25.02.2020 року до суду надійшла заява [PERSON] , про ухвалення додаткового рішення за цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину квартири . Справа призначена до розгляду на 05.03.2020 року. Згідно поданої заяви заявниця просить ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 352 грн. 40 коп., за клопотанням про забезпечення позову. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року за її заявою були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді: заборони [PERSON] , [INFO] , відчужувати та розпоряджатись будь-яким іншим способом квартирою [ADDRESS] , за подання якої нею сплачений судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп. 09.10.2019 року цивільна справа за її позовом до [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на Ѕ частину квартири була розглянута. При ухваленні рішення не вирішене питання щодо повернення їй сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що й стало підставою звернення до суду. Відповідно до п.п. 3 п.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати. Суд не вбачає необхідності для виклику в судове засідання учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року клопотання [PERSON] , про забезпечення позову було задоволене. Були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді: заборони [PERSON] , [INFO] , відчужувати та розпоряджатись будь-яким іншим способом квартирою [ADDRESS] . При ухваленні рішення вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, сплачених за поданими позовом, проте залишилось не вирішеним питання про розподіл судових витрат, сплачених за клопотанням про забезпечення позову. Оскільки відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог і спір між сторонами щодо права власності на квартиру, як на спільне сумісне майно подружжя не був вирішений в добровільному порядку. Відповідно позиція відповідача стала підставою для необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача у справі, [PERSON] , на користь заявниці, позивача за справою [PERSON] , понесених судових витрат по сплаті судового збору за клопотанням про забезпечення позову в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved