Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

26 березня 2018 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк», яке є правонаступником ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» (рішення загальних зборів учасників ПАТ «Індустріалбанк» відповідно до протоколу № 3 від 04 грудня 2017 року) звернулось до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 28 березня 2013 року між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 58880/30/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НММЕП). Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3, 1.5 кредитного договору, кредит було надано відповідачу на споживчі цілі в сумі 17000,00 грн., на строк 24 місяці з 28 березня 2013 року по 28 березня 2015 року. Згідно із п.1.6, 1.7 кредитного договору та додатку № 1 до даного договору, відповідачем було сплачено позивачу одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 1275,00 грн. Відповідач був зобов`язаний повернути кредит не пізніше 28 березня 2015 року, однак зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано не було. Отже станом на 14 березня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 18282,74 грн., з яких - сума простроченої заборгованості по кредиту - 6365,0 грн. - сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 9581,78 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2335,96 грн. З огляду на викладене представник позивача, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість в сумі 18282,74 грн., а також судовий збір у сумі 1762,0 грн.(а.с.2-3). 12 лютого 2019 року до суду представником позивача Поляцько О.Ю. було надано відзив на позов, де зокрема зазначено, що сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав кредит строком на 24 місяці, тобто до 28 березня 2015 року у національній валюті у розмірі 17000,00 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 28 % річних. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до останнього числа кожного місяця кошти у розмірі, зазначеному в додатку № 1, упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем після закінчення строку виконання зобов`язання позивач продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом, хоча до 28 березня 2015 року мав повернути весь кредит, а не сплачувати його черговими платежами. Вважає, що зазначене суперечить правовій позиції, викладеній в п. 54 постанови по справі № 444/9519/12, де Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Як вбачається з розрахунку про рух коштів для обліку основної заборгованості по нарахованим відсоткам за договором 58880/30/к від 28 березня 2013 року кожного місяця, починаючи з 04 квітня 2013 року відповідач вносив кошти для погашення кредиту, останній раз 11 серпня 2014 року у розмірі 12,59 грн.(всього 4236,05 грн.). Отже, станом на 28 березня 2015 року розмір нарахованих процентів за договором становить 5502,22 грн., з них сплачено 4236,05 грн., заборгованість 1266,17 грн.. Позивач звернувся до суду 26 березня 2018 року, отже не підлягає сплаті заборгованість до 26 березня 2015 року, у зв`язку з пропуском звернення до суду в межах встановленої позовної давності. У зв`язку з чим просить застосувати наслідки пропуску звернення до суду в межах позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з позивача відсотків за період до 26 березня 2015 року. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт і частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ПК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ПК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ПК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки за умовами договору позичальник мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів та тіла кредиту кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Таким чином, перший платіж зі сплати процентів був внесений позивачем 11 серпня 2014 року, то в вересні 2014 року позивач мав би звернутися до суду з вимогою про погашення заборгованості за сплатою відсотків за вересень, в вересні за жовтень і т.д.. З наданого розрахунку вбачається, що з 27 лютого 2015 року по 30 березня 2015 року нараховані відсотки у розмірі 212,05 грн. за 31 день, що становить 6,84 грн. за один день, та з 26 березня 2015 року по 28 березня 2015 року (тобто до строку виконання зобов`язання) становить 6,84 грн.*2= 13,68 грн.. Така ж позиція щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань викладена в постанові по справі № 444/9519/12 Великої Палати Верховного Суду та відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20ЦСІ4, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154ЦСІ5, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462 цс16.. Що стосується заборгованості по тілу кредита, то з розрахунку про рух коштів для обліку основної заборгованості по кредиту за договором 58880/30/к від 28 березня 2013 року вбачається, що кожного місяця, починаючи з 04 квітня 2013 року відповідач вносив кошти для погашення кредиту, останній раз 06 червня 2014 року у розмірі 709 грн. 00 коп.(всього 10635,00 грн). Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду 26 березня 2018 року, не підлягають стягненню чергові платежі за тілом кредиту за період до 26 березня 2015 року, з підстав наведених вище. Просить суд застосувати наслідки пропуску строків звернення до суду в межах позовної давності та відмовити в стягненні тіла кредиту за період з липня 2014 року по січень 2015 року, включно, оскільки позивач звернувся до суду в березні 2018 року в межах позовної давності по заборгованості за лютий 2015 року. В додатку № 1 до договору визначено, що повинен сплатити в липні 2014 року - 709 грн., в серпні 2014 - 709 грн., вересні 2014 - 709 грн., жовтні 2014 - 709 грн., листопаді 2014 - 709 грн., грудні 2014 - 709 грн., січні 2015 - 709 грн., всього 4963 грн.. Заборгованість за лютий 2015 року складає 709 грн., березень 2015 року складає 693,00 грн.. Отже вказує, на те, що визнає заборгованість по кредиту у розмірі 1402,00 грн. за період з лютого 2015 року по 28 березня 2015 року та по процентам у розмірі 13,68 грн. з 26 березня 2015 року по 28 березня 2015 року (тобто до строку виконання зобов`язання). Таким чином, відповідно до ст. 625 ЦК України нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних повинні бути саме на цю суму. Крім того представником позивача було надано розрахунок відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також розрахунок відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Крім того представник позивача посилаючись на висновки Великої палати Верховного суду просив суд застосувати наслідки пропуску звернення позивача до суду в межах позовної давності та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього заборгованості по кредиту за період з липня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 4963 грн., та по процентам з вересня 2014 року по 26 березня 2015 року, також відмовити у стягненні процентів, починаючи з 28 березня 2015 року, оскільки строк кредитування закінчився саме з цієї дати. Зменшити індекс інфляції, оскільки позивач її нарахував на суму боргу, яку він не визнає, а визнає лише суму боргу у розмірі 1415,68 грн, оскільки позивач надав розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01 травня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а за цей період інфляційні витрати становлять 223,62 грн., на суму боргу яку він визнає(а.с.119-121). Представником позивача 04 березня 2019 року було надано відповідь на відзив, з якої вбачається, що між АБ «Експрес - Банк», правонаступником якого є АКБ «Індустріалбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 58880/30/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП) від 28.03.2013 р. (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3, 1.5 Кредитного договору, кредит було надано відповідачу на споживчі цілі в сумі 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.), на строк 24 місяці з 28 березня 2013 року по 28 березня 2015 року. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору. Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, визначені кредитним договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за кредитним договором, та повернути позивачу кредит на умовах та в строки (терміни), визначені кредитним договором. Як передбачено п. 2.5 Кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п. 2 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку № 1. що є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною кредитним договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. Таким чином, позивач та відповідач встановили в кредитному договорі, що проценти нараховуються щомісячно по факту повного погашення кредиту, а не лише в межах строку дії Кредитного договору. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач встановили строк дії кредитного договору - до 28 березня 2015 року, а у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитний договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором(п. 7.1 кредитного договору). Таким чином, враховуючи, що відповідачем свої зобов`язання у встановлений строк до 28 березня 2015 року не виконано, кредит не повернуто, відповідач продовжує користуватись кредитними коштами, наданими позивачем, відповідно позивач продовжує нараховувати проценти на неповернуту частину кредиту, на законних підставах, а саме: Відповідно до п 4.1 кредитного договору, сторони встановили, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно, а також по факту повного погашення кредиту, а не лише в межах строку дії кредитного договору. Згідно з п. 7.1 кредитного договору, позивач та відповідач домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитний договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Позивач та відповідач як сторони кредитного договору, досягли домовленості щодо нарахування процентів щомісячно, а також по факту повного погашення кредиту та щодо того, що кредитний договір продовжує діяти по повного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором, що є обов`язковим до виконання як позивачем, так і відповідачем. З огляду на викладене просили задовольнити їхні позовні вимоги у повному обсязі(а.с.130-131). Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві розгляд справи просив проводити у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, за участю його представника - адвоката Поляцько О.Ю. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 06 квітня 2018 року під головуванням судді Сидоренко І.О. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі(а.с.54). Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року після повторного авторозподілу прийнято до провадження суддею Попович Т.В.(а.с.86). Протоколом повторного авторозподілу справу передано до судді Ільяшевич О.В.(а.с.100). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ АКБ «Індустріалбанк», підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був підписаний кредитний договір № 588880/30/к (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НММЕП), згідно із яким відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 17 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до умов договору п.п. 1,2, 1.3, 1.5 кредит надано на споживчі цілі в сумі 17000,00 грн. строком на 24 місяці з 28 березня 2013 року по 28 березня 2015 року(а.с.4-8) Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору на поточний картковий рахунок, відкритий у кредитодавця становить 28 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення кредитного договору на поточний (картковий) рахунок, відкритий у роботодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 38 процентів річних (п. 1.4 договору)(а.с.4) Відповідно до п. 2.5 договору погашення кредиту здійснюється щомісяця в сумах та терміни, визначені додатком № 1 до договору; повне погашення процентів сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, відповідач повинен був сплатити кредит не пізніше 28 березня 2015 року. Згідно із Додатком №1 до кредитного договору № 58880/30/к від 28 березня 2013 року [PERSON] було сплачено одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 1275,00 грн(а.с.9 з.б). Згідно із таблицею щомісячних платежів, [PERSON] було розраховано графік погашення кредиту(а.с.10, 10 з.б., 11, 11 з.б.). Згідно із заявою - анкетою позичальника, 28 березня 2013 року, [PERSON] висловив свою згоду про укладення кредитного договору про отримання споживчого кредиту, що підтверджується особистим підписом відповідача(а.с.12,12 з.б). Однак зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано не було, що підтверджується довідкою про стан заборгованості станом на 14 березня 2018 року(а.с.40), вказане також підтверджується довідкою про рух коштів по рахункам для обліку заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором 58880/30/к від 28 березня 2013 року(а.с.41,42,42 з.б.) Відповідно до розрахунку, представленого позивачем, станом на 14 березня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 18282,74 грн., з яких - сума простроченої заборгованості по кредиту - 6365,0 грн. - сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 9581,78 грн. - інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2335,96 грн. В судовому засіданні встановлено, що 04 грудня 2017 року АКБ «Індустріалбанк» став правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків АБ «Експрес - Банк», у зв`язку із чим зазначена позовна заява була подана саме АКБ «Індустріалбанк» як правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків АБ «Експрес - банк», що підтверджується витягом з протоколу позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», а також витягом із протоколу позачергових загальних зборів учасників ПАТ АКБ «Індустріалбанк»(а.с. 43,44-48). Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з таких міркувань. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, відповідно до кредитного договору, 28 березня 2013 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 24 місяці, тобто до 28 березня 2015 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 17000 грн, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 28 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови звільнення з роботи відсоток збільшується до 38 (п.п.1.2, 1.3., 1.4)(а.с.4) Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 28 березня 2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 28 березня 2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в останній робочий день кожного місяця. Починаючи з 29 березня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача в тій їх частині, що відповідно до п.4.1 сторонами узгоджено, що нарахування процентів діє до повного погашення кредиту, оскільки п.4 договору визначає не строк виконання договору, а порядок його нарахування процентів в межах строку дії договору. Такий висновок суду узгоджується із додатком до договору, за яким відповідно до п.4.1 розписаний порядок нарахування процентів та суми погашення по тілу кредиту щомісяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України та умов договору він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з таких міркувань. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до останнього робочого дня кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Узагальнююча правова позиція з наведених питань, яка судом застосовується до спірних правовідносин у справі, що розглядається, викладена 28 березня 2018 року в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18). В судовому засіданні встановлено, що позивач здійснив останню сплату коштів 06 червня 2014 року(а.с.20), позивач звернувся до суду із позовом 26 березня 2018 року(поштовий штемпель а.с.52). За таких обставин, суд приймає до уваги доводи сторони захисту щодо застосування строку позовної давності, і з урахуванням строку позовної давності вважає, що сплаті підлягає відповідно до додатку № 1 до договору заборгованість по кредиту у розмірі 1402,00 грн.( заборгованість за лютий 2015 року складає 709 грн., березень 2015 року складає 693,00 грн.) та заборгованість по відсоткам за користування кредитом по процентам у розмірі 13,68 грн. з 26 березня 2015 року по 28 березня 2015 року (212, 05 грн. за 31 день з 27 лютого по 31 березня 2015 року, за один день 6, 84 грн.). В решті вимог в сумі 4963 грн.(по тілу кредиту з 01 липня 2018 року по січень 2018 року) та відповідної суми процентів за вказаний період суд відмовляє у зв`язку із спливом строку позовної давності. Вирішуючи питання про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України, суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним норм чинного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення інфляційних, суд приймає до уваги розрахунок відповідача та стягує вказані кошти, виходячи з таких розрахунків: За період з 28 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року:279/365(прострочені дні)Х43,3%(індекс інфляції)Х1415, 68 грн.=468, 56 грн. За період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: 366(прострочені дні)Х12,4%(індекс інфляції)Х(1415, 68 грн.+ 468, 56 грн), = 233, 65 грн. За період з 01 січня 2017 року по 26 березня 2018 року: 424(прострочені дні)Х12,4%(індекс інфляції)Х(1884, 24 грн. +233, 65 грн.), = 521,41 грн. Разом інфляційні становлять: 1223, 62 грн.(468, 56 грн. +233, 65 грн. +521,41 грн.) Щодо стягнення відповідно до ст. 625 ЦК України річних процентів, то суд зважає на позицію позивача, в тій їх частині, що п.4.3 договору додатково обумовлено, що за прострочення кредиту встановлюється обов`язок сплати п`яти процентів річних. Суд нагадує, що нарахування процентів поза строком кредитування судом відхилено, однак на думку суду сторони обумовили інший розмір річних процентів за невиконання умов договору(неправомірне користування кредитними коштами), що не суперечить ст. 625 ЦК України. При вирахуванні суми п`яти процентів річних, суд виходить розрахунків: За період з 28 березня 2015 року по 26 березня 2018 року: 5% Х 1095(прострочені дні)/365 Х 1415, 68 грн..=212, 35 грн. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із роз`ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (а.с. 1). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 281,92 грн., оскільки позов судом задоволений частково. Так, загальна сума задоволених вимог становить 2851 грн. 65 коп, яка від суми вимог позивача 18 282 грн. 74 коп. становить 16 %, отже 281 грн. 92 коп. становить 16 % від суми 1762,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial