Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

26.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 07.11.2003 року. Від шлюбу він та відповідачка мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, почуття любові зникло. Однією сімєю він з відповідачкою не проживає протягом останніх 7 років, подружніх стосунків не підтримує. Крім того, на даний час і він, і відповідачка створили інші сімї. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як шлюб існує лише формально, примирення з відповідачкою неможливе та суперечить його інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, розірвати шлюб з відповідачкою (а.с.12). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та шляхом надіслання СМС-повідомлення, яке нею отримано (а.с.16). Відтак, суд вважає, що відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи і не зявилася до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 02.12.2015 року, до суду не надала. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не зявилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а позивач заперечень щодо заочного розгляду справи не зазначив, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.11.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №170720 (а.с.5). Від шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, що призводило до непорозумінь між подружжям. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сімєю протягом останніх семи років, спільного господарства не ведуть, позивач створив іншу сімю. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved