Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

26.02.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 6,900 га, кадастрові номери 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, розташовану на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , належну останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438 від 14.02.2007 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки воля заповідача в ньому викладена не зрозуміло та двозначно. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 15.03.2021 року по цивільній справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовне судове засідання. В ході підготовчого провадження 29.03.2021 року відповідачкою подано відзив на позов, в якому остання, заперечуючи проти позову зазначила, що такої спадщини як зазначено в заповіті не існує, а саме земельної ділянки з таким кадастровим номером та відповідною площею. Також додала, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є непрацездатною особою, а отже має право на обов`язкову частку у спадщині. Просила відмовити в позові [PERSON] з підстав, викладених у відзиві, а також, у зв`язку з неналежним способом захисту своїх прав, яким має бути тлумачення заповіту, а не визнання права. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 19.04.2021 року за клопотанням представника позивача ухвалено здійснювати судове провадження в режимі відеоконференції за участі представника позивача, витребувано докази - спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 21.04.2021 року позивачкою [PERSON] надано суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що спадкодавець, маючи реальну можливість вибору спадкоємців, висловив своє бажання заповісти належні йому земельні ділянки саме їй, про що склав заповіт. Площа заповіданої земельної ділянки, відповідає площі належних спадкодавцеві земельних ділянок, на які видано державний акт, вони існують в натурі і право на них оформлене у встановленому законом порядку. Належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень викладених у відзиві, відповідачем не надано, що свідчить про їх необґрунтованість. 12.05.2021 року відповідачка надала суду заперечення, в яких зазначила, що до моменту вирішення спору судом, вчинення нотаріальних дій неможливе і вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 13.05.2021 року продовжено строк підготовчого провадження. 18.05.2021 року від позивачки надійшла заява про зменшення позовних вимог, обґрунтована тим, що відповідачка, будучи непрацездатною донькою померлого [PERSON] , за наявності заповіту має право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить ј частку земельних ділянок кадастрові номери 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, загальною площею 6,900 га, розташованих на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а отже просила визнати за собою право власності на ѕ частки вказаних земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 03.06.2021 року прийнято до провадження заяву про зменшення позовних вимог, та за відсутності у сторін по справі інших клопотань, підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті. Позивачка та відповідачки до судового засідання не з`явися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача адвокат Горбачова Г.М. в судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2021 року в режимі відеоконференції позовні вимоги в остаточній редакції підтримала з підстав викладених у позові, пояснила, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438 від 14.02.2007 року належала земельна ділянка площею 6,900 га, розташовану на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з трьох земельних ділянок: земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га. 27.02.2018 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав на випадок його смерті належну йому земельну ділянку загальною площею 6,900 га, розташована на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачці і вказаний заповіт є чинним. [INFO] [PERSON] помер. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а відповідачка - непрацездатною донькою спадкодавця, а отже має право на обов`язкову частку у спадщині. Звернувшись до нотаріуса, позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в заповіті воля заповідача викладена двозначно, а саме зазначений в заповіті кадастровий номер земельної ділянки не відповідає площі заповіданої земельної ділянки. Просила суд визнати за позивачкою право власності на ѕ частки земельної ділянки площею 6,900 га, кадастрові номери 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, розташованої на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судове засідання, призначене на 11.11.2021 року представник позивача надала заяву про завершення розгляду справи за її відсутності. За таких обставин суд проводить судовий розгляд за відсутності сторін, представника позивачки, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. При цьому фіксування судового засідання не здійснювалося на підставі ст.247 ч.2 ЦПК України. З урахуванням пояснень представника позивачки, відзиву на позов, пояснень на відзив та заперечень, досліджених письмових доказів, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438, виданого 14.02.2007 року, належить земельна ділянка площею 6,900 га, розташована на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно плану меж земельної ділянки, вказана земельна ділянка складається з трьох земельних ділянок: земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, земельної ділянки кадастровий номер 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га Право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, земельну ділянку кадастровий номер 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, земельну ділянку кадастровий номер 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, загальною площею 6,900 га, розташовану на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з ДЗК від 14.02.2007 року. 27.02.2018 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О.А., реєстраційний номер №446, за змістом якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку, кадастровий номер 1421783300:07:000:0368, яка розташована на території Касянівської сільської ради, площею 6,900 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповів [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області вчинено актовий запис №26. За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті; особи або день, з якого вона оголошується померлою. місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст.1220, 1221 ЦК України). Спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,900 га, розташованої на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , прийняли [PERSON] , [PERSON] , шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк, визначений ст.1270 ЦК України. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Крім того, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст.1236 ЦК України). Статтею 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременівською сільською радою 10.11.1952 року, актовий запис №30 від 10.11.1952 року, свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Красногорівським міським РАГС від 06.01.1973 року, актовий запис №2 від 06.01.1973 року. [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, тобто, відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатною особою. Статті 1247, 1248 ЦК України визначають загальні вимоги до форми заповіту та його посвідчення. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч.1 ст.1257 ЦК України). Встановлено, що заповіт [PERSON] від 27.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О.А., реєстраційний номер №446, за своєю формою та змістом відповідає положенням ст.ст.1247, 1248 ЦК України: він складений у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, підписаний [PERSON] , відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, посвідчений нотаріусом в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] .. Отже, за відсутності порушень вимог щодо його форми та посвідчення відсутні підстави вважати його нікчемним. Крім того, заповіт [PERSON] від 27.02.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О.А., реєстраційний номер №446, є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Відповідно до п.п.2.1. п.2 глави 3 «Посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.07.2020 року, виданої державним нотаріусом Нікольської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Постанова мотивована тим, що спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438, виданого 14.02.2007 року, належить земельна ділянка площею 6,900 га, розташована на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельна ділянка кадастровий номер 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, земельна ділянка кадастровий номер 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, земельна ділянка кадастровий номер 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, проте, в заповіті зазначено, що [PERSON] заповідає належну йому земельну ділянку площею 6,900 га, розташовану на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але кадастровий номер земельної ділянки 1421783300:07:000:0368 відповідає площі 4,6011 га. Таким чином воля заповідача викладена незрозуміло та двозначно і позбавляє нотаріуса її виконати. Спадкоємець [PERSON] від участі в тлумаченні заповіту відмовилась. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (п.23, 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у правах про спадкування» від 30.05.2008 №7). Отже, виходячи з правової природи заповіту, яким є особисте розпорядження особи на випадок смерті, з урахуванням можливості у заповідача визначити у заповіті кількох осіб-спадкоємців, а також розпорядитися як усім майном так і його частиною, виходячи із змісту заповіту [PERSON] від 27.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чекідою О.А., реєстраційний номер №446, який, є чинним, суд приходить до висновку, що воля заповідача [PERSON] викладена в ньому зрозуміло та стосується розпорядження заповідати [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 6,900 га, розташовану на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Враховуючи викладене та з урахуванням тих обставин, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, її порушені права підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на ѕ частки земельної ділянки площею 6,900 га: кадастровий номер 1421783300:07:000:1029 - площею 0,6793 га, кадастровий номер 1421783300:07:000:0368 - площею 4,6011 га, кадастровий номер 1421783300:07:000:1028 - площею 1,6163 га, розташованої на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та належну останньому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438, виданого 14.02.2007 року, з урахуванням обов`язкової ј частки [PERSON] у спадщині. Щодо доводів відповідачки [PERSON] про невірно обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права суд зазначає наступне. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України). Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Відповідачка [PERSON] в своєму відзиві зазначала, що належними способом захисту прав позивачки, в даному випадку, є тлумачення заповіту. Проте, з такими її доводами погодитися не можна. За змістом ст.1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи зі змісту вказаних норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9). При цьому, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Під час розгляду справи судом встановлено, що заповіт не містить суперечностей чи неточностей, воля заповідача [PERSON] викладена в ньому зрозуміло та стосується передачі після його смерті у власність [PERSON] належної заповідачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №722438, виданого 14.02.2007 року, земельної ділянки площею 6,900 га, розташованої на території Касянівської сільської ради - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначення в заповіті кадастрового номеру земельної ділянки, щодо якої посвідчувався заповіт, не передбачено ані нормами цивільного законодавства, ані Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 № 296/5. Вказавши в заповіті один з трьох кадастрових номерів земельної ділянки - 1421783300:07:000:0368, нотаріус припустився помилки, але вона не впливає на дійсність заповіту. Таким чином, неточності та помилки у тексті заповіту щодо кадастрового номеру земельної ділянки, яка передається у спадщину не можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту відповідно до положень статей 213, 1256 ЦК України, тим більш, що такі вимоги позивачкою не заявлені. Дійшовши висновку, що заповіт не містить суперечностей чи неточностей, а нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходячи з положень ст.141 ЦПК України стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1382,30 грн.

Outcome: approved