Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

26.11.2018 року [PERSON] звернулась із позовом, в якому просила стягнути на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Позивач стверджувала, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а аліменти можуть бути стягнуті у вищевказаному розмірі починаючи від дня розірвання шлюбу між сторонами 28.10.2013 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи в порядку Глави 7 ЦПК України, просив вирішити спір за його відсутності, надавши письмові пояснення, в яких позов визнав частково. Так, відповідач не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі згідно заявлених позовних вимог, проти стягнення їх за минулий час заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] року, актовий запис № 824. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України несуть батьки або особи, які їх замінюють. За довідкою про реєстрацію місця проживання ОСББ «Косвена 78» від 16.07.2018 року дитина проживає із матір'ю в [ADDRESS]. Угоди про сплату аліментів між сторонами, укладеної відповідно до ст. 189 СК України не існує. Договору про припинення права на аліменти дитини у зв'язку з передаванням права власності на нерухоме майно відповідно до ст. 190 СК України сторони не укладали. Самостійного доходу, який би повністю забезпечив потреби дитина не має. Зазначені обставини надають позивачу право на стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На час вирішення спору позивач утримує сина. Доказів майнового стану відповідача позивачем в процесі розгляду справи не надано, такі докази не надані і відповідачем, що відповідно до ст. 184 СК України надає суду право на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд враховує положення Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зокрема, працездатний вік кожного із батьків, розмір середньої заробітної плати в м.Одесі на час ухвалення рішення, мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, визначений законом. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1015 грн., що дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. Суд не погоджується із позовними вимогами [PERSON] про стягнення на її користь аліментів за минулий час починаючи з дня розірвання шлюбу між сторонами - 28.10.2013 року, оскільки: За ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Такі обставини не доведені позивачем шляхом надання доказів із дотриманням Глави 5 ЦПК України. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial