Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області від 16 травня 2009 року за актовим записом № 42. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 травня 2009 року. Від цього шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння і довіри, з цього приводу почали виникати сварки та конфлікти, що призвело до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Сторони перестали вести спільне домашнє господарство та тривалий час проживають окремо. Ухвалою суду Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких : позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність, а відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2009року [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області, зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 42. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 16 травня 2009року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області (а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 вересня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.8) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 9). Відповідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Проте, позивач просила суд судові витрати залишити за нею.

Outcome: approved