Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

24.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила суд стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 55867,74 грн. за період з 30 березня 2011 року по 24 березня 2014 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що рішенням Нововоронцовського районного суду з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З березня 2011 року по березень 2014 року відповідач не належним чином виконує зазначене рішення суду, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість із сплати аліментів у розмірі 11356,10 грн. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнав і пояснили, що на даний час [PERSON] безробітній, доглядає за матір'ю, доходи отримує тільки від підробітку тому вважають що вини у несплаті аліментів не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 08 квітня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нововоронцовського РУЮ, 24.03.1996 року народилася [PERSON] батьками якої є сторони по справі, рішенням Нововоронцовського районного суду від 20 травня 2011 року було стягнуто з [PERSON] [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі народження з розмірі 1/4 (чверті) частини заробітку (доходу) батька, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30 березня 2011 року і до її повноліття. Зазначене судове рішення належним чином не виконується, у зв'язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності його вини у несплаті аліментів у зв'язку із відсутністю коштів, оскільки за пристарілою матір'ю [PERSON] почав доглядати із 22.04.2012 року, а аліменти повинен був сплачувати із 30.03.2011 року, має у власності земельні ділянки, нерухоме та рухоме майно, крім того згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 15.05.2014 року встановлено факт продажу спірного майна подружжя, отже відповідач отримував доход але аліменти не сплачував. За розрахунками відділу ДВС Нововоронцовського районного управління юстиції заборгованість за аліментами станом на 15 серпня 2014 року склала 11356,10 грн. На теперішній час заборгованість не погашена. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом наведеної норми права пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Тому суд і критично відноситься до розрахунків наданих суду як позивачем так і відповідачем оскільки неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, як вважають сторони, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості. До того ж, правова позиція, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 1 жовтня 2014 у справі № 6-149цс14, і є обов'язковою для всіх судів України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Зазначає оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися що місяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти й періодично сплачував аліменти, що підтверджується поясненнями відповідача у судовому засіданні та розрахунком заборгованості ВДВС Нововоронцовського РУЮ, до того ж право позивача, передбачене ст. 196 СК України, не може бути пов'язане з дотриманням норм державним виконавцем ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки платник аліментів отримував рішення суду про стягнення аліментів, та частково сплачує їх з 2011 року, тож був обізнаний про свій обов'язок. Таким чином, загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що підлягає стягненню розрахований судом з 30 березня 2011 року по 24 березня 2014 року із відповідача на користь позивача складає 56534,06 грн. Відповідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Разом з тим, суд звертає увагу на ті обставини, що відповідач [PERSON] на даний час не працює, доглядає за матір'ю, врахувавши майновий та сімейний стан відповідача, суд вважає, що розмір неустойки може бути зменшений до розміру 10000 грн. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо спливу позовної давності, оскільки в силу ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139.

Outcome: partial