Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], а також зобов'язати Томашпільський РА УДМС зняти [PERSON] з реєстраційного обліку даного будинку. Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. Вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29 грудня 1987 року за № 533. Донька позивачки [PERSON], зареєструвавши шлюб із відповідачем у справі, попросила позивачку зареєструвати до будинку останнього, що [PERSON] і зробила, дозволивши проживати [PERSON] проживати у своєму будинку. Позивачка [PERSON] зазначає, що більше двох років [PERSON] у її будинку не проживає, шлюб, укладений між донькою позивачки та відповідачем розірвано. В будинку [ADDRESS] [PERSON] проживає разом із своїм чоловіком. Комунальні послуги позивачці доводиться сплачувати і за [PERSON], оскільки останній прописаний в даному будинку. Окрім того, в зв'язку з тим, що відповідач прописаний у будинку позивачки, у останньої виникли проблеми із призначенням субсидії. Оскільки [PERSON], являючись власником будинку, не може користуватися та на власний розсуд розпоряджатися ним, тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Томашпільського районного сектору УДМС Стаднік М.А. - в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без представника Томашпільського РС УДМС, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Розглянувши заяви сторін у справі, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є будинок [ADDRESS]. Даний будинок належить на праві власності позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 29 грудня 1987 року (а.с.14). Відповідно до реєстраційного посвідчення Могилів-Подільського бюро технічної інвентаризації домоволодіння [ADDRESS] в цілому належить на праві особистої власності на підставі договору дарування, посвідченого Томашпільською держнотконторою 29.12.1987 року за № 1743 [PERSON] (а.с.13). Як вбачається із домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS], до будинку зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.7-12). Відповідно довідки селищного голови Томашпільської селищної ради № 116 від 05.05.2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з 2011 року по даний час (а.с. 15). Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], чоловік дочки [PERSON] приписаний за адресою [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з 2011 року по даний час (а.с.25). Як вбачається із копії рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 серпня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 31 вирішено розірвати (а.с.19). Позивачкою подано до суду заяви свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON], згідно яких останні підтверджують, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] на протязі останній три-чотири роки не проживає (а.с. 20-21). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власним майном. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Позивачкою [PERSON] доведено і встановлено судом, що з 2011 року [PERSON] вибув з будинку [ADDRESS] на інше постійне місце проживання, припинив сімейні стосунки з донькою власниці будинку-позивачки у справі, що стверджується копією рішення Макарівського районного суду Київської області, а тому останній втратив право користування вищевказаним будинком. З огляду на викладене, враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад 6 місяців, суд дійшов висновку, що звернення позивачки до суду є обґрунтованим, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Реєстрація та зняття з реєстрації покладено на відповідні підрозділи МВС України. Тобто це не є компетенцією суду, а підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації. Зазначене свідчить про те, що управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області право [PERSON] стосовно зняття з реєстрації відповідача [PERSON] не порушував, що є підставою у відмові в задоволенні цих вимог. На підставі викладено,

Outcome: partial