Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

24 грудня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту відсутності спадкового майна та визнання заповіту недійсним, посилаючись на слідуючи обставини. Сторони по справі є рідними братами. Позивач є власником житлового будинку за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська, 10/2. Право власності на вказане майно оформлено на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року. Рішенням Народного суду Кіровського району м.Дніпропетровська від 15 серпня 1974 року право власності на 1 / 2 частку домоволодіння за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська,10 було визнано за іншим рідним братом сторін- Чайкою [PERSON]. Право власності зареєстровано належним чином в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ». 01 березня 2008 року в будинку [PERSON] сталася пожежа, будинок дуже постраждав, тому позивач забрав брата [PERSON] до себе. 05 січня 2009 року [PERSON] помер. Позивач звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак дізнався, що покійний брат 10 квітня 2008 року, тобто після пожежі, заповідав все своє нерухоме майно іншому братові- відповідачу по справі. Відповідач згодом зруйнував погорілий будинок та збудував на його місці новий будинок. Позивач вважає, що відповідач не може отримати спадщину за заповітом, оскільки на момент смерті спадкодавця було відсутнє вказане спадкове майно у вигляді будинку по вул.Червонофлотській,10 м.Дніпропетровська, а тому просив встановити факт відсутності спадкового майна на момент смерті брата [PERSON] та визнати недійсним заповіт на все майно, складений [PERSON] та посвідчений 10 квітня 2008 року в П'ятій дніпропетровській державній нотаріальній конторі. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилались на те, що заповіт складений померлим за життя та за наявністю на той момент погорілого будинку, а також на те, що позивачем пропущено без поважних причин процесуальний строк звернення до суду, оскільки про заповіт йому було відомо до звернення до нотаріуса у 2009 році. Представник третьої особи- Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, завчасно надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність представника третьої особи, заперечень проти позову не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Сторони по справі є рідними братами. Позивач є власником житлового будинку за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська, 10/2. Право власності на вказане майно оформлено на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року, що підтверджено копією рішення (а.с.13), витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15), технічним паспортом (а.с.16-18). Рішенням Народного суду Кіровського району м.Дніпропетровська від 15 серпня 1974 року право власності на 1 / 2 частку домоволодіння за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Червонофлотська,10 було визнано за іншим рідним братом сторін- Чайкою [PERSON], право власності зареєстровано належним чином в КП «Дніпропетровське міжміське БТІ», що підтверджено зокрема довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6). Як видно з акта про пожежу (а.с.9) 01 березня 2008 року в будинку [PERSON] сталася пожежа, якою в квартирах 1,2,3 пошкоджено дахи. Інших пошкоджень в будинку не вказано. Позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували знищення вказаного будинку померлого [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт пожежі 01 березня 2018 року, однак вони не підтвердили повне знищення будинку. Заповіт [PERSON], складений 10 квітня 2008 року, підтверджений державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.19). Стороною позивача не заперечується те, що погорілий будинок ніколи не визнавався зруйнованим, як на момент складання заповіту, так і на час смерті спадкодавця. Як видно з рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, третя особа- [PERSON]І.(а.с.13) позивач в позовній заяві по справі вказував: «01 березня 2008 року в будинку брата ([PERSON]І.) сталася пожежа, будинок брата дуже постраждав.. 05 січня 2009 року [PERSON] помер. 10 квітня 2008 року він заповідав своє нерухоме майно другому братові- Чайці [PERSON]..». Суд, в своєму рішенні по справі вказав, що судом встановлено, що за життя [PERSON] дійсно заповідав своє нерухоме майно [PERSON], який його зруйнував. Однак, дата руйнування не встановлювалась, встановити її неможливо. Ст. 601 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав належних доказів того, що на момент складання заповіту було відсутнє вказане спадкове майно. Окрім того, судом встановлено, що позивач пропустив процесуальний строк звернення до суду з вищевказаним позовом. Так, в своїй позовній заяві він вказує, що 05 січня 2009 року йому стало відомо про порушення його права, а саме про заповіт померлого на користь відповідача. Це не заперечувалось позивачем і в судовому засіданні. Зокрема він вказав, що в 2009 році він не зміг отримати в БТІ документи на будинок, оскільки в БТІ повідомили, що документи отримав спадкоємець за заповітом- відповідач [PERSON] Позивач в судовому засіданні також заявив, що він сім років чекав від брата поступок, стосовно здійсненого будівництва на місці зруйнованого погорілого будинку, а оскільки той відмовив йому у вирішенні їх конфлікту, вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. З судового рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2012 року також видно, що позивач сам вказував про наявність вказаного заповіту. В судовому засіданні, до початку дослідження доказів, стороною відповідача надавалась письмова заява про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у звязку з пропуском строків звернення до суду. В судовому засіданні суд, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України розяснював стороні позивача про сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснюючи особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач не ставив питання про поновлення пропущених процесуальних строків звернення до суду. Ст.257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких умов суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, у звязку з пропуском строків звернення до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed