Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

25 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеного договору без номеру від 15 лютого 2006 року [PERSON] 15 лютого 2006 року отримав кредит у розмірі 2 800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим, станом на 31 травня 2013 року має заборгованість сумі 22 129 гривень 29 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5 850,43 гривен, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 14 748,89 гривен, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривен штраф (фіксована частина), 1 029,97 гривен штраф (процентна складова). На підставі викладеного просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 22\~129, 29 гривен за кредитним договором без номеру від 15 лютого 2006 року та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 гривен. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 09 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2014 року, позовні вимоги були задоволені частково, з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором 21629,29 гривен та судовий збір 229,40 гривен. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року були скасовані рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 09 серпня 2013 року та ухвала апеляційного суду Донецької області від 17 червня 2014 року, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Зазначила, що нарахування заборгованості проводилося у відповідності з умовами кредитних договорів. Відповідач [PERSON] до суду не зявлявся, направив заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. У заяві також зазначив, що позовні вимоги банку не визнає, так як позивач пропустив строк позовної давності. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову (а.с. 138-139). Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що ПАТ КБ «Приватбанк» не порушило строк позовної давності, так як строк дії кредитного договору 15 лютого 2006 року не сплинув на підставі п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір був пролонгований. Також був продовжений термін дії Картки та термін дії кредитного договору. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 лютого 2006 \~року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (з 29 липня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Банківської ліцензії № 22) та відповідачем [PERSON] був укладений договір без номеру про відкриття карткового рахунку та обслуговування карти, відповідно до умов якого, останньому наданий кредит у розмірі 2\~800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з п. 1.2 договору невідємною його частиною є Правила користування платіжними картами. За умовами заяви-приєднання (а.с. 7) погашення заборгованості відбувається щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості . Погашення заборгованості по кредитному ліміту проводиться шляхом внесення коштів на карту позичальником. Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий строк. При цьому, відповідно до пунктів 3.1.1 та 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено місячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Сторонами у справі не заперечується, що відповідач [PERSON] у лютому 2006 року отримав платіжну карту № 4149605300349818 зі строком дії до березня 2009 року. Останнє користування картою відбувалося у лютому 2009 року (а.с. 151). Саме за цією картою позивач нараховував заборгованість за кредитом (а.с. 144-156, 168-178). Останнє погашення заборгованості у розмірі 500 гривен відбулося в касі банку 24 червня 2009 року. У звязку з невиконанням [PERSON] взятих за кредитним договором зобовязань станом на 31 травня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 21629,29 гривен, з яких 5 850,43 гривен заборгованість за кредитом, 14 748,89 гривен заборгованість по процентам за користування кредитом, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф (процентна складова) 1 029,97 гривен. За положеннями ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. \~\~ За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідач [PERSON] письмово заявив про застосування судом строку позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, які в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна вимога сплила і до додаткової вимоги. [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, унаслідок чого у нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість. Останній платіж по карті відповідач здійснив 24 червня 2009 року у сумі 500 гривен (а.с. 155). Суд прийшов до переконливого висновку, що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобовязань щодо погашення боргу до 31 березня 2009 року, останній платіж вніс 24 червня 2009 року, проте ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 25 червня 2013 року, тобто з пропуском установленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Доводи представника позивача на те, що у січні 2009 року був здійснений перевипуск карти, чим строк дії договору був продовжений до 2013 року, не беруться судом до уваги, так як відсутні обєктивні дані, що відповідач [PERSON] знав про перевипуск карти, одержував її та користувався нею. Крім того, строк дії карти, яку відповідач [PERSON] отримав у 2006 році, спливав у березні 2009 року, а тому її перевипуск у січні 2009 року (до спливу терміну дії попередньої карти) викликає сумніви. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту від 15 лютого 2006 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed