Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

26.07.2017\~року позивач\~ [PERSON]\~в особі\~ представника\~ адвоката\~[PERSON],\~звернулася до\~Бориспільського міськрайонного\~суду Київської\~області з\~позовною заявою,\~в якій\~просила суд:\~-\~визнати за нею у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок по вул.. Шевченка, 30, в с. Глибоке, Бориспільського району Київської області, що належав на праві власності її матері [PERSON], яка померла 19 вересня 1990 року (а.с.1-4). Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що \~19\~вересня 1990\~року \~померла \~її матір,\~[PERSON],\~після смерті\~якої \~відкрилася спадщина,\~до складу\~якої увійшов\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями та\~спорудами по\~вул..\~Шевченка,\~30\~,\~в с.Глибоке,\~Бориспільський район,\~Київська область.\~ За\~життя,\~04.05.1990\~року,\~ [PERSON]\~ на\~випадок своєї\~смерті склала\~заповіт,\~яким на\~випадок своєї\~смерті зробила\~розпорядження,\~все її\~майно,\~де б\~воно не\~було і\~з чого\~б воно\~не складалося\~і взагалі\~все \~те,\~що їй\~буде належати\~на день\~смерті і\~на що\~вона за\~законом буде\~мати право\~заповідала [PERSON]\~та [PERSON]\~в рівних\~частинах.\~Позивач зазначає,\~що на\~день відкриття\~спадщини вона\~була неповнолітньою,\~була зареєстрована\~та проживала\~у спадковому\~будинку,\~де і\~залишилася проживати\~після смерті\~матері.\~Також зазначила,\~що брат\~[PERSON],\~хоч і\~був зареєстрований\~у будинку,\~але на\~час відкриття\~спадщини у\~ньому не\~проживав,\~не проживає\~у ньому\~і після\~ смерті\~ матері. У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ні вона ні брати не зверталися. Стверджує,\~що оскільки\~ на\~час смерті\~[PERSON]була\~зареєстрована,\~постійно \~проживала з\~останньою у\~спадковому будинку,\~де і\~залишилася проживати,\~утримувати будинок\~та присадибну\~земельну ділянку,\~що свідчить\~про фактичний\~вступ в\~управління спадковим\~майном,\~тому,\~згідно положень\~ст.549\~ЦК в\~редакції 1963\~р.,\~яка діяла\~на момент\~ даних\~правовідносин,\~вважається такою,\~що прийняла\~спадщину. Позивач, як спадкоємець за заповітом, 27.12.2016 року звернулася до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно постановою державного нотаріуса від 11.01.2017 року було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спадковий будинок- свідоцтво про право власності № 513 від 30.03.2005 р. , видане на ім.»я спадкодавиці [PERSON] після її смерті. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 року( а.с.112) залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача- третю особу [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача, Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, на адресу суду надійшов лист за підписом в.о. сільського голови сільради [PERSON] (а.с.147), в якому просять суд проводити розгляд справи без представника сільської ради, з позовною заявою погоджуються і просять її задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином- через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.145, 146), заяв та відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надійшло. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані заяви, матеріали даної цивільної справи, копію спадкової справи № 510/1990 після померлої 19.09.1990 року [PERSON], дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 1990 року у віці 53 роки померла [PERSON], про що 20 вересня 1990 року складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 284152 виданим виконкомом Глибоцької сільради Бориспільського району Київської області( а.с.5). За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04 травня 1990 року [PERSON], секретарем виконкому Глибоцької сільради народних депутатів Бориспільського району Київської області за реєстровим № 17, та яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано( а.с. 6,95). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою : Київська область, Бориспільський район, с. Глибоке, вул.. Шевченка, 30. Позивач є рідною дочкою померлої [PERSON], що підтверджується відповідними: свідоцтвом про народження серії І-БК № 274285 та свідоцтвом про одруження серії І-БК № 248588( а.с.7,8). На час смерті [PERSON], позивач була неповнолітньою, постійно з 1974 року проживала та зареєстрована за адресою: [INFO], і по теперішній час, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Глибоцької сільради Бориспільського району № 1048 від 23.12.2016 року. Отже, фактично вступила в управління спадковим майном шляхом проживання та ведення спільного господарства, та, у відповідності до ст.549 ЦК України( 1963р.), вважається такою, що прийняла спадщину. З пояснень позивача вбачається, що інший спадкоємець за заповітом [PERSON] на час відкриття спадщини у спадковому будинку не проживав, і не проживає там на даний час, хоча має офіційну реєстрацію місця проживання за вказаною адресою, що також підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеного 03.10.2018 року депутатом сільської ради [PERSON]( а.с.148). Як встановлено з матеріалів спадкової справи № 510/1990, відкритої після смерті 19.09.1990 року [PERSON], до Бориспільської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк,07 грудня 1990 року, надійшла заява [PERSON], [PERSON], діючої за згодою опікуна [PERSON] про прийняття спадщини( а.с.89-98). У той час, 15.11.2006 року [PERSON] до Бориспільської державної нотаріальної контори подав заяву, якою заявив, що на спадкове майно не претендує, в суд звертатися не буде, не заперечує про видачу свідоцтва про право на спадшину за заповітом на імя [PERSON] ( а.с.149). Відомості про інших спадкоємців, які за законом так і за заповітом прийняли спадщину, відсутні. Як зазначила позивач, 27 грудня 2016 року звернулася з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори. Однак, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок постановою державного нотаріуса від 11 січня 2017 року за № 12/02-31 було відмовлено, оскільки наданий правовстановлюючий документ свідоцтво про право власності на житловий будинок виданий 30.03.2005 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON]І.(а.с.18). Як вбачається з довідки № 473 від 13.12.1990 р., виданої Глибоцькою сільською радою Бориспільського району Київської області( а.с.96-на звороті), житловий будинок по вул.. Шевченка, 30 в с. Глибоке, Бориспільський район, Київська область, розташований на земельній ділянці розміром 2500 кв.м., згідно з записом в погосподарській книзі Глибоцької сільської ради за № 209 належить на праві особистої власності [PERSON]. Також встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Глибоцької сільради № 127 від 21.10.2004 року, 30.03.2005 року на ім.»я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно- домоволодіння, за адресою вул.. Шевченка, 30, с.Глибоке, Бориспільський район, Київська область, та 16.09.2005 року зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно( а.с.12-14). З цих причин нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належало спадкодавцю за життя. Таким чином, із досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що спору щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] не існує. За змістом ст. ст. 1216, 1218\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 5 ст.\~1268\~Цивільного кодексу\~України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивач набув у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, право на яке належало спадкодавцю на момент смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved