Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

25 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким заповів їй все своє майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] померла мати [PERSON] , яка також склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачці. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Просила визнати за нею право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] . Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено її до підготовчого судового засідання на 30 березня 2021 року. Ухвалою суду від 30 березня 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів: з Хмельницького обласного державного нотаріального архіву витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, з Шепетівської районної державної нотаріальної контори витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду на 27 квітня 2021 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, зазначив, що будинок, який увійшов до складу спадщини належав батькам позивачки на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку. Однак у договорі не зазначено адреси місця розташування будинковолодіння, оскільки станом на час укладання договору, на території сільської ради адреса будинкам не присвоювалася, що є перешкодою для оформлення позивачкою своїх спадкових прав. Представник відповідача Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У випадку смерті особи спадкоємець набуває права одержати майно померлого, право на спадкування мають особи, визначені у законі чи заповіті. Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , які є її батьками, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 вересня 1969 року. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого на замовлення позивача, житловий будинок по [ADDRESS] побудований у 1965 році, а господарські будівлі побудовані у 1960, 1965 та 1990 роках. Згідно довідок виконкому Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 22 вересня 2020 року №477, 478 домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , належало [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство дружина [PERSON] , яка померла [INFO] , та син [PERSON] . Вказаний будинок належав спадкодавцям, як подружжю, на праві спільної власності відповідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 2 серпня 1989 року, посвідченого секретарем виконкому сільської ради народних депутатів у відповідності до ст.227 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення правовідносин). [PERSON] помер [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17 березня 2000 року. Після його смерті заведена спадкова справа №497/2005, що підтверджено копією спадкової справи, в тому числі Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №2225592 від 16 листопада 2005 року. Згідно заповіту, посвідченого 10 березня 1995 року секретарем виконкому Коськівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області Мазурець Г.М. [PERSON] все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] . Спадкоємцем його майна стала дочка померлого - позивач [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 листопада 2005 року, спадкова справа №497/2005, а також архівними довідками Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №2322/01-18 від 17 серпня 2020 року та №2920/01-18 від 06 жовтня 2020 року. [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 2020 року. За життя [PERSON] склала заповіт, який 22 серпня 2011 року посвідчений секретарем Коськівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, та відповідно до якого все належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась, що підтверджено повідомленням завідувача Шепетівської районної державної нотаріальної контори Оскаєвою Л. за вих. № 206/0116 від 02 квітня 2021 року. Відповідно до повідомлення завідувача Шепетівської районної державної нотаріальної контори №621/01-16 від 13 жовтня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим, що у неї відсутні документи, які б підтверджували право власності на це спадкове майно. Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу жилого будинку, за яким спадкодавці набули права власності, не зазначено вулицю та номер будинку, що був предметом продажу, оскільки станом на час укладання договору, на території сільської ради адреса будинкам не присвоювалася. Позивач позбавлена можливості оформити спадщину на будинковолодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] та [PERSON] за заповітом, оскільки правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на майно не містить необхідних відомостей щодо місця знаходження майна (адреси будинковолодіння). З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , замовником якого є [PERSON] , слідує, що будинковолодіння складається з: житлового будинку 1965 року побудови, погребу під частиною будинку 1965 року побудови, сараю 1960 року побудови, сараю з літньою кухнею 1990 року побудови, прибудови 1960 побудови, сараю 1960 року побудови. Судом встановлено, що будинок завершений будівництвом до 1991 року, побудований в установленому порядку на підставі відповідних рішень компетентних органів, відповідає будівельним, пожежним, санітарним та технічним нормам, його розташування не порушує правил добросусідства, що підтверджується даними технічної інвентаризації. Фактично будівництво житлового будинку здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, відповідно до положень якого виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, до 05 серпня 1992 року, тобто до затвердження постановою Кабінету Міністрів України №449 порядку прийняття в експлуатацію об`єктів недержавного замовлення, не передбачалося процедури введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Для реєстрації права власності будинку, збудованого до 05 серпня 1992 року достатньо висновку про технічний стан будинку, що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Після смерті [PERSON] та [PERSON] їхні права та обов`язки спадкодавця увійшли до складу спадщини і переходять в порядку спадкування до спадкоємців, які прийняли спадщину. Таким чином позивач, як спадкоємець за заповітами позбавлена можливості оформити спадщину на будинковолодіння через відсутність на день смерті спадкодавців правовстановлюючого документу на домоволодіння, який би відповідав вимогам щодо зазначення місця знаходження нерухомого майна, тому право позивача підлягає захисту в судовому порядку, так як заявлені нею вимоги ґрунтуються на законі, підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved