Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

25.04.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохав стягнути заборгованість по заробітній платі із відповідача в сумі 1 763,15 грн., а також середньомісячний заробіток в сумі 1 763,15 грн., за час затримки розрахунку з 31.10.2013 року по 30.03.2014 року та моральну шкоду в сумі 1 763,15 грн. посилаючись на те, що він працював з 28 травня 2012 року по 30 жовтня 2013 року включно на підприємстві ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання». Відповідачем заробітна плата вчасно не виплачувалась та станом на 01.04.2014 року підприємство заборгувало йому заробітну плату в сумі 1 763,15 грн. Також, відповідач своїми діями спричинив моральну шкоду, яку позивач оцінює в 1 763,15 грн., оскільки останній весь час переживав з приводу існування своєї сім'ї і в слідстві чого він та його сім'я були позбавлення нормального життєвого спілкування. В судове засідання позивач не з'явився, але направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та прохає задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив заперечення на позов позивача, надав довідку про суму заборгованості по заробітній платі, а також прохав проводити розгляд справи без участі представника. Згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу № 61-П від 28.05.2012 року та наказу про звільнення з роботи № 160-П від 30.10.2013 року працював учнем токаря МЦ на підприємстві ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання», що підтверджується записами в трудовій книжці ( а.с. 5). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно до довідки про заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2013 року по 30.10.2013 року вбачається, що станом на 01.04.2014 року підприємство ПАТ «Галещинський машинобудівний завод сільськогосподарських машин та обладнання» заборгувало позивачу заробітну плату в сумі 1 763 грн. 15 коп., середній заробіток позивача складає 286 грн. 44 коп. Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1 763 грн. 15 коп. підлягає до задоволенню, оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, що є грубим порушенням прав позивача на отримання заробітної плати за виконану роботу. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд бере до уваги твердження позивача, що він після звільнення з підприємства не отримавши розрахунок в повному обсязі докладав додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 763,15 грн. підлягає до часткового задоволенню в розмірі 500 грн., оскільки зазначена сума буде достатньою для сатисфакції. Згідно до ст. 117 КЗпП вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати підлягає до часткового задоволенню з 31.10.2013 року по 30.03.2014 року включно (286 грн. 44 коп. х 5 місяців) в розмірі 1 432 грн. 20 коп., оскільки відповідачем в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial