Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

26 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з зазначеним позовом, який було уточнено окремою позовною заявою від 30 квітня 2015 року, посилаючись на те, що постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08 листопада 2012 року кримінальна справа № 2036/1-97/2011 по обвинуваченню [PERSON], [INFO], закрита за спливом строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23 січня 2008 року у справі № 1-65/2008 р. за обвинуваченням [PERSON], [INFO], який набрав законної сили, судом встановлено, що 16 жовтня 2006 року до [PERSON] звернувся [PERSON] з метою укладення кредитного договору з філією Чугуївського відділення № 2834 ВАТ «Ощадбанк» на отримання споживчого кредиту нібито для придбання побутових товарів, а фактично в порушення умов кредитного договору, перевести в готівку і використати кредитні грошові кошти на інші цілі. Відповідно до Положення про кредитування фізичних осіб, затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» № 110 2003 р., при укладені кредитного договору, він повинен був надати документи, які посвідчують його особу, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, рахунок-фактуру на придбання товару, а також довідку про свої доходи за останні три місяці. [PERSON], будучи безробітною особою, не мав можливості укласти кредитний договір на законних підставах, в зв'язку з чим звернувся до [PERSON] і попросив її підробити довідку про доходи. Після цього [PERSON] підробила довідку про доходи на ім'я [PERSON] 16 жовтня 2006 року [PERSON], достовірно знаючи про те, що довідка про доходи на його ім'я являється підробленою і відомості, які в ній містяться, не відповідають дійсності, звернувся до філії Чугуївського відділення № 2834 ВАТ «Ощадбанк», надавши підроблену довідку про доходи співробітнику кредитного відділу банку [PERSON], яка без перевірки належним чином відомостей, які знаходяться в довідці про доходи, прийняла від нього кредитну заявку і винесла питання про надання споживчого кредиту на засідання кредитного комітету. 16 жовтня 2006 року між [PERSON] та філією Чугуївського відділення № 2834 ВАТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір № 355 і надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. Вказана сума за розпорядженням бухгалтерії банка була перерахована на розрахунковий рахунок СПДФО [PERSON], а в подальшому отримані в кредит грошові кошти [PERSON], в порушення умов кредитного договору, звернув на свою користь. Позивач посилається на те, що вказаний вирок має преюдиціальне значення, оскільки відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце дії та вчинені вони цією особою. Крім того, позивач у позов посилається на те, що 15 травня 2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011, провадження № 1/636/125/13, кримінальну справу за ч.2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку із спливом строків притягнення особи до кримінальної відповідальності, при цьому суд зазначив ті ж самі фактичні обставини, які були наведені ним у вироку від 23 січня 2008 року, Також 29 вересня 2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011, провадження № 1/636/125/13, кримінальну справу за ч.2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] закрито у зв'язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому судом встановлено, що в період жовтня-листопада 2006 року [PERSON], будучи приватним підприємцем, уклав з Чугуївським відділенням № 2838 ВАТ «Державний ощадний банк України» договір на продаж товарів під споживчі кредити фізичних осіб. На підставі недостовірних рахунків-фактур на промислові товари отримав в банку готівкові грошові кошти і надав їх цим особам. Частину суми кредиту [PERSON] брав з вказаних осіб за нібито надані послуги. Позивач у позові також зазначає, що 29 вересня 2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2036/1-97/2011, провадження № 1/636/125/13 закрито кримінальну справу за ч.2 ст. 190 КК України відносно [PERSON] у зв'язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому судом встановлено, що в період жовтня-листопада 2006 року [PERSON], будучи економістом по кредитуванню та членом кредитного комітету Чугуївського відділення № 2838 ВАТ «Державний ощадний банк України», в порушення встановленого порядку без ідентифікації позичальників, за відсутності всіх необхідних документів, за підробленими довідками про доходи з місця роботи, надала ряду осіб споживчі кредити у відділенні «Ощадбанку». Частину суми кредиту [PERSON] отримувала з вказаних осіб за нібито надані послуги. Таким чином, відповідачі у справі, діючи спільно, за раніше обговореним планом, шляхом обману та підробки документів вчинили дії, спрямовані на незаконне отримання [PERSON] в Чугуївському відділені ВАТ «Ощадбанк» споживчого кредиту в розмірі 10 000 гривень, який в подальшому був переведений в готівку та розподілений між членами групи. Станом на 18 лютого 2015 року, заборгованість за кредитним договором № 355 від 16 жовтня 2006 року складає суму 22 375, 79 грн., яку позивач пов'язує з матеріальними збитками, заподіяними злочином, і з підстав, передбачених ст. ст. 61 ч.4, 1166 ч. 1 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. У судовому засіданні представника позивача, за довіреністю - Маркевич С.В., позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених в уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - Черняк Д.Л. просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, зазначив, що позивач, звернувшись до суду із позовною заявою у 2015 році, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю, пославшись на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями [PERSON], щодо якого вирок взагалі не ухвалювався, та настанням матеріальних збитків, заподіяних злочином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином, тому суд вирішив розглянути справу за їх відсутністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухав сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного між [PERSON] та філією Чугуївського відділення № 2834 ВАТ «Ощадбанк» кредитного договору № 355 від 16 жовтня 2006 року, [PERSON] надано споживчий кредит на суму 10 000 грн. з кінцевим терміном повернення 24 жовтня 2008 року. Станом на 18 лютого 2015 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 22 375, 79 гривень. На підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 23 січня 2008 року [PERSON] визнано виною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 08 листопада 2012 року провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] закрита за у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. 15 травня 2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 190 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. 29 вересня 2013 року постановою Чугуївського міського суду Харківської області закрито провадження у кримінальній справі за ч.2 ст. 190 КК України по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У підтвердження позовних вимог представник позивача, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 61 ЦПК України, посилався на вирок суду по обвинуваченню відповідача [PERSON], однак позовні вимоги щодо солідарного стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не довів, належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, суду не надав. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На підставі вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що про порушення права банку відоме з 2011 року, однак позовна заява подана до суду 26 лютого 2015 року, інших доказів того, що позові до відповідачів про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, пред'являли в рамках кримінального провадження - не надано. Положенням ст. 257 ЦК України встановлено: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Нормами ч. 4 ст. 267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд застосовує до спірних правовідносин строк позовної давності і вважає, що позивач, звернувшись із позовною заявою 26 лютого 2015 року пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. На підставі вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язанням, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до умов кредитного договору № 355 від 16 жовтня 2006 року, встановлено, що банк надає відповідачу [PERSON] кредит з остаточним терміном повернення не пізніше ніж 24 жовтня 2008 року, тобто момент виникнення у позивача права на позов, пов'язаний з договірними правовідносинами, виник у 2008 році. У судовому засіданні представник позивача зазначав, що про порушене право банку відоме з 2011 року, з моменту порушення кримінальної справи, однак позовна заява подана до суду 26 лютого 2015 року, оскільки позові до відповідачів про стягнення матеріальних збитків, заподіяних злочином, пред'являлися раніше в рамках кримінального провадження, однак доказів у підтвердження цих фактів та наявність ухвалених з цього приводу процесуальних рішень не надав. На підставі вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Інших доказів чи матеріалів, які б спростовували доводи відповідача [PERSON] та її представника Черняк Д.Л. в заяві про застосування строків позовної давності та обґрунтованості підстав для поновлення цих строків представник позивача суду не надав і не заявляв про це. Оскільки відповідачем [PERSON] та її представником Черняк Д.Л. було заявлено вимогу про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», не можуть бути задоволені, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved