Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

25.08.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовомдо [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що з15 вересня 2001 року по 10 липня 2009 року вона з відповідачем була у шлюбних відносинах. [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, [NUMBER] . Дитина, проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Влітку 2015 року дитині [PERSON] , було поставлено діагноз рос. мова - Юношеский эпифизиолиз головки правой бедренной кости. Після тривалого лікування у м.Запоріжжі, дитину було направлено до м. Харкова, а саме інститут патології хребта та суглобів ім. Сітенко, для проведення хірургічного втручання. 09.02.2016 року дитині було проведено оперативне лікування - рос. мова - фиксация эпифизовобеих головок бедренных костей винтами: деторсионная межвертельная остеотомія правой бедренной кости, МОС пластиной «Интерлок». Відповідно до виписок із історій хвороб, дитина лікується тривалий час, у тому числі і стаціонарно. Таким чином позивач з урахуванням уточнених ним позовних вимог просить стягнути з відповідача половину понесених ним витрат на операцію від 09.02.2016 року та пов`язаних з цим витрат, що складає 77 900,00 грн. Під час розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, так у заяві від 27.08.2018 просила стягнути з відповідача 51 970,0 грн., у заяві від 28.08.2018 просила стягнути з відповідача 26 970,0 грн., у заяві від 08.04.2019 просила стягнути з відповідача 21 243,82 грн., у заяві від 18.06.2019 просила стягнути з відповідача 21 765,09 грн. Крім того, 12.10.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витратна утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що11 вересня 2018 року дитині було проведено повторну госпіталізацію, проведено клініко-рентгенологічний огляд та оперативне лікування - видалення металоконструкцій проксимальних відділів правої та лівої стегнової кістки. За час підготовки до оперативного втручання, лікування та післяопераційний період позивачем було витрачено 63 946.48 гривень, а саме: Проходження лікарів у передопераційний період та ліки 5 489,90 гривень; Витрати на паливо для поїздок до м. Харкова 6 947,17 гривень. Витрати на ліки для забезпечення операції та ліки необхідні після операції 8 250,78 гривень. Витрати на харчування дитини за період знаходження у лікарні 1 258,63 гривень. Грошові кошти надані безпосередньо лікарям за проведення оперативного втручання 1500 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 42 000,00гривень.Загальна сума понесених позивачем додаткових витрат на оперативне втручання від 11 вересня 2018р. складає - 63 946.48 гривень. Таким чином позивач вважає, що половину цих витрат повинен понести Відповідач, а саме - 31 973.24 гривень. При зверненні до Відповідача за грошовою допомогою на лікування дитини позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутись безпосередньо до суду. Ухвалою суду від 19 березня 2019 р. позови було об`єднано в одне провадження. Відповідач надав відзив на позов, в якому вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання дитини, надає сину матеріальну допомогу, на першу операцію ним було надано матеріальна допомога у сумі 40000 грн., він був присутній в лікарні при проведенні операції, купляв ліки та особисто розраховувався з лікарем. Крім того, на думку відповідача, надані позивачкою копії чеків не співвідносяться з лікуванням, відсутнє призначення цих ліків лікарем, надані чеки на благодійну допомогу та на бензин, що не є витратами. Також витрати на харчування не відноситься до додаткових витрат, оскільки він сплачує аліменти, та на даний час має переплату за аліментами, що становить 43 000 грн. він перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років; він мешкає з сім`єю в будинку дружини, сплачує комунальні послуги. 01.10.2019 року позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що понесені нею витрати на операцію в 2016 році становлять 20 541,15 грн. та витрати на операцію в 2018 році становлять 22 989,03 грн., тому просила стягнути з відповідача 21 765,09 грн. Ухвалою суду від 15.10.2019 року було визнано явку позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень та зобов`язано позивача надати оригінали раніше наданих копій чеків. Однак, позивачка 22.11.2019 року в судове засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та просила стягнути з відповідача 21 765,09 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечував проти стягнення коштів, обгрунтувавши, що позивачка не надала підтверджуючи документи (чеки) стосовно витрат на лікування. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з 15 вересня 2001 року по 10 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, [NUMBER] . (а.с. 6) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн., однак рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2012 року розмір аліментів був змінений з 1500 грн. на 1000 грн. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції Україниі ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В зазначеній нормі закону йдеться про те що обов`язок у батьків брати участь у додаткових витратах виникає лише за умови, якщо ці витрати пов`язані з особливими обставинами, тому особа, яка звертається з вимогами про стягнення додаткових витрат, в порядку статей 10, 60 ЦПК України зобов`язана доводити не тільки факт того, що на дитину були додатково понесені витрати, а й те, що ці витрати були понесені у зв`язку з особливими обставинами, у даному випадку - у зв`язку з хворобою дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Відповідно до наданих виписок з історії хвороби, 09.02.2016 року в Інституте патології хребта та суглобів ім. М.І.Сітенко, [PERSON] було проведено оперативне лікування - рос. мова - фиксация эпифизовобеих головок бедренных костей винтами: деторсионная межвертельная остеотомія правой бедренной кости, МОС пластиной «Интерлок». 11 вересня 2018 року [PERSON] було проведено повторну госпіталізацію, проведено клініко-рентгенологічний огляд та оперативне лікування - видалення металоконструкцій проксимальних відділів правої та лівої стегнової кістки. В позовній заяві позивачка [PERSON] не зазначає, які саме та коли були придбані медичні препарати та яку саме суму, а зазначає, що сума загальних витрат понесених нею в минулому та тих які будуть понесені у найближчий час складає 155 800,0 грн. 08.04.2019 року позивачка надала пояснення, що понесені нею витрати на операцію в 2016 році становлять 20 541,15 грн. та витрати на операцію в 2018 році становлять 21 946,48 грн., тому відповідач повинен сплатити 21 243,82 грн., та додала до пояснення ксерокопії касових чеків, які частково не можливо прочитати через погану їх якість. Крім того всі ксерокопії касових чеків не завірені позивачкою, відповідно до ст.95 ЦПК України та не зазначено про наявність у неї оригіналів касових чеків. Ухвалою суду від 15.10.2019 року було визнано явку позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою для дачі особистих пояснень та зобов`язано позивача надати оригінали раніше наданих копій чеків. Однак позивачка, в судове засідання не з`явилася, оригінали касових чеків суду не надала. Судом було досліджені надані позивачкою ксерокопії касових чеків, частина з яких за 2015, 2017, 2019 роки, та на всі зазначені медичні препарати відсутнє призначення лікаря, також є ксерокопії чеків щодо добровільнихблагодійних внесків, та частина чеків це витрати на харчування і на одежу, та частини чеків це витрати на бензин. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернути увагу судів на те, що до передбаченоїст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд України в постанові від 13 вересня 2017року (справа №6-1489цс17) звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватися відповідними документами, витрати на спеціальний медичний огляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. Проаналізувавши докази, надані позивачкою щодо додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до висновку, що позивачкою не підтверджено дійсно понесених додаткових витрат на лікування сина [PERSON] на загальну суму 21 243,82 грн., суду не надано жодного належного доказу, як-то оригіналів фіскальних чеків чи накладних на підтвердження витрат на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення за призначеннями лікаря, доказів щодо наявності відповідних призначень дитині, або будь-яких інших допустимих доказів на підтвердження реально понесених позивачкою витрат, які підтверджені відповідними висновками лікарів. Через низьку якість наданих до суду деяких ксерокопій фіскальних чеків, суду також не вдалося встановити достовірно найменування та вартість вказаних у них медичних препаратів. При цьому, судом не приймаються до уваги надані позивачкою ксерокопії фіскальних чеків, які підтверджують її витрати на покупку їжі, одягу та інших предметів, які безпосередньо не стосуються лікування дитини. Суд вважає, що у силу положень статті 185 СК України вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину, тому відшкодування цих витрат повинно здійснюватися за рахунок аліментів, які відповідач сплачує згідно з рішенням суду. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи, що позивачі при пред`явленні позову про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а у задоволенні даного позову відмовлено, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed