Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

25.04.2016 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадщину. В позові позивач вказала, що 27 вересня 2014 року було зафіксовано факт смерті [PERSON] відповідно до Свідоцтва, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 06.10.2014 року. [PERSON] склав заповіт, відповідно якому: заповідав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло. [PERSON] з 19.05.2005 року зареєстрована та мешкає за адресом: [ADDRESS]. На час смерті вона проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за одним адресом, що підтверджується Довідкою Житлово-комунального підприємства «Бриз», ЖЕК №13 від 24.03.2016 року. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали до суду заяву, просили слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 27 вересня 2014 року було зафіксовано факт смерті [PERSON] відповідно до Свідоцтва про смерть (Серія І-ФП № 208860) виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 06.10.2014 року 21.03.2008 року [PERSON] склав заповіт, відповідно якому: заповідав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло. 03.11.2005 року згідно з розпорядженням від 03.11.2005 року за № 2826-р; зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15.11.2005 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.11.2005 року, № витягу 9066565; реєстраційний номер 12780976; номер запису 18945, в книзі 110; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 15.11.2005 року. [PERSON] з 19.05.2005 року зареєстрована та мешкає за адресом: [ADDRESS]. На час смерті вона проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за одним адресом, що підтверджується Довідкою Житлово-комунального підприємства «Бриз», ЖЕК №13 від 24.03.2016 року. Для отримання дублікату Свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру позивачка звернулась до Миколаївської міської ради, Управління з використання та розвитку комунальної власності, де отримала відповідь, що відповідно до п. 24 «Положення про порядок передачі квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», тільки власник може отримати дублікат Свідоцтва про право власності на житло. Оскільки власник квартири є померлим не має підстав для поновлення документу. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.04.2016р., у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено. Підставою відмови у вчиненні нотаріальних дій були зазначено, що представником спадкоємця не наданий документ, який підтверджував би право власності спадкодавця на вищевказане спадкове майно. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив відмову від неї. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму ВСУ №5 факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і не має можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Також, власник майна, згідно із ст. 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. У відповідності до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261-1264 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з роз'ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. З урахуванням викладеного, суд приходить до пероконання, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved