Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

26.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, які в ході судового розгляду були уточнені, до [PERSON] про визнання право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31 а, кв. №125; визнання право власності на 1/2 частину гаражу №37, що знаходиться за адресою: Автокооператив №30, вул. Ушинського №4 а в м. Чернігові; визнання право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «Volkswagen transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]; стягнення судових витрат. (а.с. 162-164) Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21.10.1995 між ним та відповідачем був укладений шлюб, в період перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: однокімнатна квартира, розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31 а, кв. №125, автомобіль марки «Volkswagen transporter», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; гараж №37, що знаходиться за адресою: Автокооператив №30, вул. Ушинського №4 а в м. Чернігові. Посилаючись на ст. ст. 60, 70 СК України, просить визнати за ним право власності на 1/2 частини вказаного майна. 18.07.2016 року представник відповідача за довіреністю [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до суду зі зустрічним позовом до [PERSON] в якому, просить визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ВАЗ 2121 «Нива», д.н.з. ВЧН 4643, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля в розмірі 30 000 грн.; стягнути судові витрати. (а.с. 80-82) У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав викладених в ньому, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, первісний позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що не оспорювалося сторонами по справі. Як вбачається з матеріалів справи та визнається самими сторонами по справі, за час подружнього життя останніми було набуто спільне майно, яке придбане за спільні кошти, а саме: однокімнатна квартира, розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31 а, кв. №125; автомобіль марки «Volkswagen transporter», 2000 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; гараж №37, що знаходиться за адресою: Автокооператив №30, вул. Ушинського №4 а в м. Чернігові (а.с. 10-25, 67-71) Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі вищевикладеного, враховуючи принцип рівності часток у спільному майні подружжя та беручи до уваги обставини даної справи, зумовлені неподільністю та характерною особливістю спірного майна, відсутністю згоди жодного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення ними відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд вважає за можливе первісний позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на ідеальну 1/2 частину однокімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Чернігів, вул. Попова, буд. 31 а, кв. №125; визнати за [PERSON] право власності на ідеальну 1/2 частину гаражу №37, що знаходиться за адресою: Автокооператив №30, вул. Ушинського №4 а в м. Чернігові; визнати за [PERSON] право власності на ідеальну 1/2 частину транспортного засобу марки «Volkswagen transporter», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Разом з тим, як вбачається з довідки Територіального сервісного центру № 7441 від 28.07.2016 року, згідно бази даних «мрев - 2000» ТСЦ 7441 та «НАІС» ДДАІ, станом на 22.07.2016 року, відомості щодо державної реєстрації за [PERSON] автомобіля ВАЗ 2121 «Нива», д.н.з. ВЧН 4643 відсутні. (а.с. 63-64) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв»язку з відсутністю правових підстав. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За таких обставин та беручи до уваги представлені позивачем договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт по наданню правової допомоги, акти надання послуг, рахунки на оплату та квитанції про оплату, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.26,27,36-39, 165-180 ), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 650 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі заявленої та не спростованої ціни позову 2 990 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved