Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

25 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS]. У червні 2013 року вона дозволила проживати в будинку сім''ї [PERSON] та між ними була досягнута домовленість про купівлю останньою вказаного будинку у розстрочку. В 2015 році, без її дозволу, відповідачка вселила до будинку [PERSON] За час проживання в будинку відповідачі нехтували умовами його утримання, не проводили поточні ремонти, внаслідок чого стан будинку значно погіршився. Також не сплачувалися платежі за спожиті комунальні послуги, що привело до заборгованості та відключення будинку від газопостачання. [PERSON] тривалий час не проводить виплати за будинок, забороняє їй заходити до будинку, а тому вона не бажає мати з відповідачами жодних договірних відносин, однак добровільно звільнити будинок останні відмовляються. Проживання в будинку [PERSON] та [PERSON] позбавляє її можливості як власника будинку повною мірою реалізувати право на володіння та користування своєю власністю. Посилаючись на викладені обставини, просила виселити [PERSON] та [PERSON] з будинку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про виселення відповідачів підтримали у повному обсязі та просили про їх задоволення. [PERSON] пояснила, що згодна повернути [PERSON] отримані від останньої грошові кошти за будинок в розмірі 65150 грн. згідно рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2016 року. Підтвердила, що договір найму житлового приміщення між нею та відповідачами не укладався, плату за користування житлом останні не сплачують, та не допускають її на територію домоволодіння, намірів укласти з відповідачами договір купівлі-продажу будинку вона не має. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідачі проживають в будинку без будь-яких правових підстав і за рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON], за позовом останньої стягнуті кошти, сплачені в рахунок майбутнього придбання будинку. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися. При цьому, відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] про причини своєї неявки не повідомили. Відповідач [PERSON] надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням [PERSON] в лікарні. В судове засідання, призначене на 15 липня 2016 року відповідачі та представник відповідачки також не з'являлися, останнім була надана заява про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи маються письмові заперечення щодо позову представника відповідачки [PERSON], в яких він зазначає про те, що 16 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] досягнута домовленість про купівлю належного останній житлового будинку [ADDRESS] за 136000 грн. з розстрочкою сплати на 4 роки 3 місяці, що оформлено відповідною письмовою розпискою. З цього ж часу відповідачка почала проживати в будинку разом з трьома неповнолітніми дітьми та сплатила 109000 грн. за його придбання. Через складний матеріальний стан з жовтня 2015 року виплати за будинок припинилися, [PERSON] не згодна надати розстрочку по платежам та відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. За таких обставин, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сплачених коштів. Посилаючись на те, що у спірному будинку разом з відповідачами проживають неповнолітні діти, іншого житла відповідачі не мають, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивачці [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 27 листопада 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Очаківської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1011, та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 серпня 2016 року № 65466397 (а.с.5, 84,85). Як вбачається з довідок Очаківського РС Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області від 02 березня 2016 року № 504 та № 513, у вказаному будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані (а.с. 23, 24). Судом встановлено, що влітку 2013 року, з дозволу позивачки [PERSON], відповідачка [PERSON] з неповнолітніми дітьми вселилися до будинку та між ними була досягнута домовленість про купівлю-продаж будинку з розстроченням платежів на 4 роки 3 місяці, що оформлено розписками (а.с.39, 88). З копії розписки вбачається, що з листопада 2015 року виплати припинилися. Сторони не дійшли згоди щодо подальших виплат і договір купівлі-продажу житлового будинку не було укладено, але відповідачі до теперішнього часу продовжують проживати у спірному будинку. Також з матеріалів справи вбачається, що договір користування житловим будинком між сторонами не укладався та плата за користування житлом не сплачується. Згідно рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2016 року, яке на теперішній час не набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто в рахунок повернення авансового платежу 65150 грн. Вказаним рішенням встановлено, що у 2013 році [PERSON] та [PERSON] домовилися про купівлю-продаж будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], з розстроченням платежів. Станом на листопад 2015 року [PERSON] сплатила [PERSON] 65150 грн. Вказаним рішенням також частково задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3987 грн. і за моральну шкоду 2000 грн. При цьому, судом встановлено, що за час проживання [PERSON] зі своїм співмешканцем [PERSON] та дітьми в будинку, його стан значно погіршився, вартість пошкодженого ними майна та відновлювального ремонту складає 3987 грн. (а.с.89, 90). В силу ч. 3 ст. 61 ЦК України, вказані вище факти, встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню. Згідно положень ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, членів свої, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, по що зазначено в ч. 1 ст. 220 ЦК України, він є нікчемним з наслідками, передбаченими ст. 216 ЦК України. Сторони до цього часу договір купівлі-продажу не уклали, право власності на цей будинок та право користування ним відповідачами [PERSON] та [PERSON] не набуто, отже, вони є тимчасовими жильцями. Правовий статус тимчасових жильців жилих приміщень не залежить від виду житлового фонду, а тому до спірних правовідносин суд вважає можливим застосувати за аналогією права норми права, які регулюють подібні за змістом житлові правовідносини, а саме ст.ст. 98, 99 ЖК України, а також ст. 818 ЦК України, відповідно до яких тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Посилання відповідачів та представника відповідачки на відсутність у відповідачів іншого житла та наявність неповнолітніх дітей як на підставу для продовження користування житлом, суд не приймає до уваги, оскільки [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення коштів, що свідчить про відсутність у неї намірів придбати вказаний будинок, і рішення суду про стягнення коштів підлягає примусовому виконанню у встановленому законом порядку. Припинення права користування житлом не може ставитися в залежність від виконання рішення суду про стягнення коштів з [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що правові підстави у відповідачів для продовження користування спірним житловим будинком відсутні. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави судовий збір у розмірі, встановленому на час подання позову, по 275 грн. 60 коп. з кожного, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена, як інвалід другої групи.

Outcome: approved