Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

26.07.2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАВАНДА ПЛЮС», згідно з яким просить суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження гаражем, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом зобов'язання ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» демонтувати самочинно встановлений паркан та не чинити будь-яких інших дій, пов'язаних із обмеженням доступу до гаражу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником гаражу за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно, індексний номер 8062483, від 17.04.2017 року. При цьому, вказаний гараж розташований на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією будинків за №16 та №14а по вул. Воровського в м.Києві. Разом з тим, позивач вказує, що він, як власник гаражу, позбавлений права користування цим майном, зокрема, він не має до нього доступу, оскільки відповідач, який орендує земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул. Обсерваторна, 4, що, в свою чергу, займає прибудинкову територію будинків [ADDRESS] встановив на ній металевий паркан з бетонним закріпленням. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою від 31.07.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 11.10.2018 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 16.10.2018 року було відмовлено. 19.11.2018 року до суду надійшов відзив ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому, відповідач зазначає, що зареєстрований на праві власності за позивачем гараж знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16в (реєстровий номер), а передана йому в користування земельна ділянка для будівництва знаходиться на вул. Обсероваторній, 4, та має реєстровий номер 031), що вказує на розташування вказаних ділянках в межах кадастрових кварталів. Також, відповідач просив суд стягнути з позивача на його користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Одночасно з відзивом відповідачем було подано до суду клопотання про притягнення до відповідальності позивача та його представника за введення суд в оману. 19.12.2018 року до суду надійшла заява представника відповідача про потворний перерозподіл справи через закінчення п'ятирічних повноважень у головуючого судді Рибака М.А. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2018 року дану справу передано на розгляд судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді від 26.12.2018 року справу було прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні, яке відбулося 23.01.2019 року, суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив усні ухвали, якими було задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], долучення до матеріалів справи Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою від 23.01.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Також, представник відповідача відмовився від свого клопотання про притягнення до відповідальності позивача та його представника за введення суд в оману. Свідок у судовому засіданні надала показання, що відповідач встановив паркан прямо перед гаражем, чим, в свою чергу, перекрив доступ власника до нього. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] є власником гаражу за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно, індексний номер 8062483, від 17.04.2017 року. При цьому, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.04.2018 року, ТОВ «Лаванда-Плюс» надана земельна ділянка площею 0,1928 га (кадастровий номер [NUMBER]) на підставі рішення Київської міської ради від 24.06.2014 року за №339-5/1549 «Про передачу ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] Звертаючись до суду позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, що він, як власник гаражу, позбавлений права користування цим майном, зокрема, не має до нього доступу, оскільки відповідач, який орендує земельну ділянку за адресою: м.Київ, вул. Обсерваторна, 4, що, в свою чергу, займає прибудинкову територію будинків [ADDRESS] встановив на ній металевий паркан з бетонним закріпленням. Так, статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). В той же час, в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, слід виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують права позивача. Згідно наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником гаражу загальною площею 18.4 кв.м. по [ADDRESS]) є [PERSON] (а.с.10). Так, на підтвердження встановлення відповідачем паркану, який позбавляє позивача користування належним йому на праві власності гаражем, а саме: обмежує доступ до майна, останній посилається на наявні в матеріалах справи фотокартки, план-схему прибудинкової території житлового будинку по вул.Воровського, 16, та план-схему прибудинкової території житлового будинку по [ADDRESS] затвердженими КП ЖЕК «Покровська». Разом з тим, вказані посилання судом оцінюються критично, адже вказані документи жодним чином не підтверджують ту обставину, що паркан встановлений відповідачем не за адресою відведеної йому земельної ділянки, а саме на прибудинковій території будинків [ADDRESS] та, як стверджує позивач, обмежує йому доступ до майна, розташованого по [ADDRESS]. Крім того, на надано жодного доказу про встановлення саме вказаним відповідачем паркану саме за адресою по [ADDRESS] При цьому, в даному випадку, показання свідка [PERSON], на які позивач також посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд також не приймає в якості належного та допустимого доказу порушення відповідачем прав позивача, як власника, адже, за відсутності будь-яких інших доказів, які документально підтверджують викладені позивачем обставини, показання свідка не є достатніми доказами в розумінні положень ст. 80 ЦПК України. Крім того, вказаний свідок в судовому засіданні показала, що вона знає зі слід сусідів та самого позивача, що паркан встановлений ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» на [ADDRESS], тобто на прибудинковій території цього ж будинку. Натомість, як вбачається, зареєстрований на праві власності за позивачем гараж знаходиться в [ADDRESS] (має реєстровий номер 037), а передана в користування для будівництва третій особі ТОВ «ЛАВАНДА ПЛЮС» земельна ділянка знаходиться на вул. Обсерваторній, 4, та має реєстровий номер 031, що вказує на розташування вказаних земельних в межах кадастрових кварталів (а.с.36). Таким чином, виходячи з вище встановлених обставин, жодних доказів стосовно того, що на даний час відповідач порушує, не визнає або оспорює право позивача користуватися належним йому гаражем, матеріали справи не містять. Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачем був самочинно встановлений паркан по вул. Воровського, 16в який обмежив доступ до гаражу позивача і взагалі порушується, не визнається або оспорюється право позивача на користування належним йому на праві власності гаражем, - суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами. При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., адже будь-яких доказів, які б документально підтверджували фактичне понесення відповідачем витрат саме у заявленій сумі, матеріали справи не містять. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed