Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

26.01.2016 року [PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що є власником житлового будинку по вул. Єршова, 1, в смт. Маневичі Волинської області. Разом із позивачем зареєстровані та проживають у вказаному будинку її дочка [PERSON], внуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та без реєстрації зять [PERSON] Проживання разом з відповідачем є нестерпним, між ними постійно виникають сварки, в ході яких [PERSON] висловлює погрози. [PERSON] неодноразово просила відповідача виселитись добровільно, однак він категорично відмовляється. Договір найму з [PERSON] не укладався, він в будинку не зареєстрований, не оплачує комунальних платежів, займає приміщення самоправно. Крім того, позивач була змушена неодноразово звертатись до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки відповідача, у зв»язку з чим дільничним інспектором складалися відповідні протоколи про адміністративні правопорушення та проводилися профілактичні бесіди про неприпустимість насилля в сімї, проте безрезультатно. Оскільки відповідач добровільно звільнити будинок не бажає, своїми діями створює перешкоди у користуванні житлом без достатніх правових підстав, позивач просить виселити [PERSON] з належного їй на праві власності житлового будинку по вул. Єршова, 1, в смт. Маневичі Волинської області та стягнути на її користь судові витрати по справі. В даному судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити із наведених у ньому підстав. Відповідач позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що згідно реєстраційних посвідчень Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 30 вересня 1986 року та 11 листопада 1986 року відповідно 56/100 частини і 44/100 частини житлового будинку по вул. Єршова, 1, в смт. Маневичі Волинської області на праві приватної власності належить [PERSON], яка після розірвання другого шлюбу залишила прізвище «Клець» (а.с. 4, 77, 78). З пояснень сторін та з довідки Маневицької селищної ради від 31 груддня 2015 року судом установлено, що у вказаному будинку разом із позивачем зареєстровані та проживають - її дочка [PERSON], внуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та без реєстрації - зять [PERSON], який є відповідачем у даній справі (а.с.14). Відповідно до ст. 116 ЖК України виселення члена сім»ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Частиною 1 ст. 156 цього ж Кодексу передбачено, що члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. Підстави та порядок позбавлення членів сімї власника права користуватися жилими приміщеннями визначені у ст. 157 вищевказаного Кодексу, якою передбаченого, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Із пояснень [PERSON] установлено, що [PERSON], після звільнення з місць позбавлення волі, заселився з її дозволу в будинок, оскільки мав намір проживати сім»єю із [PERSON], дочкою позивача. Однак з моменту вселення і до звернення з позовом до суду, [PERSON] не бере участі в оплаті житлово комунальних послуг, електроенергії, у зв»язку з чим утворилася значна заборгованість, порушує правила співжиття, оскільки систематично влаштовує сварки, спричиняє позивачу матеріальні збитки і на зауваження позивача реагує агресивно, що спонукало її неодноразово звертатися до правоохоронних органів. Пояснення позивача підтверджуються також об»єктивними поясненнями свідків [PERSON], Вавдійчик, [PERSON], а також наступними матеріалами справи. Згідно постанови Маневицького районного суду Волинської області від 6.02.2014 року [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (насильство в сімї) було піддано стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривні (а.с. 13). Із повідомлення в.о. начальника Маневицького РВ УМВС України у Волинській області [PERSON] № 1504 від 12.07.2014 року та висновку дільничного інспектора міліції Маневицького РВ УМВС [PERSON] від 12.07.2014 року вбачається, що під час проведення перевірки по факту конфліктної ситуації між [PERSON] та [PERSON], в діях останнього відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. Подальшу перевірку матеріалів припинено, а матеріали направлено в переписку Маневицького РВ УМВС України у Волинській області (а.с. 69-70). Відповідно до повідомлення Маневицької селищної ради Волинської області № К-906/02-09 від 3.12.2014 року, адресованого [PERSON], рішенням комісії селищної ради рекомендовано [PERSON] та [PERSON] дотримуватися норм добросусідства та не допускати порушення вимог чинного законодавства щодо неналежного виховання малолітніх дітей (а.с. 24). З повідомлень Маневицького РВ УМВС України у Волинській області № 206 від 26.01.2015 року, № 1810 від 25.07.2015 року, № 1981 від 14.08.2015 року та висновків дільничних інспекторів міліції Маневицького РВ УМВС України у Волинській області від 26.01.2015 року, 25.07.2015 року, 14.08.2015 року, адресованих [PERSON], вбачається, що під час проведення перевірки з [PERSON] та [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопущення вчинення ними насильства в сімї в подальшому та розяснено положення Закону України «Про попередження насильства і сімї», ст. 129 КК України та ст. 173-2 КУпАП (а.с. 15-16, 27-28, 29 та зворот). Згідно повідомлень Маневицької селищної ради Волинської області № К-22/02-09 від 4.02.2015 року та прокуратури Маневицького району Волинської області № 116-1107/вих.-15 від 27.04.2015 року звернення позивача [PERSON] щодо неправомірних дій зі сторони дочки [PERSON] та зятя [PERSON] надіслано до Маневицького РВ УМВС України у Волинській області для розгляду та прийняття відповідного рішення (а.с. 25, 26). Постановою про закриття кримінального провадження від 28.07.2015 року кримінальне провадження № 12015030160000250, внесене до ЄРДР 27.06.2015 року, за ознаками вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. В діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 106-2 КУпАП (незаконний посів або незаконне вирощування снотворного маку чи конопель) (а.с. 12). Із повідомлення начальника Маневицького ВП ГУНП України у Волинській області [PERSON] № [NUMBER] від 23.11.2015 року та висновку інспектора Маневицького ВП ГУНП [PERSON] від 23.11.2015 року вбачається, що під час проведення перевірки по факту конфліктної ситуації між [PERSON] та [PERSON] встановити правдоподібність пояснень сторін не виявилось можливим у звязку з відсутністю свідків чи очевидців події. Подальшу перевірку матеріалів припинено, а матеріали направлено в переписку Маневицького ВП ГУНП України у Волинській області (а.с. 71-72). Згідно висновків інспектора Маневицького ВП ГУНП [PERSON] від 6.01.2016 року та 4.02.2016 року, винесених на підставі звернення позивача щодо неправомірних дій [PERSON] та [PERSON], під час проведення перевірки відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення. Подальшу перевірку матеріалів припинено, а матеріали направлено в переписку Маневицького ВП ГУНП України у Волинській області (а.с. 73-76). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, суду пояснили, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в неприязних відносинах з вини позивача, хоча відповідач має заробітки та дбає про сім»ю, виконує в будинку певні ремонтні роботи. Проте, в матеріалах справи, окрім пояснень вказаних свідків зі сторони відповідача, які є, крім того, суперечливими, інших доказів, які б підтверджували заперечення [PERSON] щодо позову, відсутні. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, беручи до уваги те, що [PERSON] не надано належних і допустимих доказів на спростування доводів [PERSON] щодо систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку, суд приходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 551 гривня 20 копійок судового збору, сплачених нею при поданні позову. На підставі ст. ст. 116, 150, 156, 157 Житлового кодексу України,

Outcome: approved