Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

26 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 29 січня 2019 року після виправлення позивачем недоліків відповідно до ухвал суду від 30.11.2018 року та 04.01.2019 про залишення позовної заяви без руху, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. 27 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14 лютого 2017 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося, на даний час вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Причиною припинення подружнього життя з відповідачем стали конфлікти, непорозуміння та різні погляди на життя. Кожен із них окремо має особисте життя, позивач проживає в Тернопільській області, а відповідач в Одеській області, тому їх шлюб має лише формальний характер. У звязку із вищезазначеним, позивач прийшла до висновку про неможливість відновлення подружнього життя. Тому вона вважає, що перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її волі та інтересам, у звязку з чим змушена звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не зявилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.23/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином /а.с.39/. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 14 лютого 2017 року Вишнівецькою селищною радою Збаразького району Тернопільської області, актовий запис №4 /а.с.6/. Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки. На думку позивача, примирення та збереження сімї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сімї суперечить інтересам позивача та згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. \~\~\~\~\~ При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved