Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

25.08.2016 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником будинку № 25 по вулиці Козятинська у місті Фастові Київської області, у якій крім неї проживають чоловік, син та онука [PERSON]. [PERSON] перебувала у шлюбі з сином позивачки [PERSON], від якого у них народилася доньки [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу між ними, донька [PERSON] залишилася проживати з матірю. З 2012 року до теперішнього часу відповідачка з донькою [PERSON] не проживають за вищевказаною адресою, особистих речей в квартирі не мають. На підставі наведеного просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 25 по вул. Козятинській у м. Фастові Київської області. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на вищевказані обставини та просила справу розглянути без їх участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в інтересах [PERSON], яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивачки вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, [PERSON] перебувала в шлюбі з сином позивачки - [PERSON], від якого у них народилися донька [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2012 року шлюб між ними було розірвано та визначено місце проживання дітей: донька [PERSON] залишилася проживати разом з батьком, а донька [PERSON] разом з матірю. (а.с. 12). Позивачці відповідно до свідоцтва про спадщину за законом серії ААЕ № 476342 належить будинок № 25 по вулиці Козятинській у місті Фастові Київської області (а.с. 8). В належному позивачці будинку зареєстровані окрім позивачки, її чоловік, син, онука [PERSON]О та онука [PERSON]О, що підтверджується будинковою книгою на будинок № 25 по вулиці Козятинській у місті Фастові Київської області (а.с. 9-11). З 2012 року [PERSON], інтереси якої представляє її мати [PERSON], не проживає в квартирі, що підтверджується відповідними актами від 22.08.2015 року та 04.06.2015 року затвердженими Головою вуличного комітету [PERSON] Крім того, як вбачається з довідки Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 09.06.2015 року, [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2012 року в будинку № 25 по вулиці Козятинській у місті Фастові Київської області. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідача в спірній квартирі, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у квартирі понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Крім того, фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України. Таким чином, малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як встановлено судом та вбачається з листа Пилипівської сільської ради №46 від 05.02.2016 року, [PERSON] та малолітня [PERSON] зареєстровані та проживають [INFO]. З наведеного виходить, що малолітня дитина забезпечена житлом. Таким чином, у судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] разом із донькою [PERSON] за власною ініціативою і у добровільному порядку залишила будинок № 5 по вулиці Козятинській у місті Фастові Київської області. Протягом тривалого часу з 2012 року не робила спроб самостійно прийти та вселитися до нього, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку плату за житло, комунальні послуги [PERSON] не вносила. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON], інтереси якої представляє її мати [PERSON] на користування житлом зі сторони позивачки порушено не було, відповідач відсутній в спірному будинку разом з малолітньою донькою понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, внаслідок чого порушене право позивача на користування житлом підлягає захисту, і необхідно усунути перешкоди в здійсненні цього права, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених ним судових витрат при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved