Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

25 червня 2012 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON], третя особа - приватний нотаріус одеського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу домоволодіння під [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі правочинів за № 2865 недійсним, виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння та вселення [PERSON] в домоволодіння. 13 листопада 2012 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву (л.с.77-80), в якій уточнив свої позовні вимоги, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 98/1135 відносно домоволодіння під [ADDRESS] який був укладений 17.08.1998 року між членами Одеської універсальної товарної біржі: [PERSON], з боку покупця, [PERSON] та [PERSON], з боку продавців, визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння під [ADDRESS], який був укладений 04.08.2005року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі правочинів за № 2865, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS], зобов'язати їх звільнити зазначене домоволодіння від свого майна, усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю, вселити [PERSON] в домоволодіння [ADDRESS]. В судових засіданнях позивач [PERSON] разом зі своїм представником, [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, свої позовні вимоги обґрунтували наступним чином. З 03.07.1998 року до позивача, [PERSON], було застосовано запобіжний захід у вигляді арешту. З 10.11.1999 року по 07.08.2001 року він був позбавлений волі на підставі вироку Центрального районного суду м. Одеси від 21.10.1999 року, у зв'язку з чим відбував покарання в Южній ВК № 51 Одеської області. Пояснив, що 17.08.1998 року на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» між продавцями [PERSON] та [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98/1135 відносно квартири [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що договір купівлі-продажу не підписував, адже він знаходився в місцях відбування покарання. Згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2003 року [PERSON] був у друге позбавлений волі з 02.07.2003 року по 30.04.2008 року. Також пояснив, що 04.08.2005 року між продавцем - [PERSON], та покупцем - [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 04.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі правочинів за № 2865. Відповідно до абзацу 5 пункту 1 договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року міститься посилання на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15.04.2004 року. Відповідно до рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області по справі № 1-351 договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17.08.1998 року на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» щодо домоволодіння [ADDRESS] між продавцями, [PERSON] та [PERSON], та покупцем, [PERSON] було визнано дійсним та було визнано право власності на зазначене майно за [PERSON]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначив, що не був належним чином повідомлений про час, місце та дату судових засідань у Великомихайлівському районному суді Одеської області, не знав про існування цього цивільного процесу. Позивач в своїй заяві вказав, що 31.05.2008 року прокуратурою Суворовського району м. Одеси за результатами перевірки було порушена кримінальна справа за фактом шахрайства та використання підроблених документів. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги не визнавала в повному обсязі, заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Свою позицію обґрунтовує тим, що позивач, [PERSON], знав про те, що його володіння було продане ще у 2001 році, коли умовно-достроково звільнився від відбування з Южної ВК № 51 Одеської області, проте ніяких спроб щодо його відчуження не зробив. Крім того, вказує, що вимоги позивача не можуть бути задовільнені, адже він має право оспорювати лише свою частку домоволодіння [ADDRESS]. Вказала, що відповідач знав про зникнення своєї матері ще у 2001 році, проте не здійснив жодних заходів щодо встановлення її місця перебування, визнання її безвісно відсутньою або померлою. До міліції із заявою про розшук своєї матері звернувся лише у 2011 році, що підтверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 09.04.2011 оку, винесену начальником Хаджибеевського ОМ Суворовького РО ОГУ ГУМВД України в Одеській області, матеріали ЖРЗПЗ № 2076 від 02.04.2011. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи [PERSON] з 01.07.2003 року по 30.04.2008 року включно відбував покарання за вчинення злочину. Таким чином представник вказує, що в період з 07.08.2001 року по 01.07.2003 року він знаходився на волі, у домоволодінні по [ADDRESS] не проживав, був освідомлений про продаж цього домоволодіння і не звернувся до суду чи до правоохоронних органів з заявою. Крім того, посилається на ту обставину, що рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 15.04.2004 року договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17.08.1998 року на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» щодо домоволодіння [ADDRESS] між продавцями, [PERSON] та [PERSON], та покупцем, [PERSON] було визнано дійсним і це рішення ніхто не оскаржував, воно вступило в законну силу і є перешкодою для визнання договору недійсним. Також відповідач просив суд звернути увагу на той факт, що посилання позивача [PERSON] на постанову про порушення кримінальної справи за фактом шахрайства та використання підробних документів з метою заволодіння житловим будинком за [ADDRESS] за ознаками ст. 190 ч.2, ст. 358 ч.3 КК України є безпідставним так як 17.12.2010 року постановою Суворовського РВ ОГУ УМВС України в Одеській області призупинено досудове слідство. На сьогоднішній день діє новий Кримінально-процесуальній Кодекс України який діє з 19 листопада 2012 року, який передбачає внесення да Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальні справи, які були порушені раніше. Однак, дана кримінальна справа не була внесена до Єдиного державного реєстру. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, показання свідків з боку позивача , дослідив та проаналізував матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.1998 року на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» між продавцями [PERSON] та [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 98/1135 відносно квартири [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається також, що 15.04.2004 року рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17.08.1998 року на Одеській універсальній товарній біржі «Джип» щодо домоволодіння [ADDRESS] між продавцями, [PERSON] та [PERSON], та покупцем, [PERSON] було визнано дійсним. 04.08.2005 року між продавцем, [PERSON] та покупцем, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 2865. З 07.08.2001 року позивач звільнився з Южної ВК № 51 Одеської області, з 01.07.2003 року його було засуджено за вчинення злочину та він з цього часу відбував покарання. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, [PERSON] володіє майном на належній правовій підставі, а саме на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2005 року і є добросовісним набувачем домоволодіння [ADDRESS]. Допитані у якості свідка [PERSON], суду пояснила,що є сусідкою і з позивачем спілкувалась не часто, знала що він неодноразово знаходився в місцях позбавлення волі. Свідок [PERSON], суду пояснила, що зі слів позивача вона знала що в нього начебто був будинок, але зараз в ньому інші власники. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є сусідкою позивача і коли він знаходився в місцях позбавлення волі там начебто жила якась жінка. Ні при звіща ні імені вона не знає її так як не була вхожа в цей будинок. Свідок [PERSON], суду пояснив, що знає позивача так як виросли з ним з дитинства і проживали за іншою адресою. У подальшому їх шляхи розішлися і він знав про те, що сталось зі слів позивача. З урахуванням вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші актичні дані(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших випадків правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Виходячи з приписів ст. 15 ЦПК України, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови задоволенні позову. Як встановлено судом, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР, 1963 року. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР, в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами, особа, яка вважає, що її права порушені має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 48-58 ЦК УРСР), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння ( ст. 145 ЦК УРСР). Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу від 17.08.1998 року та від 04.08.2005 року недійсними з підстав їх невідповідності вимогам закону, а саме - заперечував справжність його підпису. Стаття 48 ЦК УРСР встановлює загальне правило про те, що угода є недійсною у зв'язку з недодержанням в момент її вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності угоди. У цій статті визначено особливі правові наслідки недійсності угоди. Зокрема, по недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі, відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. За змістом зазначених норм та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Разом із тим, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороною недійсного правочину. Таким чином права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.. 48 ЦК УРСР (на теперішній час ч. 1 ст. 216 ЦК України). Не підлягають також задоволенню за цим правилом позови власників майна чи осіб, які вважають себе власниками майна, про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Згідно зі ст. 145 ЦК України якщо майно за плату придбане у особи. Яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власни4к вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно передане власником у володіння або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 145 ЦК УРСР (на теперішній час статтею 388 ЦК України). Таким чином правильним способом захисту порушених прав [PERSON] є витребування майна із чужого незаконного володіння. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння у зазначеному процесі не заявлялись. З урахуванням з,ясованих обставин , позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус ОМНО [PERSON] , про визнання договорів купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] від 17.08.1998 року за № 98/1135, укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Джип», від 04.08.2005 року за номером в реєстрі правочинів № 2865, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] недійсним, про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] та вселення [PERSON] в домоволодіння [ADDRESS] є недоведеними в судовому провадженні, не підтвердженими жодним доказом , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до норм ч.1ст.58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вимоги статті 10,60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ч.2 ст.59 ЦПК України зазначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Outcome: dismissed