Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

24.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що у їх власності перебуває квартира [ADDRESS] відповідно до договору дарування частини квартири від 01.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.08.2002 року за реєстровим № 573. З 27.08.1998 року у зазначеній квартирі було зареєстровано [PERSON], яка за вищевказаною адресою з серпня 2002 року до теперішнього часу не проживає. Крім того, факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актами про не проживання від 05.08., 17.10., 17.12.2015 року. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, комунальні платежі не сплачує, в квартирі відсутні її особисті речі, просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов»язати Голосіївський районний відділ ГУ ДМС в м. Києві зняти останню з реєстраційного обліку. У судове засідання позивачі не з»явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, повідомивши суд, що заявлений позов підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, направлені судові виклики за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку її місця проживання, повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення терміну зберігання, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. З огляду на викладене, врахувавши думку позивача, суд ухвалив, розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених до [PERSON] позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено договором дарування частини квартири від 01.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.08.2002 року за реєстровим № 573 (а.с. 4). За даними довідки форми № 3 на квартиру [ADDRESS] виданої комунальним концерном «Центр комунального сервісу № 32» 23.12.2015 року за № 867, у квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] (власник особового рахунку), [INFO] з 22.08.2002 року та [PERSON] (інша особа), [INFO] з 27.08.1998 року. Сусіди по квартирі сім»я [PERSON], займає дві кімнати (а.с. 8). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись в суд з позовом, позивачі стверджують, що відповідач не є членом їх сім»ї, не проживає та не з»являється у спірній квартирі з моменту реєстрації [PERSON] та його фактичного вселення до квартири, однак не знялася з реєстраційного обліку, а тому у такий спосіб чинять їм перешкоди щодо використання на власний розсуд належного їм майна, яким є спірна квартира. За правилами ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, за даними актів від 05.08., 17.10., 17.12.2015 року, складених комісією у складі майстра та сусідів квартир № 1, 3, 4 [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідчених директором КП «ЖЕО-110» щодо обстеження квартири [ADDRESS] на предмет встановлення факту не проживання [PERSON], комісією встановлено, що [PERSON] у квартирі за вище вказаною адресою не проживає з вересня 2002 року (а.с. 5, 6, 7). Наразі, приймаючи до уваги, що відповідач була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] до набуття позивачами права власності на цю ж квартиру, а після набуття позивачами права власності на спірне майно [PERSON] залишається зареєстрованою у цьому приміщенні як інша особа, однак з вересня 2002 року не проживає у зазначеній квартирі, не проживає остання у [ADDRESS] і на час вирішення справи судом, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved