Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

25 червня 2021 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ВЧ [NUMBER] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди заподіяної в результаті ДТП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 квітня 2021 року, приблизно о 07 год. 40 хв. водій [PERSON] , будучи військовослужбовцем який зарахований до особового складу військової частини [NUMBER] , знаходячись у трудових відносинах із вказаною військовою частиною, виконуючи накази командирів, керував автомобілем Урал-43202 військовий номер [NUMBER] , який належить військової частині [NUMBER] , та рухався по автодорозі вул. Героїв Праці, в м. Слов`янську з боку автодороги М-03 в напрямок центру міста та в районі буд. 5 вул. Солов`яненка, не дотримався безпечної дистанції з автомобілем «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку попереду, та скоїв з ним зіткнення. В наслідок зіткнення автомобіль позивача «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Причиною скоєння даного ДТП стали грубі порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] , а саме п.13.1 Правил дорожнього руху України. Вважаю, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП 07 квітня 2021 року о на автодорозі вул. Героїв Праці м. Слов`янська в результаті якого автомобілю позивача «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] спричинено механічні пошкодження встановлена та не підлягає доказуванню в порядку цивільного судочинства. Згідно зі звіту про вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, склала 51384 грн. 16 коп.. Зазначає, що автомобіль Урал-43202 військовий номер [NUMBER] належить військовій частині [NUMBER] , тобто саме військова частина [NUMBER] зобов`язана відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану в ДТП в розмірі 51384 грн. 20 коп.. В добровільному порядку відповідач відшкодовувати заподіяну шкоду відмовився, тому для надання кваліфікованої правової допомоги позивач змушений був звернутися за допомогою до адвоката, вартість послуг якого за представництво його інтересів становила 8000 грн. За таких обставин, просить, суд стягнути з військової частини [NUMBER] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 51384 грн. 20 коп.. та стягнути з відповідача Військова частина [NUMBER] на користь позивача судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 8000 грн.00 коп. та 908 грн. 00 коп. судовий збір. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 14 квітня 2021 року від 12 квітня 2021 року та ордеру серії АН № 1032716 від 24 червня 2021 року, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Третя особа, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення представника відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місцезнаходження військової частини [NUMBER] , що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Однак представник відповідача, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання представника відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року провадження у справі було відкрито, призначено судове засідання в порядку спрощеного судового провадження. Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року вирішено питання про розгляд справи в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , є власником автомобілю «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2021 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України, та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн. 00 коп.. Згідно із звітом № 99/21 експертного автотоварознавчого дослідження виконаного 30 травня 2021 року та наданою до звіту ремонтною калькуляцією, судовим експертом Синельником А. І., вартість ремонтно - відновних робіт автомобіля Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] складає 51384 грн. 16 коп., ринкова вартість автомобіля складає - 280435 грн. 00 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля складає 24833 грн. 32 коп.. Відповідно до ремонтної калькуляції від 28 травня 2021 року, заведені дані по розрахунку, вартість ремонту становить 51384 грн. 16 коп. Згідно із актом огляду транспортного засобу № 99/21 від 25 травня 2021 року автомобіля «Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] та доданими до нього фотознімками, було виявлено наступне: пошкодження спойлер кришки, ліхтар З ЗШ Л, ліхтар З ВТ Л, напис позначення моделі, напис «Skoda», шарнір ПР кришки З, шарнір Л кришки З, двері задка Н. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 99/21 від 25 травня 2021 року, понесені витрати з проведення експертизи складають 1850 грн. 00 коп. Згідно із актом прийому-передачи робіт (надання послуг) №ОУ-00104 та квитанціями про сплату послуг по ремонту авто на СТО, зазначено вартість проведення ремонту пошкодженого майна в сумі 51384 грн., 20 коп.. Згідно із листом Міністерства оборони України № 117/3889 від 26 квітня 2021 року, командуванням Десантно-штурмових військ Збройних Сил України розглянуто адвокатський запит від 13 квітня 2021 року №49 стосовно ДТП, яка сталася 07 квітня 2021 року на автодорозі по вулиці Героїв Праці міста Слов`янська Донецької області за участі автомобіля «Skoda Superb» р/н [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] та автомобіля Урал-43202 військовий номер [NUMBER] під керуванням солдата [PERSON] .. За результатами розгляду повідомлено наступне, що вантажний автомобіль Урал-43202 військовий номер [NUMBER] належить військовій частині [NUMBER] . Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. В силу ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність винності в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами техніки, зокрема вантажний автомобіль Урал-43202, має ознаки джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6від 27 березня 1992 року(із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Вирішуючи в судовому порядку питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування. Згідно із статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна. Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ). Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно із частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України. На час дорожньо-транспортної пригоди за кермом транспортного засобу перебував [PERSON] , який здійснював управління транспортним засобом як військовослужбовець військової частини [NUMBER] . Отже,\~як встановлено\~в судовому\~засіданні вантажний\~автомобіль Урал-43202\~військовий номер\~ [NUMBER] \~на час\~ДТП належить\~військовій частині\~ [NUMBER] ,\~код ЄДРПОУ: [NUMBER] , юридична адреса: [ADDRESS] . Таким чином, суд дійшов висновку, що саме ця військова частина відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною, що вказано у правовому висновку, який викладений в постанові Великої палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року по справі №243/10982/15-ц (провадження №14-81цс18), який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України. З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вартість ремонтно - відновнувальних робіт автомобіля Skoda SuperB Comfort» реєстраційний номер [NUMBER] , яка складає 51384 грн. 16 коп.. Розв`язуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з таких міркувань. Так, відповідно до документів, наданих суду позивачем, судові витрати полягають у сплаті судового збору, витрат на професійну правничу допомогу. При вирішення питання про стягнення розміру судового збору, судом зазначаються такі доводи. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., 00 коп. який був сплачений ним при звернення до суду із даним позовом. Розв`язуючи питання про стягнення коштів на надання професійної правничої допомоги, суд виходить з таких встановлених в судовому засіданні обставин та відповідних ним доказів. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 12 квітня 2021 року між [PERSON] з одного боку та адвокатом Кочуковим Д. Г., був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 12.04.21. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру від 12 липня 2021 року [PERSON] сплачено адвокату Кочукову Д. Г. за надання правової допомоги гонорар в сумі 8000 грн., зазначена квитанція відповідає додатку № 1 до договору про надання правової допомоги з актом приймання-передачі виконаних робіт(надання послуг) від 28 червня 2021 року, підписаними клієнтом та адвокатом і наданими суду. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача військової частини [NUMBER] витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача [PERSON] у розмірі 8000 грн. 00 коп. і не знаходить передбачених законом підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які вважає співмірними з ціною позову, тривалістю розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно доведено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 00 коп.

Outcome: approved