Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

24.12.2014 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулось до суду з даним позовом до [PERSON] стягнення в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 8000 гривень, а також судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 29.07.2013 року між ПрАТ «СК «Провідна та [PERSON] було відписано поліс №АС/4052564 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на забезпечений транспортний засіб DAEWOOLANOS реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач стверджує, що 05.09.2013 року о 09год 30хв. водій [PERSON] в м.Бориспіль на перехресті вул.Фурманова-Чехова, керуючи автомобілем марки DAEWOOLANOS реєстраційний номер [NUMBER], під час проїзду рівнозначного перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ-21063 реєстраційний номер [NUMBER], що рухався праворуч відносно руху його транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], в результаті чого допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого транспортні засобі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.п.2.3 (б), 16.12 Правил дорожнього руху України. Позивач також зазначає, що вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді встановлене постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2014 року на те підлягає доведенню в порядку ст..61 ЦПК України. Крім того, позивач стверджує, що 17.09.2013 року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, а також, що 08.05.2014 року було складено страховий акт №1 2300022731, яким визнано зазначене ДТП страховим випадком та проведено розрахунок суми страхового відшкодування - 8500 гривень з відрахуванням 500 гривень безумовної франшизи. Позивач повністю виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 8000 гривень та вважає, що відповідач має відшкодувати ці кошти в порядку регресу згідно з підпунктом «ґ» пункту 1.1. ст..38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, а також відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування», та ст.ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи без його присутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причину неявки суд не повідомила, будь-яких заяв чи заперечень до суду від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.07.2013 року між громадянином [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4052564, на забезпечений транспортний засіб DAEWOOLANOS реєстраційний номер [NUMBER]. Строк дії договору стархування з 00 год. 00 хв. 30.07.2013 року по 29.07.2014 року включно (а.с.9). 05 вересня року о 09год 30хв. в м.Бориспіль на перехресті вул.Фурманова-Чехова відбулась дорожньо-транспортна пригоди, учасниками якої були автомобіль марки DAEWOOLANOS реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіль марки ВАЗ-21063 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортні засобі зазнали механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 19.03.2014 року вих..№32,виданою Бориспільським ВДАІ ГУ МВС України в Київській області (а.с.16-17). Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2014 року встановлено що 05.09.2013 року о 09год 30хв. водій [PERSON] в м.Бориспіль на перехресті вул.Фурманова-Чехова, керуючи автомобілем марки DAEWOOLANOS реєстраційний номер [NUMBER], під час проїзду рівнозначного перехрестя, не надав перевагу в русі автомобілю марки ВАЗ-21063 реєстраційний номер [NUMBER], що рухався праворуч відносно руху його транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], в результаті чого допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого транспортні засобі зазнали механічних пошкоджень, чим порушив п.п.2.3 (б), 16.12 Правил дорожнього руху України та здійснив правопорушення, передбачене ст..124 КУпАП (а.с.-10). Підстави звільнення від доказування наведені в статті 61 Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП, що сталась з вини відповідача [PERSON], був пошкоджений автомобіль ВАЗ-21063 реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого власнику автомобіля [PERSON] завдана матеріальна шкода (а.с.19,20). 17.09.2013 року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із заявою №2300022731 про виплату страхового відшкодування (а.с.14-15). Відповідно до страхового акту №1 2300022731 зазначена потерпілим подія дорожньо-транспортної пригоди визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування після вирахування безумовної франшизи в сумі 500 гривень в розмірі - 8000 гривень (а.с.12). Зазначена сума страхового відшкодування була погоджена між позивачем ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] 08.05.21014 року шляхом укладання Договору про врегулювання страхового випадку 2300022731 за Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4052564 від 29.07.2013 року (а.с.11). В судовому засіданні встановлено, що на підтвердження того, що позивач повністю виплатив потерпілому [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 8000 гривень, позивач надав та посилається в позовній заяві на відомість №ВПТ-009507 від 28.05.2014 року та платіжне доручення №021411 (№299994971) від 30 травня 2014 року (а.с.-18, 18-зворот). Проте, дослідженням зазначених письмових документів встановлено, що вони не доводять тієї обставини, що ПрАТ «СК «Провідна» виплатило [PERSON] вище обумовлене страхове відшкодування в сумі 8000 гривень, оскільки не містять підтвердження видачі готівкових коштів або перерахування безготівковим шляхом зазначених коштів саме вказаній особі, а є внутрішніми документами, що обґрунтовують здійснені банківські операції щодо коштів, призначених для виплати приватних страхових відшкодувань (а.с.18, 18-зворот). З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на виплату страхового відшкодування у розмірі 8000 гривень [PERSON] Крім того, аналізом п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що ч.1 вказаної статті містить вичерпний перелік підстав, що дають право страховику після виплати страхового відшкодування подати в порядку регресу позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. В тому числі в підпункті «ґ» п.38.1.1 ст.38 зазначено підставу: «якщо він (мається на увазі страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду) не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону». Проте, вивченням підпункту 33.1.2 пункту 33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що зазначений підпункт не містить ані строків, ані умов повідомлення страховику про страховий випадок та передбачає, що «у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди» За змістом ч.8 ст.8 ЦПК України якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Даючи оцінку посиланням позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо права вимоги в порядку регресу до відповідача, як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, на положення ст.ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, суд прийшов до висновку, зазначені норми цивільного законодавства не підлягають окремому застосуванню без урахування положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки спеціальною нормою в такому випадку, яка підлягала б застосуванню мала бути ст.1194 ЦК України так як відповідач застрахував свою цивільну відповідальність, і позивач не є потерпілим. Також ані главою 67 «Страхування» Цивільного кодексу України, ані ст.27 Закону України «Про страхування», а також умовами укладеного сторонами Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4052564 від 29.07.2013 року не передбачено право позивача як страховика вимагати від відповідача як страхувальника сплати в порядку регресу страхового відшкодування, виплаченого за вказаним договором. За змістом ч.2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, сторони не передбачили в укладеному ними договорі таких наслідків, як право страховика заявити вимогу в порядку регресу до страхувальника у разі неповідомлення страховика. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачем недоведені, та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed