Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

26.02.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР /далі МСЕК/, про скасування висновку експертної комісії МСЕК №5 від 26.04.2013 р., відповідно до якого причиною встановлення другої групи інвалідності встановлено загальне захворювання. Просить зобов'язати МСЕК провести повторну експертизу по його інвалідності по факту поранення під час Великої Вітчизняної війни. В обґрунтування вказує, що висновок експертної комісії не об'єктивний, та не правомірний. Комісія не врахувала рішення Тернівського районного суду від 15.01.2013 р., та висновок експерта СМЕ, згідно яких він отримав поранення в 1944 році під час бойових дій в районі с.Ободовка, Вінницької області, під час нальоту авіації. Він отримав поранення в голову та ліву руку, що зафіксовано зазначеним експертним висновком та рішенням. Спірним висновком МСЕК йому була встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, що суперечить п.15 Положення про порядок, умови й критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 р./ далі Положення/ згідно якого інвалідність що наступила в осіб до 18 річного віку внаслідок контузії, травми, каліцтва внаслідок бойових дій…, установлюється відповідно до медичних документів, які підтверджують факт поранення, або рішення суду щодо зазначених дій і висновків лікувально-профілактичних установ охорони здоров'я. Відповідно до ст.7 п.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. /далі Закон/ визначено, що до інвалідів війни належать особи, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій… Великої Вітчизняної війни, або стали інвалідами у неповнолітньому віці у воєнні, та повоєнні роки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, вказує також, що загальні захворювання які в нього виникли в більш пізній період під час роботи, та під час непрацездатності не мають відношення до інвалідності. МСЕК направило до суду письмові заперечення проти позову, з клопотанням про розгляд справи в відсутності представника. Вказує, що комісією були враховані як рішення суду так і акт огляду експерта, але зазначені ушкодження, які позивач вважає пораненням, не впливали і не вплинули на встановлення [PERSON] стійкої втрати працездатності, 2-ї групи інвалідності. Позивачу вперше висновком травматологічної МСЕК від 26.07.1995 р. було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок виробничої травми 21.12.1984 р. лівого передпліччя. Також в амбулаторній картці мається запис стосовно амбулаторного лікування забійної рани волосистої частини голови розміром 6,0 х 1,0 см. з 05.11.1987 р. по 18.11.1987 р. /вдарився о бордюр по дорозі з роботи/. В подальшому позивач оглядався МСЕК та УкрДержНІІМСПІ, отримав атеросклеротичні захворювання, зміни серцево-судинної системи з функціональними порушеннями, що вплинули на встановлення 2-ї групи інвалідності. Тому якщо позивач і отримав поранення у 7-ми річному віці, то наслідки такого поранення не призвели до інвалідності у дитинстві, та не обмежували життєдіяльність позивача, який служив в лавах армії, працював протягом працездатного віку. Представник третьої особи - виконкому Тернівської районної у місті ради Леонова Л.В. проти позову заперечував, вказує на законність висновку комісії. Посилається на норми ст.7 п.4-5 Закону який регулює, що для встановлення статусу інваліда війни, позивачу потрібно мати довідку МСЕК яка б підтверджувала інвалідність позивача під час воєнних дій. Позивачу вперше було встановлена стійка втрата працездатності в 1995 році внаслідок професійного захворювання, підстави для встановлення інвалідності під час воєнних дій відсутні. Вислухавши представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази суд вважає, що в задоволення позову слід відмовити. Судом встановлено поясненнями сторін, висновком МСЕК а.с.5, що позивачу [PERSON] 26.04.2013 р. повторно встановлена друга група інвалідності внаслідок загального захворювання, безстроково, рекомендовано «Д» нагляд та лікування в терапевта та невропатолога. Як видно з листа МСЕК, епікризу, виписки з історії хвороби а.с.11-12, позивач має захворювання: енцефалопатія, гіпертонічна хвороба 2 ст., двостороння пірамідна недостатність, аміостатичний синдром, когнітивні порушення, та інші супутні захворювання у вигляді посттравматичного остеохондрозу, цервікалгії в зв'язку з виробничою травмою в 1984 р. Саме з цими захворюваннями, пов'язаними з віковими атеросклеротичними змінами серцево-судинної системи, з функціональними порушеннями, пов'язано встановлення для позивача другої групи інвалідності 26.04.2013 р. Відповідно до п.п.4-5 ст.7 Закону - до інвалідів війни належать особи, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних у районах бойових дій у період Великої Вітчизняної війни…осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки. Як видно з листа МСЕК, представлених медичних документів а.с.11-12 - вперше висновком травматологічної МСЕК від 26.07.1995 р. позивачу було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок виробничої травми лівого передпліччя під час роботи позивача підземним кріпильником РУ «Комінтерн» 21.12.1984 р. Також в амбулаторній картці мається запис стосовно амбулаторного лікування [PERSON] забійної рани волосистої частини голови розміром 6,0 х 1,0 см. з 05.11.1987 р. по 18.11.1987 р. /вдарився о бордюр по дорозі з роботи/. Вперше третя група інвалідності позивачу встановлена 29.11.2010 р. у віці 73 років від зазначених загальних захворювань. ДО встановлення інвалідності позивач служив в Радянській армії в 1955-56 р.р., працював на різних підприємствах до виходу не пенсію в червні 1988 р. Таким чином висновок МСЕК є правомірним, таким що відповідає п.15 Положення, оскільки належні медичні дані про інвалідність позивача у семирічному віці під час подій 1944 року відсутні. Якщо навіть прийняти до уваги рішення суду від 15.01.2013 р. про встановлення факту поранення, та акт огляду експерта а.с.4, 6, то подальшою трудовою діяльністю, медичними документами встановлено, що ці можливі поранення не призвели до інвалідності у дитинстві, та не обмежували життєдіяльність позивача протягом життя, не потягли стійку втрату працездатності. Оскільки позивач є інвалідом 2-ї групи, в задоволенні позову відмовлено, до згідно закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 243,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави. На підставі п.п. п.п.4-5 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р., п.15 Положення «Про порядок, умови й критерії встановлення інвалідності», затвердженого Постановою КМУ №1317 від 03.12.2009 р.,

Outcome: dismissed