Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

26 вересня 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з останнього аліментів на неповнолітніх доньку та сина в розмірі 1/3 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення. Поновлювати дошлюбне прізвище не бажає. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі 04 вересня 2010 року уклали шлюб, в якому у 2011 та 2012 роках у подружжя народилися донька та син, проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Одруження виявилося невдалим. Фактично шлюбні відносини між ними припинені. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Відповідач є батьком дітей, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на їх утримання не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що шлюбні відносини припинені місяць тому, але на протязі шлюбних відносин подружжя періодично жило окремо, чоловік застосовував до неї психологічне насильство, постійно погрожував вдарити під час сварки. Відповідач проти позову не заперечував та суду пояснив, що можливість примирення та збереження їх сім'ї втрачена. Дітей він любить, буде приймати участь у їх вихованні та утриманні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 04 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі [INFO] року у подружжя народилася донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON], батьком дітей записаний відповідач [PERSON]/ копії ас. 5-7/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 - 113, 115, 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, підстав для надання строку на примирення суд не вбачає, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей судом не вирішувалось. Відповідно до положень ст.113 СК України позивачем не заявлено вимоги щодо поновлення дошлюбного прізвища. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки діти сторін проживають разом з позивачем /ас.9/ і потребують коштів на утримання, відповідач записаний їх батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 26 вересня 2014 року. Враховуючи наведене, керівні роз'яснення постанов Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р., № 11 від 21 грудня 2007 р., суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 243 грн. 60 коп. та 243 грн. 60 коп. в дохід Державного бюджету України за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved