Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

24 травня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Комунального підприємства (КП) «Житлосервіс «Світанок» » з позовом у якому просив суд: 1) встановити факт проживання [PERSON] з 12 жовтня 1999 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS]; 2) зобов'язати «Житлосервіс «Світанок» » видати довідку відповідного зразка щодо мешкання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS], з 12 жовтня 1999 року по теперішній час. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 26 січня 2016 року Комунальним підприємством «Житлосервіс «Світанок» » було видано довідку із зазначенням того, що у кімнаті [ADDRESS], [PERSON] мешкає лише з березня 2015 року. Разом з тим, раніше відповідач не заперечував факт постійного проживання позивача за вищевказаною адресою з 1999 року, про що 22 квітня 2010 року надавав відповідну довідку. Дії КП «Житлосервіс «Світанок» » з видачі довідок із суперечливим змістом про період постійного проживання позивача, [PERSON] вважав незаконним та просив задовольнити його позов. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 липня 2017 року у задоволені позову відмовлено за необґрунтованістю заявлених вимог. В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення місцевого суду від 07 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами 1 та 3 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Судовим розглядом встановлено, що Відкритим акціонерним товариством «Об'єднання Склопластик» на ім'я [PERSON] був виданий ордер № 41 на право зайняття родиною з 1 людини житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS]. За паспортними даними місце реєстрації мешкання [PERSON] з 23.12.2010 року визначене за вищевказаною адресою (а. с. 4, 57). 21 січня 2016 року КП «Житлосервіс «Світанок» » видало довідку із зазначенням інформації про те, що за адресою [ADDRESS], позивач [PERSON] фактично мешкає з березня 2015 року (а.с.56). Рішення про відмову у задоволенні заявлених [PERSON] вимог суд першої інстанції ухвалив виходячи з висновку про те, що спірним у справі є наявність або відсутність фактичного проживання позивача в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], а також обґрунтованість довідок та актів щодо фактичного проживання / непроживання позивача за цією адресою. Суд у своєму рішенні надав оцінку показанням свідків, проаналізував зміст довідок КП «Житлосервіс «Світанок»», які видавалися на ім'я позивача у квітні 2010 року та у січня 2016 року. Крім того, місцевий суд зробив висновок про те, що факт проживання позивача у кімнаті гуртожитку в період з 28.11.2007 року по 18.11.2011 року (навіть в разі його підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами) не має правового значення для спірних правовідносин, оскільки під дію Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» підпадають особи, які дотримувалися протягом п'ятирічного періоду перед зверненням до органу приватизації певних умов, зокрема не мали власного житла. Апеляційний суд з не погоджується з рішенням місцевого суду, оскільки зазначене рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права. Так, у цивільному процесуальному праві під предметом позову розуміють конкретну матеріально-правову вимогу, яку позивач пред'являє до відповідача і стосовно якої суд повинен ухвалити рішення. Пункт 2 частини 2 статті 119 ЦПК України зобов'язує викладати в позовній заяві ім'я (найменування) відповідача, тобто саме позивач визначає, до кого пред'явити позов. Перша вимога позивача стосувалася встановлення судом факту постійного з 1999 року проживання у гуртожитку, з яким позивач пов'язував реалізацію свого права на житло шляхом приватизації кімнати. Друга вимога, яка пов'язана з основною та є похідною від неї, спрямовувалася на примушення КП «Житлосервіс «Світанок»» видати позивачу офіційний документ (довідку) певного змісту стосовно тривалості проживання [PERSON] у кімнаті гуртожитку. Причому, період такого постійного проживання мав бути встановлений судом за результатами розгляду першої позовної вимоги. Юридичний факт - це обставина (подія або дія), яка є умовою застосування юридичної норми. Під час визначення предмету доказування у зазначеній категорії справ мають враховуватися норми матеріального права. Факт постійного проживання у кімнаті гуртожитку, який просив встановити позивач, тягне за собою застосування норм матеріального права - Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року № 500-VІ (далі ЗУ № 500-VІ) Сфера застосування Закону України № 500-VІ поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 1-1 Закон України № 500-VІ для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п'ять і більше років. Реалізація мешканцями гуртожитку права на житло шляхом приватизації жилих приміщень у гуртожитках регулюється статтею 4 ЗУ № 500-VІ, частиною 1 якої визначено, що громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 214 ЦПК України питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, суд вирішує під час ухвалення рішення. Частиною 1 статті 33 ЦПК України передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. [PERSON] звернувся до суду за захистом порушеного права на приватизацію кімнати у гуртожитку. Стороною у спірних, врегульованих нормами ЗУ № 500-VІ правовідносинах, які випливають із встановлених обставин справи, є орган приватизації. Сєвєродонецька міська рада, за рішенням якої позивач має реалізувати своє право на житло шляхом приватизації кімнати гуртожитку, до участі у розгляді справи як відповідач не залучалася. Місцевий суд не переконався, та не попередив позивача про можливі наслідки не вчинення такої процесуальної дії, як залучення до участі у справі належного відповідача. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Заявлений позивачем спосіб захисту за другою позовною вимогою не передбачений законом. Саме з цих підстав вимога позивача - зобов'язати Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» надати довідку певного змісту, задоволенню не підлягає. За таких обставин, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 липня 2017 року підлягає обов'язковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову з інших підстав у задоволенні позовних вимог [PERSON] до КП «Житлосервіс «Світанок» » про встановлення факту, що має юридичне значення та про зобов'язання видати довідку.

Outcome: partial