Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

25 червня 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головне управління по м. Києву та Київській області звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №1707_084 від 05.03.2020 року у розмірі 29110 грн. 22 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 05 березня 2020 року між АТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1707_084, відповідно до якого відповідачу видано кредит в сумі 34500 грн. на споживчі потреби, зі сплатою 56% річних, строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04 березня 2025 року. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав повністю. Разом з тим, відповідач не виконав належним чином договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 23.04.2021 становить 29110 грн. 22 коп., з якої 25875 грн. основна заборгованість, 3107 грн. 88 коп. прострочені проценти за користування кредитом, 58 грн. 13 коп. 3% річних від прострочених сум по основному боргу та процентам, 69 грн. 21 коп. втрат від інфляції по кредиту та процентам, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь та судові витрати в розмірі 2270 грн. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 липня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 год. 00 хв. 08 вересня 2021 року, який через неявку відповідача відкладений на 09 год. 00 хв. 29 вересня 2021 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Проте, представник за довіреністю від 07 липня 2020 року Світич П.В. подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. 29 вересня 2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. З`ясувавши думку представника позивача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 та 2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) та якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що 05 березня 2020 року між акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №1707_084, відповідно до якого відповідачу видано кредит в сумі 34500 грн. на споживчі потреби, зі сплатою 56% річних, строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04 березня 2025 року (п.2.1, 2.2, п.п. 2.4.1 Договору про споживчий кредит). Позивач зазначає, що на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Державний Ощадний банк України», що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом. На підтвердження вказаних обставин АТ «Державний Ощадний банк України» надало суду: договір про споживчий кредит № №1707_084 від 05.03.2020 року, паспорт споживчого кредиту, кредитну заяву № 839590500 від 04.03.2020 року, перелік рахунків позичальника відкритих в АТ «Ощадбанк», графік платежів станом на 04.03.2020 року, таблицю обчислення загальної вартості кредиту станом на 05.03.2020 року, виписку по картковому рахунку. Докази у справі достовірно вказують на одержання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. Заборгованість [PERSON] перед банком за договором про споживчий кредит №1707_084 від 05.03.2020 року станом на 23.04.2021 року складає 29110 грн. 22 коп., із них: сума прострочених чергових платежів за кредитом (основний борг) - 25875 грн.; проценти за користування кредитом 3107 грн. 88 коп.; розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 36 грн. 93 коп.; розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 21 грн. 20 коп.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 16 грн. 99 коп.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 52 грн. 22 коп. Розрахунок позивача по тілу кредиту та процентах є належним доказом розміру заборгованості, що виникла в зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідачем такий розрахунок не оспорений та не наданий суду інший розрахунок. З огляду на викладене, суд дійшов висновку позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредита та процентами за Договором про споживчий кредит №1707_084 від 05 березня 2020 року в сумі 28982 грн. 88 коп. задовольнити. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] 58 грн. 13 коп. загальної суми 3% річних від прострочених сум по основному боргу та процентам та 69 грн. 21 коп. втрат від інфляції по кредиту та процентам, то суд вважає, що відсутні правові підстави для їх стягнення з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2019 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Враховуючи наведе вище та те, що згідно наданого розрахунку позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат з моменту укладення договору, а не за період після прострочення відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, а тому у задовленні позові в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2260 грн. (28982 грн. 88 коп. становить 99,56 % від 29110 грн. 22 коп.; 99,56 % від 2270 грн. становить 2260 грн.). На підставі ст.ст. 526, 530, 536, 625, 629, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: partial