Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просили визначити за їхнім батьком [PERSON], який помер 25.09.2015 року, 1/4 частку у спільній сумісній власності у вигляді квартири №1, що знаходиться за адресою: вул.Новоселів, 1-А в м.Татарбунари Одеської області. В обґрунтування вимог зазначили, що вказана квартира належить позивачам, відповідачy та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідач, яка є мати позивачів, розірвала шлюб з померлим до його смерті, і тому не має права на прийняття у спадщину його частки квартири. Зазначили також, що в установлений законом строк звернулися до нотаріуса для оформлення спадкових прав, проте отримали відмову у зв'язку з невизначеністю частки майна померлого у праві власності на квартиру. Посилаючись на те, що частки квартири всіх співвласників перебувають у їхній спільній сумісній власності, тобто є не визначеними, а також на неможливість оформлення спадщини та набуття права власності без визначення розміру частки померлого [PERSON], позивачі вважали, що є підстави для задоволення позову. Позивачі та їх представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Представник позивачів надав заяву про розгляд справи без їхньої, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце справу без розгляду справи, в судове засідання також не зявилася. Надала заяву, в якій позов визнала, просила розглядати справу за її відсутності. Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №298535 від 25.06.2004року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВС №467089 від 25.06.2004року та план-схему квартири (а.с.а.с.8-11). Зі свідоцтв про народження серії ІІІ-АП №438664 від 10.02.1988року та серії V-ЖД №294418 від 23.03.1991року вбачається, що батьком [PERSON], 11.01.1988року народження та [PERSON], 19.03.1991року народження, є [PERSON] (а.с.а.с.4,6). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований 03.07.2010року першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, та змінила прізвище на «Лугіна», а [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований 20.06.2015року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського РУЮ, та змінила прізвище на «Картушина» (а.с.5,7). Зі свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 428913, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського РУЮ в Одеській області 05.10.2015року, актовий запис №469, вбачається, що [PERSON] 05.10.2015року помер в м.Татарбунари Одеської області (а.с.3). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS], яка належала померлому батьку, однак отримали лист-відмову від 23.11.2015року №1167/02-14 з посиланням на те, що оформлення свідоцтва є неможливим з огляду на невизначеність частки майна померлого у вказаній квартирі (а.с.12). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статті 355 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Положеннями ст. 357 ЦК України встановлено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). З огляду на викладене, оскільки свідоцтвом про право власності на нерухоме майно не було прямо встановлено розмір часток позивачів, відповідача та померлого [PERSON] у праві власності на квартиру, при цьому квартира належить зазначеним особам на праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що частки у співвласників на вказане майно є рівними та складають по 1/4 частці у кожного співвласника. На підставі викладеного,

Outcome: approved