overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

24.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх дитини. В обґрунтування своїх вимог вказує, що вона знаходилася у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. 01.11.2014 року у них народилася дитина - донька [PERSON]. В наступний час вона з відповідачем не проживає однією сімєю. Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку відповідача. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно із копії свідоцтва про народження, сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.11). Відповідно до ст.ст. 180, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Позов також підтверджується довідкою з місця мешкання позивачки, з якої вбачається, що дитина мешкає разом з позивачкою. (а.с.13). У судовому засіданні встановлено, що відповідач, будучи батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) на утримання дитини є законними і підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

24.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 серпня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №140. В обґрунтування позову зазначила, що з 15.08.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя внаслідок чого були втрачені почуття і єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу. Шлюбні відносини між ними припинені, примирення не можливе. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, від позову не відмовилася. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечень проти позовної заяви не надав. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про укладення шлюбу та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.08.2014 року, від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 3, 8). Зі змісту заяв, поданих сторонами, вбачається, що ними визнані та, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, що фактично вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Спору про розділ майна та місце проживання малолітнього сина між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу, проти чого не заперечував відповідач [PERSON], а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки, позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судові витрати: 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

24.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюбу, зареєстрований 11.11.2015 року між нею та відповідачем. Посилається на те, що протягом сумісного життя у них виникали непорозуміння, різні погляди на сімейні проблеми та життя, що призвело до втрати почуттів любові та поваги, спільно господарства не ведуть, разом не проживають. Спроби примиритися не дали позитивних результатів, фактичні шлюбні відносини припинені, відновлення шлюбу вважає неможливим, шлюб існує формально, на примирення не згодна. Від сумісного проживання дітей не мають. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов просила задовольнити, оскільки шлюб розірвати в органах РАЦС неможливо через небажання відповідача. Відповідач не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся неодноразово своєчасно та належним чином, причини не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в Свідоцтві про шлюб, 11 листопада 2015 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] Барчиної, [INFO], зареєстрували шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №750. Подружжя спільних дітей немає. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Сімейні відносини між сторонами припинені з літа 2016 року, примирення неможливе, сумісного господарства сторони не ведуть, спільно не проживають. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

24.11.2016 року\~ [PERSON]\~ звернулася до суду з позовом до [PERSON], та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, до досягнення дитиною повноліття, що відповідач, являючись батьком дитини, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Позивачка до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач\~[PERSON] до суду надав заяву, якою позов визнав у повному обсязі та згодний на стягнення з нього аліментів. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованим і такими що підлягають задоволенню з наступних обставин. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею \~повноліття. Як встановлено в судовому засіданні у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] батьком якого є відповідач [PERSON]І, що підтверджено свідоцтвами про народження, серії І-ЖД № від 06.06.2012 року. Судом встановлено, що домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дитини зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття, проте домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, а неповнолітня донька [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки [PERSON], що підтверджено довідкою, яка видана Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 15.11.2016 року за №1615, тому суд вважає необхідним стягувати з [PERSON]І, на користь [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття, тобто до 13.11.2024 року. Відповідно вимогам ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред'явлення позову, тобто з 19.09.2016 року. При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 88 ЦПК \~України і стягує судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн. з відповідача. Відповідно до ст. 214 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

24.11.2016 року до суду звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, - про стягнення заборгованості. В позові позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 04.02.2011 року відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 31.10.2016 року склала в сумі 33155,65 грн., з якої заборгованість по кредиту в сумі 2913,89 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 24989,80 грн., заборгованість за комісією в сумі 3196,93 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1555,03 грн., прохає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 33155,65 грн., а також судовий збір в сумі 1378 грн. 24.11.2016 року до суду звернувся представник позивача [PERSON] з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. В судове засідання належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом представник позивача [PERSON] не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

24.11.2016 року до суду із позовом звернулась позивач про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно дитині не допомагає, хоча має таку можливість. Позивач у судове засідання зявилась, позов свій підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання прибув, заперечував проти розміру аліментів, просив стягувати 1/4 частину. Пояснив, що працює в Новоград-Волинському РЕМ. Дослідивши\~\~матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії 1-ТП № 235642 від 14.02.2015 року, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.\~\~ Позивачем не надано доказів на обґрунтування розміру аліментів, який вказаний в позовній заяві. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти в розмірі, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. З урахуванням обовязку обох батьків утримувати свою дитину, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, є сумую, що відповідає обовязку\~ батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням\~ мінімальних життєвих потреб дитини. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн.\~\~підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

24.11.2016 року, Київського міського центру зайнятості (далі - Центр) звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить: -«Стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі: 11 392 гривень 39 копійок (одинадцять тисяч триста дев»яносто дві гривні тридцять дев»ять копійок).» (а.с.1-4) Вимогу мотивує тим, що згідно із Наказом Подільського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості (далі - Подільський Центр) №НТ160401 від 01.04.2016 року, [PERSON] надано статус безробітного, на підставі якого Наказом Подільського Центру №НТ160406 від 06.04.2016 року, відповідачу призначено допомогу по безробіттю. Всього, в період з 17.05.2016 року по 18.08.2016 року, відповідачу нараховані та виплачені кошти в сумі 11 392,39 грн.. Наряду з цим, в період з 17.05.2016 року по 19.05.2016 року, [PERSON] перебував у тродових відносинах з ТОВ»ПІЛЛАР», а тому допомога по безробіттю була виплачена безпідставно. Повернути кошти відповідач відмовляється, а тому Центр вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не з»явилися. Від представника позивача - Осиченко С.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі, при цьому позов вона підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечує.(а.с.45) Відповідач також не з»явився в судове засідання, призначене на 16.03.2017 року, причин неявки не повідомив. Ознайомившись із заявою, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

24.11.2016 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 20.12.2011 року він уклав з відповідачем кредитний договір, за яким видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31.10.2016 року по кредиту, процентам за користування ним, комісії, а також штрафні санкції в загальній сумі 33422,76 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами письмові докази по справі суд дійшов наступного. 20.12.2011 року сторони уклали договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2700,00 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обслуговування якої здійснюється за тарифами і правилами банку. Факт виконання позивачем умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. Отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість по договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 1939,34 грн.; по відсоткам за користування кредитом 25665,67 грн.; по комісії 3750,00 грн. Крім того, позивачем за умовами кредитного договору відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 1567,75 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором разом зі штрафними санкціями в загальній сумі 33422,76 грн., а також судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

24.11.2016 року позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 07.09.2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №426, від даного шлюбу дітей не мають. Посилаючись на те, що єдиною сімєю перестали проживати з травня 2015року через поведінку відповідача, який нехтує її інтересами та почуттями, суперечки, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, виникнення відчуження, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON]в судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову, на примирення не згодний. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

24.11.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - Карповецької сільської ради Чуднівського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері - [PERSON], яка померла 19.08.2012 року відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок розташований за адресою: вул. 50-річчя Жовтня, буд.20, с. Карпівці, Чуднівського району, Житомирської області.Крім позивача, спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], між якою та позивачем було укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого позивачу перейде у спадок вказаний житловий будинок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом, однак не може оформити своїх спадкових прав після смерті матері, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими спорудами, власником якого вона була. Позивач звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не зявилась, у тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач Карповецька сільська рада Чуднівського району Житомирської області не забезпечила участь свого представника у судовому засіданні, до суду надійшла заява за підписом сільського голови, згідно якої Карповецька сільська рада позов визнає і просить розглядати справу без участі представника сільської ради. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved