Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

25 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 лютого 2008 року померла його мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га, яка знаходяться на території Верхосульської сільської ради, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №090210. За життя мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому та його брату [PERSON]. Останній спадщину не приймав та в подальшому не має наміру її приймати. Зазначає, що фактично прийняв спадщину після смерті матері, але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном не може у звязку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після матері, [PERSON], яка померла 01 лютого 2008 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га в межах згідно з планом, розташовану на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії СМ №090210, виданим 20 квітня 2004 року Верхосульською сільською радою на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 19 березня 2002 року №90. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 38). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив (а. с. 42). Представник відповідача Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 41). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальна контори Білопільського району Сумської області у судове засідання також не зявився без повідомлення причин. У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що матірю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] була [PERSON], що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 7-8). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №078901 остання померла 01 лютого 2008 року (а. с. 6). У відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №090210, виданого 20 квітня 2004 року Білопільською районною державною адміністрацією на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 грудня 2003 року №1439ВАР634526, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за №25, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га в межах згідно з планом, розташована на території Верхосульської сільської ради, який (а. с. 5). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області 19 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №301, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а. с. 9). Із заяви [PERSON] від 16 листопада 2016 року, посвідченої секретарем Верхосульської сільської ради вбачається, що останній відмовляється від своєї частки майна, що залишилось після смерті матері [PERSON], яка померла 01 лютого 2008 року, на користь [PERSON], проти позову про прийняття спадщини не заперечує, до суду звертатися не буде (а. с. 10). З довідки Верхосульської сільської ради від 10 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON], яка померла 01 лютого 2008 року, постійно до дня смерті проживала в [INFO] та спільно вела підсобне господарство разом із сином - [PERSON] Останній після смерті матері розпорядився її речами. Заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON], посвідчений 19 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Верхосульської сільської ради, зареєстрований у реєстрі за №301, не змінювався і не відмінявся ( а. с. 11). Спадкова справа після померлої 01 лютого 2008 року [PERSON] не заведена (а. с. 37). Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,74 га в межах згідно з планом, яка знаходяться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом серії СМ №090210, в порядку спадкування за заповітом після матері [PERSON], яка померла 01 лютого 2008 року. Однак, він не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 39). З огляду на викладене вище, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved