Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

: 25.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], встановлення опіки над малолітнім [PERSON] та стягнення з відповідачки аліментів на утримання цієї дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що її сестра [PERSON] в 1992 році зареєструвала шлюб із [PERSON] в період якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Однак сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склались і шлюб між ними було розірвано. З 20.11.2012 року [PERSON] разом із своїм малолітнім сином проживала в будинку позивачки. Однак відповідачка за дитиною належним чином не доглядала, вихованням свого сина не займалась, зловживала спиртними напоями, вела аморальний спосіб життя, і фактично малолітній [PERSON] був на вихованні позивачки. В лютому 2015 року відповідачка [PERSON] залишила своє місце проживання до своєї дитини не являється, не цікавиться її фізичним та розумовим розвитком, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, місце проживання відповідачки наразі взагалі невідоме. Тому позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом, щоб захистити права та інтереси свого малолітнього племінника який залишився без батьківського піклування. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник третьої особи Буфалова Т.Я. позовні вимоги в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення із неї аліментів підтримала в повному обсязі, а в частині встановлення опіки просила суд відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причину своєї неявки. Про дату, час та місце розгляду судової справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення в пресі. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не направляла. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ч. 1ст. 224 ЦПК України. Вислухавши доводи позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Матеріалами справи встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно свідоцтва про народження (копії) серії [NUMBER] від 22.11.2012 року є матір'ю малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Батьком дитини є [PERSON]. Як видно із свідоцтва про розлучення Республіки Молдови шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 27 червня 2008 року (а.с.7-8). Дані характеристики громадянки [PERSON] та відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], вказують на те, що сама відповідачка достатніх умов для проживання та утримання дитини до цих пір не створила, дитина проживає разом із позивачкою [PERSON] в її будинку та з її родиною. [PERSON] зарекомендувала себе з негативного боку, вихованням дитини не займалась, зловживала спиртними напоями і за примусом соціальних служб пройшла лікування від алкогольної залежності. З лютого 2015 року [PERSON] покинула свого сина у позивачки, а сама зникла у невідомому напрямку, з тих пір до дитини не з'являється, участі у виховані дитини не приймає, не цікавиться її життям та розвитком. Малолітній [PERSON] знаходиться на повному забезпеченні та вихованні його тітки - позивачки [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новобузької РДА позбавлення [PERSON]. батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним і буде відповідати інтересам дитини (а.с.14). З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Тому суд, у виняткових випадках, з урахуванням поведінки того з батьків, відносно якого ставиться питання про позбавлення батьківських прав, його особи, а також інших обставин справи, може відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним свої батьківських обов'язків. У декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід розлучати з своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Сукупність досліджених доказів вказує на те, що відповідачка [PERSON], яка являється матір'ю вищевказаної неповнолітньої дитини в порушення вимог ст.150 СК України протягом тривалого часу при наявності реальної можливості не виявляє щодо цієї дитини батьківського піклування, не вчиняє дій щодо участі у їх вихованні, піклуванні про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що згідно вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставами для задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Такі ж самі положення передбачені і статтею 180 СК України. В силу вимог ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідачка [PERSON] не виконує свій обов'язок по утриманню малолітнього сина [PERSON], [INFO], тому маються підстави, з врахуванням положень викладених у ст. 182, ст. 183 СК України, для задоволення заявлених вимог позивача і в частині стягнення аліментів на утримання дитини. В частині встановлення опіки над неповнолітньою дитиною , суд не вбачає законних підстав для задоволення позову . Відповідно ч.3 ст. 243 СК України , судом встановлюється опіка лише в тих випадках, які передбачені Цивільним кодексом України . Згідно ч.3 ст. 60 ЦК України , суд встановлює опіку над малолітньою особою , якщо при розгляді справи буде встановлено , що вона позбавлена батьківського піклування , і призначає опікуна за поданням органу та піклування . Між тим , подання органу опіки та піклування про встановлення опіки позивача над неповнолітнім [PERSON] - відсутнє. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. в частині позовної вимоги про стягнення аліментів, а також на користь позивачки [PERSON] судові витрати в сумі 487 грн 20 коп. На підставі ст. 150, 164, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial