Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

25 квітня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача батька, на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 25.04.2018 р. на період свого навчання в Одеському художньому училищі ім. Б.Г. Грекова, студенткою 3-го курсу денної бюджетної форми якого вона є і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2019 р., мотивуючи це відсутністю будь-якої матеріальної допомоги (аліментів) з боку батька після 27.12.2017 р., коли їй виповнилося 18 років, про що було вказано у рішенні Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2012 р., в той час, як вона, не працює і є студенткою 3-го курсу вказаного навчального закладу з 06.08.2015 р. та несе відповідні транспортні витрати, повязані з навчанням, як то вартість дороги з смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області до навчального закладу в м. Одесі, витрати на придбання приладдя та засобів для творчості і зберігання готових художніх виробів, не враховуючи витрати на щоденне харчування, забезпечення її одягом, взуттям, витрат на оздоровлення та інше. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, під розписку, але надала суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов та пославшись на ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності у звязку з перебуванням на навчанні, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 37,39). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свій письмовий відзив на позов, в якому позов визнав частково, на суму аліментів на навчання своєї доньки (позивачки) у розмірі 2000 грн. щомісячно до закінчення її навчання, вказавши розмір свого доходу як ФО-підприємця, який перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку ІІ групи, який за 2017 р. становив 85000 грн., тобто 7083 грн. щомісячно, зазначивши, що до сьогоднішнього дня він продовжує регулярно сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання молодшої дитини сина [PERSON], [INFO] за рішенням Іллічівського міськсуду Одеської області від 25.04.2012 р., а також письмову заяву, в якій позов визнав частково, з підстав, викладених у письмову відзиві на позов та проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 40,42-45). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~199\~СК України,\~якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і\~у звязку\~з цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки зобовязані\~утримувати їх\~до досягнення\~двадцяти трьох\~років -\~за умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. \~ \~ \~ \~Суд встановив, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2012 р. був частково задоволений позов [PERSON], визначено місцем проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] місце проживання матері [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти : на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2012 р. до повноліття дитини, тобто до 27.12.2017 р. та утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2012 р. до повноліття дитини, тобто до 12.10.2023 р., стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір 214,60 грн. Зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини задоволений частково, зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], зобовязати [PERSON] надати [PERSON] можливість спілкування з сином [PERSON], [INFO] кожен понеділок, середу та пятницю з 16:00 год. до 19:00 год., один день з вихідних кожного тижня з 15:00 год. до 20:00 год, в літній час надати можливість спільного відпочинку з виїздом з міста не менше ніж на два тижні (а.с. 25). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012 р. вищевказане рішення Іллічівського міськсуду Одеської області від 25.04.2012 р. в частині розміру аліментів та визначення порядку зустрічей з дитиною змінено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання : доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з з 02.02.2012 р. і до досягнення повноліття, тобто до 27.12.2017 р. та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2012 р. і до досягнення повноліття, тобто до 12.10.2023 р., зобовязано [PERSON] надати [PERSON] можливість спілкування з сином [PERSON] один день з вихідних днів тижня, в літній час два тижні, за попередньою домовленістю з [PERSON], в решті рішення залишено без змін. Ухвалою ВССУ від 19.06.2013 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012 р. в частині зміни розміру аліментів скасовано, залишивши в силі в цій частині рішення Іллічівського місьсуду Одеської області від 25.04.2012 р., в решті рішення апеляційного суду Одеської області від 26.06.2012 р. та рішення Іллічівського міськсуду Одеської області від 25.04.2012 р. в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, залишити без змін (а.с. 20-24). Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що на даний час, після досягнення повноліття позивачкою, остання проживає разом із своєю матірю та малолітнім братом, не працює та є студенткою ІІІ-го курсу Одеського художнього училища ім. Б.Г. Грекова згідно Наказу № 42 від 06.08.2015 р. з денною бюджетною формою навчання, рік закінчення училища 30.06.2019 р., що підтверджується відповідною довідкою ОХУ ім. Б.Г. Грекова від 15.02.2018 р. (а.с. 15). Також, суд встановив, що позивачка отримує стипендію у розмірі 723 грн. щомісячно, якої не вистачає їй на транспортні витрати, повязані з навчанням, як то вартість дороги з смт. Великодолинське, Овідіопольського району Одеської області до навчального закладу в м. Одесі, витрати на придбання приладдя та засобів для творчості і зберігання готових художніх виробів, не враховуючи витрати на щоденне харчування, забезпечення її одягом, взуттям, витрат на оздоровлення та інше з урахування того, що відповідач згідно рішення суду сплачував аліменти до повноліття позивачки, тобто до 27.12.2017 р. Частина витрат позивачки підтверджуються доданими до позову квитанціями, чеками (а.с. 26-27). Також, суд встановив і це підтверджено письмовим відзивом на позову відповідача, що останній є ФО-підприємцем з 12.07.2002 р. і до сьогодні не перебуває у стані припинення, немає податкового боргу, що підтверджується Інформаційною довідкою з ЄДРЮОФОПГФ, а тому на думку позивачки має фінансову можливість сплачувати аліменти на її навчання у розмірі 5000 грн. щомісячно, до закінчення її навчання 30.06.2019 р. (а.с. 8-10). Однак, з відзиву на позов вбачається, що відповідач отримує дохід як ФО-підприємць, який перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку ІІ групи, який за 2017 р. становив 85000 грн., тобто 7083 грн. щомісячно, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку ФО-підприємця за 2017 рік (а.с. 44). Крім цього, позивач зазначає, що до сьогоднішнього дня він продовжує регулярно сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання молодшої дитини сина [PERSON], [INFO] за рішенням Іллічівського міськсуду Одеської області від 25.04.2012 р., що також враховується судом, як витрати, які відповідач несе по утриманню молодшого сина. Таким чином, враховуючи розмір доходу, який отримує відповідач, його витрати по сплаті аліментів на молодшу дитину, а також беручи до уваги інтереси повнолітньої доньки відповідача (позивачки), фінансовий стан платника аліментів, як це передбачено вимогами ст. 182 СК України, а саме розмір його офіційного заробітку як ФО-підприємця, як в середньому на місяць становить 7083 грн., а доказів будь-яких інших доходів відповідача, позивачкою не надано, а також враховуючи при цьому вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII, яким встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб становить з 1 липня 1841 грн., з 1 грудня 1921 грн., суд, оцінивши та проаналізувавши вищевказані докази в їх сукупності, погоджується з позицією відповідача, викладеної у його відзиві на позов та дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліменти на її навчання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 25.04.2018 р. до закінчення нею навчання в навчальному закладу, тобто до 30.06.2019 р.

Outcome: partial