Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

25 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачі протягом тривалого часу не проживають у належній йому квартирі [ADDRESS] . З наведених вище підстав, а також з посиланням на приписи ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування цією квартирою. Ухвалою суду від 5 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 3 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України(01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетинання державного кордону України громадянами України: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за період з 01.07.2016р. по 31.12.2019р. 27 січня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Позивач в судове засідання не з`явився, водночас, у заяві від 18.02.2020р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити; не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької міської ради у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с.5-6). З довідки про склад сім`ї №9 від 21 жовтня 2019 року вбачається, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16-21). Зауважує, що шлюб між ним та [PERSON] був розірваний на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року у справі №161/10119/18 (а.с. 7). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як визначено статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З долучених до матеріалів справи, зокрема пояснень сусідів, довідок, актів ОСББ «Молоді 3А» вбачається, що відповідачі більше трьох років не проживають у квартирі (а.с.25-30). Крім того, згідно з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.0.12020 року №161/17900/19/1965/2020 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виїхали за кордон 10.08.2016р. Із ч. 3 ст. 29 ЦК України вбачається, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, зокрема, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Судом встановлено, що неповнолітні діти відповідача [PERSON] фактично проживають з останньою за кордоном разом із матір`ю (а.с.10-12). Відповідачами не вчинялися будь-які дії, які б свідчили про те, що останні користуються вказаною квартирою, беруть участь у її утриманні нарівні із позивачем, сплачують комунальні послуги, будь-яких доказів, що відповідачі зверталися до суду із питанням про вселення в квартиру, встановлення порядку користування квартирою чи про поділ рахунків, усунення перешкод у користуванні квартирою суду надано не було, жодного доказу про те, що не втратили інтерес до квартири на протязі 2016-2020 років, відповідачі суду не надали. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved