Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

25.06.2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина за шість місяців, починаючи з 30.12.2014 р. по 30.07.2015 р. у розмірі 12600 грн. та стягувати на її користь аліменти на утримання сина щомісячно у розмірі по 1800 грн. до досягнення дитиною 18 років. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 29.04.2011 р. уклала шлюб із відповідачем, після укладання шлюбу вона переїхала проживати до відповідача, сімейне життя складалося нормально, без конфліктів, вона працювала вихователем у дитячому садку, він у кафе свого батька, вони мали сімейний бюджет і жили відносно в достатку. 29.01.2012 р. від шлюбу у них народився син, перший час їм вдавалося забезпечувати сина всім необхідним. З 30.12.2014 р. звязок з чоловіком припинено. Він не цікавиться своєю дитиною і матеріальну допомогу йому не надає. Хоча вона неодноразово дзвонила чоловіку і просила його продовжити сімейне життя і надавати синові матеріальну допомогу. Від розмови з чоловіком вона розуміла, що сімейне життя його не цікавить і він не збирається надавати матеріальну допомогу на утримання сина. У зв,язку з чим змушена була звернутися до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи умови ст. ст. 224-226 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони уклали шлюб 29.04.2011 р. (а.с. 17), від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про що свідчить факт визнання ним позову. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є особою молодого віку, працездатним і має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обовязку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять, оскільки доказів цьому не надано. Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов'язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів з відповідача задовольнити у повному обсязі і стягувати з нього аліменти у розмірі 1800 гривень щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Відповідач надав заяву у якій зазначив, що згоден із вимогами позовної заяви, тому суд також задовольняє позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час. Приймаючи до уваги вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час по 30.07.2015 року незаконним, оскільки на відповідача буде покладено подвійне стягнення. Розрахунки позивача щодо заборгованості по аліментам за минулий час суд вважає не вірними, оскільки сторони разом не проживають з 30.12.2014 р., позовну заяву подано 25 червня 2015 р., то і стягувати аліменти за минулий період необхідно лише за 5 місяців та 25 дні, що становить 10500 грн. При ухваленні рішення суд враховує інтереси малолітньої дитини. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial