Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

25 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у березні 2021 року вона дізналась, що вона включена до Єдиного реєстру боржників, за виконавчим написом нотаріуса про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» боргу. Також на її адресу мешкання надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. про відкриття виконавчого провадження 63955230 на підставі виконавчого напису № 49225 виданого 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] . Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначила, що постановою від 20 березня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва по справі № 826/20084/14 визнав недійсними положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Також 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі №826/20084/14 повторно визнано незаконною в цій частині постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого рішення. Позивач зазначав, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки від самого початку кредитний договір від 17 липня 2018 року був укладений без нотаріального посвідчення. Також зазначила, що в виконавчому написі зазначена адреса мешкання позивача: [ADDRESS] , що не відповідає дійсності, тобто нотаріусом було порушені вимоги щодо здійснення нотаріальних дій поза межами свого нотаріального округу, оскільки адреса реєстрації та проживання позивача: [ADDRESS] . Таким чином через порушення процедури видачі просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 4225 від 25.09.2020 року приватного нотаріуса Горай О.С., стягнувши з відповідача на користь позивача понесені нею витрати з оплати судового збору у сумі 1362 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року за клопотанням позивача забезпечено позов по справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 63955230 від 18.12.2020 року на підставі оскаржуваного виконавчого напису. 19 липня 2021 року від представника позивача адвоката Крохмальової Л.П., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, надійшло клопотання про слухання справи за її відсутності, на задоволені позову наполягає. Проте ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на розгляд справи до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно в установленому законом порядку. Треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфменко Д.О. на розгляд справи до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно в установленому законом порядку. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу кредитних зобов`язань. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 25 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 49225, за яким у безспірному порядку стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором в сумі 14 800 гривень та витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1000,00 гривень, разом 15 800 гривень. Як вбачається зі змісту виконавчого напису № 49225 від 25 вересня 2020 року було звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором AG6952734 від 14 липня 2018 року, укладеним з ТОВ «ФК Дінеро» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Строк платежу за цим кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06 листопада 2018 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 14 800 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7 500 грн.; прострочена заборгованість за штрафами та пенею в розмірі 7 102 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто із стягувача плату в розмірі 1000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 15 800 грн. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до п.2.1. п.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. Однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі є безспірними. Розрахунок боргу зазначений у виконавчому написі щодо наявності грошового зобов`язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Крім того, позивачем заперечується сам факт отримання кредиту у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Наведене свідчить про надання відповідачем неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно з яким на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] суми сплаченого нею судового збору у повному розмірі, а саме - по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 908 гривень, за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 гривні, а всього 1362 гривень. Крім того, підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу адвоката, понесені [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою [PERSON] та адвокатом Крохмальовою Л.П. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується оплатити працю адвоката у розмірі 4000 гривень. До вказаного договору додано квитанція про оплату. З урахуванням наведеного, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь позивачки [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 гривень.

Outcome: approved