Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] року помер її батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року її мати, [PERSON], фактично прийняла спадщину після батька, але юридично її не оформила. [INFO] року остання померла. За життя мати склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. Зазначає, що прийняла спадщину за заповітом після матері, подавши до нотаріуса відповідну заяву. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після матері, [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] у судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 43). Представник відповідача - Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 33). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання також не з'явився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 34). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року, слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжували діяти після набрання чинності вказаним Законом. До правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України 2003 року. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що 26 лютого 1954 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], у зв'язку з чим останній було змінено прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] (а. с. 9). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року у с. Нові Вирки Білопільського району (а. с. 7). Після смерті останнього відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під [ADDRESS], який побудований у 1968 році (а. с. 8, 15, 17-19). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 09 серпня 2016 року житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 20). Згідно з інформацією Нововирківської сільської ради після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла дружина - [PERSON], яка на день смерті чоловіка проживала разом з ним за однією адресою, вела спільне господарство (а. с. 8). Спадкова справа після померлого [INFO] року [PERSON] не заведена, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 35). За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] року, але юридично її не оформила. Однак, вказана обставина у відповідності до ст. 1296 ЦК України не позбавляє [PERSON] права на спадщину після чоловіка. Судом також встановлено, що [PERSON], померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). У відповідності до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Нововирківської сільської ради 11 жовтня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №31, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] - позивачці у справі (а. с. 11). З довідки Нововирківської сільської ради від 25 липня 2016 року та витягу з погосподарської книги Нововирківської сільської ради вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] року проживала за адресою: [ADDRESS]. Заповіт від імені останньої на ім'я [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Нововирківської сільської ради 11 жовтня 1995 року, зареєстрований у реєстрі за №31, не змінювався і не відмінявся. [PERSON] фактично прийняла спадщину після [PERSON] шляхом постійного проживання з останньою на день смерті, доглядала за будинком, користувалася земельною ділянкою (а. с. 8, 14). Згідно з довідкою Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 03 серпня 2016 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 15-19). Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 07 травня 2010 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011062600903, посвідчено право [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2499 га, розташовану в [ADDRESS] (а. с. 21). З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивачки у Спадковому реєстрі заведено спадкову справу №52289635 відносно [PERSON], яка померла [INFO] року та на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,5666 га, розташовану на території Нововирківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а. с. 22, 36-41). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] має право на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO] року. Однак, позивачка позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку (а. с. 23). Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved