Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

24.07.2018 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, у якій просила суд: - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь та її сина [PERSON] в розмірі заборгованості аліментів 30 193 грн. 56 коп., - стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за несплату аліментів в період з 29.03.2017 р. по 01.07.2018 р. в сумі 36193,00 грн.;- а також покласти на відповідача судові витрати( а.с.1-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. З відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2016 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2017 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, на утримання сина [PERSON] . Зазначає, що станом на день подачі позову, вона не отримувала аліментів у зв`язку зі злісним ухиленням відповідача від їх сплати. У зв`язку з чим, станом на 30.06.2018 року має місце заборгованість по аліментам, яка згідно довідки-розрахунку державного виконавця становить 30193,56 грн. Також вважає, оскільки через невиплату аліментів її матеріальне становище погіршилося, немає змоги самостійно утримувати та забезпечувати належно дитину через перебування у відпустці про догляду за дитиною, вона має право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, визначений нею у розмірі 36193,56 грн., розрахунок якої зазначила у позовній заяві. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, надала суду заяву(а.с. 49), в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином- за зареєстрованим місцем проживання, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на позовну заяву суду не направив. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Дослідивши подану заяву, письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч.6ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.5). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 29.03.2017 р., до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . 08 лютого 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 359/2610/17, 2/359/1452/2017(а.с.22). Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.04.2018 по 30.06.2018 року, складеної державним виконавцем Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області №27843 від 18.07.2018 року, вбачається, що загальна сума заборгованості станом на 30.06.2018 становить 30193,56 гривень (а.с. 7). Будь-яких доказів щодо матеріального стану відповідача суду надано не було. Встановлено, що довідка-розрахунок відповідачем не оскаржувалася, а отже відсутній спір між боржником та отримувачем аліментів. Разом з тим, суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах, не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме та призведе до подвійного стягнення. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення неустойки (пені) суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, в редакції Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017, чинній з 08.07.2017, тобто на момент звернення з позовом до суду, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня простроче ння сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.2 цієї статті, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, пеня у розмірі 1 відсотка суми несплачених аліментів нараховується на суму виникнення заборгованості (щодо кожного місячного платежу окремо) від дня прострочення до дня її повного погашення, проте, не має бути більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідачем у добровільному порядку не вживалися заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, а отже зазначена вище заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об`єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. Доказів протилежного суду надано не було. Перевіривши, зазначений у позовній заяві, розрахунок суми пені (а.с.2), правильність якого перевірена судом, враховуючи вищенаведені вимоги ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, а також встановлені в судовому засіданні обставини, що заборгованість з аліментів виникла з вини відповідача, який починаючи з 29.03.2017 року у добровільному порядку не вживав заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, суд вважає, що розмір пені, який згідно з розрахунком складає 36 193 гривень 56 копійок, не може перевищувати розмір заборгованості з аліментів, який становить 30193 гривень 56 копійок. Будь-яких заперечень щодо розміру нарахованої неустойки(пені), а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Отже, відповідно до ст.196 СК України в частині стягнення неустойки у зв`язку з простроченням аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 30193 гривень 56 копійок. У відповідності ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що дане рішення частково ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому в цій частині судові витрати в розмірі 704 гривні 80 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь держави, а за позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам - суд відносить за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial