Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

26.04.2017 року виконувач обов'язків керівника Жмеринської місцевої прокуратури Трачук О.В. звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради в особі Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Мотивуючи позовні вимоги, прокурор зазначив, що в провадженні Шаргородського районного суду знаходилася кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, що мав місце 28.06.2015 року, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, а також призвело до загибелі двох людей. Вироком Шаргородського районного суду від 02.02.2016 року [PERSON] засуджено за ч.3 ст.286 КК України, а саме за те, що 28.06.2015 року приблизно о 4 годині [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21101» з реєстраційним номером [NUMBER], рухаючись у темну пору доби по вул. Леніна у м. Шаргород Вінницької області у напрямку центру міста, у порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ГАЗ 3307» з реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП, вчиненої [PERSON], пасажир автомобіля «ВАЗ 21101» [PERSON], відповідно до висновку експерта за №1339, отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла, а пасажир автомобіля [PERSON] - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Також, потерпіла [PERSON] в результаті злочину, вчиненого [PERSON], перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та у 20-му нейрохірургічному відділенні з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року. Згідно з листом головного лікаря ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка від 14.04.2017 року, загальна вартість ліжко-днів перебування [PERSON] у відділенні ВАІТ та 20-му нейрохірургічному відділенні з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року становить 6856,50 грн., зокрема вартість одного ліжко-дня у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії у липні 2015 року становила 157,39 грн., в серпні - 169,11 грн. (без урахування видатків на медикаменти), кількість ліжко-днів - 42. Таким чином, витрати за перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року становить 3305,19 грн. за липень та 3551,31 грн. за серпень. Вартість медикаментозного лікування за рахунок лікарні у ВАІТ становить - 4955,90 грн., у 20-му нейрохірургічному відділенні - 509,12 грн. Вказана шкода відповідачем КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка» не відшкодована. Просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Вінницької обласної ради в особі Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» 12321,52 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої [PERSON] Представник позивача - Вінницької обласної ради, в судове засідання не з'явився. 23.05.2017 року від голови обласної ради Олійника А.Д. до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Вінницької обласної ради, позовні вимоги підтримує (а.с.48-49). Представник позивача - КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» в судове засідання, призначене на 31.05.2017 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22.05.2017 року за підписом головного лікаря Клочко В.Л. до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.46). Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури - Остапенко М.В. підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, за що засуджений вироком Шаргородського районного суду від 02.02.2016 року. Проте, відповідачем не відшкодовано витрати, понесені державою, зокрема, закладом охорони здоров'я - Вінницькою обласною психоневрологічною лікарнею ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради на лікування потерпілої від вчиненого злочину - [PERSON], яка перебувала на стаціонарному лікуванні: з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року - у відділенні ВАІТ та 20-му нейрохірургічному відділенні. Загальна вартість перебування потерпілої [PERSON] в закладі охорони здоров'я, в тому числі і витрати на лікування, відповідно до позову, становить 12321,52 грн. Витрати закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] відповідачем [PERSON] добровільно не відшкодовані. ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка, фінансування якої здійснюється за рахунок обласного бюджету, також не зверталася з відповідним позовом до суду, у зв'язку із чим наявні підстави для представництва органами прокуратури інтересів держави і звернення з відповідним позовом до суду. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], який приймає участь у розгляді справи шляхом відеоконференції, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не має заперечень щодо задоволення позову. Вирішуючи спір, суд встановив факт понесення позивачем - Вінницькою обласною психоневрологічною лікарнею ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] Означений факт підтверджений в судовому засіданні вироком Шаргородського районного суду від 02.02.2016 року, який набрав законної сили, у кримінальній справі за №152/1737/15-к, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, а саме за те, що 28.06.2015 року приблизно о 4 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21101» з реєстраційним номером [NUMBER], рухаючись по вул. Леніна у м. Шаргород Вінницької області у напрямку центру міста, у порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ГАЗ 3307» з реєстраційним номером [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого пасажири автомобіля «ВАЗ 21101» [PERSON] та [PERSON] померли, [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, а [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а.с.16-21). Вказаний вирок набрав законної сили (а.с.26-29). З довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» за №01-2-17/662 від 14.04.2017 року вбачається, що потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року. Вартість ліжко-днів перебування [PERSON] у відділенні ВАІТ та 20-му нейрохірургічному відділенні ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року становить 6856,50 грн. (без урахування видатків на медикаменти). Вартість медикаментозного лікування за рахунок лікарні в ВАІТ становить 4955,90 грн., у 20-му нейрохірургічному відділенні - 509,12 грн. (а.с.10), що також підтверджується довідками про вартість медикаментозного лікування за рахунок лікарні пацієнтки [PERSON], яка знаходилася на стаціонарному лікуванні у ВАІТ з 10.07.2015 року по 03.08.2015 року, та з 03.08.2015 року по 21.08.2015 року - у 20-му нейрохірургічному відділенні (а.с.7-8). Вартість одного ліжко-дня у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» у липні 2015 року становила 157,39 грн., у серпні - 169,11 грн. (без врахування видатків на медикаменти), кількість днів - 42. Витрати на перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у липні 2015 року становлять 3305,19 грн., у серпні 2015 року - 3551,31 грн. Загальна вартість лікування [PERSON] з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року (42 л/д) становить 6856,50 грн. (а.с.9, 10). Відповідно до п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ України за №545 від 16.07.1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Згідно з абзацом 2 п.2 Порядку, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Як вбачається з довідок закладу охорони здоров'я, загальна вартість лікування [PERSON] з 10.07.2015 року по 21.08.2015 року (42 л/д) у відділенні ВАІТ та 20-му нейрохірургічному відділенні ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка становить 6856,50 грн., а вартість медикаментозного лікування за рахунок лікарні - 5465,02 грн. Із матеріалів цивільної справи також вбачається, що на час розгляду справи в суді [PERSON] не відшкодував витрат, понесених ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка на лікування потерпілої від злочину [PERSON] З повідомлення державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» вбачається, що [PERSON] 20.07.2016 року вибув для відбування покарання у виді позбавлення волі до Кагарлицької ВК (№115) Київської області (а.с.11). Аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконує суд, що шкода у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON], заподіяна державі в особі Вінницької обласної ради в особі Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» , підлягає відшкодуванню відповідачем [PERSON], який вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України. Вказані, встановлені в судовому засіданні факти, не спростовані та не заперечуються відповідачем. Судом встановлено, що прокурор та позивач не пред'являли цивільний позов в кримінальній справі №152/1737/15-к, тому, в силу вимог ч.3 ст.128 КПК України, мають право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Суд констатує той факт, що відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів «поза розумним сумнівом» на спростування позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Вінницької обласної ради в особі Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» до нього про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини, оскільки відповідач [PERSON] викликався до суду, йому було запропоновано судом подати заперечення проти позову, якщо такі є, проте, відповідач заперечень щодо позову не подав, під час судового розгляду позовні вимоги визнав у повному обсязі. Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Оскільки відповідачем [PERSON] не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування державі в особі Вінницької обласної ради в особі Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» витрат на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON], то право позивача порушено і підлягає судовому захисту. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків (...) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (абзац 2 ч.2 ст.45 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи. Особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (ч.1 ст.1206 ЦК України). Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 року за №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Таким чином, закон у вказаних правовідносинах ставить можливість стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування потерпілого за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини відповідача, тобто заподіювача шкоди. Під час розгляду вказаного цивільного спору судом встановлено, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, тобто дії [PERSON] є неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілої [PERSON] на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності останнього. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства… Цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором… Позивачем надано суду належні та допустимі докази про заподіяння шкоди Комунальному закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» Вінницької обласної ради у виді понесення витрат на лікування [PERSON] - потерпілої від вчиненого відповідачем [PERSON] злочину, а відтак позов підлягає задоволенню на суму 12321,52 грн. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved