Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

26.05.2021р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради про зняття арешту з домоволодіння [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер запису про обтяження: 39522154 на підставі рішення Виконкому м. Одеси, серія та номер №291, виданого 02.06.1977 року. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 грудня 2020 року, він є власником 31/50 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 2239242851101 та складається в цілому з: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 439,5 кв.м., у тому числі житловою площею 120,3 кв.м., господарських будівель та споруд: вбиральня, душ під літерою «Б», огорожа під № 1-7; мостіння - I, яка належала спадкодавцю [PERSON] , померлій [INFO] на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 30.09.2004 року, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Н.М. від 03.12.2020 року за номером запису про право власності: 39522142, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2239242851101. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розділі про державну реєстрацію обтяжень, позивачу стало відомо про наявність запису про заборону на нерухоме майно, підстава для реєстрації якої - рішення, серія та номер 291, виданий 02.06.1977 року, видавник Виконком м. Одеси, датована державна реєстрація 06.11.2008 року. Позивач стверджує, що арешт нерухомого майна чинить певні перешкоди у розпорядженні приватною власністю. Ухвалою судді від 01.06.2021р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] - адвокат Безбабна А.О. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення від 05.07.2021р., із заявами про відкладення розгляду справи не звертався, відзив на позов на адресу суду не надано. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 11.02.2021р. за №521146.36.21, станом на 31.12.2012р. право власності на 31/50 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за « [PERSON] » на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 30.09.2004р., [NUMBER] від 20.10.2004р. (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22 грудня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу А.О. Пепеляшковою та зареєстрованого в реєстрі за №197, [PERSON] отримав у спадок від померлої [PERSON] 31/50 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна: 2239242851101 (а.с.7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка міститься у розділі про державну реєстрацію обтяжень, на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована заборона, підстава для реєстрації якої - рішення, серія та номер 291, виданий 02.06.1977 року, видавник Виконком м. Одеси, датована державна реєстрація 06.11.2008 року (а.с.8-9). З письмового дозволу виконавчого комітету Одеської міської ради від 22.02.2021р. вбачається, що відповідач по справі не заперечує проти відчуження позивачем [PERSON] 31/50 частки домоволодіння [ADDRESS] , право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності №39851846, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №2239242851101 (а.с.11). Стаття 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши вказані норми, оцінивши надані докази в сукупності та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При цьому, суд враховує, що відповідачем не було надано доказів з яких можна було б зясувати підстави для дії заборони відчуження майна та для спростування висновків суду

Outcome: approved