Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

24 березня 2017 року громадянин Таджикістану [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся з даним позовом та просив стягнути на його користь 2580 гривень за рахунок коштів Державного бюджету України як відшкодування моральної шкоди за незаконне утримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (далі ПТПІ ДМС України). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року позов задоволено. Оскаржуючи зазначене рішення, Чернігівський ПТПІ ДМС України посилається на те, що судом не були досліджені обставини щодо наявності і розміру моральної шкоди. На думку скаржника, суд неправомірно в основу свого рішення поклав рішення ЄСПЛ у справі «[PERSON] проти Російської федерації», оскільки обставини даної справи суттєво відрізняються. Державна казначейська служба України в апеляційній зазначає, що на користь позивача не можуть бути стягнуті кошти з державного бюджету, оскільки Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України як юридична особа має відповідати за своїми зобов»язаннями тими коштами, які є в її розпорядженні. Крім того зазначає, що розмір стягнутої моральної шкоди є недоведеним та необґрунтованим. Обидва апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Прокуратура Чернігівської області виступає на боці казначейської служби. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що з 21 по 24 березня 2017 року позивач [PERSON] незаконно утримувався в Чернігівському ПТПІ ДМС України, в результаті чого зазнав душевних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з розміру компенсації, призначеної рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.06.25014 року у справі «[PERSON] проти Російської Федерації», посилаючись на правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума виплати не може бути значно меншою за суму, раніше призначену Судом у схожих справах (справи «Ганеа проти Молдови» та «Христина Бойченко проти Молдови»). З таким висновком суду частково не погоджується колегія суддів апеляційного суду, а саме вважає, що розмір моральної шкоди має бути меншим, ніж стягнуто судом першої інстанції, зважаючи на таке. Ріпкинським районним судом Чернігівської області вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що громадянина Республіки Таджикистан [PERSON] було затримано та поміщено до Чернігівського ПТПІ ДМС України до 20.03.2017 року на підставі постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.09.2016 року. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.03.2017 року, яка за результатом апеляційного пергляду 20.04.2017 року залишена без змін Київським апеляційним адміністративним судом, встановлено, що в продовженні строку затримання громадянина Республіки Таджикистан [PERSON] було відмовлено. Згідно повідомлення ГУ ДМС України в Харківській області № 04/3-6383 від 24.03.2017 року вбачається, що директору ПТПІ ДМС України у Чернігівській області було повідомлено про необхідність звільнення [PERSON] з Чернігівського ПТПІ 24.03.2017 року у зв'язку з винесенням згаданої постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.03.2017 року. З листа № 09-02/365 від 27.03.2017 року Чернігівського ПТПІ ДМС України, адресованого у відповідь на заяву про звільнення позивача з Чернігівського ПТПІ, вбачається, що [PERSON] був звільнений з ПТПІ 24.03.2017 року. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 березня 2017 року визнано незаконним затримання громадянина Республіки Таджикистан [PERSON] в період часу після 00 год. 00 хв. 21 березня 2017 року по 24 березня 2017 року. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили (а.с. 20-24). Системний аналіз норм законодавства, застосованих судом при ухваленні оскаржуваного рішення (ст. 56 Конституції України, ч. 1 ст. 15, ч 1 ст. 23, ст.1167, ст. 1173 ЦК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1110), дозволяє колегії суддів апеляційного суду дійти висновку про правомірність позовних вимог та про відповідність оскаржуваного рішення вказаним нормам законодавства в частині призначення відшкодування моральної шкоди, завданої державним органом. Враховуючи загальні підстави цивільно-правової відповідальності, судом повністю з'ясовані обставини, що підлягають обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд з'ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, та вірно дійшов висновку про необхідність стягнення моральної шкоди на користь позивача з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби, на боці якої виступає прокуратура області, про те, що Чернігівський ПТПІ ДМС України має відповідати за рахунок коштів, які є в його розпорядженні, не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 1167, ст. 1173 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно пункту 38 вказаного Порядку, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги Чернігівського ПТПІ ДМС України про те, що у відповідності до Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України від 29.02.2016 року № 14, позивач міг бути звільнений лише після надходження від заінтересованого органу повідомлення про необхідність його звільнення. Оцінку даному факту було дано у постанові Ріпкинського районного суду від 28 березня 2017 року, якою визнано незаконним затримання [PERSON] з 21 по 24 березня 2017 року, що має преюдиційне значення і на підставі ст. 61 ЦПК Украни не потребує доказування. Також не заслуговують на увагу твердження Чернігівського ПТПІ ДМС України про необґрунтованість заподіяння позивачу душевних страждань, адже він утримумався у належних побутових умовах. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди». Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованим оскарження розміру грошової компенсації моральної шкоди. Посилаючись на рішення Європейського Суду з прав людини від 26.06.25014 року у справі «[PERSON] проти Російської Федерації», правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума виплати не може бути значно меншою за суму, раніше призначену Судом у схожих справах (справи «Ганеа проти Молдови» та «Христина Бойченко проти Молдови»), суд не надав належної уваги суттєвим відмінностям між затриманням [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] тримався під вартою, а [PERSON] - в ПТПІ. Взяття під варту [PERSON] носило каральний характер, а затримання [PERSON] - превентивний. Зважаючи на це, у даній справі потрібно застосувати меншу грошову компенсацію моральної шкоди, ніж було застосовано у справі «[PERSON] проти Російської Федерації». Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь [PERSON] моральну шкоди в розмірі 1500 грн. Рішення суду першої інстанції у цій частині необхідно змінити на підставі ч. 3 ст. 309 ЦПК України. В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року - зміні.

Outcome: partial