Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

26 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно, починаючи із дня предявлення позову. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу з [PERSON] у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З грудня 2013 року шлюбні відносини фактично припинені. Дитина проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. [PERSON] Шаддік огли не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, на заочний розгляд справи згодна (а.с. 22). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився з невідомих суду причин (а.с. 16, 19). Відзиву на позовну заяву та заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ст. 280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що від шлюбу у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області № 20 від 8 січня 2019 року (а.с. 21). \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON]\~отримує незначний дохід, якого не вистачає для утримання та гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, має інших утриманців або незадовільний стан здоровя, суду не надано. Відсутня також інформація про матеріальне становище відповідача та його доходи, про наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. За таких обставин суд приходить до переконання, що аліменти слід стягувати з батька дитини у розмірі однієї четвертої частки його заробітку (доходу) у звязку з тим, що позивачка скористалася передбаченим ч. 3 ст. 181 СК України правом обрати такий спосіб отримання аліментів - у частці від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду (26 листопада 2018 року) і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан і стан здоровя відповідача та дитини, відсутність у відповідача інших утриманців. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: partial