Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

26.02.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай), розміром 2,28 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території [PERSON] міської ради Житомирської області, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у колгоспі «Дружба» в Чуднові столяром в будівельній бригаді з 11.07.1992 року та прийнятий в члени колгоспу 13.07.1992 року, має трудову книжку колгоспника серії УКР №1895210 від 11.07.1992 року, а отже має право на земельну частку (пай). Так, на момент передачі земель у колективну власність (16.02.1994 року) позивач був членом колгоспу. Звільнився з роботи 23.03.1996 року, про що свідчить копія трудової книжки. Позивач був впевнений, його право на земельну частку є непорушним і в свій час, в порядку черги, він отримає земельну ділянку в натурі, як і багато інших членів колгоспу. Однак, в лютому 2018 року позивачу стало відомо, що його безпідставно, з невідомих причин, не було внесено до списку, який додається до державного акту на право колективної власності на землю. Слідує, що і сертифікат на його імя не видавався, що порушує його право на земельну частку (пай). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] міська рада Житомирської області, надав до суду відзив за підписом представника міської ради [PERSON], згідно якого [PERSON] міська рада Житомирської області позов визнає і просить розглядати справу без участі представника міської ради. На підставі статей 211, 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи та здійснити судовий розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved