Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

26.04.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, зазначивши, що з 19.07.2013 року по 17.07.2017 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 10.07.2017 року позивача було звільнено за п.1 ст.40 КЗпПУ у зв`язку із скороченням штату. В день звільнення підприємство відповідача не провело остаточний розрахунок із позивачем. З урахуванням порушень діючого законодавства України з боку АТ «Українська залізниця», позивач просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 13143,87 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати в розмірі 2327,91 грн. Ухвалою суду від 02.05.2019 року позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 03.07.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого відповідач заперечує проти позовних вимог у зв`язку з тим, що відсутні первинні документи в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», які б могли підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт позивачем. Тому здійснити нарахування заробітної плати неможливо. Інформація щодо наявності заборгованості із заробітної плати у відповідача відсутня. Також відповідачем до відзиву долучено копію науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), підготовленому Торгово-промисловою палатою України. 02.09.2019 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідач має юридичну адресу, яка значиться на підконтрольній Україні території. Будь-яких доказів щодо знаходження первинних бухгалтерських документів на території проведення АТО відповідач не надав. Представник позивача у своїй заяві просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] , згідно з наказом № 62-ОС від 19.07.2013 року прийнятий на роботу в район контактної мережі Іловайськ 1 групи сигналістом 3 розряду до Іловайської дистанції електропостачання Державного підприємства «Донецька залізниця». Остання посада на підприємстві - електромонтер контактної мережі 3 розряду району контактної мережі Кутейникове 1 групи. Під номером 31 від 09.08.2016 року в трудовій книжці міститься запис про те, що Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ структурного підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17.07.2017 року [PERSON] звільнено у зв`язку зі скороченням штату, відповідно до ст. 40 п.1 КЗпП України, згідно наказу №6116/ДН-ос від 10.07.2017 року. Ці обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача. Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» відповідачем не заперечувався, будь-яких доказів іншого суду відповідачем не надано. Відповідно до наданої представником позивача копії наказу №236/ДНД від 17.03.2017 року, підписаного начальником СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції, із зобов`язанням всіх працівників дирекції, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду за весь час простою згідно графіку роботи. Згідно до наказу № 645-НЗ-1 від 28.04.2017 року, підписаного першим заступником начальника Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з 17.07.2017 року вилучено зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, які підпорядковані структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», в тому числі і «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку», який налічує 364 штатні одиниці працівників. В пункті 3 вказаного наказу вказано, що скорочується штат працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та підпорядкованих ним виробничих підрозділів з 17.07.2017 року. Згідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У статті 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.83 КЗпП України). Відповідно до розрахунків заробітної плати, які надані позивачем, сума нарахованої [PERSON] заробітної плати становить: за березень 2017 року - 2803,82 грн., за квітень 2017 року - 329,90 грн., за травень 2017 року - 646,03 грн., за червень 2017 року - 549,82 грн., за липень 2017 року - 8824,30 грн. (з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку). Сума заробітної плати позивача за березень 2017 року за вирахуванням податків та зборів, профспілкового внеску становить 2229,54 грн. Сума заробітної плати позивача за квітень 2017 року за вирахуванням податків та зборів, профспілкового внеску становить 262,33 грн. Сума заробітної плати позивача за травень 2017 року за вирахуванням податків та зборів, профспілкового внеску становить 513,71 грн. Сума заробітної плати позивача за червень 2017 року за вирахуванням податків та зборів, профспілкового внеску становить 437,20 грн. Сума заробітної плати позивача за липень 2017 року за вирахуванням податків та зборів, профспілкового внеску становить 7125,17 грн. Доказів виплати нарахованої заробітної плати відповідачем не надано. Оцінюючи надані позивачем розрахунки заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, суд виходить з того, що дані, які зазначені у цих розрахунках співпадають із даними, зазначеними в наказі №236/ДНД від 17.03.2017 року про встановлення простою, та нарахування по заробітній платі відбулися як оплата простою з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду. Крім цього, нарахування складових заробітної плати за липень 2017 року відповідає вимогам Кодексу законів про працю України (ст.44, ст..83). Тому з урахуванням того, що вказані розрахунки заробітної плати не суперечать по змісту іншим доказам у справі та нормам трудового законодавства, суд приймає вказані розрахунки як належні та допустимі докази. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. За ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Досліджені судом документи не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, не мають суперечностей, дають підставу суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 10567,95 грн. Позиція відповідача про відсутність в нього первинних документів для нарахування заробітної плати позивачу є безпідставною, оскільки відсутність зазначених документів не позбавляє його обов`язку виплатити заробітну плату працівникові. Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини суд зазначає наступне. Згідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» , Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Наданий відповідачем науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не є сертифікатом в розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у зв`язку із чим не береться судом до уваги. Тому наданий відповідачем науково-правовий висновок не свідчить про наявність законних підстав щодо невиплати заробітної плати працівникові. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право позивача на своєчасне отримання винагороди за працю. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, який не перевищує 14 календарних днів. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що підлягають до сплати, проводиться в день звільнення. Судом встановлено, що на час звільнення позивача відповідач не провів з ним розрахунок. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до положень підпункту 2 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 N 13 у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427 підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. В даному випадку порядок нарахування та виплати компенсації заробітної плати регламентовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.00 N 2050-НІ та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.01 N 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць («очищеного» від податків і зборів, які утримуються із суми доходу) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках, розділений на 100. При цьому індекс споживчих цін для визначення прирісного індексу визначається шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу (індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, і місяці, що передує виплаті заборгованості, до розрахунків не включається). Таким чином, інфляційне збільшення заборгованості за березень 2017 року складає 303,22 грн. (2229,54*13,6/100=303,22), де 2229,54 грн. - заробітна плата за вирахуванням податків та зборів, 13,6 - індекс інфляції за період з квітня 2017 року по лютий 2019 року, розрахований за формулою: множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату та віднімання від даної суми 100 відсотків. Інфляційне збільшення заборгованості за квітень 2017 року складає 35,39 грн. (262,33*13,49/100=35,39), де 262,33 грн. - заробітна плата за вирахуванням податків та зборів, 13,49 - індекс інфляції за період з травня 2017 року по лютий 2019 року, розрахований за формулою: множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату та віднімання від даної суми 100 відсотків. Інфляційне збільшення заборгованості за травень 2017 року складає 88,87 грн. (513,71*17,3/100=88,87), де 513,71 грн. - заробітна плата за вирахуванням податків та зборів, 17,3 - індекс інфляції за період з червня 2017 року по лютий 2019 року, розрахований за формулою: множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату та віднімання від даної суми 100 відсотків. Інфляційне збільшення заборгованості за червень 2017 року складає 72,58 грн. (437,20*16,6/100=72,58), де 437,20 грн. - заробітна плата за вирахуванням податків та зборів, 16,6 - індекс інфляції за період з липня 2017 року по лютий 2019 року, розрахований за формулою: множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату та віднімання від даної суми 100 відсотків. Інфляційне збільшення заборгованості за липень 2017 року складає 1090,15 грн. (7125,17*15,3/100=1090,15), де 7125,17 грн. - заробітна плата за вирахуванням податків та зборів, 15,3 - індекс інфляції за період з серпня 2017 року по лютий 2019 року, розрахований за формулою: множення щомісячних індексів споживчих цін за даними Держкомстату та віднімання від даної суми 100 відсотків. Таким чином, загальна сума компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати станом на кінець лютого 2019 року складає 1590,21 грн. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 10567,95 грн. та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати в розмірі 1590,21 грн.

Outcome: partial