Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

25.03.2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення збитків в порядку регресу з [PERSON] у розмірі 33413,83 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 25.02.2015 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7148819. 22.05.2015 року о 14 год. в м. Новоград-Волинський по вул. Зарічній, стався страховий випадок дорожньо-транспортна подія (далі ДТП), за участю автомобіля ВАЗ д/н «АМ 0422 АВ», водієм якого був відповідач, та автомобіля Фольксваген д/н «АМ7406ВМ». ДТП сталась з вини [PERSON], який скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 4 ст. 130 КУпАП. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Потерпілий від ДТП ПАТ «Житомиргаз», звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/7148819. Відповідно до проведених розрахунків, вартість ремонту автомобіля Фольксваген склала 40096,77 грн. Виконуючи взяті на себе зобовязання позивач виплатив потерпілому 33413,83 грн. Позивач просить відшкодувати фактично сплачені кошти потерпілому, посилаючись на пп. А) 38.1.1, п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у випадку, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/2049/14-п від 17.06.2014 року, № 285/2051/14-п від 17.06.2014 року якими [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, які передбачені ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. (а.с. 11,12) Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач також у судове засідання не зявився, однак про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.\~\~\~\~ Зважаючи на вищевказані обставини, а також на те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 25.02.2015 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7148819. (а.с 6) Відповідно до копії постанов Новоград-Волинського міськрайонного суду № 285/2049/14-п від 17.06.2014 року, № 285/2051/14-п від 17.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, які передбачені ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП. (а.с. 11,12) Згідно заяви від 22.05.2014 року ПАТ «Житомиргаз» звернулось до позивача про відшкодування збитків, які завдані внаслідок ДТП. (а.с. 13) Відповідно до калькуляції, доданої до акту огляду пошкодженого автомобіля Фольксваген д/н «АМ7406ВМ», вартість ремонту автомобіля була оцінена в розмірі 40\~096,60 грн. (а.с. 26-32). З рахунку-фактури від 27.05.2014 року та акту виконаних робіт від 16.06.2014 року, складених ФОП [PERSON] та ПАТ «Житомиргаз» вбачається, що вартість ремонту транспортного засобу склала 38973 грн. (а.с. 34). Разом з тим, відомості, які б ідентифікували відремонтований транспортний засіб, як такий, що зазнав пошкоджень під час страхового випадку (зокрема, державний номер) у зазначених документах відсутні. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (п.3 ч.1 ст.988 ЦК України). Згідно ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Позивач посилається на право страховика звернутися з регресним позовом, передбачене пп. А) 38.1.1, п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у випадку, якщо він керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Суду не надано доказів того, що відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння. Відповідно до копії постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду від 17.06.2014 року (а.с. 11) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка передбачає відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу працівника міліції, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. Таким чином, судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, на яке посилається позивач, встановлено вживання відповідачем алкогольних напоїв після ДТП до проведення медичного огляду, але не встановлено факт керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції. Такі дії становлять склад іншого адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1-3 статті 130 КУпАП Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність обовязку відповідача відшкодувати витрати, понесені страховиком. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed