Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

24 квітня 2012 року суддею Кіровського районного суду міста Макіївки за заявою комунального підприємства «Макіївтепломережа» (далі - КП «Макіївтепломережа») від 27 лютого 2012 року було видано судовий наказ про стягнення зі [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2005 року по 01 лютого 2012 року у розмірі 5858,97 грн. Ухвалою суду від 24 травня 2012 року вказаний судовий наказ за заявою боржника скасовано. 30 січня 2014 року комунальне підприємство «Макіївтепломережа» звернулось до суду з уточненим під час розгляду справи позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг з централізованого теплопостачання, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні представник КП «Макіївтепломережа» Дрозд Т.О., яка діє на підставі довіреності юридичної особи, підтримала заявлені позовні вимоги, в обґрунтування яких послалась на факти і обставини, викладені у позовах та зазначила, що [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] користується послугами з постачання теплової енергії, що надаються позивачем централізовано, відповідно до встановленого порядку комунальним підприємством як суб'єктом господарювання. Разом з тим відповідач, незважаючи на фактичні договірні відносини між ним та КП «Макіївтепломережа», тривалий час не здійснює оплату за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим у період з 01 листопада 2005 року по 01 березня 2014 року по квартирі утворилась заборгованість у розмірі 11211,84 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права КП «Макіївтепломережа», представник позивача просить суд стягнути зі [PERSON] наявну вказану заборгованість по несплаченим комунальним платежам та понесені судові витрати в сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та, заперечуючи позов, в обґрунтування своєї позиції у судовому засіданні стверджував, що він є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг з централізованого опалення, що надаються позивачем. Однак договір про надання комунальних послуг з визначенням їх переліку та вартості ним з КП «Макіївтепломережа» не укладався. Оплата житлово-комунальних послуг по квартирі ним здійснюється не у повному обсязі у зв'язку з відсутністю у нього постійного місця роботи. Він дійсно має заборгованість перед КП «Макіївтепломережа», розмір якої визнає у межах строку позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Між сторонами склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Частиною першою статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів, тощо). Комунальне підприємство «Макіївтепломережа» згідно до Статуту є юридичною особою, яка 08 червня 2001 року зареєстрована в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ). Воно є самостійним суб'єктом господарювання, метою діяльності якого є виробництво, транспортування і постачання теплової енергії, пари та гарячої води споживачам (підприємствам, організаціям та населенню міста) на підставі укладених договорів; задоволення потреб ринку у наданні послуг належної якості (робіт, продукції) власного виробництва; забезпечення економічних та соціальних інтересів трудового колективу за рахунок отриманого прибутку. На підставі свідоцтв про право власності без номеру від 01 червня 1998 року, виданого управлінням з обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Макіївської міської ради, та про право на спадщину за законом, посвідченого 01 лютого 2010 року державним нотаріусом Третьої Макіївської державної нотаріальної контори Великановою Н.Ю., квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO]. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Положеннями статей 20 і 21 цього Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка й укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, покладений на споживача. Вказаний обов'язок споживача щодо укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії також передбачений положеннями частини третьої статті 24 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання». Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана. Між тим відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг з централізованого теплопостачання, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Матеріалами справи підтверджено, що квартира відповідача підключена до централізованого опалення житлового будинку та на ім'я [PERSON] відкрито особовий рахунок теплопостачальним підприємством, що свідчить про фактичне існування між сторонами договірних відносин з приводу постачання та споживання теплової енергії. За таких обставин, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг з постачання теплової енергії, та фізичної особи, яка отримує зазначені комунальні послуги. Виходячи з наведених правових норм споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг. Розмір плати за комунальні послуги, як передбачено частиною 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що КП «Макіївтепломережа» надає споживачам послуги відповідно до тарифів, встановлених рішеннями виконавчого комітету Макіївської міської ради. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача (п.32 Правил). Твердження відповідача щодо незгоди з діючими тарифами на даний вид комунальних послуг не підтверджено будь-якими належними доказами, тому суд не бере їх до уваги. До договірних відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договірні зобов'язання у сфері надання послуг, закріплені Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами в договорі строк. З представленого комунальним підприємством «Макіївтепломережа» розрахунку по квартирі [ADDRESS] убачається, що заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2005 року по 01 березня 2014 року становить 11211,84 грн. Відповідач із заявами до КП «Макіївтепломережа» про недотримання нормативної температури повітря у жилих приміщеннях квартири не звертався, не надав суду будь-яких доказів, що порушення даних зобов'язань сталося не з його вини. Враховуючи викладене, судом визнано існування у КП «Макіївтепломережа» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у зв'язку з встановленим фактом порушення останнім зобов'язань з їх оплати. Відповідачем згідно з положеннями частини 3 статті 267 ЦК України в судовому засіданні зроблена заява про застосування судом до спірних правовідносин позовної давності. Положеннями статей 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Правилами частини 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з положеннями частини 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. З огляду на наведене суд визнає, що право виконавця житлово-комунальних послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку проведення оплати за надану послугу, а відтак і початок перебігу позовної давності щодо чергового платежу починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, несплачені до моменту звернення до суду платежі згідно до вимог законодавства підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Між тим відповідно до положень частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку З довідки-розрахунку, наданої комунальним підприємством «Макіївтепломережа» вбачається, що у липні 2009 року [PERSON] здійснено платіж у сумі 1139,51 грн. Крім того, відповідачем у 2011 році сплачено: 410,70 грн. у березні; 204,28 грн. - у травні; 200,00 грн. - у липні та 200,00 грн. - у серпні місяці. Комунальне підприємство «Макіївтепломережа» 27 лютого 2012 року звернулось до суду із заявою про видачу відносно [PERSON] судового наказу про стягнення заборгованості по комунальним платежам. У судовому засіданні відповідач пояснив, що ним дійсно проведено часткове погашення заборгованості за поточні місяці 2009 року та частково сплачені нараховані платежі за 2011 рік. Він заявив, що вказані проплати не є визнанням ним повної загальної заборгованості за весь минулий час. Позивачем не надано суду об'єктивних, належних доказів на підтвердження факту визнання відповідачем такими діями розміру заборгованості у повному обсязі. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що зазначеними діями відповідача мало місце переривання перебігу позовної давності. Однак відсутні достовірні докази про визнання [PERSON] такими діями заборгованості по оплаті послуги з централізованого теплопостачання за весь минулий час. Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Частиною 3 статті 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Таким чином, заборгованість по оплаті зазначеної комунальної послуги не може бути стягнута після закінчення строку позовної давності, тому порушене право позивача підлягає захисту у межах строку позовної давності, починаючи з серпня 2006 року. Таким чином, позовні вимоги КП «Макіївтепломережа» підлягають задоволенню у межах позовної давності за період з 01 серпня 2006 року по 01 березня 2014 року у сумі 10487,65 грн., виходячи з наступного розрахунку: 612,92 грн. + 1318,32 грн. + 1456,43 грн. + 273,06 грн. + 959,26 грн. + 105,75 грн. + 2392,76 грн. + 2551,07 грн. + 818,08 грн. = 10487,65 грн. Будь-яких доказів в обґрунтування поважності причин пропущення позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2005 року по 01 серпня 2006 року, позивачем надано не було. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що [PERSON] належним чином не виконав обов'язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого опалення належної йому на праві приватної власності квартири, наданих позивачем. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги КП «Макіївтепломережа» підлягають задоволенню у межах позовної давності за період з 01 серпня 2006 року по 01 березня 2014 року у встановленому судом розмірі. Сплив позовної давності щодо решти позовних вимог, відповідно до вимог частини 4 статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у позові КП «Макіївтепломережа». У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Комунальним підприємством «Макіївтепломережа» документально підтверджено відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 227,87 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial