Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

24 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON] про припинення трудового договору та зобов'язання вчинити певні дії, третя особа: Маріупольський міський центр зайнятості. В обґрунтування позову остання вказує на те, що 01 березня 2012 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого її було прийнято на роботу на посаду продавця непродовольчих товарів третього розряду фармацевта. Даний договір було зареєстровано у Донеькому міському центрі зайнятості 01.03.2012 за № 05011201123/4. У 2014 році у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції (АТО) ФОП [PERSON] фактично припинила свою діяльність та не забезпечує її ні роботою, ні заробітною платою, у зв'язку із чим трудові відносини між ними фактично було припинено, однак розірвання укладеного трудового договору оформлено не було. Місцезнаходження та засоби зв'язку з ФОП [PERSON] їй з 2014 року невідомі, можливість спілкуватися з нею відсутня, у зв'язку із чим розірвання укладеного за вищенаведених обставин трудового договору оформлено не було. Жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, відповідач не вчинила. Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 №260, передбачено присутність обох сторін трудового договору при сповіщенні центру зайнятості про закінчення строку трудового договору або припинення його дії. Вказує на те, що спільна явка позивача та відповідача до Маріупольського міського центру зайнятості з метою сповіщення про припинення вищезазначеного трудового договору є неможливим у зв'язку з ухилянням відповідча. У зв'язку з цим, у реєстрації розірвання трудового договору посадові особи Маріупольського міського центру зайнятості відмовляють їй з посиланням на роз'яснення, наведені у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 01.10.2009 №227/06/186-09. Посилаючись, зокрема на ст. 43 Конституції України, ст.38 КЗпП України, просить суд припинити трудовий договір без номеру, укладений 01 березня 2012 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (РНОКПП - не відомий, номер та серія паспорту [NUMBER], виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 05.07.2003), зареєстрований в Донецькому міському центрі зайнятості 01.03.2012 за № 05011201123/4, та зобов'язати Маріупольський міський центр зайнятості (ідентифікаційний код ЄДРПОУ - 24815706) зняти з реєстрації трудовий договір без номеру, укладений 01.03.2012 між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (РНОКПП - не відомий, номер та серія паспорту [NUMBER], виданий Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 05.07.2003), зареєстрований в Донецькому міському центрі зайнятості 01.03.2012 за №05011201123/4. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, що відповідає змісту ст. 223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті та ухвалення у справі заочного рішення. Таким чином, суд вважає, що з метою дотримання не тільки прав відповідача, але й права позивача на судовий розгляд протягом розумного строку, розгляд вказаної справи можна провести у заочному порядку. Представник третьої особи, Маріупольського міського центру зайнятості, у судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву в якій зокрема зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Крім того вказує, що відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Відповідно до п.5 Постанови, зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: надсилання працівникові повідомлення про намірі розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Тобто, зняття з реєстрації трудового договору законодавством передбачено лише за участю працівника та роботодавця. Таким чином, Маріупольський міський центр зайнятості може зняти з реєстрації трудовий договір лише за рішенням суду, яке вступило в закону силу, в якому за-значено дата розірвання трудового договору та підстава розірвання трудового договору. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлено, що 01 березня 2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з цим договором, [PERSON] зобов'язувалася виконувати роботу продавця непродовольчих товарів третього розряду фармацевта. 01.03.2012 вказаний договір було зареєстровано у Донецькому міському центрі зайнятості за № 05011201123/4. Доказів того, що відповідач ФОП [PERSON] розірвала трудовий договір з [PERSON] та провела реєстрацію відповідної дії у будь-якому центрі зайнятості, суду не надано. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пункт 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачає, що підставою припинення трудового договору, зокрема є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваже-ний ним орган письмово за два тижні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] належним чином виконати умову про попередження ФОП [PERSON] про розірвання трудового договору за ч.1 ст.38 КЗпП України не має можливості у зв'язку з проведенням на території Донецької області антите-рористичної операції (АТО), а з 30 квітня 2018 року - операції Об'єднаних сил (ООС). Відповідно до змісту постанови Кабінету Міністрів України від 29.10.2009 року №1168 «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору, можливо лише за ініціативою фізичної особи, а не працівника, та за умови подання певних документів. В той же час, суд вважає, що реалізація права на працю [PERSON], яка передба-чена ст.43 Конституції України, не може бути поставлена у залежність від дій ФОП [PERSON] та служби зайнятості, а тому приходить до висновку, що трудовий договір, укладений 01 березня 2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON], зареєстрований 01 березня 2012 року у Донецькому міському центрі зайнятості за №05011201123/4 слід визнати розірваним. При цьому, суд вважає, що визнання договору припиненим не є належним способом захисту прав позивача, оскільки в силу ст.36 КЗпП України, трудовий договір є припиненим за наявності певних підстави, зокрема у разі розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а тому визнання такого трудового договору припиненим в судовому порядку не вимагається. Крім того, відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що Маріупольським міським центром зайнятості були порушені, невизнані або оспорюванні права [PERSON] під час зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов'язання Маріупольського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір без номеру, укладений 01.03.2012 між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки дії Маріупольського міського центру зайнятості позивачем не оскаржуються та не є предметом спору по цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial