Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

25.01.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментівна утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що в добровільному порядку останній допомогу на її утримання не надає. Прохала суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 25 січня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою суду від 26.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 24.02.2021 року. 29.03.2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що вважає, що позов поданий позивачем підлягає задоволенню лише частково, окрім того обставини викладені у ньому не відповідають фактичним обставинам життя як їх спільної доньки [PERSON] , так і обставинам життя відповідача на даний момент, в тому числі і щодо надання допомоги по утриманню дитини. Зауважував, що позивач вводить суд в оману, оскільки він ніколи не позбавляв утримання свою доньку, здійснював оплату її навчання у позашкільних закладах, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача- [PERSON] , або безпеосеедньо на ім`я закладів чи приватних підприємців, які надають такі послуги, надав докази перерахування коштів. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, наполягаючи на його задоволенні. Відповідач, представник відповідача проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дочкою повноліття, заперечували. Просили суд стягнути з відповідача 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дочкою повноліття Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09 вересня 2011 р. між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , було зареєстровано шлюб, який розірвано у 2017 році. Від вказаного шлюбу у сторін є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30 липня 2013 року), що на даний момент проживає разом з позивачем. Дитина відвідує танцювальний гурток, також відвідує школу «Марго». З метою розвитку здібностей дитини до вивчення іноземних мов, регулярно відвідує заняття з англійської мови. Із документів доданих до відзиву відповідачем вбачається, що дохід відповідача за 2019 рік, 2020 рік та два місяці майже не змінюється і тримається на рівні мінімальної заробітної плати. З документів доданих до позовної заяви вбачається, що батько також утримує дитину, до матеріалів справи додані роздруківки з АТ КБ «Приват Банк» щодо перерахування грошових коштів на утримання дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.ст.182, 183 СК України, з урахуванням того, що відповідач, на даний час має мінімальний дохід, враховуючи вимоги передбачені законодавством щодо мінімального розміру аліментів на дитину, суд визначає аліменти на користь позивачки в 1/4 частини його доходу, врахувавши інтереси дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з викладеного, суд задовольняє позов повністю.

Outcome: partial