Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

24 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі про що свідчить свідоцтво про одруження та актовий запис №26 від 28.02.2008. Від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] якому виповниться в листопаді 10 років та [PERSON] , якій виповнилося 8 років. Зазначає, що за останні 6 років увесь тягар виховання та утримання дітей відповідач переклав на неї. Щоб діти були усім забезпечені, їй допомагають батьки, починаючи від одягу та закінчуючи побутовими цінностями, тоді як батько дітей покинув сім`ю на шість років і жив та дбав тільки про себе. Подальше проживання з відповідачем стало нестерпним. При появі відповідача в сім`ї, він постійно влаштовував сварки, пред`являв позивачці необґрунтовані претензії, принижував та наносив тілесні ушкодження. Біля 6 років подружнє життя між ними закінчилося, зберегти сім`ю було неможливо тому вона звернулася до суду з позовом про розлучення. Оскільки вони проживають окремо, а будинок в якому вона проживає з дітьми належить її батькам, тому відповідачу запропонувала обрати правильну форму та методику щодо виховання спільних дітей, яка не буде суперечити закону та моральним засадам суспільства. Відповідач, як тільки дізнався про наміри розлучитись, почав забирати дітей в любий час доби, при цьому порушує дітям режим, налаштовує їх проти рідної матері та робить недоречні намовляння дітей, щоб вони втратили родинний зв`язок з її батьком та близькими родичами. Зазначає, що відповідач до дітей з`являється на неділю один раз або два рази в рік. Щоб уникнути сплати аліментів відповідач постійно погрожує, що він примусить дітей проживати з ним. Тому у неї немає іншого виходу як звернутися до суду, щоб в подальшому за ухваленим рішенням діти знаходилися на її вихованні та утриманні. При цьому вона відповідачу ніколи не буде вчиняти перешкод у спілкуванні з дітьми. Більше 6 років відповідач, як батько, не приймав участі у вихованні та утриманні дітей, тому вони виховувались та утримувались нею. Також вказує, що відповідач не тільки при дітях намагається її принизити, а і звертався із скаргами до органу опіки та піклування. По його заяві працівники служби у справах дітей спільно з фахівцями соціальної роботи районного центру соціальних служб сім`ї та молоді здійснили обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] . Факти наведені у зверненні не відповідали дійсності. З огляду на наведене, просила ухвалити судове рішення за яким визначити місце проживання та виховання дітей з нею. Ухвалою суду від 04.12.2018 відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 23.10.2018 задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Ємчук Л.В. про витребування доказів, а саме інформації про перетин кордону [PERSON] та [PERSON] 24 січня 2019 року судом задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] про долучення доказів. У задоволенні клопотань про залучення органу опіки та піклування Рахівської РДА та про призначення судово-психологічної експертизи відмовлено. Окрім цього, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.01.2019 провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід судді. Ухвалою суду від 19.02.2019 провадження у справі поновлено у зв`язку з відмовою у задоволенні заяви про відвід судді. Ухвалою суду від 12.08.2019 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , адвоката Поштак Ю.Ю., розгляд справи зупинено до вступу у законну силу рішення по цивільній справі № 305/1707/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.10.2019 скасовано ухвалу Рахівського районного суду від 12.08.2019. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ємчук Л.В. у судове засідання не з`явилися. Натомість 06.12.2019 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі матеріалами. Позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Поштак Ю.С. у судове засідання не з`явилися. Натомість 12.02.2020 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги не визнають та просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також просить при вирішенні справи по суті взяти до уваги ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 11.02.2020, винесену по аналогічній справі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації Кокіш О.П. у судове засідання не з`явилася. Про день час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином про що свідчить розписка про вручення судового виклику. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених наявні у справі докази вважає, позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 20.10.2007 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 9, 10). Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду від 14.12.2018, яке 15.01.2019 набуло законної сили (а.с. 53, 54) З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. При цьому як позивачка, так і відповідач неодноразово зверталися до відповідних органів із заявами щодо неправомірної поведінки одне одного. Частинами 1, 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Окрім наведеного, відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Так, з характеристики матері учня 3-Б класу [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою [ADDRESS] , виданої 16.07.2018 вчителем [PERSON] вбачається, що мати, [PERSON] , 1990 року народження, домогосподарка, доглядає за дітьми. [PERSON] надає допомогу у навчанні [PERSON] , цікавиться життям сина в школі. Син завжди одягнений, нагодований. Мама протягом навчального року старалась співпрацювати з вчителями, радитися, реалізувати поради у відносинах з дитиною, допомагала у навчанні. Була присутня на всіх святах і заходах, які проводилися в класі. Регулярно відвідує батьківські збори, приймає активну участь у громадському житті класу і школи (а.с. 16). Аналогічну за змістом характеристику вчителем [PERSON] видано і на ученицю 1А класу [PERSON] (а.с. 17). З характеристики [PERSON] , виданої 10.05.2018 за № 341 сільським головою [PERSON] вбачається, що [PERSON] народилася та проживає в селі Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області. Проживає разом із сім`єю. За місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Порушення правопорядку за нею не спостерігалися. До адміністративної відповідальності не притягалася. З односельчанами та сусідами в нормальних відносинах. У громадському житті села участі не приймає (а.с. 18). З довідки Середньоводянської сільської ради від 10.05.2018 за № 844 вбачається, що сім`я [PERSON] складається з наступних осіб: [PERSON] , 2010 року народження, дочка; [PERSON] , 2008 року народження, син; [PERSON] , 1984 року народження, чоловік. Разом з тим, судом встановлено, що Рахівським районним судом Закарпатської області під головуванням судді Бліщ О.Б. розглядалася цивільна справа № 305/1707/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав. За наслідками розгляду даної справи судом, на підставі рішення від 02.08.2019, частково задоволено збільшені позовні вимоги [PERSON] . Визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їх батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав - відмовлено. За наслідками перегляду рішення Рахівського районного суду від 02.08.2019 у справі № 305/1708/18, Закарпатським апеляційним судом, 11.02.2020, вказане рішення суду залишено без змін. Таким чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 273 ЦПК України, станом на 12.02.2020, рішення Рахівського районного суду від 02.08.2019 у справі № 305/1708/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав набрало законної сили. З рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2019 у справі № 305/1708/18 (текст якого наявний у вільному доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/83574846) вбачається, що предметом дослідження у цій справі серед іншого було і питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей сторін. Так, з тексту вказаного рішення суду випливає, що у ході судового розгляду, судом досліджувались і висновки органу опіки та піклування Рахівської районної державної адміністрації від 11.02.2019 за № 01.3-18/107, № 01.3-18/109 та № 01.3-18/110, згідно яких органом опіки та піклування було прийнято рішення про надання висновку до суду щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, а також про недоцільність позбавлення батьківських прав. У відповідності до вимог 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на наведені вище вимоги законодавства, а також на те, що під час розгляду Рахівським районним судом справи № 305/1708/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Рахівська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Рахівської РДА про позбавлення батьківських прав встановлювались серед іншого і обставини щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , і рішенням суду від 02.08.2019, яке набрало законної сили, визначено місце проживання дітей з їх батьком [PERSON] , то таке рішення, на думку суду, є преюдиційним у відношенні до справи яка розглядається. Так, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дітей із матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то судові витрати необхідно залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed