Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

24 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. Також, позивач просить визначити способи його особистого спілкування з сином без присутності матері наступним чином: побачення один раз на тиждень - у неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; побачення щороку з 01 липня по 31 липня для відпочинку та оздоровлення; щороку забирати сина для спільного святкування днів народження: батька - [PERSON], 04 березня, братів: [PERSON], 23 червня, [PERSON], 15 листопада; щороку 31 грудня побачення з метою поздоровлення з наступаючим святом Нового року; необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового та інших засобів звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Позивач обґрунтував свій позов тим, що за час їх окремого проживання з відповідачем, остання повністю ізолювала дитину від батька, не впускала його до будинку, коли він приходив побачитися з сином і не випускала до нього дитину. Спроби позивача мирним шляхом врегулювати з відповідачем питання щодо спілкування та виховання сина результатів не дали. Рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 квітня 2017 року позивачу було надано дозвіл зустрічатися з сином один раз на тиждень у неділю з 13.00 год. до 19.00 год. у присутності матері, проте відповідач це рішення не виконує, ігнорує та продовжує чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина. Позивач вважає, що його права, як батька, порушені, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що перешкод у спілкуванні з сином вона позивачу не створює, а позивач сам не виявляє бажання спілкуватися з сином. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні при вирішенні справи просила врахувати інтереси дитини та підтримала рішення Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 квітня 2017 року № 72. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представників органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/с 11). [PERSON], [INFO] проживає з матірю - [PERSON]. Позивач також є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а/с 13, 15). Рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 квітня 2017 року № 72, дозволено [PERSON] зустрічатися з малолітнім сином - [PERSON], [INFO], один раз на тиждень у неділю з 13.00 год. до 19.00 год. Спілкування має відбуватися у присутності матері, враховуючи стан здоровя дитини, режим дня та харчування для дітей відповідного віку (а/с 12). Позивач у судовому засіданні пояснив, що відповідач як до прийняття рішення Виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради, так і після, чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Він неодноразово звертався до відповідача з метою врегулювання питання щодо спілкування та виховання сина, проте мирним шляхом вирішити його не вдалося. Позивач зазначив, що він бажає бачитися з своїм сином, спілкуватися з ним, приймати активну участь у його вихованні, розвитку та житті. Також, позивач вказав, що його діти постійно спілкувалися між собою, зустрічалися та гуляли разом, а тому він хоче, щоб на його день народження та день народження дітей вони бачилися з [PERSON] та проводили з ним час. Дії відповідача щодо створення йому перешкод у спілкуванні та вихованні сина порушують його права як батька, оскільки він має право на безперешкодне спілкування з сином та безпосередню участь у його вихованні. Також, позивач вказав, що нинішній чоловік відповідача дозволяє йому бачитися з сином, виводить його на побачення. Здоровям дитини він цікавиться у лікаря-педіатра, який наглядає і іншого сина однолітка [PERSON], так як вони проживають по сусідству з відповідачем. Про стан здоровя та що робиться в сімї позивач знає від нинішнього чоловіка відповідача, з яким знайшов спільну мову і який допомагає позивачу бачитися з сином. Згідно інформації Дитячої поліклініки № 2 Чернігівської міської ради від 31 січня 2018 року та Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна дитяча лікарня» від 01 лютого 2018 року, [PERSON] впродовж останніх 3 років в інтересах своєї дитини [PERSON] не звертався, ніяких викликів лікаря до своєї дитини не робив (а/с 62, 63). З інформації Чернігівського дошкільного навчального закладу №22 від 16.03.2018, наданої на запит адвоката, вбачається, що батько [PERSON], вихованця групи №12, за час перебування дитини у дитячому закладі відвідує сина на дні народження та приносить йому подарунки і солодощі. [PERSON] приходив привітати сина з днем святого Миколая з подарунками та був присутній на святі Нового року. Батько дитини в цьому навчальному році цікавиться розвитком дитини, його захопленням та станом здровя, спілкується з вихователями про життя сина у групі. Батько прийняв активну участь у благоустрої групи, а саме у поклейці шпалер (а.с.74) Цією інформаціє спростовуються доводи відповідача стосовно того, що батько не цікавиться життям свого сина. Крім того, відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що спілкування батька з сином проходить у присутності її чоловіка. Вони всі разом їздили у розважальний центр «Голівуд» спільно з іншими двома синами [PERSON] При цьому [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що чоловік відповідача дозволяє бачитися з сином, саме він виводить дитину на побачення. Такі зустрічі з сином чоловік влаштовував взимку разів шість. Коли на зустрічі присутня відповідач, то між сторонами відбуваються сварки, що негативно впливає на дитину. Вказане підтвердила в судовому засіданні і [PERSON], яка пояснила, що дійсно на побачення сина з батьком відводить її нинішній чоловік, адже її присутність на таких зустрічах призводить до конфліктів, внаслідок чого навіть доводилося викликами поліцію. Крім того, відповідач у судовому засіданні стверджувала, що вона не створює перешкод у спілкуванні дитини з батьком та не заперечує, щоб позивач зустрічався з сином більше, ніж дозволено йому рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 квітня 2017 року № 72, крім запропонованого позивачем варіанту поїздок батька з сином на оздоровлення, адже син не сприймає позивача як батька і називає його дядьком, а тому тривале перебування (цілий місяць) дитини з позивачем може негативно відобразитися на психічному стані дитини, яка не сприймає позивача як батька. Позивач у судовому засіданні також визнав, що син не називає його батьком, а сприймає його як дядька, адже батьком вважає попереднього чоловіка відповідача. Також відповідач заперечує проти запропонованого позивачем варіанту участі сина у святкуванні днів народження інших двох синів позивача, адже святкування дня народження [PERSON], [INFO] може співпасти зі святкуванням дня народження її сина, який народився днем раніше, але дитина вимушена буде йти і святкувати день народження брата, а не власне день народження. Крім того, на думку відповідача, на дні народження ходять по запрошенню, а не примусово, як цього хоче позивач. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою\~статті 157 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною пятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд вважає обґрунтованими, оскільки позивач не мав можливості повноцінно спілкуватися з дитиною у дні, визначені рішенням Виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 24 квітня 2017 року № 72, що підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON], а тому для захисту своїх порушених прав звернувся до суду. Щодо вирішення питання стосовно тривалості годин спілкування з дитиною, суд бере до уваги її малолітній вік, і дитина у вихідний день може довше спати, на чому наполягала відповідач, тому суд вважає доцільним спілкування батька з сином кожної неділі з 13-00 до 19-00 але без присутності матері, оскільки дитині виповнилося пять років, батько до сина приходить у дитячий садок, приносить подарунки, а в присутності матері спілкування батька з сином не відбувається з грудня 2017 року, бо між сторонами виникають сварки, а тому на побачення з батьком дитину приводить нинішній чоловік відповідача. Суд також враховує, що дитина не сприймає відповідача як свого батька, називає його дядьком, а тому перебування дитини з позивачем з 01 липня по 31 липня на відпочинку, тобто тривала зміна для дитини звичної для неї обстановки, може негативно вплинути на її психологічний стан, що на думку суду, не дає підстав для задоволення вказаної вимоги позивача. Також суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо надання йому можливості забирати сина [PERSON] для спільного святкування днів народження його братів [PERSON], 23 червня та [PERSON], 15 листопада, адже суд вирішує питання участі батька у спілкуванні з сином, а не спілкування сина з іншими дітьми позивача. Проте, суд вважає за можливе дозволити спілкування батька з сином у день народження позивача для спільного святкування, що може зблизити батька з сином і сприятиме налагодженню добрих стосунків між ними. Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про надання йому можливості побачення з сином напередодні Нового року з метою поздоровлення та спілкування засобами телефонного, поштового звязку та іншими засобами, оскільки проти таких вимог відповідач не заперечувала. Вирішуючи даний спір суд вважає, що спілкування батька з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а насамперед буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial