Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

26 жовтня 2018 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 06 червня 2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї про, що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 432. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 70 % від заробітку (доходу) [PERSON], починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того просить стягнути з відповідача понесені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 06 червня 2004 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, вони не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дітей. Враховуючи, що відповідач має можливість сплачувати аліменти за своїм матеріальним становищем та станом свого здоров'я, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження. (а.с.14). 27 грудня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 18) У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що в середньому витрачає на дітей 10 000 грн. на місяць. Оскільки відповідач не приймає належної участі у вихованні дітей, вважає заявлений розмір аліментів достатнім для задоволення потреб дітей і компенсацією за неналежне виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надав суду відзив на позовну заяву та не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на користь позивача у розмірі 33% від його заробітку до досягнення повноліття старшою дитиною. Відповідач повідомив, що працює охоронцем у «Епіцентрі», отримує дохід у розмірі 12000,00 грн. -1300,00 грн. на місяць. Вважає розмір аліментів завищеним, а тому просить про часткове задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] підтримав пояснення відповідача та просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06 червня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї про, що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 432 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 8-9). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач і відповідач впевнені, що їх сім'я розпалась і її збереження та примирення неможливе. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї є неможливим, а тому їх шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Спільні діти сторін проживають разом із матір'ю - позивачем [PERSON], що визнається сторонами та не підлягає доказуванню, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки у суду не виникає обгрунтованого сумніву, щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що добровільної угоди щодо утримання дітей між позивачем і відповідачем не досягнуто. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною від 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], суд виходить з того, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти у частці від його доходу. Також, суд враховує розмір середньомісячних витрат на утримання дітей, їх вік та стан здоров'я, та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу, працевлаштований. Інших дітей або непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. А тому, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню з дня подання позову до суду, тобто з 26 жовтня 2018 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу сплачений позивачем у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь Крім того, із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: partial