Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

26 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що вони з відповідачем з 26 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], 2010 року нарождення, батьком якого є відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з несумісністю характерів і протилежними поглядами на життя. На даний момент шлюбні відносини з відповідачем припинені, дитина проживає разом з нею і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Проте, відповідач працює, має постійний заробіток, тому вважає, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з явилася, від якої до адреси суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до суду також не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення сином повноліття, визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 вересня 2009 року, зареєстрованому у Міському відділі РАЦС Маріупольського МУЮ, який рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області № 265/7625/15-ц від 07 грудня 2015 року, було розірвано (рішення суду набрало законної чинності 17 грудня 2015 року). Відповідно до свідоцтва про народження серія І-НО № 335168, виданого Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився 09 травня 2010 року, актовий запис № 406, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. Як вбачається з довідки з місця проживання, виданої ПП „Ваш двір від 25 листопада 2015 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст.181 СК України передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не досягнуто згоди щодо виконання останнім обов'язку з утримування сина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина ч.1 ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно позивачу [PERSON] грошової допомоги на утримання дитини не надає, працює та має постійній дохід, інших утриманців не має, про інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів суд не повідомив, а також приймаючи до уваги що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача також підлягають стягненню в дохід держави витрати з оплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved