Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

26 листопада 2018 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідач з 2013 року в спірній квартирі не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачам у реалізації права власності житлом, вони змушені сплачувати щомісячні поточні комунальні рахунки з урахуванням непроживаючої зареєстрованої особи, не можуть отримати державну житлову субсидію, а тому просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. В свою чергу, [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, судом у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 18 лютого 2008 року та договором купівлі продажу 1/3 частини квартири № 1425 від 09 листопада 2013 року /а.с. 13-17/. Відповідач є батьком [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] Мав на праві власності 1/3 частину вказаної квартири, проте продав свою частку у праві власності на квартиру позивачу - [PERSON] після розлучення з нею в 2013 році/а.с.15/. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою ТОВ «ТД Дизайн» 26.10.2018р., у квартирі [ADDRESS] , крім власників, зареєстровані також: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.21/. З акту від 26.10.2018р. вбачається, що відповідач по справі не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2013 року /а.с. 22/. Даний факт підтвердили допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які, кожна окремо, повідомили суду, що відповідач в спірному житлі не проживає з 2013 року. При цьому, виїхав з квартири добровільно після припинення шлюбних відносин з позивачем. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що судом установлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] , понад рік, при цьому перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не має, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved