Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

26.12.2013 року ТОВ «Агенство по збору боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтовується наступними доводами: 08.07.2010 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та громадянкою [PERSON] було укладено кредитний договір, який складається з із Заяви №84021471 позичальника та Умов надання та обслуговування кредитів банку ( далі - договір). За умовами договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7720,00 гривень для придбання споживчого товару шляхом перерахування даних коштів на рахунок торгівельної організації, зазначеної в п.8 інформаційного блоку Заяви. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався забезпечити повернення наданого кредиту шляхом здійснення щомісячних періодичних платежів у сумі й у строки, передбачені графіком платежів. Свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків відповідач не виконала, внаслідок чого, станом на 20.12.2013 року, утворилась заборгованість в сумі 29665,20 грн. Відповідно до п.7.1 Умов по кредитах ПАТ «Банк Руский Стандарт» уклав договір відступлення права вимоги №51 від 27.01.2012 року із ТОВ «Агенство по збору боргів», згідно з яким до позивача перейшли усі права за договором, укладеним між банком та відповідачем. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у сумі 29665,20 грн. в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 7720,00 грн., заборгованість за відсотками в сумі 0,27 грн., заборгованість по комісії за РО в сумі 965,00 грн., плата за пропуск платежів - 620,00 грн., пені в сумі 20359,93 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви в сумі 296,65 грн. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Представник позивача позов підтримала. Відповідач та її представник позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08.07.2010 року між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та громадянкою [PERSON] було укладено кредитний договір, який складається з із заяви №84021471 позичальника та Умов надання та обслуговування кредитів банку. За умовами договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7720,00 гривень для придбання споживчого товару шляхом перерахування даних коштів на рахунок торгівельної організації, зазначеної в п.8 інформаційного блоку Заяви. Свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту, відсотків відповідач не виконала. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості доданого позивачем до позовної заяви, відповідач свої зобов'язання за договором не виконувала, чим порушила права позивача. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний був забезпечити повернення наданого кредиту шляхом здійснення щомісячних періодичних платежів у сумі й у строки, передбачені графіком платежів. Оскільки договір між сторонами укладений 08.07.2010 року, а відповідач звернувся до суду із позовною заявою у грудні 2013 року, то вимоги по платежах підлягають задоволенню лише з 09.01.2011 року. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за період 09.07.2010 року по 08.01.2011 року, що становить 5 місяців, а саме: 837 грн. х 5 = 4185 грн., задоволенню не підлягають. Тому, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором у сумі - 5120,27грн. (9305,27 грн. - 4185 грн.) Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, що становить 3737,79 грн. (5120,27 *0,2*365) Питання розподілу судових витрат по справі суд вирішує згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.257, 261, 526, 610, 611 ЦК України,

Outcome: partial