Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

26.12.2017 року позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в смт. Першотравневе, вул. Базарна (Чапаєва), 4, Овруцького району Житомирської області. Мотивуючи тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано житловий будинок в смт. Першотравневе по вул. Базарна (Чапаєва), 4, Овруцького району Житомирської області. Добровільно врегулювати питання розподілу житлового будинку з відповідачем не можуть. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала, а відповідач та його представник визнали вимоги частково, пояснивши, що діти проживають разом з відповідачем і тому він має право на більшу частину. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у шлюбі з 11.12.2010 року по 20.04.2018 року, про що свідчить рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21.03.2018 року. Згідно договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки від 30.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON], [PERSON] за згодою дружини - [PERSON] придбано, зокрема, житловий будинок, що знаходиться в смт. Першотравневе Овруцького району Житомирської області по вулиці Чапаєва за №4 (а.с. 7). Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Таким чином, законодавцем презентується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, та обовязок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Доказів, які б спростовували вимоги позивача відповідачем не надано. Посилання представника відповідача, що відповідач має право на більшу частку у майні, суд не бере до уваги, оскільки вказане питання може бути вирішено при розподілі майна в натурі. Враховуючи вищенаведені норми права, докази на які посилається позивач,суд вважає, що спірний житловий будинок придбаний за час перебування сторін у шлюбі, за кошти подружжя та в інтересах сім»ї, тому є спільним сумісним майном сторін. З огляду на викладене, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved