Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права на спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 16 липня 2013 року померла його бабуся, [PERSON], яка на день смерті постійно проживала за адресою: [INFO]. На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частки зазначеної квартири, яка належала їй на праві приватної власності. Спадкоємцем за законом по праву представлення після смерті бабусі є він, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на момент її смерті, та його брат [PERSON], який був зареєстрований та проживав у даній квартирі на момент смерті бабусі, оскільки немає в живих їхнього батька [PERSON], померлого 27 січня 2009 року. З 2011 року він за проханням бабусі став проживати разом з нею у вказаній квартирі, оскільки вона за станом здоровя потребувала сторонньої допомоги та догляду, а брат не доглядав за нею, не допомагав по господарству. Крім того, бабуся боялася брата, оскільки він вживав наркотичні засоби, часто був агресивним. На сімейній раді вони з матірю вирішили, що він перейде жити до бабусі. З бабусею вони проживали однією сімєю, в них був спільний бюджет, спільні витрати, він піклувався про неї та допомагав по господарству. Бабуся отримувала мінімальну пенсію, якої їй не було достатньо для придбання ліків, оплати за квартиру, та харчування. Він мав щомісячний дохід в 5000 гривень та допомагав бабусі. 04 жовтня 2014 року помер його брат. Спадкоємцем першої черги після його смерті є його дочка [PERSON], [INFO], яка прийняла спадщину після смерті свого батька. У звязку з цим йому необхідно встановити факт постійного проживання разом з бабусею на день її смерті, після чого звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Просив суд встановити факт його проживання разом з [PERSON] на час відкриття спадщини 16 липня 2013 року, за адресою: [ADDRESS]; та визнати за ним право на спадкування як спадкоємця за законом по праву представлення після смерті бабусі, [PERSON], яка померла 16 липня 2013 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити, дали пояснення аналогічні викладеним в позовній заві, в подальшому подали заяву з проханням закінчити розгляд справи справу без їх участі, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, в подальшому надала суду заяву з проханням закінчити розгляд справи за її відсутності, де зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації, [PERSON], який діє на підставі довіреності, у звязку з зайнятістю просив дану справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 256, ч. 1 ст.259 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Як вбачається зі свідоцтва про народження серія V-НО № 461277, виданого Відділом ЗАГСУ Іллічівського райвиконкому міста Жданова, [PERSON] народився 18 грудня 1983 року, в графі «батьки» зазначені: батько [PERSON], та мати [PERSON]. [PERSON] народився 07 серпня 1986 року в родині [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія VІ-НО № 471396, виданим Відділом ЗАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Жданова 26 серпня 1986 року. Згідно свідоцтва про смерть серія І-НО № 358719, виданого Орджонікідзевським Відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції, [PERSON] помер 27 січня 2009 року, актовий запис № 188. 16 липня 2013 року померла [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 900, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО № 717656, виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ. На момент смерті [PERSON], постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією особового рахунку № 084-5. Як зазначав позивач, на момент смерті [PERSON], разом з нею проживали: він, [PERSON], та його рідний брат [PERSON] 04 жовтня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО № 799773, виданим Орджонікідзевським Відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ, актовий запис № 1351. Як вбачається з акту від 10 серпня 2015 року, складеного працівниками ККП «УК «Східний» у присутності сусідів, [PERSON], дійсно, фактично проживав у [INFO] без реєстрації з 2011 по 2013 рік сумісно з [PERSON]. Підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] з 2011 року та по день її смерті, 16 липня 2013 року, яка була його бабусею та потребувала сторонньої допомоги, знайшли своє відображення і в показах допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Зокрема, посилання позивача на поганий стан здоровя бабусі, [PERSON], у звязку з чим він проживав разом з нею для надання допомоги, підтверджуються довідкою № 1042 від 07 вересня 2015 року, виданою головним лікарем КЗ «ЦПМСД № 5 міста Маріуполя», в якій зазначено, що [PERSON], [INFO], яка проживала за адресою: [INFO], перебувала на диспансерному обліку у міській поліклініці № 1, а потім в КЗ «ЦПМСД № 5» з діагнозом: церебросклероз 2 ст. з артеріальною гіпертензією. ДОА колінних суглобів. Періодично проходила курси амбулаторного лікування. Зі слів дільничного терапевта [PERSON], хвора [PERSON] за станом здоровя потребувала сторонньої допомоги, пересувалась в межах приміщення. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, зазначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших сторін, які мають значення для справи. Ці дані, як передбачено приписами ч. 2 ст. 57 ЦПК України, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день її смерті, 16 липня 2013 року, підтверджено як матеріалами справи, так і показами свідків. Отже, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважав, що він фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON], адже постійно проживав з нею однією сімєю. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 2004 року, квартира [ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно інформаційних довідок № 1413/01-09 від 05 жовтня 2015 року та № 1435/02-14 від 06 жовтня 2015 року, наданих Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, у провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 761/2009 року до майна померлого 27 січня 2009 року [PERSON], після смерті якого спадщину прийняли матір померлого, [PERSON], та син померлого, [PERSON], За договором про поділ спадкового майна, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відійшла у власність 1/3 частина квартири [ADDRESS]; автомобілі марки Мазда, Дача; мотоцикл з боковим причепом марки ІЖ-6.11801, а [PERSON] прості іменні акції ВАТ «Азов». Спадкова справа до майна померлої 16 липня 2013 року [PERSON], в провадженні нотаріальної контори відсутня. Відповідно до правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома на засіданні Пленуму 01.03.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожної обставини справи окремо, а також достатність та їх взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що вказаний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки наведена сукупність обставин справи підтверджує фактичне проживання позивача [PERSON] з померлою бабусею, [PERSON], на момент її смерті 16 липня 2013 року, за адресою: [ADDRESS], на підставі чого він вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Отже, для юридичного оформлення зазначеної спадщини, позивачу необхідно звернутись до нотаріуса з заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину, що виключає необхідність додаткового визнання за ним права на спадкування за законом по праву представлення. На підставі викладеного,

Outcome: partial