Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

25 серпня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що перебуває з відповідачем з 12.05.1984 року у зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Шлюб фактично припинив існування 10 років тому, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може, до примирення не прагнуть. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач [PERSON] повідомлений про перебування в провадженні даного позову за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, що підтверджується повідомлення про вручення 29.09.2020 року поштового відправлення. Правом надання відзиву на позов не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як встановлено судом, шлюб між сторонами зареєстрований 12 травня 1984 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривий Ріг, актовий запис №339 (а.с.6 ). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З врахуванням того, що сторони припинили шлюбні відносити, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не заявлено про відновлення дошлюбного прізвища, тому суд залишає прізвище набуте під час реєстрації шлюбу. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням положень ст.142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved