Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

25.01.2016 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 20% з усіх видів заробітку щомісяця на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON]. 30 березня 2005 року шлюб між нею та відповідачем було припинено. Після юридичного оформлення розірвання шлюбу вона з відповідачем тривалий час підтримували шлюбні стосунки, що призвело до народження спільної дочки [PERSON], батьком якої є відповідач. Після народження спільної дочки вона ще досить тривалий час підтримувала шлюбні стосунки з відповідачем, який добровільно надавав матеріальну допомогу та брав участь у вихованні спільних дітей, однак останнім часом відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання спільних дітей, що фактично проживають разом із нею та на сьогоднішній день перебувають виключно на її утриманні. На скільки їй відомо, відповідач працює кіномеханіком ТОВ «Укрбудгазінвест», отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Окрім того, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає. Вважає, що не має достатніх матеріальних ресурсів для належного матеріального забезпечення спільних дітей та потребує для утримання дітей матеріальної допомоги відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходів. В іншій частині проти вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвано 30.03.2005, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 30.03.2005, виданим ВРАЦС Мурованокуриловецького РУЮ Вінницької області. Сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15.04.2002, виданого Немерченською сільською радою Мур-Кириловецького району Вінницької області, та копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.01.2012, виданого ВРАЦС Печерського РУЮ у м. Києві. На час розгляду справи сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Як визначено статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частин 1 та 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як видно з матеріалів справи, відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ «Укрбудгазінвест», має стабільний дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу. На час розгляду справи у відповідач відсутні інші аліментні зобов'язання, стягнення по виконавчих документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей на утриманні не немає. Отже з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в частці від його доходу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, аліменти на двох дітей належить визначити в єдиній частці від заробітку відповідача, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, та враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та утриманців, та з огляду на наявні у матеріалах справи докази і встановлені відповідно до них обставин, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від його доходу щомісяця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів належить задовольнити частково. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial