Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

25 лютого 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка пояснила, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON]. З відповідачем жили на квартирі в м. Кременчуці. Відповідач позмінно працював на залізниці, а у вільні дні постійно працював на будівництві з її батьком, де протягом двох років він заробляв щомісяця неофіційно від 8 до 10 тис. грн. За зароблені гроші відповідач купив автомобіль. У 2015 році відповідач купив приватний будинок у м. Світловодську, куди вони переїхали жити, проте відповідач перестав приходити додому. Їй стало відомо, що відповідач оформив придбання будинку на своїх батьків. З вересня 2015 року відповідач перестав надавати їй будь-які грошові кошти, в тому числі і на утримання сина, і з того часу дитина перебуває на її повному утриманні. Її вимоги щодо утримання дитини відповідач ігнорував. Восени 2015 року відповідач став їй зраджувати, а у січні 2016 року вигнав її з дитиною з будинку. На даний час вона не працює, знаходиться на обліку в Центрі зайнятості, і винаймає квартиру в м. Кременчуці де живе з дитиною. Оскільки, на її вимоги допомагати в утриманні дитини, відповідач ухилявся від утримання малолітнього сина з 01 вересня 2015 року, при цьому крім основного місця роботи він має додаткові доходи від зайняття будівельними роботами, просила суд прийняти рішення про стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2015 року і до повноліття дитини, з урахуванням курсу інфляції, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, повторно до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач не згідний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, згідний сплачувати у частці від свого заробітку за основним місцем роботи ВП «Локомотивне депо Кременчук» ПАТ «Українська залізниця», починаючи від дня предявлення позову. Судом досліджено докази: копія паспорта позивачки [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб сторін; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія довідки з місця реєстрації позивачки та її сина; копія трудової книжки та довідки про доходи [PERSON] з яких видно, що відповідач з 2012 року працює на різних посадах (остання помічник машиніста електровозу) виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук ПАТ «Українська залізниця», копія рішення Світловодського міськрайсуду від 24 лютого 2016 року про розірвання між сторонами шлюбу. Допитана за клопотанням позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома з подружжям [PERSON], знає, що відповідач, крім роботи на залізниці, працював з батьком позивачки на будівництві, придбав квартиру, будинок і автомобіль. З осені 2015 року відповідач перестав допомагати позивачці утримувати сина. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач його зять, який крім роботи на залізниці, у вільний час постійно працював з ним на будівництві обєктів у селі Криничне в Сатаєво та в місті Світловодську по вулиці Калініна. Він взяв [PERSON] на вказану роботу, вони працювали вдвох, і весь заробіток він ділив на двох порівну. Відповідач протягом двох років отримував від нього щомісяця по 8-10 тис. грн. З серпня 2015 року дочка повідомила, що [PERSON] перестав приносити у сімю гроші та не надавав гроші і для дитини, через що у них в сімї почався розлад. Взимку відповідач виселив дочку з дитиною зі свого будинку. Допитаний за клопотанням представника відповідача в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його знайомий [PERSON] на даний час працює лише помічником машиніста на Кременчуцькій залізниці. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано 22 листопада 2011 року. Згідно свідоцтва про народження від 09 жовтня 2012 року у шлюбі у сторін 17 вересня 2012 року народився син [PERSON], який з вересня 2015 року знаходиться на повному утриманні позивачки. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року позов [PERSON] задоволено, розірвано шлюб між ним та [PERSON]. Позивачка на даний час не працює та мешкає з малолітнім сином [PERSON] окремо від відповідача в м. Кременчуці. Відповідач з вересня 2015 року проживає окремо від дитини в м. Світловодську, працює помічником машиніста електровозу у ВП «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця». За домовленістю сторони не визначили способи виконання відповідачем обовязку утримувати дитину. Відповідач як батько дитини згідно ст.180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати свою неповнолітню дитину, а тому з нього належить стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час з 01 вересня 2015 року суд виходить з такого. Відповідно до ст.191 СК України, - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. З пояснень позивачки, також з показань свідків [PERSON] та [PERSON] випливає, що відповідач маючи основну роботу та отримуючи неофіційні доходи, не утримує свою дитину з вересня 2015 року, від виконання вимог позивачки щодо одержання аліментів на утримання дитини з вказаного часу став ухилятися, і на час розгляду справи в суді аліменти для дитини не сплачує. Відповідач в судове засідання не зявився і вказане твердження позивачки та показання свідків не спростував. При цьому, з рішення Світловодського міськрайонного суду від 24 лютого 2016 року видно, що саме батько дитини [PERSON] у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Відповідач особисто визнав, що не утримував свою дитину з вересня 2015 року, що встановлено судом та відображено у зазначеному рішенні суду. Як зазначено у рішенні суду [PERSON] обґрунтував свої вимоги про розлучення тим, що подружні стосунки між ним та [PERSON] припинилися більше шести місяців (тобто - до вересня 2015 року), і спільне господарство ними не ведеться. Вказані доводи [PERSON] прийняті судом та стали підставою для прийняття рішення суду про розірвання їх шлюбу. Оскільки позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але їх не змогла одержати з вересня 2015 року в звязку з ухиленням відповідача від їх сплати, при цьому відповідач мав заробіток та доходи поза основним місцем роботи, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, починаючи з 01 вересня 2015 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі суд виходить з таких обставин справи. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Представник відповідача в судовому засіданні довів, що відповідач працює і за основним місцем роботи має регулярний заробіток, тому просив стягувати з нього аліменти не у твердій грошовій сумі, а у частці від заробітку відповідача. Позивачем в судовому засіданні не доведено передбачених ч.1 ст.184 СК України підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має регулярний заробіток та отримує його в грошовому виразі, та заперечує проти позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, тому вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не можуть бути задоволені, тому суд визнає, що розмір аліментів на утримання дитини слід визначати у частці від заробітку (доходу) батька дитини. При визначенні розміру частки від заробітку (доходу) відповідача, яку належить стягувати на користь позивачки на утримання дитини суд, відповідно до ч.1 ст.182 СК України, враховує, незадовільне матеріальне становище дитини, яка знаходиться на повному утриманні лише позивачки, яка на даний час не працює, не має власного житла. Також, суд бере до уваги, матеріальне становище відповідача, а саме, що він має постійне основне місце роботи де отримує щомісячну заробітну плату не менше 5 000 грн. Крім основного заробітку, відповідач має додаткові доходи від зайняття ремонтно-будівельними роботами. Відповідач матеріально забезпечений, має транспортний засіб, житло, у нього відсутні інші діти та утриманці. При цьому, суд враховує, що будучи матеріально забезпеченим краще ніж позивачка, відповідач ініціював розірвання шлюбу, залишив дружину з малолітньою дитиною взимку без житла та будь-яких засобів до існування, і вказані обставини суд визнає такими, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, і з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial