Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

25.09.2019 до Зміївського районного суду Харківської області надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначено, що на підставі наказу № 102-Л від 14.05.2019 його було прийнятий на роботу на посаду вантажника комбікормового заводу, складу готової продукції ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів». 02.09.2019 [PERSON] прибувши на роботу до підприємства не був допущений до робочого місця представниками служби охорони підприємства, які пояснили йому, що його електронна перепустка заблокована на підставі розпорядження головного інженера підприємства [PERSON] , який також розпорядився не допускати його на територію підприємства. Поряд з цим, до роботи не було допущено ще 14 працівників підприємства на тих самих підставах. [PERSON] разом з іншими особами звернувся до головного інженера [PERSON] за наданням роз`яснення причин не допуску на робоче місце та блокування електронної перепустки. З слів головного інженера, [PERSON] та інші працівника довідався, що фактично розпорядження видав виконуючий обов`язки генерального директора підприємства Самардін С.С. Також головний інженер [PERSON] запропонував врегулювати питання доступу до робочого місця позивачу та іншим недопущеним особам з виконуючим обов`язки генерального директора підприємства [PERSON] . Очікуючи більше трьох годин біля підприємства [PERSON] вирішив звернутися з відповідною скаргою до Управління Держпраці у Харківській області і того ж дня подав скаргу. Разом з цим, недопущеними працівниками разом із [PERSON] було здійснено звернення до органів поліції та на виклик прибули працівники Чугуївського ВП, які склали відповідний процесуальний документ та в якому відображено факти не допуску робітників до роботи 02.09.2019. Поряд з цим [PERSON] щодня прибував до підприємства з метою доступу до робочого місця, але кожного разу його та інших осіб не було допущено до роботи та на територію підприємства. 06.09.2019 прибувши до місця роботи [PERSON] стало відомо, що його звільнено з посади у зв`язку з відсутністю на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул). Позивач вважає,\~що виконуючим\~обов`язки генерального\~директора [PERSON] С.,\~шляхом не\~допуску до\~робочого місця,\~було умисно\~створено штучні\~умови з\~приводу нібито\~відсутності [PERSON] \~на робочому\~місці більше\~трьох годин.\~В порушення\~приписів ст.\~149\~КЗпП України\~у нього\~не було\~відібране письмове\~пояснення з\~приводу нібито\~відсутності на\~робочому місці\~та вінне був ознайомлений під розписку з наказом про його звільнення. Про своє звільнення [PERSON] взагалі дізнався зі слів охоронця підприємства. У позовній заяві [PERSON] просить суд визнати незаконним звільнення [PERSON] з посади вантажника ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів»; поновити [PERSON] на посаді вантажника ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів»; стягнути з ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Державного підприємства «Новопокроський комбінат хлібопродуктів» на свою користь завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; покласти на виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», як на посадову особу, винну у незаконному звільненні [PERSON] обов`язок покрити шкоду заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та моральної шкоди. Ухвалою від 01.10.2019 Зміївським районним судом Харківської області відкрито провадження у справі. 25.10.2019 відповідачем, в особі в.о. генерального директора ДП «Новопокровський КХП» до суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Зазначає у відзиві, що звільнення [PERSON] було обумовлено порушенням ним трудового законодавства, а саме звільнення було проведено з дотриманням вимог, передбачених нормами ст. 149 КЗпП України. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі з викладених у відзиву на позовну заяву підстав. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, підготовче засідання проведено без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Із копії наказу № 102-Л від 14.05.2019 вбачається, що [PERSON] прийнятий на роботу з 15.05.2019 та перебував в трудових відносинах з ДП «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» (а. с. 8). Наказом № 157-Л від 05.09.2019 [PERSON] було звільнено з посади вантажника складу готової продукції комбікормового заводу 05.09.2019 у зв`язку з відсутністю на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно вказаного наказу, відділу бухгалтерії доручено провести повний розрахунок [PERSON] відповідно до чинного законодавства, з виплатою компенсації за невикористану відпустку у кількості 8 календарних днів за період роботи з 15.05.2019 по 05.09.2019. Менеджеру з персоналу ознайомити [PERSON] з наказом та видати трудову книжку (а. с. 25). Згідно ст. 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому в силу норм законодавства для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визначаються такі причини, що виключають вину працівника. В ході проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці в Харківській області (акт № ХК6661/286/АВ від 21 жовтня 2019 року) факт відсторонення працівників підприємства, а саме [PERSON] , від роботи не встановлено (а. с. 71). Факт відсутності [PERSON] на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 02.09.2019 підтверджується складеними актами від 02.09.2019 № 1/11, від 02.09.2019 № 2/11, від 03.09.2019 № 6/5, від 04.09.2019 № 7/5, від 05.09.2019 № 8/5 (а. с. 27 - 31). З акту фіксації відмови № 11 від надання пояснень та ознайомлення з актом № 1/11 від 02.09.2019 вбачається, що [PERSON] 02.09.2019 у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прибувши на роботу, відмовився з невідомих причин проходити на територію ДП «Новопокровський КХП» та на своє робоче місце через систему «Бар`єр» на КПП № 1. Однак, [PERSON] викликав для розмови головного інженера [PERSON] С.М. Головним інженером ДП «Новопокровський КХП» було запропоновано [PERSON] надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 02.09.2019 у вестибюлі перед КПП № 1. [PERSON] у присутності осіб, зазначених вище в акті, письмові пояснення щодо підстав відсутності на робочому місці 02.09.2019 надати відмовився, причин відмови не пояснив. Також [PERSON] відмовився ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці 02.09.2019, у зв`язку з чим даний акт йому було оголошено в його присутності у вестибюлі перед КПП № 1 (а. с. 32). Надані сторонами докази свідчать, що відповідач як роботодавець, звертався до позивача з проханням надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці, але [PERSON] від надання таких пояснень відмовився. Так само, акт фіксації відмови № 11 від надання письмових пояснень та ознайомлення з актом № 1/11 позивачем не спростований. Посилання [PERSON] про те, що він не був допущений до робочого місця представниками служби охорони підприємства 02.09.2019 не підтверджено дослідженими під час судового розгляду доказами. За таких обставин суд вважає доведеним факт наявності прогулу позивача [PERSON] , тобто, факт його відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без жодних поважних причин. Відповідач ДП «Новопокровський КХП», який є роботодавцем, в силу норм п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України мав повноваження на розірвання укладеного з позивачем трудового договору. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, уповноваженим органом, правомірно. Позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі є безпідставними та не підлягають задоволенню. При цьому судом враховується, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив всіх можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення, які останній надати відмовився. Суд приймає до уваги, що метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки в судовому засіданні неправомірність звільнення позивача не знайшла свого підтвердження, не встановлено підстав для поновлення [PERSON] на роботі, а повний розрахунок з позивачем відповідач провів, що підтверджено даними відомості на перерахування заробітної плати та даними акту інспекційного відвідування Головного управління Держпраці у Харківській області від 21 жовтня 2019 року № ХК6661/286/АВ, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивачем не доведено наявність моральних страждань, які були б спричинені в результаті протиправних дій відповідача, жодні докази наявності моральної шкоди не наведені. Суд, вирішуючи справу в межах вимог та на підставі наданих до суду доказів, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заявлені безпідставно та не підлягають до задоволення. Судовий збір в частині вимог про поновлення на роботі суд вважає за можливе віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed