Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Відділ Держгеокадастру у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради від 06 листопада 1997 року за №119 в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,475 гектарів для ведення особистого селянського господарства, скасування державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №506027, виданого [PERSON] на земельну ділянку, розташовану по вул. Козацькій, 48 у м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області. Також 26 жовтня 2016 року [PERSON] подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] здійснювати спорудження паркану між його домоволодінням №48, розташованим по вул. Козацькій в м. Новгород-Сіверському Чернігівської області та належним їй домоволодінням №5, розташованим по пров. Козацькому в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області. Свою заяву мотивує тим, що вона є власником будинку та господарських будівель, розташованих по пров. Козацькому, 5 у м. Новгороді-Сіверському, які межуть з земельною ділянкою відповідача [PERSON] У 2014 році вони вирішила оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй будинок та господарські будівлі. При виготовленні технічної документації було встановлено, що межі суміжної ділянки, яка належить відповідачу і на яку видано державний акт, проходять не по межі, яка існувала на протязі багатьох десятиліть, а майже по стіні належної їй господарської споруди, що унеможливлює обслуговування останньої. На даний час відповідач почав здійснювати будівництво паркану з бетонних стовпів по межі, яка визначена його технічною документацією, що порушує її право на користування частиною спірної земельної ділянки. Оскільки подальше будівництво паркану, на думку позивачки, призведе до ускладення виконання рішення в разі задоволення її позовних вимог, просить забезпечити позов шляхом заборони відповідачу вчиняти дії по спорудженню паркану. Оскільки відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, позивачка, відповідач та представник відповідача не повідомлялися про проведення судового розгляду з вирішення питання про забезпечення позову, у звязку з чим відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Розглянувши заяву про забезпечення позову, матеріали цивільної справи, в рамках якої подана вказана заява, та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Частиною третьою статті 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з розясненнями, які містяться в пунктів 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 152 ЦПК України забезпечення позову може здійснюватися забороною вчиняти певні дії. Як вбачається позивачка оспорює законність рішення Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 06 листопада 1997 року №119 про надання відповідачу у власність земельної ділянки площею 0,475 гектари та державного акту, виданого відповачу на відповідну земельну ділянку. Інших позовних вимог нею не заявлено. Однією з обовязкових передумов для забезпечення позову, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії, є наявність реальної загрози того, що невжиття відповідних заходів унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову або ж утруднить його виконання. Позивачка, стверджуючи у своїй заяві про наявність відповідних загроз, не наводить жодних доказів на підтвердження того, що не вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачу завершити будівництво паркану унеможливить чи утруднить, у разі задоволення позову, скасування рішення Новгрод-Сіверської міської ради №119 від 06 листопада 1997 року та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №506027. Такі докази в матеріалах справи за її позовом також відсутні. Викладене свідчить про необгрунтованість заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії з будівництва паркану і необхідність відмови в задоволення вказаної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed