Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

25 лютого 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернулася позивач [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 6500,00 доларів США, три відсотки річних в розмірі 2870,00 доларів США загалом 9370,00 доларів, що в еквіваленті по курсу НБУ на день звернення до суду становить 259 199,49 грн. та судових витрат у сумі 2592,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 09.06.2006 відповідач [PERSON] , отримала від позивача грошові кошти у загальній сумі 6500 доларів США за земельну ділянку розташовану на території [ADDRESS] ділянка 4,43 загальною площею 4,3 га, яка отримується продавцем в порядку спадкування після смерті батька, та повинна бути продана позивачеві в строк 6 місяців після оформлення спадщини. Про отримання коштів, відповідач власноруч склала розписку. Кошти були передані позивачем відповідачу у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено у розписці від 09.06.2006. В зв`язку із труднощами в оформленні спадщини, за згодою сторін строк виконання відповідачем зобов`язань було продовжено на невизначений строк. Земля у власність [PERSON] до цього часу не передана, та тепер позивачу стало відомо, що ця земельна ділянка не підлягає відчуженню, оскільки відноситься до земель сількогосподарського призначення. На погляд позивача, отримуючи кошти, відповідач усвідомлювала неможливість відчуження землі за цивільно-правовою угодою, тому що на продаж землі сількогосподарського призначення введено мораторій. За домовленістю сторін, у випадку відмови відповідач зобов`язується за першою вимогою позивача повернути отриману суму коштів в розмірі 6500 доларів США, про що зазначено у розписці. 17.02.2021 позивач звернулася до відповідача із письмовою вимогою щодо повернення безпідставно отриманих коштів та сплати процентів за користування коштами за весь строк в розмірі 3 відсотки річних. Однак, відповідач відмовляється повертати безпідставно набуті кошти. Оскільки договір з відчуження землі не може бути укладений між покупцем і продавцями, відповідач безпідставно отримала грошову суму в розмірі 6 500 доларів США, яку вона зобов`язана повернути позивачу з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення. Отже утворилась заборгованість у розмірі 9370,00 доларів США, яка складається з основного боргу в сумі 6500,00 доларів США, 3% річних за період з 09 червня 2006 року по 23 лютого 2021 року в розмірі 2870,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 259199,49 грн. на день звернення до суду. Вказані обставини вимусили позивача звернутися до суду із зазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.06.2006 відповідач [PERSON] , отримала від позивача грошові кошти у загальній сумі 6500 доларів США в рахунок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки розташованої на території [ADDRESS] ділянка 4,43 загальною площею 4,3 га, яка отримується продавцем в порядку спадкування після смерті батька. Про отримання коштів у вказаному розмірі, відповідач власноруч склала розписку від 09.06.2006. Кошти передано позивачем відповідачу у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , про що зазначено у розписці. Згідно розписки від 09.06.2006 відповідач зобов`язалася після оформлення державного акту на земельну ділянку, яку вона отримує у спадок, в строк 6 місяців укласти із позивачем Договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої на території [ADDRESS] ділянка 4,43 загальною площею 4,3 га, у разі відмови, відповідач зобов`язалась повернути отриману суму коштів в розмірі 6500 доларів США позивачу. За згодою сторін строк виконання відповідачем зобов`язань було продовжено - на невизначений строк. 17.02.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів та сплати процентів за користування коштами за весь строк в розмірі 3 відсотки річних, що підтверджується поштовим відправленням, накладна №6502200067433 з описом вкладення у цінний лист на ім`я [PERSON] . Поштове відправлення з вимогою про повернення коштів від 17.02.2021 отримано відповідачем 19.02.2021 о 08:21:00 год., що підтверджується інформацією з веб-сайту УКРПОШТА долученою позивачем до справи. Доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно розписки від 09.06.2006 щодо укладення цивільно-правової угоди або повернення отриманої суми коштів відповідачем за час розгляду справи в суді не надано. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання. Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Отже, оскільки укладення договору з відчуження землі не відбулося між сторонами, відповідач безпідставно отримала грошову суму в розмірі 6 500 доларів США, яку вона зобов`язана повернути позивачу. Статтею 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач [PERSON] збагатилася за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно частини другої статті 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних також підлягають задоволенню. Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. При визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За визначенням ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставинах, суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2 592,00 грн.

Outcome: approved