Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

24.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, в якій просив стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2018 року по день його фактичного поновлення на роботі, або ухвалення судового рішення у цій справі, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів; зобов`язати Службу автомобільних доріг у Миколаївській області надати інформацію щодо підвищення посадових окладів першому заступнику начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за період з 01.09.2017 року по дату надання інформації; зобов`язати Службу автомобільних доріг у Миколаївській області надати розрахунок середнього заробітку [PERSON] з урахуванням пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 щодо коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення окладу; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 було задоволено його позовну заяву до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, Державного агентства автомобільних доріг України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ Державного агентства автомобільних доріг України № 356-К від 18.08.2017 та наказ Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 74-К від 28.08.2017 про звільнення його з посади першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в порядку переведення з 28.08.2017 на іншу посаду; визнано незаконним та скасовано наказ Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 77-К від 14.09.2017 про звільнення [PERSON] з посади провідного інженера відділу підготовки проектно-кошторисної документації; \~ \~ \~ \~поновлено [PERSON] на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 28.08.2017; стягнуто з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 101508,81 грн.; стягнуто з Служби автомобільних доріг у \~ \~ \~ \~Миколаївській \~ \~ \~ \~області на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 670 грн. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 змінено лише в частині розміру стягнутого з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 101508,81 грн. до 88899,63 грн., в іншій частині рішення суду залишено без змін. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист по цивільній справі № 487/5391/17 від 16.05.2018 року про поновлення його на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 28.08.2017, а також виконавчий лист від 29.08.2018 року про стягнення з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 88899,63 та судових витрат в сумі 670 грн. Внаслідок того, що відповідачем не було видано наказу (розпорядження) про поновлення його на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області негайно після проголошення рішення суду, вінзмушений був звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку на підставі вищезазначених виконавчих листів. Постановою Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області від 10.09.2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 29.08.2018 року про стягнення з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 88899,63 та судових витрат в сумі 670 грн. Постановою Заводського відділу Державної виконавчої службу м. Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області від 04.10.2018 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 16.05.2018 року про поновлення [PERSON] на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04.09.2018 по справі № 487/5391/17 під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у зазначеній справі клопотання Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про зупинення виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року та постанови апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2018 року було задоволено частково, а саме, зупинено виконання зазначених судових рішень в частині, що не підлягає негайному виконанню, до закінчення касаційного провадження, у задоволенні іншої частини клопотання відмовлено. Однак, станом на дату подання цього позову рішення суду в частині поновлення його на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області не виконано, у зв`язку з чим він продовжує перебувати у вимушеному прогулі з 26.04.2018 року по цей час. Оскільки, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 про поновлення його на роботі станом на сьогодні не виконано, то з вини відповідача сталася затримка виконання зазначеного судового рішення, що має наслідком застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за час затримки. Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 судом було встановлено, що середньоденний його заробіток склав 567,70 грн., який був розрахований, виходячи з того розміру посадового окладу, який був встановлений заступнику начальника Служби та дорівнював посадовому окладу першого заступника начальника Служби на момент скорочення даної посади, а саме, - 6490 грн. Однак, йому відомо, а також під час ухвалення рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 судом було встановлено, що відповідно до штатного розпису Служби автомобільних доріг у Миколаївській області станом на 01.09.2017 року, посада першого заступника начальника Служби знову введена до штату Служби з 01 вересня 2017 року, але з підвищеним посадовим окладом, ніж той, який був врахований під час здійснення розрахунку середньоденного заробітку позивача після його звільнення з посади першого заступника начальника Служби, а саме, - у розмірі 7350 грн., що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, який становить 1, 133 (7350 грн. / 6490 грн. = 1,133). 29.07.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 09.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивача призначено на посаду першого заступника начальника Служби наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 29.09.2014 року №474-К. Наказом Укравтодору від 22.08.2016 р. № 451-К звільнено [PERSON] із займаної посади за угодою сторін на підставі поданої ним заяви. На виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2017 року № 487/4873/16-ц [PERSON] поновлено на посаді першого заступника начальника Служби наказом Укравтодору від 23.06.2017 року № 260-К. Таким чином, роботодавцем позивача під час перебування його на посаді першого заступника начальника Служби був Укравтодор (відповідно до Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 р. № 439 та Наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 09.10.2012 року № 384 «Про порядок розгляду питань, пов`язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів»). 26.06.2017 року у зв`язку з внесенням змін до штатного розпису Служби та скороченням посади першого заступника начальника Служби з 21.10.2016 року (наказ Служби від 20.10.2016 року № 229 «Про внесення змін до штатного розпису»), [PERSON] попереджено Укравтодором про майбутнє вивільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ 28.08.2017 року з наданням пільг і компенсацій, передбачених чинним законодавством. Наказом Укравтодору від 18.08.2017 року № 356-К звільнено [PERSON] із посади першого заступника начальника Служби в порядку переведення з 28.08.2017 року на іншу посаду Служби. Оскільки призначення на посаду першого заступника начальника Служби відповідно до Положення про Державне агентство автомобільних доріг України та Наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 09.10.2012 року № 384 «Про порядок розгляду питань, пов`язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів» належить голові Укравтодору, то повноваження виконати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 щодо поновлення [PERSON] на роботі цілком і повністю належать Укравтодору, а відтак незаконними є вимоги до Служби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням вказаного рішення суду. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Пунктом 10 зазначеного порядку визначено питання корегування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення посадового окладу у випадках підвищення посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах). Разом з цим, Служба при розрахунку середнього заробітку не здійснює коригування середнього заробітку на коефіцієнт підвищення, так як законодавство не зобов`язує таку категорію юридичних осіб, як Служба, здійснювати вказане коригування. Також, позивачем було допущено помилку при розрахунку фактичної кількості днів вимушеного прогулу, а саме з 26.04.2018 року по 24.07.2019 року минуло 308 робочих днів. Просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 було задоволено позовну заяву [PERSON] до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, Державного агентства автомобільних доріг України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 змінено в частині розміру стягнутого з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 101508,81 грн. до 88899,63 грн., в іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.34 Постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішенням про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виходячи із зазначеного та враховуючи положення ч.5 ст. 235 КЗпП України, ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника (роботодавця) не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити такого працівника до виконання попередніх обов`язків. При цьому, жодного правового значення у справі не має факт та час звернення позивача до органу примусового виконання судового рішення, а також факт звернення до роботодавця із заявами про поновлення на роботі. Такі обставини, жодним чином не впливають на законодавчо встановлений обов`язок боржника виконати судове рішення у добровільному порядку. Оскільки, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 про поновлення позивача на роботі станом на сьогодні не виконано, то з вини відповідача сталася затримка виконання зазначеного судового рішення, що має наслідком застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за час затримки. При цьому, стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. У свою чергу, виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність саме за виконання остаточних судових рішень. Такого застосування норм матеріального права дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 23.06.2015 року у справі № 21-63а15, а також відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі № 804/5096/17. Згідно з частиною другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Частиною 2 статті 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Отже, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Згідно норм статті 236 Кодексу законів про працю України фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення. Відповідно до п. 4.1., 4.2. Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Укравтодору від 27.04.2016 № 121, Службу очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Укравтодору за погодженням з відповідними органами виконавчої влади. Начальник Служби, зокрема, призначає на посади і звільняє з посад працівників Служби, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення. Таким чином, винесення наказу про поновлення [PERSON] на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в силу вказаного Положення є обов`язком начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, а відтак, витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 повинна нести Служба автомобільних доріг у Миколаївській області. Така позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі 820/5002/16. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі № 569/10189/16-ц, а також у постанові від 18 квітня 2019 року у справі № 395/653/17 зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. У відповідності до статті 235 КЗпП України середній заробіток стягується за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 судом було встановлено, що середньоденний заробіток позивача склав 567,70 грн., який був розрахований, виходячи з того розміру посадового окладу, який був встановлений заступнику начальника Служби та дорівнював посадовому окладу першого заступника начальника Служби на момент скорочення даної посади, а саме, - 6490 грн. Однак, під час ухвалення рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 року по справі № 487/5391/17 судом було встановлено, що відповідно до штатного розпису Служби автомобільних доріг у Миколаївській області станом на 01.09.2017 року, посада першого заступника начальника Служби знову введена до штату Служби з 01 вересня 2017 року, але з підвищеним посадовим окладом, ніж той, який був врахований під час здійснення розрахунку середньоденного заробітку позивача після його звільнення з посади першого заступника начальника Служби, а саме, - у розмірі 7350 грн., що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, який становить 1, 133 (7350 грн. / 6490 грн. = 1,133). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої ним в постанові від 21.01.2015 по справі № 6-203цс14: «Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати в розрахунковому періоді за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Ураховуючи, що у справі, яка переглядається, за період від часу звільнення позивача до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в період затримки виконання рішення суду заробітна плата позивача підлягала коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.» Відтак, порушення власником підприємства вимог статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення, а саме, - за період з 26.04.2018 року по 25.09.2019 року з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів 1,133. За період з 26.04.2018 року по 25.09.2019 року включно минуло 353 робочих дні. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2018 \~ \~ \~ \~року по 25.07.2019 року включно становить: 353 роб. дні * 567,70 грн. * 1,133 = 227051,05 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2018 року по 25.09.2019 \~ \~ \~ \~року включно у розмірі 227051,05 грн.

Outcome: approved