Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

24 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, реєстрація з 22.03.2010 року, та їхній з відповідачем спільний син [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, однак з 2015 року подружні відносини повністю припинені. У Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська перебуває справа про розірвання шлюбу, поділ майна, стягнення аліментів. З березня 2015 року відповідач у квартирі фактично не мешкає, не виконує обовязки члена сімї, передбачені ст.156 ЖК України, та повязані з утриманням та оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. За інформацією, отриманою від Бабушкінського управління поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області, відповідач мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 24/6. Відповідач не бажає здійснити зняття з реєстрації у вищеназваній квартирі. У вказаній квартирі позивачка мешкає одна з сином, який перебуває на її повному утриманні, в звязку з чим їй дуже накладно сплачувати комунальні послуги ще за відповідача, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення. Зазначене створює позивачці перешкоди в користуванні домоволодінням. Крім того, вона має намір продати квартиру, але наявність реєстрації відповідача за даною адресою заважає їй скористатись своїм правом власності щодо розпоряджання своїм майном. На підставі чого позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - Хотінець) перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюбі [PERSON] 1-КИ № 695736. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою. Згідно акту від 16.03.016 року, складеного сусідами позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та директором КП «ЖКК» ДОР [PERSON], [PERSON] за адресою вул. Аеродром, 9/68 не проживає з березня 2015 року, його особистих речей у квартирі не виявлено. З повідомлення Бабушкінського управління поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області від 17.03.2016 року вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 24/6. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЖК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved