Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

25.08.2015 року позивач КП «ЖКС «Вузівський» звернулось до суду з позовом до відповідача, який 30.09.2015 року уточнило та просить стягнути з [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 2\~768,18 грн., та судові витрати в розмірі 243,60 грн. При цьому позивач посилається на те, що відповідачем споживаються послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, але сплату за надані послуги відповідач в строк не здійснює. КП «ЖКС «Вузівський» з вимогами про стягнення заборгованості зверталось до суду в порядку наказного провадження. Однак, ухвалою суду було скасовано судовий наказ. В звязку з чим позивач змушений звернутись до суду в позовному порядку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить його задовольнити. При цьому представник зазначила, що строк позовної давності КП «ЖКС «Вузівський» не пропустило, оскільки зверталось із вимогами до боржника у наказному провадженні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення на позов та просять відмовити у задоволенні вимог КП «ЖКС «Вузівський». При цьому вказали, що позивач систематично оплачує витрати за житлово-комунальні послуги. Зазначили, що надані позивачем до матеріалів справи акти виконаних робіт не можуть оцінюватися належними та допустимими доказами, оскільки не всі вони містять дату складання та не всі підписані представниками будинку. Крім того сторона відповідача наполягла на застосуванні строків позовної давності. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 1920 від 17.08.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 17/. Зазначений будинок знаходиться на балансі та обслуговується позивачем, яким надаються комунальні послуги в зазначеному будинку на підставі Статуту /а.с.8-9/, відповідно до затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2008 року тарифів /а.с. 10-13, 194-195/. Крім того, між сторонами було підписано типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій /а.с. 18/. Як вбачається з довідки заборгованості за комунальні послуги квартири [ADDRESS], заборгованість складає 2768,18 грн., з яких УБПТ 2418,75 грн., холодна вода 4,08 грн., вивезення сміття 500,50 грн., ліфт 231,26 грн., В.М. 37,38 грн., М. «СОЮЗ» - 76,71 грн. /а.с. 27/. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд погоджується із поясненнями позивача, що відсутність укладеного договору не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки, в ухвалі Верховного Суду України від 08.04.2009 року /справа № 6-1123св09/ та ухвали від 07.09.2011 року /справа № 6-56220св10/ розяснено, що відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 12/20-8-1276 від 31.08.2009 року зазначено, що відносно права підприємств житлово-комунального господарства подавати судові позови при відсутності договору слід зазначити, що чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобовязаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки, відповідно до ст. 11 ЦК України зобов'язання виникають не лише з підстав, передбачених цими актами, але й які за аналогією породжують цивільні права та обовязки». Судом досліджено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2014 року по справі № 520/4734/14-ц, якою скасовано судовий наказ від 24.04.2014 року стягнення з [PERSON] на користь КП «ЖКС «Вузівський» заборгованість за комунальні послуги у розмірі 2106,17 грн. та судові витрати /а.с. 14/. Частиною 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ, відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.01.2015 року, ураховуючи, що судовий захист права кредитора на стягнення коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, посилання сторони відповідача на застосування строку позовної давності до вимог, предявлених позивачем, суд вважає безпідставними, так як вони спростовуються дослідженими доказами. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В ході розгляду справи в обґрунтування заявлених вимог, представником позивача до суду було надано ряд письмових доказів, а саме акти виконаних робіт по будинку № 22 по вул. Мачтова у м. Одесі /а.с. 48-128, 136-143/, паспорт готовності до роботи в опалювальний період /а.с. 129-131/. Відносно вказаних доказів представник позивача надала письмові пояснення, в яких спростовуючи заперечення сторони відповідача, посилалась на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Постанову Кабінету Міністрів України № 970 від 11.12.2013 року «Про затвердження порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх надані, ненадання або надання не в повному обсязі», Наказ Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 року № 554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві». Стороною відповідача детально проаналізовано вказані нормативно-правові акти. При цьому суд погоджується з доводами сторони відповідача, що наявні у справі акти виконаних робіт по будинку № 22 по вул. Мачтова у м. Одесі /а.с. 48-128, 136-143/ не відповідають вимогам, які предявлені до вказаних документів у звязку з чим, в силу ст. 58 ЦПК України, суд вважає вказані докази неналежними. Окрім того, проаналізувавши вказані письмові докази, суд приходить до висновку, що вони не можуть вважати належними доказами по справі, зокрема й у звязку з тим, що судом встановлено, що надані акти не містять реквізитів, а ряд актів без дати їх складання, ряд актів складені в 2012 році по витратам за 2011 рік, акти підписані невідомими особами, оскільки проставлені короткі підписи без ідентифікації повного прізвища, імені та по-батькові осіб, які складали вказані документи. На підтвердження належності та допустимості наданих доказів, представник позивача у ході розгляду справи вказала, що форма акту виконаних робіт з поточного ремонту господарським способом не передбачена чинним законодавством, та у своїй роботі КП «ЖКС «Вузівський» керується рядом підзаконних нормативно-правових актів, якими затверджено примірні форми первинних облікових документів. Крім того, представник позивача зазначила, що до КП «ЖКС «Вузівський» відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надавались акти-претензії щодо якості чи ненадання послуг за неоплачений період. Суд не погоджується з думкою представника позивача стосовно того, що відповідачем не доведено факт ненадання послуг чи щодо неналежної якості послуг. Оскільки, відповідачем до суду надано письмові звернення до територіальної громади, міських депутатів, а також акт-претензію № 1 про неналежне надання або ненадання послуг № 1 від 08.02.2010 року, спрямований на адресу позивача. Вказані документи містять дописки, зауваження відповідача стосовно змісту відповідей, наданих на його звернення. Суд розцінює такі коментарі відповідача, як емоційний прояв людини поважного віку та небайдуже ставлення до вказаного предмету спору. При цьому, судом досліджено наявний в матеріалах справи акт-претензію № 1 про неналежне надання або ненадання послуг № 1 від 08.02.2010 року /а.с. 187/. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що всупереч вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів та підтвердження заявлених вимог, також матеріали справи не містять доказів, які спростовували б заперечення відповідача.

Outcome: dismissed