Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

25.12.2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55316,38 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 22.07.2005 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №РLWOSE00000352, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач порушила свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, станом на 29.11.2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі - 55316,38 грн., яка складається із заборгованості по процентах у сумі - 16624,27 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі - 1140,00 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у сумі 37552,11 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Представник позивача позов підтримала. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала і вказала, що відповідно до наказу Шишацького районного суду від 29.01.2007 року та розпорядження ДВС в Шишацькому районі №02.12./2578 від 15.05.2009 року з відповідача повністю стягнуто заборгованість за кредитним договором №РLWOSE00000352 від 22.07.2005 року в сумі 58524,14 грн. Крім того, представник відповідача просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача до початку судового засідання по справі подала клопотання про застосування в даному випадку загальної позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Як вбачається з копії заяви ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» від 12.01.2007 року та копії судового наказу Шишацького районного суду Полтавської області від 29 січня 2007 року з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором №РLWOSE00000352 від 22.07.2005 року, що склалася за станом на 03.01.2007 року в сумі 5584 грн 41 копійка. 26.04.2010 року старшим державним виконавцем ВДВС Шишацького РУЮ Мацюцею Л.І. винесено постанову про закінчення виконання виконавчого провадження №6937075 про стягнення боргу з [PERSON] на підставі судового наказу від 29.01.2007 року у зв'язку з повним погашенням боргу у сумі 5627,33 грн. Таким чином, з 26.04.2010 року починається відлік строків загальної позовної давності, оскільки з настанням строку виконання зобов'язань за кредитним договором позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права щодо несплати відсотків та комісії по договору. Трирічний строк позовної давності за вимогами, що випливають з умов договору №РLWOSE00000352 від 22.07.2005 року закінчився 26.04.2013 року. Позивач направив позов до суду лише 25.12.2013 року. За таких обставин, вимоги щодо стягнення заборгованості по договору №РLWOSE00000352 від 22.07.2005 року на загальну суму 55316,38 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Позивач у позові не зазначила причини пропуску строку позовної давності та не заявляла клопотання про його поновлення. Представник відповідача заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Оскільки позовні вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed