Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

26.06.2019 [PERSON] , звернулася до суду, з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 25 грудня 2010 року Надеждинською сільською радою Близнюківського району Харківської області, посилаючись на наступне. З 25 грудня 2010 року вони перебувають у шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , спору про місце проживання дитини не має. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя та відсутність взаєморозуміння. Почуття поваги та любові втрачено. Спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім того просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». 27.06.2019 судом направлявся запит про зареєстроване місце проживання відповідача. 03.07.2019 до канцелярії надійшла відповідь про місце реєстрації відповідача. 03.07.2019, відповідно до ухвали Близнюківського районного суду Харківської області, справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 27.08.2019. Ухвалою суду від 27.08.2019 справу призначено до розгляду по суті на 23.09.2019. 23.09. 2019 справу розглядом відкладено на 16.10. 2019. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлялися своєчасно та належним чином але до суду не з`являлися. Позивачка надала до суду письмову заяву в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, направлені йому копію ухвали суду про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї та судову повістку про виклик на 27.08. 2019 отримав за адресою яка вказана у позовній заяві та за адресою його реєстрації 09.07.2019 (за довіреністю). Судову повістку з викликом до суду на 23.09. 2010 отримав 31.08. 2019 (за довіреністю). Судову повістку за тією ж адресою з викликом до суду на 16.10. 2019 не отримав. Органом поштового зв`язку зазначено, що він за вказаною адресою не проживає. Разом і з тим, частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового провадження зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву, клопотань, заяв тощо в тому числі і про відкладення розгляду справи відповідач не подав. За таких обставин суд вважає неявку відповідача у судове засідання такою, що немає поважних причин та на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивачки, яка викладена в її письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що сторони є громадянами України, про що свідчать фотокопії їх паспортів(а.с.5-7). Сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25 грудня 2010 року Надеждинською сільською радою Близнюківського району Харківської області, актовий запис №06. До матеріалів справи долучено оригінал свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.4). Із довідок про склад сім`ї сторін вбачається, що вони проживають окремо(а.с.11). Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені. Вбачається, що сім`я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо у зв`язку із небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб, особисто - неприязними стосунками, що склалися. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Отже, підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сторони міцної сім`ї не створили, збереження сім`ї неможливе, шлюб фактично розпався та існує формально, а тому позов і підлягає задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка надалі бажає іменуватися шлюбним прізвищем « [PERSON] », про що вказала в позовній заяві. Таким чином, позивачка має право після розірвання шлюбу на прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судовий збір позивачкою сплачений повністю, клопотання про його стягнення на свою користь нею не заявлене, інші судові витрати відсутні, а тому питання про їх розподіл, відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішується. А тому,

Outcome: approved