Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

24 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 жовтня 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №630. Вказував на те, що від спільного шлюбу він з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], котрі проживають разом із відповідачем, та на утримання котрих з нього за рішенням суду стягуються аліменти. Зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося, та вони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, він проживає окремо від сімї, поновлювати шлюбні відносини вони з відповідачем не збираються, оскільки збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Посилався на ті обставини, що спір стосовно місця проживання спільних неповнолітніх дітей та поділу спільно нажитого майна між ним та відповідачем на даний час відсутній. Тому просив позовні вимоги задовольнити. Позивач до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач до зали суду також не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, визнала позовні вимоги у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року між сторонами по справі був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №630 (а.с.7). Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, - [PERSON], [INFO] (а.с.8), та [PERSON], [INFO] (а.с.9), котрі проживають разом із відповідачем, та на утримання котрих з позивача за рішенням суду стягуються аліменти. У відповідності до положень ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З урахуванням вимог статті 112 Сімейного Кодексу України, судом з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, взято до уваги наявність спільних неповнолітніх дітей, ті обставини, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач проживає окремо від сімї, а також інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, клопотань про повернення відповідачеві дошлюбного прізвища до суду не надходило, а тому суд вважає за необхідне залишити за останньою прізвище, взяте при реєстрації шлюбу, - «Сліпченко». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач клопотав про залишення за ним сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved