Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

25 травня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що він знаходився з відповідачем у шлюбі з 14 січня 2005 року. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 29 квітня 2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] и дочку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживали із відповідачем за адресою: [ADDRESS] а в вересні 2015 року зі згоди відповідача та за бажанням сина - [PERSON], останній переїхав жити до позивача за адресою: [ADDRESS] З цього часу дитина знаходиться на утриманні позивача, останній сумлінно виконує батьківські обов`язки, забезпечує дитину харчуванням та одягом, несе витрати, пов`язані із навчанням та проживанням дитини. З часу проживання сина із батьком відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від утримання дитини, хоча працює та має можливість сплачувати частку з доходу на утримання дитини. Вказує, що на утримання доньки, яка проживає із відповідачем на підставі рішення суду з нього утримуються аліменти на користь відповідача. Зазначає, що згоди в добровільному порядку щодо утримання сина між сторонами не досягнуто. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, вказали на те, що на виконання рішення суду від 05 червня 2015 року з позивача на користь відповідача утримувалися аліменти на сина. В вересні 2015 року син почав проживати із позивачем. Водночас, відповідач на протязі 6 місяців після зміни місця проживання дитини стягнення з нього за виконавчим листом не припинила, кошти, сплачені ним на утримання дитини після фактичного припинення проживання дитини із позивачем не повернула. Відповідач має можливість надавати аліменти, працює, отримує дохід. Позивач зазначає, що він працює та отримує стабільний дохід, сплачує кредит, взятий ним в установі банку для придбання нерухомого майна, сплачує аліменти на утримання [PERSON], [INFO] на користь відповідача, перебуває на «Д» обліку КП «ЦПМСД Новомосковського району» з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ІІІ ступеню, р.ІІ, Потребує постійного прийняття гіпотензивних препаратів, має діагноз рак шкіри спини Т1ТоМо ст.І, post Rо тетрам (2013) (кл.гр.ІІІ). Вказує, що стан здоров`я дітей задовільний, має у власності нерухоме майно - 1/3 частину квартири, яку отримав внаслідок приватизації, машину - Хюндай акцент, придбану після розірвання шлюбу, має на утриманні непрацездатних батьків, з якими проживає. Відповідач працює, утримань за виконавчими листами не має, проживає із спільною донькою сторін, має задовільний стан здоров`я. Вказали на те, що дохід відповідача є набагато більший, ніж вказано в наданій відповідачем довідці і відповідач отримує додатковий дохід. Відповідач та її представник в судовому засіданні з вимогами первісного позову погодилися, частково не погоджуючись з обставинами, покладеними в обґрунтування позову. Звернулися до суду із зустрічним позовом, у відповідності до якого, з урахуванням усних доповнень, просили збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття замість визначених судом 1/6 частки. В обґрунтування заперечень проти обставин, покладених позивачем в обґрунтування первісного позову вказали на те, що дійсно, з 25 вересня 2015 року, спільний син сторін проживає із позивачем, однак остаточного рішення щодо місця проживання дитини судом не прийнято та позивач не сплачував аліменти на утримання дітей, визначені рішенням суду, а тому грошові кошти, перераховані позивачем в січні 2016 року та після цього направлені на погашення існуючої заборгованості, а не як аліменти на утримання сина. Посилання позивача на відсутність фактів надання допомоги в утриманні сина є такими, що не відповідають дійсності, оскільки відповідач приїздила до дитини, дарувала йому подарунки. В обґрунтування зустрічного позову вказала на те, що матеріальний стан позивача, порівняно із матеріальним станом, який був станом на день прийняття рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року покращився, матеріальний стан відповідача у зв`язку зі зміною нею місця роботи - погіршився. Крім того позивач звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання [PERSON], що змінює обставини, які були враховані під час ухвалення рішення від 05 червня 2016 року, зокрема те, що на утриманні відповідача перебуває одна дитина - донька, і на утриманні позивача - син. Відповідач та її представник зазначили, що стан здоров`я позивача задовільний, протипоказань до праці позивач не має. Відповідач має поганий стан здоров`я, пов`язаний із погіршенням зору. Після ухвалення рішення суду, яким визначено розмір аліментів відповідач змінила місце роботи і фактично працює 2-3 дні на тиждень, отримує дохід в розмірі 3800,00 грн. Посилання позивача на отримання доходу в більшому розмірі не відповідають дійсності. Кредит, який виплачується позивачем, взятий не на потреби родини. Нерухомого майна у власності відповідач не має. Машина придбана позивачем з відома відповідача. Представник позивача та позивач заперечили проти задоволення зустрічного позову. Вказали на те, що матеріальний стан сторін не змінився і підстав для збільшення розміру аліментів, які виплачуються позивачем на користь відповідача на утримання доньки - немає. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін дійшов такого висновку. Матеріали справи свідчать, що позивач знаходився з відповідачем у шлюбі з 14 січня 2005 року. Шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 29 квітня 2015 року /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] и дочку [PERSON], [INFO] /а.с.5,32/. Матеріали справи свідчать, що 04 травня 2007 року позивачем придбано квартиру [ADDRESS] та того ж дня укладено договір іпотеки з АКІБ «УкрСиббанк», у відповідності до якого означену квартиру передано в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № 11149566000 від 04 травня 2007 року та кредитним договором № 11149599000 від 04 травня 2007 року на суму 17000,00 доларів США. Станом на 28 листопада 2016 року заборгованість позивача перед Банком не прострочена. Залишок заборгованості становить 50047,01 грн. та 847,39 грн. Як встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року, після розірвання шлюбу спільні діти сторін проживали із відповідачем за адресою: [ADDRESS] та знаходилися на утриманні відповідача /а.с.35/. Означеним рішенням присуджено до стягнення аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання 2-х неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON] [INFO] у розмірі по 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця до повноліття дітей, чи до змінення матеріального становища сторін, починаючи з 07 травня 2015 року, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як визнано сторонами, з 25 вересня 2015 року, [PERSON] проживає із позивачем та знаходиться на його утриманні. Водночас, матеріали справи містять докази наявності спору між відповідачем та позивачем з приводу визначення місця проживання дитини /а.с.97-98, 99/, судового рішення з приводу якого не ухвалено на час розгляду справи. Також, 02 березня 2016 року Органом опіки та піклування виконавчого комітету Меліоративнівської селищної ради затверджено висновок про можливість визначення місця проживання дитини із батьком /а.с.7, 8/. [PERSON] навчається в 5-Б класі Меліоративної ЗОШ І-ІІІ ступенів Новомосковської районної ради /а.с.9/. Станом на 21 вересня 2015 року [PERSON] працювала в ТОВ «Торгівельний дім «Кіндерклуб» та за період з 01 березня 2015 року по 31 серпня 2015 року отримала дохід в розмірі 7308,00 грн. /а.с.10/. В квітні-травні 2016 року відповідач працювала у СФГ «Буштрука Євгена Володимировича» на посаді головного бухгалтера, отримала дохід у розмірі 1941,30 грн. /а.с.33/ Позивач, як до часу ухвалення рішення суду від 05 червня 2016 року, так і після, працює на посаді менеджера зі збуту ТОВ «Інтерстарч Україна», отримує дохід /а.с.21, 22, 23, 37, 50/. З січня 2016 року по вересень 2016 року з позивача на користь відповідача утримані аліменти в розмірі 31502,23 грн. /а.с.37, 93/. Переплату зі сплати аліментів позивача, що утворилася в період з 11 березня 2016 року по 01 жовтня 2016 року в розмірі 7000,35 грн. державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві зараховано в рахунок погашення заборгованості або в майбутні платежі /а.с.92/. Також матеріали справи свідчать, що позивач перебуває на «Д» обліку КП «ЦПМСД Новомосковського району» з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, ІІІ ступеню, р.ІІ, Потребує постійного прийняття гіпотензивних препаратів, має діагноз рак шкіри спини Т1ТоМо ст.І, post Rо тетрам (2013) (кл.гр.ІІІ). Також, як свідчать матеріали справи, позивач проживає станом на 25 листопада 2016 року за адресою: [ADDRESS] Разом із позивачем зареєстровано [PERSON] - батька, [PERSON] - матір, [PERSON] - доньку. Вирішуючи вимоги первісного позову, суд враховує, що згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Місцем проживання фізичної особи згідно із ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Щодо фізичної особи - підприємця ця норма конкретизується у ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (із змінами), де зазначено, що місце проживання фізичної особи - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, що знаходиться за певною адресою, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем. Доказів на підтвердження наявності домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати [PERSON] після фактичної зміни місця проживання останнього матеріали справи не містять, позивач наполягав, а відповідачем визнано, що станом на день розгляду справи неповнолітня дитина проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, рішення суду з приводу визначення місця проживання дитини з матір`ю суду не подано, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] При цьому, враховуючи наявність рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року, яким позивача зобов`язано в тому числі і до сплати аліментів на утримання [PERSON] на користь відповідача, суд вважає за необхідне, з дати звернення позивача з позовом припинити стягнення аліментів за вищевказаним рішенням в зазначеній частині та відкликати виданий на його виконання виконавчий лист. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного. За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Доказів наявності негативного стану здоров`я дитини суду не надано, сторонами визнано, що стан здоров`я [PERSON] - задовільний. Доказів негативного стану здоров`я відповідача, який би позбавляв можливості останньої працювати та отримувати дохід суду не доведено. Надано докази про працевлаштування відповідача та отримання нею доходу за основним місцем роботи. Посилання відповідача на наявність хвороби не доведено належними доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Доказів наявності у відповідача інших видів доходу, ніж дохід за місцем роботи, наявності у власності нерухомого майна, автомобілів суду не надано, а тому посилання позивача в цій частині суд не бере до уваги. Доказів наявності у платника аліментів інших осіб на утриманні, ніж спільна донька сторін - [PERSON], матеріали справи не містять, як не надано суду і доказів наявності інших обставин, які б мали істотне значення для визначення розміру аліментів, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, саме означеного розміру аліментів, з урахуванням обставин справи, наданих сторонами доказів, відомостей про дохід сторін та прохальної частини позову буде достатньо для утримання дитини. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернувся з позовом 25 травня 2016 року, тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. та на користь позивача 276,60 грн. сплачених за подання апеляційної скарги на ухвалу суду. Вирішуючи питання в частині зустрічного позову, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, вбачається, що підставою для зміни розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я батьків дитини. З урахуванням того, що під час ухвалення рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2015 року судом було враховано наявність на утриманні [PERSON] двох неповнолітніх дітей та відсутність на утриманні [PERSON] неповнолітніх осіб, інших непрацездатних осіб, враховуючи те, що з часу ухвалення зазначеного рішення один з дітей - [PERSON] почав проживати із [PERSON], враховуючи обставини, покладені судом в обґрунтування первісного позову у справі, що розглядається, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених ст.192 СК України. При цьому суд не може прийняти до уваги посилання відповідача, як на підставу для зміни розміру аліментів покращення матеріального становища позивача внаслідок збільшення його доходів та погіршення відповідача через зменшення доходів останньої, оскільки суду не доведено такої зміни, яка суттєво б впливала на визначений судом розмір аліментів. При визначенні розміру аліментів, які з урахуванням ст.192 СК України підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача суд враховує наступне. Матеріали справи містять докази на підтвердження наявності захворювання у [PERSON], водночас доказів того, що позивача визнано непрацездатним не надано. Стан здоров`я дитини - [PERSON], визнаний сторонами, як задовільний. Доказів наявності у власності дитини нерухомого майна суду не надано. [PERSON] проживає, як визнано сторонами, з матір`ю. Матеріали справи свідчать про наявність на утриманні у позивача дитини - [PERSON] Водночас, суд враховує і те, що належних та допустимих доказів наявності у позивача на утриманні інших, окрім дитини, непрацездатних осіб суду не надано та суду не доведено, що саме позивач несе зобов`язання з утримання своїх батьків, які проживають із ним. Те, що позивач, на час розгляду справи має у особистій власності нерухоме майно, однак здійснює погашення кредитних зобов`язань, які виникли внаслідок придбання ним особисто означеного майна. Крім того, суд враховує також і те, що відповідача зобов`язано сплати аліментів на утримання спільної дитини сторін, яка проживає із позивачем в розмірі 1/4 частини від заробітку, внаслідок чого, суд вважає за доречне визначити до стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічного позову в частині визначення мінімального розміру аліментів - 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку через відсутність доказів в обґрунтування необхідності встановлення саме такої мінімальної межі розміру аліментів. Посилання на зміни в законодавстві суд не приймає до уваги з урахуванням відсутності таких змін на час розгляду справи. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір за зустрічним позовом підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial