Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

25 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібопродукт» (далі СГ ТОВ «Хлібопродукт» про розірвання договору оренди землі укладеного 22 липня 2008 року між ним та відповідачем, зареєстрованого в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» 16 лютого 2009 року за № 040967200011. Посилається на те, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 695298 від 20 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,8827 га, яка розташована на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 22 липня 2008 року між ним та відповідачем, укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» 16 лютого 2009 року за № 040967200011. Земельна ділянка була передана орендарю відповідно до акту приймання-передачі від 27 лютого 2009 року. В теперішній час у нього виникла потреба і можливість самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, тому, відповідно до п.39 договору оренди землі від 22 липня 2008 року, яким передбачено розірвання договору в односторонньому порядку, 10 січня 2014 року відповідачеві було направлено повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, до повідомлення був доданий проект договору про розірвання договору оренди та проект акту приймання-передачі земельної ділянки. Однак відповідач не погоджується на розірвання договору. Представник відповідача СГ ТОВ «Хлібопродукт» - Гаврилюк О.О. в судовому засіданні пояснив, що позивачем не доведено перед судом порушення його прав, оскільки, позивач безперешкодно реалізував своє право на припинення договору. Зобов»язання відповідача підписати договір про розірвання основного договору не передбачено договором чи законом. Пропозиція про розірвання договору мала б містити лише письмове повідомлення в простій письмовій формі про рішення орендодавця про таке розірвання, натомість позивач направив договір про розірвання. Тобто повідомлення позивача було здійснено не у формі та у спосіб, передбачений п.39 договору оренди землі, ще й з порушенням строків повідомлення, оскільки таке повідомлення було отримано відповідачем 15 січня 2014 року. В подальшому представник відповідача в судові засідання, призначені на 15 травня 2014 року та 22 травня 2014 року не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст.157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, або оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Оскільки СГ ТОВ «Хлібопродукт» є юридичною особою, яка не обмежена у виборі та кількості своїх представників, неявку представника відповідача в судове засідання, враховуючи категорію справи, суд розцінює як зловживання своїми правами та обов'язками з метою затягнути розгляд справи на невизначений строк. Враховуючи строки розгляду справи, категорію справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача СГ ТОВ «Хлібопродукт», оскільки він належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з»явився в судове засідання. Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив: Відповідно до ст. 1 Закону України « Про оренду землі» та ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об»єктами оренди землі, згідно зі ст. 3 названого вище Закону є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 3,8827 га згідно з державним актом серії Р1 № 695298 від 20 березня 2002 року (а.с.5-6) Відповідно до ч.5 ст.126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. 22 липня 2008 року між [PERSON] та СГ ТОВ «Хлібопродукт» був укладений договір оренди земельної ділянки та сторони виклали в ньому своє волевиявлення та досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі і щодо розірвання його в односторонньому порядку. (а.с. 7-9) В період укладання зазначеного договору реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалась Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року №174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.2003 року за № 641/7962. Зазначений договір зареєстрований в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.02.2009 року за № 040967200011. Таким чином договір оренди землі від 22.07.2008 року зареєстровано відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладання та реєстрації договору. Посилання представника відповідача на відсутність спору про право, оскільки позивачем не надано витягів на підтвердження реєстрації права оренди на земельну ділянку є безпідставними, оскільки, згідно ч.4 ст. 3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною третьою ст. 651 ЦК України допускається одностороння відмова від договору у повному обсязі, якщо таке право встановлене договором. Пред»явлення вимоги про розірвання договору, якщо таке встановлене договором, може відбуватись за розсудом сторони без наявності або відсутності певної обставини. При цьому розірвання договору при пред'явленні вимоги однієї із сторін може відбутися або за домовленістю між сторонами, або в разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду. Пунктом 39 договору оренди передбачено, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку допускається за умови письмового попередження заінтересованої в цьому сторони, за два місяці до початку польових робіт, але не пізніше 10 січня поточного року. Позивачем [PERSON] 10 січня 2014 року направлено рекомендованим листом повідомлення про розірвання договору оренди в односторонньому порядку.(а.с.11) та зважаючи на те, що ст. 654 ЦК України передбачає, що розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту, до повідомлення позивачем було додано проект договору про розірвання договору оренди земельної ділянки та проект акту приймання-передачі земельної ділянки (а.с.12) СГ ТОВ «Хлібопродукт» не погодилось на розірвання договору з посиланням на те, що отримали листа 15 січня 2014 року (а.с.15) Посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено перед судом порушення його прав, оскільки, позивач безперешкодно реалізував своє право на припинення договору є безпідставним, оскільки відповідач, отримавши вимогу про розірвання договору, договір не розірвав, продовжує користуватися земельною ділянкою до теперішнього часу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Своєю відмовою розірвати договір оренди відповідач порушує конституційне право позивача вільно володіти та користуватися своєю власністю. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем [PERSON] в підтвердження судових витрат надано квитанції про сплату судового збору на суму 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved