Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

26 липня 2019 року представник позивача дочірнього підприємства «Київтранспарксервіс 1» приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 30.12.2013 року на підставі акту приймання-передачі підземного паркінгу на проспекті Червонозоряному (Лобановського Валерія) 150-162 ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало з балансу, а ДП ««Київтранспарксервіс 1» ПАТ «ХК «Київміськбуд» (далі - позивач) прийняло на баланс зазначений паркінг. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать машиномісце в зазначеному паркінгу № 67/68. 01.07.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Ч15-162/67/68 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечувати надання послуг з утримання нежитлового приміщення відповідача в кількості 1 шт. за 67/68, загальною площею 15,8 м2, а відповідач зобов`язалась компенсувати витрати на оплату таких послуг. За договором розмір компенсаційних витрат на 1 парко-місце за один календарний місяць складає 240,00 грн., а також встановлено, що відповідач до 10 числа кожного за поточний місяць здійснює оплату в безготівкову порядку на поточний рахунок позивача. На виконання умов договору позивач забезпечив надання послуг з утримання парко-місць відповідача за період з серпня 2015 року по червень 2019 року, однак, відповідач здійснила оплату за надані послуги не в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилась сума основного боргу в розмірі 9 620,00 грн., а також в зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань по оплаті за договором, відповідач має сплатити 3 % річних від суми боргу в розмірі 455,02 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 1809,77 грн., пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 5115,55 грн., а також штраф в сумі 10 % від суми боргу за прострочення оплати понад три календарних місяці, в розмірі 792,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 15 982,57 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.07.2019 року [PERSON] , у справі було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 57-58). Згідно з Розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 395 від 01.06.2020 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі звільненням з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] (а.с. 69). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначену вище справу переданодо провадження судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 71). Ухвалою від 04.08.2020 справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 73). У судове засідання, призначене на 22.03.2021 сторони не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка відзиву на позов не подала, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 24.09.2004 р. за № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 30.12.2013 року на підставі акту приймання-передачі підземного паркінгу на [ADDRESS] - поштова адреса) ПАТ «ХК «Київміськбуд» передало з балансу, а ДП ««Київтранспарксервіс 1» ПАТ «ХК «Київміськбуд» прийняло на баланс зазначений паркінг. (а.с. 27-31). Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек № 174314890 від 18.07.2019, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належать машиномісце в підземному паркінгу № 67/68 загальною площею 15,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.32-33). 01 липня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Ч150-162/67/68 про компенсацію витрат на утримання парко-місця, відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечувати надання послуг з утримання нежитлових приміщень відповідача в кількості 1 шт. за № 67/68, а відповідач зобов`язалсь компенсувати витрати на оплату таких послуг (а.с.35-36). Зазначений договір на час розгляду даного спору є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, та будь-яких зустрічних позовних вимог з боку сторони відповідача в ході розгляду справи в цій частині заявлено не було. З моменту укладання Договору відповідач користується послугами, проте в порушення договірних умов, оплачує їх не в повному обсязі, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. З будь-якими заявами, претензіями щодо неналежного надання послуг, відповідач до позивача не зверталась. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за період з серпня 2015 року по червень 2019 року в сумі 9620 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 25.06.2019 року та розрахунком боргу (а.с.40, 44-52). 26 березня 2019 року позивачем, на адресу [PERSON] було направлено вимогу про погашення заборгованості за укладеним договором, що підтверджується описом та накладною пошти (а.с. 41-43, 53). Однак, відповідач борг перед позивачем не сплатила, та доказів зворотному суду не надала. Відповідно до правил статтей 526, 525, 530, 322 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 610. ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд вважає, що позивачем в ході розгляду справи доведено неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачем, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 9620 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та умов укладеного між сторонами договору, - суму нарахованих 3 % річних від суми боргу в розмірі 455,02 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 1809,77 грн., пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення в розмірі 5115,55 грн., а також штраф в сумі 10 % від суми боргу за прострочення оплати понад три календарних місяці, в розмірі 792,00 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості та штрафних санкцій в повній мірі відображає перелік наданих відповідачу послуг та застосовані при цьому тарифи, а тому приймається судом як належний та допустимий доказ, який підтверджує суми, які підлягають стягненню з відповідача, зокрема, в зв`язку із неналежним виконанням договірних зобов`язань (а.с. 7-26). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved