Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

25 червня 2021 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Стислий виклад позиції позивача. 17 липня 2012 року [PERSON] (далі позивач) уклав шлюб з [PERSON] (далі відповідач), який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області. В період шлюбу у сторін по справі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 155. Позивач зауважив, що спільне життя з відповідачем по справі не склалося через постійні конфлікти, які виникали через образи та інше, внаслідок чого між ними припинилися шлюбні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Стислий виклад позиції відповідача. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позов не подала, до зали судових засідань не з`явилась, проте надала заяву, згідно якої просила судове засідання проводити без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Заяви, клопотання. Позивачем до матеріалів позову долучено заявку на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлення (а.с. 7). 25 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої він свої позовні вимоги підтримує, просив проводити судове засідання без його участі (а.с. 10). 03 липня 2021 року на адресу суду надійшла заява від відповідача, згідно якої вона позовні вимоги позивача підтримує, просила проводити судове засідання без її участі (а.с. 20). Процесуальні дії у справі. 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с. 14-15). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 17 липня 2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 17 липня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 87. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] народилася [INFO] , про що 17 квітня 2018 року складено відповідний актовий запис № 155, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~частини третьої\~статті 12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно з вимогами\~статей 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що ключовою компетенцією Верховного Суду, окрім здійснення правосуддя, є забезпечення єдності судової практики, що, у свою чергу, гарантує стабільність правового регулювання, об`єктивність та прогнозованість правосуддя. Функцію забезпечення єдності судової практики Верховний Суд здійснює шляхом формування правових висновків (позицій) внаслідок казуального тлумачення норм права при розгляді конкретних справ. Так, Верховний Суд (справа №456/848/16) в постанові від 03 грудня 2020 року зазначив, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. За встановлених обставин, надавши оцінку аргументам учасників справи, та дослідивши фактичні обставини, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положення частини другої статті 247 ЦПК України визначають, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Стаття 24 СК України регламентує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дане положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації\~прав людини,\~прийнятої Генеральною\~Асамблеєю ООН\~10\~грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Також, згідно положень\~статті 56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~статті 112\~СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Диспозиція частини четвертої статті 206 ЦПК України регламентує, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). На підставі статей 24, 56, 110, 112, 114, 115 СК України, та

Outcome: approved