Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

25.10.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати право власності за [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що вищевказане майно належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] . Заповіту спадкодавець не залишала. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями другої черги спадкування за законом, оскільки померла [PERSON] є їх рідною сестрою. [PERSON] , [INFO] , протягом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. [PERSON] , 21 травня 2018 року, протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. На день смерті спадкодавця [PERSON] спільно з нею проживав її чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . Смерть [PERSON] наступила [INFO] , тобто до закінчення 6-ти місячного строку передбаченого законодавством, після якого він би вважався спадкоємцем, який прийняв спадщину автоматично, тобто внаслідок спільного постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття. Оскільки цивільне законодавство надає право спадкоємцеві в межах строку для прийняття спадщини відмовитися від неї подавши відповідну заяву (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) то спадкоємець, на користь якого відкрилася спадщина, але який помер до закінчення строку для прийняття спадщини, на підставі чинного законодавства може вважатися лише потенційним спадкоємцем, а не суб`єктом, який реалізував належне йому право на спадкування. [PERSON] був лише потенційним спадкодавцем після смерті дружини [PERSON] , а отже позивачі по справі одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої (першої) черги. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що в спадковій справі №25/2018 р., заведеній 21.05.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин, а саме: свідоцтво про народження [PERSON] і свідоцтво про шлюб [PERSON] ; згідно з Довідкою №1098 від 13.08.2018 року, виданою Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , який помер [INFO] і був чоловіком [PERSON] , на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, не зареєстроване. Відповідно до відзиву [PERSON] від 08.02.2019 року, останній зазначає, що позивачі помилково вважають, що одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої черги, мотивуючи тим, що спадкоємець першої черги [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкоємцем, тобто прийняв спадщину. [PERSON] являється спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до відзиву [PERSON] від 04.09.2019 року, остання зазначає, що позивачі помилково вважають, що одержали право на спадкування у зв`язку з відсутністю спадкоємців попередньої черги, мотивуючи тим, що спадкоємець першої черги [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкоємцем, тобто прийняв спадщину. [PERSON] являється спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, позивачами не надано доказів щодо спадкового майна, адже відмовою нотаріуса чітко визначено про відсутність реєстрації права власності за [PERSON] . Представник позивачів в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, передано земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 137). Згідно довідки КП «Ізмаїльського МБТІ» №1574 від 02.12.2019 року власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] на підставі вищевказаного договору забудови. Житловий будинок має самостійний юридичний адресний номер: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ) (а.с. 164). Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» житлові будинки збудовані до 05.08.1992 року не підлягають до здачі в експлуацію. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об`єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами [ADDRESS] був збудований у період з 1966 року по 1985 рік (а.с. 134), тобто не підлягає здачі в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 1ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року (чинного на час виникнення відносин) передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналогічні приписи містить Сімейний кодекс України від 10.01.2002 року. Так, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно актового запису про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеного виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »(а.с.107). Таким чином, оскільки житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] набутий в період шлюбу, суд вважає, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 71 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.12.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51359742 від 26.03.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня (а.с.74). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються чоловік [PERSON] , що підтверджено актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.107). Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, згідно довідки виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №13/05-12-966 від 27.03.2018 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 79). Відповідно до записів про зареєстроване місце проживання в будинковій книзі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме станом на [INFO] , проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, тому, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину (а.с. 140). Відповідно до актового запису про смерть №165 від 31.01.2018 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.100). Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] , [INFO] , протягом шестимісячного строку подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено копією актового запису про народження [PERSON] №22 від 30.04.1944 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.116); актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року, згідно якого, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »(а.с.107); свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.8) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.12.1967 року, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Крім того, [PERSON] , 21 травня 2018 року , протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Ізмаїльського міського нотаріального округу Арнаут О.В. Встановлено, що [PERSON] являється рідним братом [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено копією актового запису про народження [PERSON] №22 від 30.04.1944 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.116); актовим записом про шлюб №3 від 24.03.1966 року, складеним виконавчим комітетом Голицької сільської ради Болградського району Одеської області, 24.03.1966 року, згідно якого, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »(а.с.107); свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.10). З вищевказаного слідує, що [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями другої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. № 373/02-14 від 11.09.2018 року, позивачам повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що в спадковій справі №25/2018 р., заведеній 21.05.2018 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин, а саме: свідоцтво про народження [PERSON] і свідоцтво про шлюб [PERSON] ; згідно з Довідкою №1098 від 13.08.2018 року, виданою Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , який помер [INFO] і був чоловіком [PERSON] , на підставі договору забудови від 13.05.1966 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Уманець Н.І. в реєстрі №2-1980, не зареєстроване (ас. 15-16). Позивачами не було надано належних та допустимих доказів, що за життя [PERSON] відмовився, або мав намір відмовитися від прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Таким чином, на думку суду, твердження позивачів щодо потенційного спадкоємства [PERSON] після смерті дружини [PERSON] , є хибним, з огляду на те, що цивільним законодавством чітко визначено спосіб прийняття спадщини шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що спадкоємець першої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у встановлений законом спосіб прийняв спадщину, в задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed