Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

25 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,25 га, розташованої на території [ADDRESS] , кадастровий номер 6522384000:01:001:4936 та земельної ділянки площею 0,022 га за тією ж адресою, кадастровий номер 6522384000:01:001:4935. Власницею суміжної земельної ділянки є відповідачка [PERSON] , якою були пошкоджені межові знаки та захоплена частина земельної ділянки позивачки. Відповідачка самовільно встановила бетонні та дерев`яні стовпчики, чим перешкоджає позивачці користуватися частиною земельної ділянки з кадастровим номером 6522384000:01:001:4935. Враховуючи викладене [PERSON] просила витребувати з незаконного володіння [PERSON] належну їй земельну ділянку кадастровий номер 6522384000:01:001:4935; усунути перешкоди в користуванні їй земельною ділянкою кадастровий номер 6522384000:01:001:4935 шляхом знесення самовільно встановлених [PERSON] бетонних та дерев`яних стовпчиків на даній земельній ділянці; зобов`язати [PERSON] відновити межі земельної ділянки з кадастровим номером 6522384000:01:001:4935 відповідно до даних Держгеокадастру України; судові витрати покласти на відповідача. У відзиві [PERSON] заперечила порушення з її боку меж земельної ділянки та просила залишити позов без розгляду у зв`язку з тим, що [PERSON] вже зверталася до суду з аналогічним позовом. Позивачка надала відповідь на відзив та зазначила, що судом розглядалася справа за її позовом до [PERSON] , але предметом розгляду справи була інша земельна ділянка, а саме земельна ділянка з кадастровим номером 6522384000:01:001:4936, яка також належить позивачці. Відповідачка подала заперечення, вказавши, що права [PERSON] жодним чином не порушувала, та надала акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2006, акт обстеження межових знаків земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] від 28.03.2016, свідоцтва про право власності [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 6522384000:01:002:1912 та 6522384000:01:002:3484. Ухвалою суду від 04.02.2019 було призначено процедуру врегулювання спору за участі судді, зупинено провадження у справі та 17 квітня 2019 року поновлено провадження у справі та передано справу для повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з недосягненням сторонами мирного врегулювання спору. Ухвалою суду від 24 липня 2019 року провадження у справі було зупинено, призначено судову земельно-технічну експертизу. 20 листопада 2020 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку та ухвалою суду від 23 листопада 2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року до участі у справі залучено [PERSON] як правонаступника [PERSON] . Ухвалою суду від 18 червня 2021 року за клопотанням представника позивача призначено судову земельно-технічну експертизу. 11 жовтня 2021 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, наполягав на його задоволенні в повному обсязі. Відповідачка та її представник адвокат Тільненко В.В. в судове засідання не з`явилися без поважних причин, про слухання справи повідомлені належним чином. [PERSON] про слухання справи повідомлена, про що свідчить довідка про доставку смс-повістки, про причини неявки у судове засідання не повідомила. 29 грудня 2021 року адвокат Тільненко В.В. електронною поштою надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншій справі в Цюрупинському районному суді Херсонської області, яка призначена на 29 грудня 2021 року о 10.30 год. Разом з тим, згідно з інформацією, наданою головою Цюрупинського районного суду Херсонської області, на 29 грудня 2021 року о 9.00 год. та 9.30 год. призначені судові засідання у справах, де приймає участь адвокат Тільненко В.В., проте слухання справ не відбулося. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачка та її представник не з`явилися в судове засідання без поважних причин, у зв`язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,25 га, що розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 6522384000:01:001:4936) та ділянка площею 0,0220 га, що розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 6522384000:01:001:4935) (а.с. 6 т.1). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 198-200 т.1). Спадкоємцем майна [PERSON] , а саме земельних ділянок кадастровий номер 6522384000:01:001:4936 та 6522384000:01:001:4935, є її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 40 т.2). Земельна ділянка площею 0,0220 га сформована 2014 р. та її межі встановлені, що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 96 т.1, 2-18 т.2). Правомірність набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку не спростована. Відповідачка [PERSON] є власником суміжної із позивачем земельної ділянки. За нею рахуються земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0,25 га (кадастровий номер 6522384000:01:002:1912) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0203 га (кадастровий номер 6522384000:01:002:3484) (а.с. 77-78 т.1). Належні сторонам на праві власності земельні ділянки не перетинаються (не накладаються). Пред`являючи позов, позивач посилався на те, що відповідачка самовільно перенесла суміжні межі земельних ділянок, і судом для підтвердження його доводів була призначена відповідна експертиза. Висновком судової земельно-технічної експертизи від 28 вересня 2021 року встановлено, що фактична площа, яка перебуває у користуванні власника земельної ділянки кадастровий номер 6522384000:01:001:4935 складає 0,0193 га; межі земельної ділянки з кадастровим номером 6522384000:01:001:4935 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою порушені зі сторони домоволодіння відповідача [PERSON] (кадастровий номер 6522384000:01:002:1912) площею 0,0025 га та зі сторони домоволодіння [PERSON] (кадастровий номер 6522384000:01:002:1911) площею 0,0002 га. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно з статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Установивши, що відповідач порушує права позивача на користування земельною ділянкою за кадастровим номером 6522384000:01:001:4935, площею 0, 0220 га, що належить позивачу [PERSON] на праві власності, суд дійшов висновку про усунення йому перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою, шляхом зобов`язання [PERSON] відновити межі вказаної земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою площею 0,0025 га, оскільки наданими позивачем доказами підтверджується порушення його прав, які у розумінні статті 319 ЦК України, підлягають судовому захисту. Проте, матеріали справи не містять доказів наявності на земельній ділянці позивача стовпчиків, встановлених відповідачкою, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідачки знести самовільно встановлені бетонні та дерев`яні стовпчики. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що судом вже розглядався подібний позов, про що свідчить рішення Голопристанського районного суду Херсонської області №654/2080/15-ц від 01 листопада 2016 року, оскільки предметом розгляду вказаної справи була земельна ділянка з кадастровим номером 6522384000:01:001:4936, а предметом даної справи є земельна ділянка з кадастровим номером 6522384000:01:001:4935. Суд також не бере до уваги наданий позивачем висновок №53/15 судової земельно-технічної експертизи, призначеної у рамках цивільної справи №654/2080/15-ц, оскільки експертом досліджувалась загальна земельна ділянка, що належить позивачу, яка складається з двох земельних ділянок: кадастровий номер 6522384000:01:001:4935 та 6522384000:01:001:4936, а тому з даного висновку не можливо безперечно встановити факт порушення меж саме земельної ділянки з кадастровим номером 6522384000:01:001:4935. Разом з тим, висновком експерта №21-393 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №654/3142/17 встановлено порушення меж земельної ділянки позивача (кадастровий номер 6522384000:01:001:4935) зі сторони домоволодіння відповідача [PERSON] (кадастровий номер 6522384000:01:002:1912), і суд надає перевагу саме цьому доказу, відхиляючи наданий відповідачкою акт обстеження межових знаків земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] від 28.03.2016, оскільки вказаний акт складено однобічно, без присутності та участі обох сторін, без зазначення кадастрових номерів ділянок. Крім того, вказаний акт складено 28.03.2016, а з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON] звернулася 25.10.2017, тобто даний доказ є неналежним в розумінні ст. 77 ЦПК України. Зважаючи на характер спірних відносин, належному способу захисту інтересу позивача відповідає позовна вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивачем одночасно заявлено віндикаційний і негаторний позов, які є взаємовиключними, тобто не можуть бути задоволені одночасно. Так, віндикаційним є позов неволодільця про витребування майна в незаконного володільця. ВП ВС у постанові від 04.07.2018 (справа № 653/1096/16-ц) вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц). Негаторним є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. У своїй постанові ВП ВС зауважила, що позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути перешкоди чи зобов?язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов?язані з позбавленням його володіння майном. З огляду на наведені визначення ВП ВС у постанові від 4.07.2018 дійшла висновку, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду. У постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Отже, з огляду на специфіку речей в обороті, володіння рухомими й нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджено, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Таким чином, з наведеної позиції ВП ВС убачається, що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, допоки особа є власником нерухомого майна, тобто за нею зареєстровано право власності на це майно, вона не може бути обмежена в праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування й розпорядження цим майном. У постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду прямо зазначила, що зайняття земельної ділянки належить розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності, захист від якого має бути здійснено шляхом пред`явлення негаторного позову. Так, [PERSON] є власником земельної ділянки, станом на момент прийняття рішення в позивача були перешкоди з боку відповідача в здійсненні щодо спірного майна саме тільки прав користування й розпорядження але не права володіння, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині витребування з незаконного володіння [PERSON] належної позивачу земельної ділянки. Суд, з урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи, дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідачки відновити межі вказаної земельної ділянки. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідачки підлягають судові витрати по оплаті судового збору, та витрати, пов`язані з проведенням експертизи, оскільки ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданими до матеріалів справи квитанціями (а.с. 1-3 т.1, а.с. 74,75 т.2).

Outcome: partial