Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

25 травня 2020 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина, що продовжує навчання. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено [PERSON] . Позивач у своєму позові посилалася на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 04 липня 2012 року зроблено актовий запис № 131. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачем. [INFO] старший син [PERSON] досяг повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року було стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей у розмірі 500 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення [PERSON] повноліття стягнення аліментів на його утримання припинено. Син [PERSON] навчається в Університеті митної справи та фінансів на першому курсі контрактної форми навчання. Денна форма навчання не дозволяє працевлаштуватися для самостійного матеріального забезпечення, а позивач наразі не в змозі в повній мірі матеріально забезпечувати сина, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання повнолітнього сина, але відповідач матеріальну допомогу на утримання сина у добровільному порядку не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання [PERSON] , але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві, в якому вказав, що син зареєстрований та проживає у м. Дніпрі разом з матір`ю, тому витрати на проживання відсутні, а оскільки сім`я багатодітна, то користується пільгами на сплату комунальних послуг. Витрат на проїзд його син [PERSON] також не витрачає, оскільки ВНЗ, в якому він навчається, знаходиться в межах м. Дніпра, а син має пільги на безкоштовний проїзд у межах міста, підручниками забезпечує ВНЗ. Вартість навчання у розмірі 12 000 гривень на рік сплачує матір відповідача, баба [PERSON] - [PERSON] . Також зазначив, що на його утриманні перебуває неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача стягуються аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Єдиним доходом [PERSON] є заробітна плата, яку він отримує за постійним місцем роботи на посаді завідуючого господарством в Онуфріївському районному центрі дитячої та юнацької творчості, та яка є мінімальною. Факт придбання транспортного засобу заперечив. Просив ухвалити рішенням, яким визначити аліменти у розмірі не більше 1/9 частини від його доходу, які, на його думку, в повному обсязі задовольнять потреби повнолітнього сина у витратах, пов`язаних з навчанням. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлений у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, пояснень судові не надав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що 04 липня 2012 року Ленінським ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції було складено актовий запис № 131 (а.с. 6). Сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). 15 березня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 12) та змінила прізвище. На теперішній час [PERSON] є студентом 1-го курсу Університету митної справи та фінансів денної форми навчання на контрактній основі (а.с. 7). [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 446 від 20 травня 2020 року, [PERSON] зареєстрований та проживає з позивачем (а.с. 8) та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. [PERSON] повнолітня особа, здобуває освіту в Університеті митної справи та фінансів денної форми навчання на контрактній основі, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує з боку відповідача матеріальної допомоги, який є працездатною особою і може надавати таку допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, до закінчення навчання [PERSON] , але не пізніше досягнення ним 23-річного віку. У задоволенні інших позовних вимог в цій частині позивачеві слід відмовити, оскільки з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина у заявленому позивачем розмірі призведе до порушення принципу рівності участі кожного з батьків у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина, а також порушення прав неповнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , та права самого відповідача на достатній життєвий рівень. При цьому суд не приймає доводи відповідача про відсутність витрат повнолітнього сина на комунальні послуги, пільги у вигляді безкоштовного проїзду в громадському транспорті до місця навчання та забезпечення матеріальної бази навчальним закладом, оскільки дані твердження доказами не підтверджуються і є припущеннями самого [PERSON] . Також суд не приймає як доказ розписку [PERSON] про передачу нею коштів у розмірі 12 000 гривень на оплату навчання повнолітнього [PERSON] , оскільки сама по собі розписка не може бути доказом про передачу грошової суми, так як написана самим кредитором, а квитанції або чека про цільове використання коштів стороною відповідача надано не було. Крім цього, суд критично ставиться до тверджень [PERSON] про отримання доходу в розмірі мінімальної заробітної плати, оскільки відомості про його дохід судові надано не було, відповідачеві Конституцією України гарантовано право на вільний вибір роботи, на яку він вільно погоджується, а матеріальне утримання повнолітнього сина є його обов`язком, і позивач не мусить нести неспівмірні, витрати з утримання сина лише з підстав того, що відповідач не отримує заробітну плату в більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, з дня подання позову, тобто з 25 травня 2020 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп. - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial