Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

25.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки « Про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обовязків та відновлення попереднього становища працівника ». Свої позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки від 01.07.2010 за № 385-К з нею було укладено контракт на новий строк з 02.09.2010 до 01.09.2017, згідно умов якого, вона була прийнята на роботу до ХНУРЕ за посадою проректора з науково педагогічної роботи. Наказом т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки «Про організацію перевірки» за № 1176-К від 14.12.2015, на підставі приписів Закону України « Про запобігання корупції », з метою запобігання та протидії корупції і перевірки стану фінансової діяльності в ХНУРЕ, вона з 15.12.2015, на час проведення перевірки, була відсторонена від виконання посадових обов»язків проректора з науково педагогічної роботи. Так як підстави для відсторонення її від виконання посадових обов»язків проректора з науково педагогічної роботи, відсутні, дії т.в.о. ректора ХНУРЕ є упередженими та необ'єктивними, тому, що вказаний наказ не ґрунтується на вимогах законодавства, в розумінні ст. 46 КЗпП України, порушує її трудові права та інтереси і є незаконним, вона просить суд скасувати пункт 3 наказу т.в.о. ректора Харківського національного університету радіоелектроніки [PERSON] « Про організацію перевірки » № 1176-К від 14 грудня 2015 року в частині відсторонення її від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки, допустивши її\~до виконання\~ посадових обовязків. Рішення суду допустити до негайного виконання. В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надавши право представляти свої інтереси в суді своєму представнику [PERSON] ( а.с. 27 ). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі відповідної довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, на які позивач посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошуючи на тому, що жодних передбачених законодавством, зокрема КЗпП України, підстав для відсторонення позивача [PERSON] від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ, в даній ситуації не вбачається, тому в цій частині оскаржуваний наказ підлягає безумовному скасуванню з поновленням судом порушених відповідачем трудових прав позивача. Крім того, на час видання вказаного наказу позивача [PERSON] знаходилась на лікарняному. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 31 ), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду пояснення, аналогічні поясненням, викладених ним в своїх письмових запереченнях. При цьому, наголошував на тому, що мета перевірки, яка проводиться в ХНУРЕ, чітко вказана у оскаржуваному наказі « Про організацію перевірки » за №1176-К від 14.12.2015, а саме запобігання і протидія корупції та перевірка стану фінансової діяльності в університеті. Дії керівника ХНУРЕ в частині видання оскаржуваного наказу є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема приписам ст.ст. 28, 29 Закону України « Про запобігання корупції », так як безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобовязаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи. Одним із заходів врегулювання конфлікту інтересів є, зокрема, усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів. Крім того, після відсторонена позивача, на час проведення перевірки, від виконання посадових обов»язків, остання виходить на роботу, користується, своїм службовим кабінетом, отримує відповідну заробітну плату, користується всіма соціальними гарантіями. ( а.с.а.с. 47-48 ). Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов в частині скасування пункту 3 наказу « Про організацію перевірки » № 1176-К від 14.12.2015 щодо відсторонення позивача від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ та допуску останньої до виконання\~ посадових обовязків, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, позовні вимоги в частині негайного виконання судового рішення, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до приписів ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, приймаючи до уваги приписи вказаних статей ЦПК України, суд розглядає вказану цивільну справи за наявними доказами наданими сторонами по справі. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки від 01.07.2010 за № 385-К з позивачем [PERSON] було укладено контракт на новий строк з 02.09.2010 до 01.09.2017, згідно умов якого, вона була прийнята на роботу до ХНУРЕ за посадою проректора з науково педагогічної роботи, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями відповідного контракту з працівником закладу освіти від 02.09.2010 та відповідним наказом № 385-К від 01.07.2010. ( а..а.с. 13, 14-19 ). Відповідно до дослідженої в судовому засіданні посадової інструкції проректора з науково педагогічної роботи, затвердженою ректором ХНУРЕ 27.06.2012 та з якою під особистий розпис була ознайомлена позивач [PERSON], остання здійснює свої права та виконує службові обовязки на посаді проректора з науково педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки. ( а.с.а.с. 41-44 ). Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України « особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права обов»язки і відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна ), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в том числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України ». В судовому засіданні також встановлено, що наказом тимчасово виконуючого обовязки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки [PERSON] «Про організацію перевірки» № 1176-К від 14.12.2015 року, зокрема пунктом 3 наказу, та наказом «Про внесення змін до наказу ХНУРЕ від 14.12.2015 №1176-К» №1192-К від 15.12.2015, нарівні з іншими особами, позивача [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов'язків проректора з науково педагогічної роботи Харківського національного університету радіоелектроніки з 15 грудня 2015 року на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з господарської, наукової, навчальної діяльності та міжнародного співробітництва до 15.04.2016, тобто закінчення створеної цим же наказом комісійної службової перевірки. ( а.с.а.с. 6, 7 ). При цьому, в своєму наказі від 14.12.2015 за № 1176-К керівник закладу освіти, посилається, що відсторонення позивача [PERSON] від виконання нею своїх посадових обов»язків, обумовлено приписами Закону України « Про запобігання корупції », з метою запобігання та протидії корупції і перевірки стану фінансової діяльності в ХНУРЕ. Між тим, як вказаний наказ не містить посилання на конкретну правову норму ЗУ « Про запобігання корупції », яка б передбачала саме таке відсторонення працівника від виконання своїх посадових обов»язків, а також конкретно, визначені в даному Законі України підстави, за наявністю яких, керівником закладу освіти, було прийнято рішення, про відсторонення позивача [PERSON] від виконання нею своїх посадових обов»язків. В судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що дії керівника ХНУРЕ в частині видання оскаржуваного наказу є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема приписам ст.ст. 28, 29 Закону України « Про запобігання корупції ». Однак суд не погоджується з вказаними ствердження з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 28, 29 Закону України « Про запобігання корупції », безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобовязаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи. Одним із заходів врегулювання конфлікту інтересів є, зокрема, усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів. Однак, представником відповідача не були надані суду докази того, що на час видання оскаржуваного наказу, існував конфлікт інтересів підлеглої йому особи позивача [PERSON], в розумінні ст. 1 ЗУ « Про запобігання корупції ». Крім того, як зазначено в судовому засіданні представником відповідача, одної з причин відсторонення позивача від займаної посади, є допущення нею порушень стану фінансової діяльності університету, зокрема з господарської діяльності, які були нею допущені при виконанні своїх посадових обов»язків, в тому числі під час виконання посадових обов»язків т.в.о. ректора університету в період серпня листопада 2015 року. Суд не приймає до уваги вказану представником відповідача підставу відсторонення [PERSON] від виконання нею посадових обов»язків, так як на час видання оскаржуваного наказу позивач [PERSON] не займала посаду т.в.о. ректора університету, тому не здійснювала та не могла здійснювати, як посадова особа, функції пов»язані з фінансово господарчою та кадровою діяльністю університету, так як не мала права підпису, як перший керівник закладу освіти. Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку про те, що відсторонення позивача [PERSON] від виконання нею своїх посадових обовязків на час проведення перевірки не відповідає вимогам ст. 29 Закону України « Про запобігання корупції», у якій зазначається про усунення особи від виконання завдання, а не відсторонення від виконання посадових обов»язків. Тимчасове відсторонення від виконання повноважень за посадою, зокрема передбачено ст. 22 Закону України « Про державну службу », ст. 99 ЦК України, яка регламентує тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень члена виконавчого органу товариства, приписами ст. 154 КПК України, яка регламентує відсторонення від посади на підставі рішення слідчого судді, щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, визначеної тяжкості. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не є суб»єктом вказаних Законів України, так як за своїм посадовим становищем, вона не підпадає під їх дію. Правовідносини, які складися між позивачем [PERSON] та відповідачем ХНУРЕ є трудовими, тому вони регулюються саме приписами КЗпП України, а не будь якими іншими законодавчими актами. Згідно до положень ст.ст. 3, 4 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так відповідно до положень ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Інших підстав для відсторонення працівника від роботи КЗпП України не передбачає. В судовому засіданні встановлено, що при прийнятті рішення про відсторонення позивача [PERSON] від виконання нею своїх посадових обов»язків, підстави, які передбачені ст. 46 КЗпП України, були відсутні, що не заперечується в судовому засіданні як представником позивача, так і представником відповідача. Суд не приймає до уваги ствердження представника позивача, в частині того, що відповідач не мав право видавати оскаржуваний наказ під час перебування позивача на лікарняному у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю ( а.с. 32 ), так як вказане ствердженні не грунтується на приписах КЗпП України, яким визначені конкретні питання, які не можуть бути вирішені за відсутністю працівника, та до яких оскаржувана ситуація відношення не має. Таким чином, приймаючи до уваги наведене та зважаючи на обставини, які були встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що наказ в частині відсторонення від виконання посадових обов'язків позивача [PERSON], в розумінні ст. 46 КЗпП України, порушує трудові права останньої, не ґрунтується на вимогах закону, є незаконним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача. Позовні вимоги позивача [PERSON] в частині негайного виконання зазначеного рішення суду, задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень, зокрема, які стосуються трудових правовідносин в разі : присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Приймаючи до уваги, що предметом судового спору є трудовий спір щодо скасування наказу про відсторонення від виконання посадових обов'язків та відновлення попереднього становища, суд вважає, що рішення суду щодо задоволення вказаних позовних вимог, в розумінні ст. 367 ЦПК України, не може бути допущеним до негайного виконання. Крім того, враховуючи, що позивач [PERSON] при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору, в розмірі визначеному статтею 4 Закону України « Про судовий збір », а саме - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у фіксованому розмірі, суд вважає за необхідне, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 487 гривень 20 копійок. ( 1218 грн. х 0,4 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01.01.2015 : 100 = 487,2 грн. ). На підставі викладеного, ст. 3, 4, 21, 46 КЗпП України, ст.ст. 1, 28, 29 Закону України « Про запобігання корупції »,

Outcome: partial