Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

25 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 07 березня 2014 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 11 167 євро та 1 600 грн., про що складено відповідну розписку, за умовами укладеного договору позики, повернення боргу повинно було здійснюватися щомісячно в сумі 372, 23 євро та 53, 33 грн. в строк до 30-го числа кожного місяця, повернення всієї суми боргу повинно бути здійснено до 07.09.2016 року. У визначений у договорі та розписці строк, відповідач своїх зобов`язань не виконав. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ч. 2 ст. 625, ст. 651 ЦК України позивач просив договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 07.03.2014 року розірвати; стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 185983,92 грн. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2018 року заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 29). На підтвердження боргових зобов`язань [PERSON] 31 жовтня 2014 року надав для залучення до матеріалів справи оригінал розписки, яка складена власноручно відповідачем. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 07.03.2014 року укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 11 167 євро та 1 600 грн., із кінцевім терміном повернення заборгованості 07.09.2016 року. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язався здійснюватися повернення боргу помісячно в сумі 372, 23 євро та 53, 33 грн. в строк до 30-го числа кожного місяця. Факт отримання грошових коштів підтверджується додатково оформленою розпискою від 07.03.2014 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що на час розгляду справи кінцевий строк повернення боргу сплинув, підстави для задоволення позовних вимог про дострокове розірвання договору відсутні. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 625, 629, 1049 ЦК України,

Outcome: partial