Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 20 липня 2015 року цивільна справа за вищевказаним позовом надійшла до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області і ухвалою суду від 22 липня 2015 року була прийнята до провадження. 28 вересня 2016 року позивач змінив позовні вимоги і просив суд визнати як договір розписку від 07 березня складену відповідачем, стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 58052,90 грн. з урахування інфляційних витрат та 3% річних, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та всі судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 07 березня 2013 року між сторонами була досягнута домовленість про найм жилого приміщення з наступним обміном. На підтвердження намірів відповідач склала відповідну розписку, відповідно до якої [PERSON] надавала позивачу право і можливість мешкати в її квартирі [ADDRESS] з виконанням позивачем капітального ремонту квартири оскільки остання була в нежилому стані. Договір найму квартири офіційно не було укладено між сторонами, оскільки відповідач ухилялася від його оформлення з формальних причин. В період з 07 березня 2013 року до кінця літа 2013 року позивачем за власні кошти було зроблено капітальний ремонт вказаної квартири, гаража, туалету, на що було витрачено 29376 грн. Наприкінці літа 2013 року відповідач в категоричній формі відмовилася від попередніх домовленостей і вимагала звільнити її квартиру, відмовляючись відшкодувати позивачу грошові суми, витрачені на ремонт квартири. З цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів, і йому було рекомендовано звернутися до суду. На теперішній час діями відповідача позивачу спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрачених коштів на капітальний ремонт квартири, проведення будівельної експертизи, сплату судових витрат, а також оскільки в період часу з листопада 2013 року по вересень 2016 року включно відповідачем не відшкодовані понесені позивачем збитки, то він вважає за необхідне стягнути з [PERSON], окрім основного боргу, інфляцію в сумі 26189,63 грн., 3% річних в сумі 2486,90 грн. Також, вважає, що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає в у створенні складної життєвої ситуації не тільки йому особисто, а й для всієї його сім'ї, на даний час в нього немає свого житла, потрачено тривалий проміжок часу та зусиль для проведення ремонту, внаслідок усіх обставин у позивача погіршився стан здоров'я, ускладнилися стосунки в сім'ї, постійно знаходиться в нервовому стані. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в наданій суду письмовій заяві просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], форма власності - приватна (а.с. 35-36). Відповідач не зареєстрована у вищевказаній квартирі (а.с. 55). Відповідно до розписки від 07.03.2013, складеної [PERSON], остання надала квартиру [ADDRESS] і отримала від [PERSON] (орендатора) за оренду житла 1700 грн. за 3 з половиною місяці проживання наперед. Квартира потребує капітального ремонту, який буде здійснювати [PERSON], сума оренди житла складає 500 гривень на місяць. Сума витрачених грошей за ремонт буде віднята з оплати за оренду житла за два місяці по 250 грн. В подальшому, в разі відмови з боку [PERSON] укласти нотаріально посвідчений договір про оренду житла з подальшим обміном квартири на квартиру, остання зобов'язалася відшкодувати усі витрати за ремонт та благоустрій квартири (а.с. 6). Відповідно до розписки від 13 вересня 2013 року, складеної [PERSON], остання передала в оренду належний їй гараж за адресою: [ADDRESS] [PERSON] з 27 листопада 2012 року і отримувала від нього без затримко щомісячну оплату в розмірі 200 грн. (а.с. 7). Як вбачається з розписок, виконаних [PERSON], остання отримала від [PERSON] 750 гривень за вересень 2013 року (за квартиру - 500 грн., за гараж 200 грн., комунальні послуги - 50 грн.), за липень 2013 року - 550 гривень за квартиру та гараж, 16 травня 2013 року відповідач отримала від позивача 500 гривень за проживання в квартирі і комунальні послуги (газ - 228 грн., вода - 40 грн., сміття - 40 грн.), 02 липня 2013 року та 08 серпня 2013 року [PERSON] отримала від [PERSON] за комунальній послуги 100 грн. та 52 грн. відповідно (а.с. 7-8). Постановою слідчого СВ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 20 вересня 2013 року кримінальне провадження № 12013040750004008 від 13.09.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, по факту заяви [PERSON], було закрито в зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с. 9). Як слідує зі змісту вказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, опитана 17.09.2013 [PERSON] показала, що вона дійсно в березні 2013 року заключила усний договір з [PERSON] про найм квартири за адресою [ADDRESS], про що вони з [PERSON] склали розписку (а.с. 9). Відповідно до висновку № 26/16 судової будівельно-технічної експертизи вартість ремонтно-відновлюваних робіт, проведених [PERSON] в квартирі [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], станом на листопад 2013 року могла складати 29376 грн. (а.с. 143-168). Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до вимог ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Частина 2 статті 819 ЦК України передбачає, що капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Частина 1 статті 820 ЦК України встановлює, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що між сторонами по справі було укладено договір найму житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS], з щомісячною оплатою в сумі 500 грн. і з здійсненням наймачем - [PERSON] капітального ремонту вказаної квартири, і з подальшим її обміном, у виді розписки, підписаної відповідачем. Таким чином, прийшовши до такого висновку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] і визнати розписку від 07 березня 2013 року, складену [PERSON] саме договором найма житла, відповідно якому одна сторона (відповідач) надала в найм належну їй квартиру [ADDRESS] другій стороні (позивачу), визначивши при цьому щомісячну оплату в сумі 500 грн. і за умови проведення позивачем капітального ремонту, на здійснення якого відповідач надала згоду і зобов'язалася відшкодувати усі витрати позивача, пов'язані з проведенням ремонтних робіт та робіт по благоустрою квартири, у разі відмови з її сторони від укладення нотаріально посвідченого договору найму житла та його обміну. Однак, як встановлено судом, в подальшому відповідач відмовилася від своїх зобов'язань щодо нотаріального посвідчення договору, а також щодо відшкодування понесених позивачем витрат, пов'язаних з капітальним ремонтом квартири. Як убачається, між сторонами справи виникли правовідносини стосовно володіння позивачем [PERSON] разом із сім'єю, зі згоди власника [PERSON], належною їй квартирою, в результаті відкритого володіння якою, було здійснено ремонтні роботи позивачем на загальну суму 29376 грн. З вини відповідача, яка ухилилася від укладення договору обміну, вказаний договір обміну квартирами не було нотаріально посвідчено, фактично сторони уклали договір найму з подальшим обміном, оскільки позивач в період з березня 2013 року по вересень 2013 року проживав разом з сім'єю в квартирі за адресою: [ADDRESS], де провів будучи фактичним володільцем ремонтні роботи, а власник квартири [PERSON] поставила питання про повернення їй квартири і виселення позивача з сім'єю, саме такі пояснення вона надала в рамках кримінального провадження. На думку суду до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, та виходячи зі змісту позовних вимог заявлених [PERSON] підлягає застосуванню ст.ст.390, 397, 399 ЦК України, які регулюють правовідносини стосовно права володіння чужим майном. Володіння - це фактична наявність речі (майна) в певної особи (володільця), поєднана з наміром вважати дану річ своєю. Для визнання володіння необхідні два елементи - фактична наявність речі у даної особи (об'єктивний елемент) і намір останньої вважати її своєю (суб'єктивний елемент). Згідно ч. ч. 1, 3 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Фактичне володіння може виникнути в тієї чи іншої особи на підставі різних фактичних обставин. Володіння без правового титулу (безтитульне володіння) називається фактичним володінням. Таке фактичне відкрите володіння [PERSON] квартирою, що належить іншому власнику, вважається добросовісним володінням та підлягає захисту законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] разом із сім'єю проживав у квартирі, що належить на праві власності відповідачу [PERSON], з відома та за згодою власника з березня 2013 року відкрито володів нею, платив за найм житла і за комунальні послуги, здійснював ремонтні роботи, що підтверджує добросовісність володільця. Пунктом 3 ч. 1 ст. 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна. Згідно ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без надання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі , на яку збільшилася його вартість. Аналогічне роз'яснення міститься в п. 32 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «..якщо відокремлення поліпшення неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] вартість ремонтно-відновлюваних робіт, проведених ним в квартирі відповідача, в сумі 29376 грн. Щодо стягнення інфляційних сум та 3% річних суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач зобов'язалася відшкодувати понесені позивачем витрати, пов'язані з ремонтом належної їй квартири в разі ухилення з її боку від нотаріального посвідчення договору найму житла. Як вбачається з матеріалів справи з вини відповідача договір не був укладений між сторонами і не був нотаріально посвідчений, в зв'язку з чим в листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із даним позовом про відшкодування витрат відповідачем, передбачених договором, і на теперішній час позивач не отримав зазначені кошти. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати та 3 % річних за прострочення з боку відповідача виконання нею грошового зобов'язання повернути понесені позивачем витрати, виходячи з наступного. Інфляційні втрати позивача за період з листопада 2013 року по вересень 2016 року становлять 26849,65 грн. виходячи з такого розрахунку: Інфляція за період з листопада 2013 року по вересень 2016 року становить (100,5 х 124,9 х 143,3 х 100,9 х 99,6 х 101,0 х 103,5 х 100,1 х 99,8 х 99,9 х 99,7 х 101,8) = 1,914; 29376 грн. х 1,914 - 29376 = 26849,65 грн. Однак, позивачем заявлено позовні вимоги в частині інфляційних витрат в сумі 26189,63 грн., а тому суд, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних витрат, заявлену позивачем - 26189,63 грн. Три відсотки річних за 1037 дні періоду з 25.11.2013 року по 28.09.2016 становлять 2503,80 грн., з розрахунку: 29376 х 3 * 1037 / 365 / 100. Між тим, в межах заявлених вимог, 3% річних підлягають стягненню у сумі 2486,90 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди за невиконання договірних зобов'язань, судом встановлено наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна вимога завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже стягнення моральної шкоди за встановленими правовідносинами не передбачено законом, тому в задоволені вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу суд виходить з того, що судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та ЦК України, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди також і укладеним між сторонами договором. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного. Як вбачається з квитанцій, позивачем сплачений судовий збір в сумі 229,4 грн. і 500,80 грн. - за позовні вимоги майнового характеру, та 551,20 грн. - за позовну вимогу немайнового характеру (а.с. 1, 194). Крім того, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 121,80 грн. при подачі заяви про забезпечення позову, яка була повернута йому ухвалою суду від 25.03.2014 (а.с. 19, 28), судовий збір в сумі 121,80 грн. при подачі заяви про витребування доказів, яка була задоволена ухвалою суду від 01.04.2014 (а.с. 30, 33), а також судовий збір в сумі 121,80 грн. при подачі заяви про призначення експертизи, яка була задоволена ухвалою суду від 15.10.2015 (а.с. 21, 106). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, доданих до позовної заяви, необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 973 грн. 80 коп. за оплату судового збору за позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, за заяви про витребування доказів та призначення експертизи. В частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з витратами на оплату судового збору, сплаченого за подачу заяви про забезпечення позову, і за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, - відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial