Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

25 грудня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ Волинської області про визнання права власності на автомобіль, скасування постанов державного виконавця про накладення арешту на автомобіль, його затримання та оголошення в розшук. Ухвалою Камінь-Каширського районного суду від 21 січня 2014 року до участі в розгляді справи як співвідповідача залучено [PERSON] Позов мотивовано тим, що 6 вересня 2013 року на підставі довідки-рахунку, виданої приватним підприємством «Мотолайк», позивач придбав у [PERSON] автомобіль марки «Пежо Партнер», державний номер [NUMBER]. Того ж дня позивач звернувся до Луцького ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області для проведення перереєстрації даного транспортного засобу. У вчиненні такої дії йому було відмовлено в зв'язку з тим, що постановами державного виконавця Павлюк Л.П. відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ від 1 липня 2013 року на даний автомобіль накладено арешт та оголошено в розшук за невиконання [PERSON] боргових зобов'язань, чим позбавлено його права власності на придбаний транспортний засіб. Вважає, що вказані вище рішення державного виконавця є незаконними, оскільки до боргових зобов'язань [PERSON] він ніякого відношення не має. Крім того, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Транспортний засіб щодо якого ведеться спір придбаний ним на підставі договору купівлі-продажу, умови якого сторонами виконано повністю. Зокрема, відповідач передав йому автомобіль марки «Пежо Партнер», а позивач сплатив останньому кошти в сумі 42 000 грн. Таким чином, вважає, що законно набув право власності на вказаний вище транспортний засіб. Посилаючись на вказані вище обставини, просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Пежо Партнер», державний номер [NUMBER], та скасувати постанови головного державного виконавця відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ Павлюк Л.П. від 1 липня 2013 року про накладення арешту на автомобіль, його затримання та оголошення в розшук. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю та не заперечував щодо його задоволення. Представник відповідача відділу ДВС Камінь-Каширського РУЮ [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що на виконанні відділу ДВС знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з [PERSON] коштів на загальну суму 8628 грн. В зв'язку тим, що боржник добровільно борг не сплачує, на виклики до відділу ДВС не з'являється, від приводу через органи внутрішніх справ ухиляється, тому державним виконавцем були вжиті заходи щодо розшуку та арешту майна, що належить боржнику. Законність оскаржених позивачем постанов про накладення арешту та розшуку автомобіля «Пежо Партнер» підтверджено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2013 року, якою в задоволення аналогічних вимог позивача було відмовлено. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми закону цивільне право підлягає захисту лише в разі, коли має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої права через існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що за відповідачем [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль марки «Пежо Партнер», державний номер [NUMBER] (а.с. 30 зворот). 1 липня 2013 року головним державним виконавцем ВДВС Камінь-Каширського РУЮ Павлюк Л.П. на підставі виконавчого листа № 1/0304/31, виданим Камінь-Каширським районним судом 13 квітня 2012 року, були винесені постанови про накладення арешту на вказаний вище автомобіль, оголошення його в розшук та затримання (а.с. 24-25). 6 вересня 2013 року приватне підприємство «Мотолайк» видало [PERSON] довідку-рахунок № 377712 про те, що останньому продано автомобіль марки «Пежо Партнер», державний номер [NUMBER], з номером кузова № [NUMBER], вартістю 42 000 грн. (а.с. 30 зворот). В той же день Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області позивачу було відмовлено в перереєстрації даного транспортного засобу, в зв'язку з накладенням арешту на дане майно. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог вказував на те, що право власності на автомобіль перейшло до нього, оскільки між ним та [PERSON], як власником автомобіля, 6 вересня 2013 року фактично відбувся оплатний правочин, а саме купівля-продаж автомобіля. Підтвердженням цьому є визнаний [PERSON] факт про те, що позивач сплатив відповідачу кошти, а той у свою чергу передав [PERSON] автомобіль, про що свідчить також довідка-рахунок № 377712. Проте, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Крім того, п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму правочину у випадку укладення його між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян Позивач в обґрунтування своїх вимог не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки не представив документу, де зафіксований правочин, що відповідає вимогам наведених вище норм закону. Довідка-рахунок, що міститься в матеріалах справи, доводить правомірність придбання позивачем транспортного засобу через мережу організацій, діяльність яких пов'язана з реалізацією транспортних засобів, однак не є договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] в розумінні ст. 655 ЦК України, оскільки не містить основних істотних умов, встановлених для такого виду правочину главою 54 ЦК України, зокрема відсутні дані про особу продавця, його обов'язок передати майно покупцю, а також обов'язок останнього отримати дане майно та сплати за нього певну грошову суму. Відсутність між [PERSON] та [PERSON] будь-яких зобов'язальних відносин щодо відчуження автомобіля доводиться також і тим фактом, що відповідач перед продажем транспортного засобу не зняв його з обліку в підрозділі ДАІ, що в даному випадку є обов'язковою умовою згідно з п. 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388. Таким чином, право власності на спірний автомобіль у позивача у встановленому законом порядку не виникло. Крім того, особа, до якої він пред'явив позов, ніяких його прав не оспорював. Більше того, в судовому засіданні [PERSON] визнав позов та не заперечував щодо його задоволення. Отже спір між сторонами відсутній. Таким чином, права позивача не потребують захисту в судовому порядку, оскільки вони ніким не порушені. Оскільки до позивача не перейшли майнові права на спірний автомобіль, тому він у відповідності до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не має права вимагати визнання права власності на це майно та звільнення його з-під арешту, що накладений відділом ДВС Камінь-Каширського РУЮ. Також суд вважає законною постанову державного виконавця про затримання транспортного засобу та оголошення його в розшук від 1 липня 2013 року, оскільки вона винесення у відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed