Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

25 березня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] втратившими право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він має на праві власності квартиру [ADDRESS] . У належній йому квартирі окрім нього зареєстровані його син [PERSON] , онук [PERSON] та невістка [PERSON] Реєстрація відповідачів має формальний характер оскільки вони проживають в Російській Федерації. З серпня 2010 року відповідачі взагалі не з`являлись до вказаної квартири, комунальних послуг не сплачують, жодного разу бажання вселитися до квартири не висловлювали. На разі реєстрація відповідачів у вищевказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по сплаті комунальних послух та створює перешкоди в отриманні субсидії. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач є власником квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 січня 1994 року виданого ВО «Свема», свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 січня 2019 року, що зареєстроване в реєстрі за №13, спадкова справа №146/2018, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 січня 2019 року, що зареєстроване в реєстрі за №14, спадкова справа №147/2018 та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10, 11, 12, 13) Згідно довідки про склад сім`ї виданої ПП «Івушка Шостка» від 13 серпня 2018 року в вищезазначеній квартирі зареєстровані: власник [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , син [PERSON] (а.с.9) Відповідно до акту складеного та посвідченого сусідами позивача: [PERSON]. [PERSON] та паспортистом ЖЕУ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з серпня 2010 року в квартирі [ADDRESS] не проживають. (а.с.20) З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідачі не проживають в належній йому квартирі з серпня 2010 року, а їх реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності.

Outcome: approved