Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

25 серпня 2020 року Шепетівська міська рада звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб [PERSON] , ТОВ «Шанс» ЛТД, про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Шепетівського міськрайсуду Хмельницької області від 11.09.2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.11.2019 року, у справі №688/444/19 задоволено позов Шепетівської міської ради до [PERSON] про стягнення 94434 грн. 96 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та судовий збір у розмірі 1921 грн., провадження у якій було відкрито 15.02.2019 року. 25.02.2019 року між [PERSON] та його сином [PERSON] укладено договір серія та номер №187 дарування 1/2 частки об`єкту нерухомості, відповідно до умов якого [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Іншу 1/2 частину нежитлового приміщення за вказаною адресою [PERSON] продав TOB «Шанс» ЛТД на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2019 року, р. №166. Таким чином, [PERSON] умисно відчужив все вартісне майно, за рахунок якого могло бути виконане його боргове зобов`язання перед Шепетівською міською радою. Шепетівська міська рада вважає, що оскаржувані договір купівлі-продажу та договір дарування порушують її права, оскільки унеможливлюють повернення суми безпідставно утриманих [PERSON] коштів та виконання судового рішення Шепетівського міськрайсуду від 11.09.2019 року, залишеного без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.11.2019 року у справі №688/444/19. Вказує, що [PERSON] , діючи умисно та свідомо, уклав оскаржувані договори під час судового провадження про стягнення з нього на користь Шепетівської міської ради значної суми коштів, тобто таким чином намагався уникнути цивільно-правової конфіскації. Отже, зазначені договори є фіктивними правочинами. Боржник [PERSON] (продавець, дарувальник), який відчужує належне йому нерухоме майно, в тому числі і своєму синові після виникнення в нього зобов`язання щодо сплати суми безпідставно збережених коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора Шепетівської міської ради, оскільки укладаються договір купівлі-продажу та договір дарування, які порушують майнові інтереси кредитора та спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника [PERSON] . Оскаржуваний договір дарування уклали сторони, які є близькими родичами, які не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, а дії сторін оскаржуваних договорів направлені на фіктивне укриття майна з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення коштів. Таким чином, у позивача є всі підстави стверджувати, що укладення оспорюваних договорів, які за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що, за правилами ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання їх недійсними відповідно до ст.234 ЦК України. А тому, позивач просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу серія та номер 166 від 19.02.2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Шанс» ЛТД та договір дарування серія та номер 187 від 25.02.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчені приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 31.08.2020 року позовну заяву залишено без руху на надано позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків. У визначений судом строк недоліки було усунуто. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.09.2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 16.10.2020 року, яке в подальшому за клопотаннями позивача та представника відповідача відкладалось на 09.11.2020 року та 18.11.2020 року. 15.10.2020 року судом отримано відзив на позов відповідача [PERSON] , у якому останній позов не визнав, оскільки на момент укладення спірних договорів йому не було відомо про наявність спорів щодо стягнення із нього грошових коштів. Позовну заяву отримав пізніше укладених договорів. Рішення суду про задоволення позову взагалі ухвалено в вересні 2019 року, з яким він не погодився та оскаржував його у апеляційному та касаційному порядку. Факт укладення цих договорів ним не приховувався, самим позивачем їх законність під сумнів не ставилась. Його син [PERSON] ще в липні 2019 року офіційно звертався до міського голови з метою оформлення договору оренди на земельну ділянку під набутою нерухомістю, але йому відмовили. Нерухомість та відповідна частина землі під нею ТОВ «Шанс» ЛТД використовується за призначенням. Відповідно ні про який свідомий намір невиконання учасниками угод не йдеться, а тому просив у задоволенні позову відмовити. 16.10.2020 року судом отримано клопотання про продовження строку для подання пояснень третьої особи та пояснення представника третьої особи ТОВ «Шанс» ЛТД Денисюк О.І., у яких остання з поданим позовом не погоджується, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зперечень посилається на те, що відповідач відповідно до договору кіпівлі-продажу №166 від 19.02.2019 року передав у власність на оплатній основі для ТОВ «Шанс» ЛТД, а товариство прийняло у власність 1/2 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Посилання позивача на рішення суду у справі №688/444/19 оцінює критично, оскільки суд не розглядав вимог щодо придбаної частки нежитлового приміщення, жодних перешкод або обмежувальних заходів щодо [PERSON] та його майна не застосовувалось. Позивачем не надано доказів відсутності у відповідача іншого майна, за рахунок якого може бути виконане його боргове зобов`язання перед Шепетівською міською радою. Дії ТОВ «Шанс» ЛТД, як другої сторони правочину, під час укладення спірного договору були спрямовані лише на реальне настання обумовлених договором правових наслідків, а саме перехід права власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, за що товариство сплатило суму коштів визначену договором, отримало ключі від нежитлового приміщення та зареєструвало на себе право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такі дії товариства не містять ознак фіктивності правочину, а вказують лише на реальний намір щодо володіння, користування та розпорядження майном. Таким чином, твердження та додані позивачем до матеріалів справи докази, жодним чином не свідчать про фіктивність оспорюваного договору. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.11.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано оспорювані договори та за клопотанням відповідача та його представника витребувано із архіву суду цивільну справу № 688/444/19 2/688/313/19, продовжено строк для подачі письмових пояснень третій особі ТОВ «Шанс» ЛТД та приєднано їх до справи, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 16.12.2020 року, який за клопотанням представника відповідача відкладався до 14 год. 00 хв. 18.01.2021 року та до 14 год. 00 хв. 05.02.2021 року. Представники позивача Шепетівської міської ради Коверняга Л.О., Григорчук Г.П. в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та суду пояснив, що укладаючи спірні договори, йому було не відомо про наявність в суді позову про стягнення із нього грошових коштів. Матеріали позовної заяви з ухвалою суду про відкриття провадження в справі отримав лише в березні 2019 року, а рішення про задоволення позову ухвалено судом лише у вересні 2019 року, з яким він не погоджувався, а тому оскаржував в апеляційному та касаційному порядку. Вважає, що позивач сам штучно створив ситуацію, що з`явився борг. Вживав заходів для отримання землі в користування під своєю нерухомістю, однак не зміг цього зробити, так як рішення в міській раді не набрало потрібної кількості голосів, а попередній орендар договір оренди землі не розірвав. Заяву з даного приводу до міської ради подавав декілька разів. До розгляду справи в суді комісією з визначення збитків сума боргу не оголошувалась, комісією було прийнято зовсім інше рішення про досудове врегулювання спору, а тому був здивований отримавши позов на суму 94434 грн. 31 коп. У зв`язку з тим, що син мав бізнес-план, виявив бажання займатись бізнесом по виготовленню залізобетонних виробів, подарував йому частину нежитлового приміщення, яке він використовує, в даний час збирається завозити у нього відповідне обладнання. Крім того, частину нежитлового приміщення продав для ТОВ «Шанс» ЛТД. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки укладаючи договір купівлі-продажу ним було передано покупцеві ключі від приміщення, останнім було йому сплачено обумовлену договором суму коштів. В даний час ТОВ «Шанс» ЛТД використовує приміщення в своїй діяльності з виробництва бетонних сумішей. Оскільки позивачем не доведено фіктивність вчинених ним правочинів, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні повністю, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено відсутність в сторін правочинів наміру створити юридичні наслідки за договором дарування та договором купівлі-продажу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, у якій позов не визнав, просив в його задоволенні в частині визнання договору дарування недійсним відмовити, оскільки на момент дарування [PERSON] не був боржником та здійснював дарування у відповідь на його прохання. Він має бізнес-план, а для його реалізації планує використовувати приміщення та земельну ділянку. Представник третьої особи ТОВ «Шанс» ЛТД у судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на майно, яке має власник, може бути придбане іншою особою на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування та/або іншого договору про відчуження майна. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як встановлено в суді, 19 лютого 2019 року між [PERSON] та ТОВ фірма «Шанс» ЛТД укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. та зареєстрований в реєстрі за №166. Відповідно до п.п. 2.1., 4.1. Договору, продаж 1/2 частини нежитлового приміщення за домовленістю сторін вчинено за ціною в 91913 грн., які сплачені покупцем і отримані продавцем до підписання цього договору. Сторони домовились, що під передачею майна за цим договором слід вважати символічну передачу майна. Прийняття представником покупця від продавця ключів від нежитлового приміщення, документів щодо нього, у тому числі оригінального примірника договору, а також підписи сторін на цьому договорі свідчать про те, що передача майна відбулась. Пунктом 5.1 Договору визначено, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови цього правочину та його правові наслідки, правильно сприймають суб`єкт, предмет та істотні умови цього договору. Укладення цього договору відповідає дійсним намірам кожної із сторін та не обумовлене наявністю тяжких обставин для кожної із них. Сторони підтверджують також, що цей договір укладено ними добровільно, без будь-яких погроз, примусу чи насильства. 25 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено також договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Рябим П.М. та зареєстрований в реєстрі за №187, за яким [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] . Відповідно до п. 6 Договору дарування, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру удаваного та уявного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Обдарований цей дарунок приймає. Сторони домовилися про те, що під передачею дарунка за цим договором слід вважати символічну передачу предмета договору. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Звертаючись до суду із даним позовом, Шепетівська міська міська рада посилалась на те, що діючи умисно та свідомо, відповідач уклав оскаржувані договори під час судового провадження про стягнення з нього на користь Шепетівської міської ради значної суми коштів, сторони договорів не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, їх дії направлені на укриття майна з метою уникнути цивільно-правової конфіскації, зазначені договори є фіктивними правочинами на підставі ч.ч. 1 та 5 ст. 203, ст. 215, ст. 234 ЦК України. Так, загальні положення про правочин визначені главою 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторони не вчиняють жодних дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування жодних наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 23 серпня 2017 року в справі № 6-2697цс16. Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», для визнання правочинну фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». Так, позивач у своєму позові просить визнати договір купівлі - продажу та договір дарування фіктивними, але не наводить жодних правових підстав для задоволення цих позовних вимог адже, при укладенні оспорюваних договорів не були порушені жодні вимоги ст. 203 ЦК України, і договір був укладений у повній відповідності до ст. 205 ЦК України. Аналізуючи зміст оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеними договорами, суд вважає, що правова природа договорів та визначені в договорах істотні умови не суперечать вимогам цивільного законодавства, які регламентують порядок укладення даного виду договору. Нежитлове приміщення по [ADDRESS] на момент його відчуження відповідачем [PERSON] під арештом не знаходилось, будь-яких заборон щодо нього не накладалось. Разом з тим, суд критично оцінює твердження позивача, що відповідач відчужив нежитлове приміщення під час судового провадження про стягнення з нього на користь Шепетівської міської ради значної суми коштів з огляду на таке. Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №688/444/19 2/688/383/19, провадження у ній відкрито 15 лютого 2019 року. В той же час, з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень [PERSON] , наявних в матерілах вказаної справи, слідує, що поштове відправлення надіслане судом 15 лютого 2019 року повернуто до суду без вручення останньому за закінченням встановленого строку зберігання, а 12 березня 2019 року - вручене [PERSON] 18 березня 2019 року. Отже, про наявність вказаного судового провадження останній вперше дізнався лише 18 березня 2019 року, отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження в справі №688/444/19 2/688/383/19, тобто вже після укладення спірних договорів. Рішення про стягнення із нього грошових коштів в сумі 94434 грн. 31 коп. взагалі ухвалено 11 вересня 2019 року, а набрало законної сили - 25 листопада 2019 року. Не надано позивачем і доказів невиконання вищевказаного рішення суду про стягнення із відповідача на користь міської ради грошових коштів та відсутність у [PERSON] іншого майна, за рахунок якого може бути проведено їх стянення. Також не доведено позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, що усі сторони договорів не бажали реального настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, оскільки із пояснень сторін правочинів та доказів наданих останніми судом встановлено протилежне. Так, з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №156836952 від 19.02.20219 року слідує, що право власності ТОВ «Шанс» ЛТД на 1/2 частину придбаного нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.2019 року №166 відразу 19.02.2019 року зареєстровано в реєстрі за останнім, а з пояснень його представника встановлено те, що за придбання майна товариство сплатило обумовлену договором суму коштів, отримало ключі та використовує придбане майно у своїй діяльності. Факт отримання грошових коштів за продаж 1/2 частини нежитлового приміщення від ТОВ «Шанс» ЛТД та передачу ключів від нього підтвердив у судовому засіданні і відповідач [PERSON] . Таким чином сторонами правочину вчинено всі необхідні дії для його виконання, а позивачем не доведено наявності умислу на вчинення фіктивного правочину в діях усіх його сторін. Крім того, відповідачем та третьою особою [PERSON] не приховувався факт отримання останнім у дар 1/2 частини нежитлового приміщення, оскільки, як встановлено в суді, його відчуження здійснено відповідачем на прохання [PERSON] для ведення бізнесу та з метою повноцінного використання приміщення останній звернувся до Шепетівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для обслуговування частини нежитлового приміщення, що підтверджується повідомленням Шепетівської міської ради від 06.08.2019 року №Р-1808. Отже, посилання позивача на фіктивність правочинів, відсутність наміру у всіх сторін створювати правові наслідки за ними, як на підставу визнання їх недійсними є необґрунтованими, позивачем не надано суду жодного доказу щодо іншої домовленості між сторонами. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України). За таких обставин судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають, а понесення судових витрат третьою особою ТОВ «Шанс» ЛТД не підтведжено належним чином.

Outcome: dismissed