Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

26.03.2014 р. [PERSON] звернулась до суду із вказаним вище позовом та враховуючи уточнені у судовому засіданні вимоги просить шлюб зареєстрований із відповідачем розірвати та стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання спільного малолітнього сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Позов мотивовано тим, що 02.08.2011 р. відділом ДРАЦС Житомирського МУЮ між позивачем і відповідачем офіційно зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у даному шлюбі сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Сімейне життя у сторін не склалося через несумісність характерів та різні погляди щодо порядку ведення домашнього господарства. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] у заяві вказала, що [PERSON] проживає разом з нею, а сама позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох років. Крім того, у позові додала, що [PERSON] вихованням та фінансовим забезпеченням сина не переймається, добровільно допомогу не надає, хоча фізично здоровий і працездатний, має регулярний дохід. При цьому, відповідач інших дітей не має та стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, отже повинен матеріально допомагати позивачу. Також зазначила, що спору щодо поділу спільно нажитого майна немає. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених особами вимог та на підставі представлених сторонами доказів. У судовому засіданні 19.06.2014 р. [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] визнали і проти задоволення позову не заперечували. /а.с. 23-24/ Так, згідно норм ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 02.08.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 1218. Дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». /а.с. 5/ Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] /а.с. 6/ Встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує. Сторони припинили шлюбні відносини через те, що мають різні погляди на сімейне життя, обов'язки та побут. Беручи до уваги ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За наведених обставин, враховуючи згоду відповідача на розлучення, суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що згідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною другою ст. 84 цього ж Кодексу передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, позивач у своїх вимогах просить після розірвання шлюбу малолітнього сина залишити на її виховання, тому виходячи з інтересів дитини, суд вважає за потрібне залишити її на подальше проживання при матері. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд врахував його згоду щодо повного задоволення уточнених вимог позивача, крім того приймає до уваги, сімейний стан сторін і те, що відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги не надає, тому своїм рішенням суд стягує із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільного сина у розмірі по ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання позивача стягує аліменти до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно. При цьому, згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються із дня пред'явлення позову. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved