Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

25 листопада 2016 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 35494 грн. 32 коп. Позов обґрунтувано тим, що страховою компанією 27 січня 2016 року виплачено третій особі - Хюсман Кріста страхове відшкодування за наслідками ДТП, яка мала місце 30 жовтня 2015 року. Винним у ДТП є відповідач, який повинен відшкодувати шкоду страховій компанії, оскільки він не повідомив свого страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди в строки, що передбачені законодавством. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні подав заперечення проти позову. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та Приватним підприємством «Скайтранс» було укладено договір/поліс № АІ/4018009 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «MAN 18.350», державний номерний знак [NUMBER] (а/с 4). 30 жовтня 2015 року в м. Києві на вул. Володимирський узвіз відбулася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: автомобіль «Mitsubishi Pajero», номерний знак S2210001, яким керувала Хюсман Кріста та застрахований автомобіль «MAN 18.350», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. При розгляді адміністративної справи судом встановлено, що [PERSON] 30 жовтня 2015 року о 12 год. 20 хв., керуючи автомобілем «MAN», державний номерний знак [NUMBER] по Володимирському узвозі, 4-в, під час руху заднім ходом був неуважним, під час маневру не дотримався безпечного інтервалу, чим спричинив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», номерний знак S2210001. Водій [PERSON] порушив п. 2.3б, п. 10.9 та 13.3 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП матеріальних збитків завдано обом транспортним засобам (а/с 11-12). 06 листопада 2015 року Хюсман Кріста звернулася до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про настання страхового випадку (а/с 5). Внаслідок даної пригоди третя особа - Хюсман Кріста зазнала матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля і згідно з рахунком-фактурою № РО-0000114 з оцінки транспортного засобу від 14 листопада 2015 року, вартість відновлювального ремонту становить 36004 грн. 32 коп. (а/с 27). 19 січня 2016 року Хюсман Кріста звернулася до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування (а/с 28). Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 26 січня 2016 року було складено страховий акт № 110776, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 35494 грн. 32 коп. (а/с 29). Згідно платіжного доручення № 1519 від 27 січня 2016 року, Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» виплатило Хюсман Крісті страхове відшкодування в сумі 35494 грн. 32 коп. (а/с 30). Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 6 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально. Відповідно до абзацу г) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року надано розяснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. У разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив про настання страхового випадку 26 травня 2016 року, проте, незважаючи на несвоєчасне повідомлення, позивач мав можливість вчинити та вчинив усі передбачені Законом дії щодо встановлення факту настання страхового випадку, визначення розміру завданих збитків та виплати страхового відшкодування. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт несвоєчасного повідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. З аналогічного спору Верховним Судом України висловлена правова позиція у постановах Судової палати у цивільних справах від 22 червня 2016 року у справі № 6-1253цс16, від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 361/5199/15-ц. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed