Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

26.07.2017р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДНУ ім. Олеся Гончара (третя особа Міністерство освіти та науки України) про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії (а.с. № 3 8). В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що у серпні 2013р. вона була зарахована на 1 курс історичного факультету ВНЗ ДНУ ім. Олеся Гончара на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Як зазначає позивачка, у відповідності до вимог норми ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», вона має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб. Проте, всупереч вимогам Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідачем нараховувалась позивачці стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чим порушено її право на належний соціальний захист та спричинило виникнення заборгованості з виплати стипендії у період з 01.08.2014р. по 31.12.2016р. на загальну суму в розмірі 38608 грн., яку було не нараховано та не доплачено, та інфляційні втрати в розмірі 12495 грн. 85 коп., відповідно до розрахунку недоплаченої стипендії з урахуванням інфляції, відповідно до законодавства про інфляцію, за період: 01.08.2014р. 25.07.2017р., загальний борг складає 51103 грн. 85 коп., який позивачка і просить суд стягнути з відповідача на її користь. Позивачка надала у судове засідання 30.10.2017р. заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі (а.с. № 44). На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 17.10.2017р. а.с. № 34) надала до суду письмові заперечення, в яких, зокрема, просила розглянути справу за її відсутності, з урахуванням наданих заперечень та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Так, в наданих суду 24.10.2017р. запереченнях представник відповідача посилається на те, що [PERSON] з вересня 2013р. по червень 2017р. навчалась в університеті на денній формі навчання історичного факультету за програмою підготовки бакалавра. Так, позивачка вважає, що вона мала право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, навіть і тоді коли вона не виконувала вимоги освітньої (наукової) програми, мала велику кількість пропусків занять, не бажала отримувати теоретичні знання та практичні навички у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією. За оспорюваний позивачкою період з серпня 2014р. по грудень 2016р. їй стипендія не нараховувалась у звязку з тим, що середні бали успішності по підсумкам екзаменаційних сесій у неї були низькі і для призначення стипендії недостатні, що передбачено частиною 7 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до частини 1 ст. З цього Закону України «Про вищу освіту» державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують КМУ та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки. Частиною 1 ст. 51 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, аспіранти, докторанти відповідно мають гарантоване державою право на: забезпечення стипендіями, гуртожитками, інтернатами, в порядку, встановленому КМУ. Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою КМ України 12.07.2004р. № 882. Згідно пункту 6 Порядку соціальні стипендії призначалися студентам і курсантам вищих навчальних закладів із числа осіб: дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування; яким згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» гарантуються пільги при призначені стипендії; з малозабезпечених сімей; які є дітьми-інвалідами та інвалідами І-ІІІ групи; які мають сім'ї з дітьми і в яких обоє з подружжя або одна мати (батько) навчаються у вищому навчальному закладі на денній формі навчання; які навчаються за гірничими спеціальностями, батьки яких загинули або стали інвалідами внаслідок отримання травм на виробництві, професійного захворювання під час роботи на вугледобувних підприємствах. Цей перелік осіб на час спірних правовідносин був вичерпний. На період спірних правовідносин, стипендії визначені ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не відносились до соціальних стипендій. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016р. № 1050 були внесені зміни до «Порядку призначення і виплати стипендій», а саме, до переліку студентів, які мали право на отримання соціальної стипендії включили осіб, на яких поширюється положення статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці. Згідно підпункту 3 п. 20 Порядку соціальна стипендія у розмірі та порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, в обов'язковому порядку виплачується студентам і курсантам невійськових вищих навчальних закладів, які за результатами навчального семестру не мають академічної заборгованості, незадовільних результатів навчання, включені до рейтингу та належать до осіб, які відповідно статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мають право на призначення соціальної стипендії. Це положення нормативно-правового акту набрало чинності з 01.01.2017р. (а.с. № 30 33). Представник третьої особи - Міністерство освіти та науки України в судове засідання 30.10.2017р. не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням з відміткою про вручення (а.с. № 43), про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. За таких обставин, суд розглянув справу за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України з винесенням по справі рішення суду на загальних засадах відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України, оскільки заперечення відповідача будуть враховані судом під час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII (з наступними змінами та доповненнями), особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-VI , шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Судом встановлено, що у серпні 2013р. позивачка була зарахована на 1 курс історичного факультету вищого навчального закладу ДНУ ім. Олеся Гончара на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років (а.с. № 19 24). Представник відповідача обумовлений вище факт не спростовувала. Отже, ці обставини в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014р. № 1556-VII особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 62 цього ж Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. № 345-V1, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка була зарахована до ДНУ ім. О. Гончара поза конкурсом та відповідно до наданих пільгових документів, як дитина, батько якої має стаж підземної роботи не менш як п'ятнадцять років, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». У звязку з чим та у відповідності до вимог норми ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», позивачка має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановлених законом для працездатних осіб. Враховуючи те, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (в редакції від 05.07.2012р.), передбачено що особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи, не менш як 15 років, гарантовано виплату за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, суд вважає дії відповідача щодо відмови в нарахування стипендії саме в цьому розмірі та у періоди не призначення стипендії згідно критерію успішності навчання, є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на зробленому хибному висновку. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення періоду, за який має бути стягнута з відповідача на користь позивачки недоплачена стипендія з урахуванням інфляційних втрат, встановлено, що позивачка заявила вимоги в межах строку позовної давності. Крім того, суд критично оцінює заперечення відповідача щодо не нарахування стипендії за період з 01.08.2014р. по 31.12.2016р. через низький бал успішності навчання відповідно до ч. 7 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» та вважає за можливе стягнути з відповідача суму невиплаченої стипендії за період з 01.08.2014р. по 31.12.2016р. з огляду на те, що ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», передбачена гарантована виплата за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб та даним законом встановлено інший, більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів, а тому позовні вимоги про стягнення суми невиплаченої стипендії за вищевказаний період підлягають задоволенню. Відповідно до довідок про доходи позивачці стипендія у період з 01.08.2014р. по 31.12.2016р. не виплачувалась (а.с. № 25). Таким чином, сума недоплаченої стипендії складає: -за період з серпня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 6090 грн. -за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 15256 грн. - за період з січня 2016р. по грудень 2016р. (включно) 17262 грн., що в загальному розмірі складає 38608 грн. Сума недоплаченої стипендії розраховувалась з урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб: в 2014р. з 01.01. 1218 грн.; в 2015р. з 01.01.-1218 грн., з 01.09. 1378 грн.; в 2016р. з 01.01.- 1378 грн., з 01.05. 1450 грн., з 01.12. 1600 грн. Сума інфляційних втрат розрахована судом в такому розмірі: -за період з серпня 2014р. по грудень 2014р. (включно) 5043 грн. 73 коп. -за період з січня 2015р. по грудень 2015р. (включно) 4884 грн. 84 коп. - за період з січня 2016р. по грудень 2016р. (включно) 2567 грн. 28 коп., що в загальному розмірі складає 12495 грн. 85 коп. Сума інфляційних втрат розраховувалась з урахуванням наступних індексів інфляції: 2014р. 124,9%; 2015р. 143,3%, 2016р. 1,124%, січень червень 2017р. 107,9%. Загальна сума заборгованості 51103 грн. 85 коп., з яких недоплачена стипендія 38608 грн. та інфляційні втрати в розмірі 12495 грн. 85 коп. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] на загальну суму 51103 грн. 85 коп., оскільки останні є законними та обгрунтованими. Оговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору за вимогами майнового характеру щодо стягнення недоплаченої стипендії. На підставі викладеного,

Outcome: approved