Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

26.06.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним інвестиційного контракту № 38037 від 21.03.2003р. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 01 серпня 2002 р. між [PERSON] та АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 34531, відповідно до умов якого АТ ХК «Київміськбуд» за рахунок коштів [PERSON] зобов`язувалось збудувати і передати останньому обумовлений котрактом об`єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру площею 149 кв.м. в [ADDRESS] . 21.03.2003 р. вказаний інвестиційний контракт будло змінено та між [PERSON] та АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 38037, відповідно до умов якого за рахунок коштів [PERSON] зобов`язувалось збудувати і передати останній обумовлений котрактом та додатковою угоою №2 до даного контракту об`єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру площею 149 кв.м. в [ADDRESS] . [PERSON] є дружиною [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 18 квітня 1985 р. Таким чином, всупереч вимогам ст. 60, 65 СК України у нього, як у чоловіка [PERSON] не було взято згоди на укладання вказаного договору (контакту) який виходить за межі дрібного та побутового, що відповідно до ст. 202, 369 ЦК України дає можливість звернення позивачу до суду з позовом про визнання даного договору недійсним. Враховуючи наведене, просив суд постановити рішення про визнання недійсним інвестиційного контракту № 38037 від 21.03.2003р. укладеного між [PERSON] та АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада». Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 27.06.2017 р. вказана позовна заява залишена без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки на які вказано в даній ухвалі суду. На виконання вказаної ухваи суду позивачем 07.07.2017 р. надано відповідні пояснення. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року відкрито провадження у даній справі. 23.08.2017 р. [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 31.10.2017 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] 27.04.2018 р. [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 14.05.2018 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] 02.08.2018 р. [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 13.08.2018 р. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] 17.10.2018 р. [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 29.10.2018 р. апеляційну скаргу [PERSON] повернуто останньому без розгляду. 09.01.2019 р. [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. 21.01.2019 р. відповідно до ухвали Київського апеляційного суду [PERSON] відмовлено у рийнятті апеляційної скарги. 18.03.2019 р. ПП «Раном» подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. 26.03.2019 р. відповідно до ухвали Київського апеляційного суду, апеляційну скаргу ПП «Раном» повернуто скаржнику. 14.11.2019 р. закрито підготовче провадження по даній справі та справа призначена до судового розгляду. 15.01.2020 р. ТОВ «ФВДКА» подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 24.01.2020 р. апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала. Сторони в судове засідання не з`явились, як від позивача так і від відповідача до суду надійшли суду заяви з проханням розгляду справи в їх відсутності, позивач в поданій до суду заяві вказує на те, що в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги, відповідач в поданій до суду позовній заяві визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому є можливим розгляд справи в їх ідсутності. ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2002 р. між [PERSON] та АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 34531, відповідно до умов якого АТ ХК «Київміськбуд» за рахунок коштів [PERSON] зобов`язувалось збудувати і передати останньому обумовлений котрактом об`єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру площею 149 кв.м. в [ADDRESS] . 21.03.2003 р. вказаний інвестиційний контракт будло змінено та між [PERSON] та АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» було укладено інвестиційний контракт № 38037, відповідно до умов якого за рахунок коштів [PERSON] зобов`язувалось збудувати і передати останній обумовлений котрактом та додатковою угоою №2 до даного контракту об`єкт інвестування - чотирикімнатну квартиру площею 149 кв.м. в [ADDRESS] . [PERSON] є дружиною [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 18 квітня 1985 р. Згідно до свідоцтва до інвестиційного контракту№34531 від 01.08.2002 р. [PERSON] здійснив інвестування у будівництво житла площею 149 кв.мю в сумі 304506 грн. Відповідно до п. 4.3 Інвестиційного контракту № 38037, вартість загальної площі сплачується фізичними особами тільки за рахунок їх особистих коштів. Відповідно до п. 7.1 Інвестиційного контракту, передача квартири у власність Довірителю здійснюється Компанією протягом одного місяця з моменту подачі їй Довірителем «Довідки про інвестування у100 % загальної площі конкретної квартири», що підтверджує його право на отримання загальної площі як цілісного майнового об`єкта (квартири), але не раніше запланованої дати передачі будинку під заселення. «Свідоцтво про право власності н квартиру» Довіритель отримує після виконання умов п. 4.3 Додаткової угоди № 2 до цього Контракту. На підтвердження заявлених вимог чи заперечень, сторонами суду не надано свідоцтво про право власності щодо даного нерухомого майна. Також, слід врахувати, що на момент виникнення вказаних правовідносин діяв Цивільний Кодекс Української РСР 1964 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1964 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 154 ЦК Української РСР 1964 року (в редакції від 21.03.2003 року), коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. В передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення. Відповідно до ст. 161 ЦК Української РСР 1964 року, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»№ 16 від 12.06.1998 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Оскільки, згідно контракту інвестування спірної квартири здійснювалась за власні кошти [PERSON] п.4.3, який укладений та зареєстрований у відповідності до вимог законодавства, яке діяло у період укладання, на момент розгляду справи цей договір є чинним та не був визнаний у судовому порядку недійсним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, не підлягають задоволенню. У п.5 Постанови пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснюється про те, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно з нормами чинного законодавства, зокрема положеннями статей 182, 331, 334 Цивільного кодексу України, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об`єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього. Правові відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», дія якого поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (ст. 2 Закону). Таким чином, оскільки в даному випадку судом жодним чином не встановлено статусу даного нерухоого майна, у суду немає жодних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed