Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду, остаточно уточнивши позовні вимоги заявою від 31 серпня 2017 року, в обґрунтування яких посилалась на те, що 28 лютого 2017 року Южноукраїнський міський голова [PERSON] виніс розпорядження № 46-р, яким припинив дію контракту № 803 від 24.10.2014 року, укладеного між нею та МОЗ України, та звільнив її з посади начальника ДУ «СМСЧ-2» на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з реорганізацією установи. Вказане розпорядження, як зазначено в позовній заяві, є незаконним, оскільки контракт було укладено з МОЗ України на строк до 24 жовтня 2017 року, а тому міський голова не мав права припиняти його дію достроково. При цьому міський голова, маючи повноваження лише на призначення та звільнення керівників комунальних закладів, звільнив її 28 лютого 2017 року, як керівника державного закладу, в той час як цей державний заклад став комунальним лише 01 березня 2017 року. Крім того, оскільки ДУ «СМСЧ-2» була реорганізована в КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» без зміни функціонального призначення та структури, то всі працівники державної установи «СМСЧ-2» стали працівниками КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» без подачі заяв про переведення та видання наказів про прийом в реорганізовану установу, окрім неї. При цьому наказ про скорочення штату не видався і ніяка інша робота їй запропонована не була. Вказане розпорядження міського голови [PERSON] є незаконним і з тих підстав, що в день звільнення 28 лютого 2017 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку 957,16 грн. за один день. Позивач також вказує, що незаконними діями Южноукраїнського міського голови їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв'язків з колегами, які почали ухилятись від зустрічей з нею. Моральні страждання спричинив і сам факт втрати роботи, що призвело до різкого зниження матеріального забезпечення сім'ї і зміни життєвих планів та потягло за собою напругу в сімейних відносинах, яка в свою чергу негативно впливала на соматичний та психічний стан її здоров'я. Окрім цього, незаконними діями відповідача була принижена її ділова репутація, як керівника закладу, а тому з урахуванням тривалого та комплексного характеру моральних страждань оцінює розмір відшкодування в 50 000,00 грн. Крім цього, в позовній заяві позивач вказує, що 06 лютого 2017 року міський голова [PERSON] видав розпорядження № 24-р, яким оголосив конкурс на заміщення вакантної посади головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня», затвердив Положення про проведення конкурсу та склад конкурсної комісії. Вважає вказане розпорядження незаконним з тих підстав, що вона призначена на посаду начальника ДУ «СМСЧ-2» згідно контракту, тобто строкового трудового договору, дія якого закінчується лише 24 жовтня 2017 року, а весь особовий склад в результаті реорганізації перейшов до комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», який є правонаступником ДУ «СМСЧ-2». Тому вона продовжує залишатись головним лікарем реорганізованої установи до закінчення дій контракту, так як до новоутвореної установи перейшли всі права і обов'язки реорганізованої юридичної особи, в тому числі й щодо укладених трудових договорів. Вакансії головного лікаря на час проведення конкурсу не було, оскільки дії її контракту з МОЗ України не припинилась, а вона на той час звільнена не була. Окрім вищевикладеного, в позовній заяві позивач зазначає, що 23 лютого 2017 року міський голова [PERSON] затвердив рішення конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня», яка рекомендувала призначити на дану посаду [PERSON] Вважає рішення конкурсної комісії незаконним, оскільки воно прийняте з порушенням положень «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного лікаря Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», затвердженого розпорядженням Южноукраїнського міського голови № 24-р від 06 лютого 2017 року. Так, позивач вказує, що більшості кваліфікаційних характеристик, висунутих МОЗ України для даної посади, [PERSON] не відповідає, у нього відсутня спеціалізація за фахом «Організація і управління охороною здоров'я», стаж роботи за цим фахом, який має бути не менше п'яти років, а тому він взагалі не підлягав допуску до участі в даному конкурсі. Однак, 01 березня 2017 року Южноукраїнський міський голова своїм розпорядженням № 47 призначив [PERSON] виконуючим обов'язки головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня», не врахувавши вимоги, що передбачені Довідником кваліфікаційних характеристик працівників. Випуск 78 «Охорона здоров'я», затвердженого наказом міністра охорони здоров'я України № 117 від 29 березня 2002 року та «Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного лікаря комунальної установи «Южноукраїнська міська лікарня», затвердженому його ж розпорядженням № 24-р від 06 лютого 2017 року, згідно яких [PERSON] не може бути призначеним на вказано посаду. У зв'язку з вищевикладеним позивач просила суд поновити її на посаді головного лікаря Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 165 588,68 грн., суму моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн., визнати незаконними розпорядження Южноукраїнського міського голови №46-р від 28 лютого 2017 року, яким її звільнено з посади, №24-р від 06 лютого 2017 року «Про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» та № 47-р від 01 березня 2017 року «Про призначення виконуючим обов'язки головного лікаря КЗ Южноукраїнська міська лікарня» [PERSON]І.», а також визнати незаконним рішення конкурсної комісії виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 23 лютого 2017 року про надання рекомендації для призначення на посаду [PERSON] В подальшому позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак остаточно просила стягнути з відповідача - Южноукраїнського міського голови [PERSON] на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 176 117, 44 грн. із розрахунку 957,16 грн. середнього заробітку за один день за період з 28 лютого 2017 року по 23 листопада 2017 року, тобто за 184 робочих дні. Окрім цього, позивач та її представник просили поновити строк звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору, обґрунтовуючи причини його пропуску тим, що ще до звільнення, 23 лютого 2017 року позивач оскаржувала в судовому порядку реорганізацію установи, в якій вона працювала, тобто позивач пред'явила відповідачу лише частину вимог, які стали підставою для її звільнення. В ході розгляду цієї справи, а саме 11 квітня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги вимогою про поновлення на роботі, однак ухвалою від 05 травня 2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області закрив провадження, у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. 24 травня 2017 року позивач звернулась з аналогічними вимогами в порядку цивільного судочинства, тобто в місячний строк з моменту закриття Арбузинським районним судом Миколаївської області провадження у справі, оскільки згідно ч.2 ст. 264 ЦК України у даному випадку відбулося переривання перебігу строку позовної давності по даному спору. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та пояснила суду, що 28 лютого 2017 року погано себе почувала, однак від лікарняного відмовилась. Близько 17.00 год. в лікарню принесли розпорядження [PERSON] про її звільнення, яке вона особисто не отримала, відразу зателефонувавши своєму лікарю, який після огляду видав їй лікарняний лист з 28 лютого 2017 року, в подальшому продовжений до 07 березня 2017 року. Оскільки її було звільнено з займаної посади незаконно, так як дія контракту з МОЗ не закінчилась, то даний факт суттєво вплинув на її психічне здоров'я, спричинивши значну моральну шкоду. Так, вона не могла вільно підтримувати зв'язки з колишніми колегами, оскільки нове керівництво лікарні заборонило персоналу спілкуватись з нею. Її безпідставно звинуватили у викраденні особистих меблів, а [PERSON] заборонив заходити до приміщення лікарні. При цьому на її та чоловікову адресу надходили погрози щодо виникнення проблем у дочки та зятя, які також працюють в лікарні. Колеги просили її не вітати їх з днем народження, оскільки після спілкування з нею в них виникали всілякі проблеми. Все це спричинило значний влив на стан її здоров'я, а тому вона вимушена була звертатись до психотерапевта, а в подальшому і до психіатра. Крім того, на посаду головного лікаря новоствореного комунального закладу було призначено [PERSON], кандидатура якого не відповідає вимогам МОЗ України і який не мав права брати участь в конкурсі на зайняття вакантної посади головного лікаря, оскільки не мав відповідної кваліфікації та стажу організаційної роботи. Однак конкурсна комісія в порушення вимог законодавства рекомендувала призначити на посаду його, в той час як її кандидатуру на цю ж посаду було відкинуто. Розмір моральної шкоди оцінює в 50 000,00 грн., а позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити та пояснив суду, що Южноукраїнський міський голова станом на 28 лютого 2017 року не мав повноважень на звільнення позивача із займаної посади, оскільки комунальний заклад «Южноукраїнська міська лікарня» був зареєстрований в реєстрі лише 01 березня 2017 року і саме з цього часу відповідач став розпорядником майна та набув права звільняти чи призначати керівника комунального закладу. Окрім цього, відповідач порушив вимоги КЗпП України, оскільки будь-якого скорочення штату в установі не було, тому дія контракту, як строкового трудового договору, з позивачем мала бути продовжена. При цьому позивачу не пропонували будь-якої іншої посади в цьому ж закладі, як того вимагає чинне трудове законодавство. Середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підлягає стягненню з Южноукраїнського міського голови [PERSON], як посадової особи, яка видала розпорядження про звільнення. Представники відповідачів - Южноукраїнського міського голови [PERSON], виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов та пояснили суду, що відповідачі діяли відповідно до вимог ст. 19 Конституції України в межах наданих їм прав і повноважень, а тому будь-яких порушень прав позивача допущено не було. Крім того, позивач пропустила місячний строк звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі, оскільки копію розпорядження про звільнення отримала ще 03 березня 2017 року, а тому повинна була звернутись до суду у строк до 04 квітня 2017 року. При цьому, правова природа даного спору є зрозумілою, судова практика визначеною, у зв'язку з чим звернення позивача до суду в порядку адміністративного судочинства не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення з даним позовом. Крім того, пояснили суду, що Южноукраїнська міська рада стала органом управління майном з моменту підписання акту приймання-передачі майна, а міський голова мав право звільнити позивача 28 лютого 2017 року згідно рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 01 грудня 2016 року, яким майно «СМСЧ-2» прийнято до комунальної власності та затверджено статут в новій редакції. При цьому зміни в реорганізації виробництва та праці полягали в тому, що заклад, з якого позивача звільнено, перейшов з державної власності в комунальну, змінився розпорядник бюджетних коштів та назва посади - з начальника СМСЧ на головного лікаря. При цьому головний лікар новоствореної установи має більше обов'язків з лікувальної справи, аніж організаційних. За такого позивач не може бути поновлена на посаді, оскільки посади з якої її звільнено вже не існує. Про наявність будь-яких документів, які б підтверджували попередження позивача про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці за два місяці, як того вимагає чинне законодавство, вони вказати суду не можуть. Чи була запропонована позивачу інша робота, яка відповідає її кваліфікаційному рівню, чи будь-яка інша, їм не відомо. Однак позивач була зобов'язана попередити всіх працівників СМСЧ-2 про звільнення у зв'язку з реорганізацією. Просили в задоволенні позову відмовити через його необґрунтованість та безпідставність, а також у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з вимогами про поновлення на роботі. Представник третьої особи - Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» в судовому засіданні підтримала позицію представників відповідачів та просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Міністерство охорони здоров'я України в судове засідання не з'явився, про його дату, час та місце повідомлений належно. Третя особа - виконуючий обов'язки головного лікаря КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно, направив до суду заяви, в яких повідомляв про перебування у відрядженні, а в подальшому у відпустці. За такого, суд зберігаючи об'єктивність і неупередженість, забезпечивши необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи, з'ясувавши позиції сторін та їх представників, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності та допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку,

Outcome: partial