Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

25.05.2016 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та після доповнення позовних вимог (а.с.94-98) просить суді: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, який належав відповідачу [PERSON], марка Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, номер кузову ТМBDL23U15B044491, чорного кольору і право на який набуто з 17.10.2015 [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частки транспортного засобу марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, номер кузову ТМBDL23U15B044491, чорного кольору ; визнати за нею право власності на ? частину гаражного боксу № 136 у гаражному кооперативі «Прогрес» (вул. С.Камінського, 136, м.Бориспіль); стягнути з відповідача шанюк К.В. на її користь понесені судові витрати в розмірі 2\~226 грн.80 коп. В обґрунтування вимог зазначила, що з 05.02.2000р перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 20.07.2016 року було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони за спільні кошти в розмірі 200\~000 грн. придбали автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а також придбали у гаражному кооперативі «Прогрес» м.Борисполя гаражний бокс № 136 вартістю 80\~000 грн. Вказала, що після залишення сім»ї, відповідач забрав ключі від гаражного боксу та автомобіля, одноосібно користується спільно придбаним майном та заперечує її право власності на частку у спільному майні. Також зазначила, що відповідач здійснив незаконне відчуження спірного автомобіля, а саме: 08.08.2015 р. зняв автомобіль з обліку для подальшої реалізації 3-тім особам без її письмової згоди на реалізацію. 17.10.2015 р. автомобіль було зареєстровано на нового власника [PERSON] Вважає, що відповідач [PERSON] умисно використав обставину, що шлюб юридично не розірвано і розпорядився спільним автомобілем на власний розсуд з метою особистісної наживи, з метою позбавити її права на частку у спільному майні, а тому є підстави для визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. А тому вважає, що поскільки автомобіль та гаражний бокс придбано під час шлюбу та за спільні кошти, то у відповідності до ст.ст. 60, 70 СК України, їй повинно належати на праві власності ? частина гаражного боксу та ? частина автомобіля. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2016 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов та просила суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав частково в частині визнання за позивачем права власності на ? частину гаражного боксу, в іншій частині позов не визнає, стверджує, що автомобіль було реалізовано на законних підставах та за згодою позивача, а отримані за продаж кошти в сумі 8000 доларів США були передані ним позивачу, в якої вони і залишились. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином за відомим суду зареєстрованим місцем проживання, заперечень щодо позову та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторонам та їх представникам судом було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. В тому числі розяснено, що відповідно до вимог ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2000 року, що підтверджується свідоцтво про одруження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.6). На момент звернення [PERSON] з даним позовом до суду, шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірваний не був, і та обставина, що шлюб між вказаними сторонами був розірваний рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 20 липня 2016 року, яке набрало законної сили, визнано сторонами та ніким не оспорюється. Як визнано сторонами, та як вбачається з долучених до матеріалів письмових документів, за час перебування у шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано: - автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартість якого на даний час складає 200\~000 грн., який 12.02.2011 року було зареєстровано за відповідачем [PERSON]В.(а.с.59); - гаражний бокс № 136 у гаражному кооперативі «Прогрес» м.Бориспіль, вартістю 80\~000 грн., право власності якого зареєстровано за [PERSON]В.( а.с.10). Вказаний факт відповідачами не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином придбаний автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та гаражний бокс № 136 у гаражному кооперативі «Прогрес» м.Бориспіль являються спільним майном подружжя. Як встановлено, сторони між собою не досягли домовленості щодо поділу спірного майна. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановивши, що спірний гаражний бокс № 136 у гаражному кооперативі «Прогрес» м.Бориспіль придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти, суд дійшов висновку, що він є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частка позивача у ній складає ? частину. Ця обставина повністю визнана відповідачем. З огляду на викладене, позов в цій частині задовольняється повністю, так як ґрунтується на законі. Щодо іншої частини позовних вимог, судом встановлено, 08.08.2015 року спірний автомобіль було знято з обліку для реалізації за заявою власника [PERSON] ( а.с. 70), а також 08.08.2015 року відповідачем була видана та нотаріально посвідчена за реєстровим номером 1120 Довіреність на імя [PERSON] та [PERSON] щодо користування та розпорядження з правом продажу (обміну) за ціною та на умовах за власним розсудом, належним [PERSON] на підставі дубліката Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САЕ №286379, виданого 12.02.2011 року Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, автомобілем марки SKODA, модель SUPERB CLASSIC, 2004 року випуску, колір чорний, тип ТЗ легковий седан, шасі (кузов, рама) VIN TMBDL23U15B044491 TMBDL23U15B044491 (а.с.45). Як визнано відповідачем [PERSON] фактично ним було отримано за передачу права розпорядження належним їм з позивачем автомобілем від [PERSON] кошти в сумі 8000 доларів США. Згідно з довідкою-рахунком № 935568 від 03.10.2015 року, автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] було продано за 50000 грн. [PERSON], а 17.10.2015 року вказаний автомобіль було зареєстровано за новим власником та видані номерні знаки АА 9873 КІ (а.с.79-85). Відповідно до ст. 63 та ч. 1 ст. 65 СК України\~\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 369 ЦК України\~та ч. 2\~ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За\~статтею 65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Письмова нотаріально завірена згода іншого з подружжя при відчуженні рухомого майна, зокрема такого, як спірний автомобіль марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску автомобіль марки Hyundai Sonata, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] законодавством України, зокрема Цивільним Кодексом України та Сімейним кодексом України, не передбачена. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, зазначену угоду по відчуженню автомобіля було вчинено 03 жовтня 2015 року, а довіреність, на підставі якого укладений оспорюваний договір, видана відповідачем [PERSON] 08.08.2015 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі та до звернення відповідача до суду з позовом про розірвання шлюбу, який подано 20.11.2015 р. ( а.с.8,9). Суд також враховує показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що відповідач [PERSON] виявляв наміри продати належний йому та позивачу спірний автомобіль задовго до видачі вищезазначеної довіреності на його відчуження на імя [PERSON] та [PERSON] від 8 серпня 2015 року, реєстровий 1120, шукав покупця, а також що позивачу було відомо про такі дії її чоловіка та вона виявляла свою згоду на такі дії. Наведене також підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила, що між подружжям Шанюк велися розмови про продаж належного їм на праві спільної сумісної власності спірного автомобіля. З урахуванням наведеного, викладені в позовній заяві доводи позивача [PERSON], що вона не надавала своєї згоди на відчуження автомобіля, спростовуються дослідженими в судовому засідання показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Та обставина, що допитаним в судовому засіданні свідкам [PERSON] та [PERSON] не було відомо про наміри колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] відчужити належний їм спірний автомобіль, не спростовує вищенаведені висновки суду. Будь-яких доказів, на підтвердження того, що позивач відкликала свою згоду на відчуження автомобіля, та що відповідач [PERSON] був обізнаний щодо зміни намірів позивача, суду надано не було. За вказаних обставин суд вважає, що цю угоду вчинено за згодою другого з подружжя. Та обставина, що така згода не була викладена письмово, не може бути підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним. Водночас доказів того, що отримані відповідачем [PERSON] від продажу автомобіля кошти були використані в інтересах сімї, або, як стверджує відповідач, отриманими грошовими коштами за власним розсудом розпорядилась позивач, суду надано не було. Оскільки відчуження автомобіля марки Skoda, модель Superb, 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], проведено відповідачем [PERSON] за усною згодою позивача, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування його із володіння [PERSON] Крім того, аналіз вищенаведених правових норм, який регулює правовий режим спільної сумісної власності подружжя, дає підстави для висновку, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі і суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16. Таким чином, позивачем, якою не заявлено вимоги, що стягнення належної їй частки грошових коштів, отриманих відповідачем від спільно нажитого спірного автомобіля, а замість того предявлено позов щодо визнання права власності на ? частку спірного автомобіля та визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що в силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.11 ЦПК України не дає суду підстави для задоволення позову в цій частині. Наслідки невчинення таких дій, передбачені ст.ст. 10,11 ЦПК України сторонам були розяснені. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 2\~226 грн.80 коп., що підтверджується квитанціями (а.с.1, 89, 99). Однак позов задоволено частково, а тому судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 800 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial