Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

25.04.2017\~року [PERSON] звернувся до\~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області з\~позовом до Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 18 червня 2016 року, на житловий будинок загальною площею 69,1 кв.м., з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Новоселівка, вул. Жовтнева, 25. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначив,\~що його\~мати,\~[PERSON],\~померла \~18\~червня \~2016\~року.За життя, 06 грудня 2012 року, остання склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2607, відповідно до якого заповіла позивачу все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Новоселівка, вул. Жовтнева, 25. Спадщину після\~смерті матері\~позивач прийняв\~фактично. Після\~звернення до\~нотаріуса з\~заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~на майно\~померлої матері,\~а саме\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~отримав відмову\~оскільки правовстановлюючим\~документом\~на зазначений\~житловий будинок\~є Свідоцтво\~про право\~особистої власності\~на житловий\~будинок (домоволодіння)\~на колгоспний\~двір,\~який не\~є суб'єктом\~цивільних відносин,\~що позбавляє\~нотаріуса можливості\~видати свідоцтво\~про право\~на спадщину. Позивач зазначив, що враховуючи те, що [PERSON], яка померла 18.06.2016 року, як член колгоспного двору, не втратила права на спірний будинок, даний житловий будинок в цілому входить до складу її спадщини. Відмова нотаріуса в оформленні права власності на житловий будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання його права в порядку цивільного судочинства. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на спадщину. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2017 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 08.09.2017 року відкрито провадження по цивільній справі. Строк відрядження судді Пархоменко І.О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 21.09.2018 року за № 1178 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року зазначена цивільна справа була прийнята до провадження суддею Трояновською Т.М., визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог ст.\~128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача, [PERSON] адвокат [PERSON] 01.03.2019 року надала заяву за вхідним номером 1578/19-вх, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просила суд розгляд справи провести за її відсутності та відсутності позивача (а.с.113). Представник відповідача Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до вимог ст.\~128 Цивільного процесуального кодексу України. Селищний голова [PERSON] 23.10.2018 року через канцелярію суду надав заяву за вхідним номером 5114/18-вх відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника селищної ради, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує (а.с.54). Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обовязковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та обєктивно зясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено, що 18 червня 2016 року у віці 67 років у смт Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області померла [PERSON], про що складений відповідний актовий запис № 135, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ВЛ № 549488, виданого Нововодолазьким районним\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~ управління\~юстиції у\~Харківській області\~ 24\~червня 2016\~року (а.с.\~8). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між сином та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ВЛ\~№ 371541,\~виданого районним\~бюро РАЦС\~ Нововодолазького\~району Харківської\~області,\~актовий запис\~№ 102\~від 30.05.1973\~року (а.с.9). З матеріалів\~справи вбачається,\~що за\~життя [PERSON]\~визначила своїх\~спадкоємців шляхом\~складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого 06 грудня 2012 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2607, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картеи платника податків [NUMBER] (а.с.10, 78). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49008445 від 07.09.2017 року, сформованої та наданої приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 16.11.2018 року № 547/01-16 вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 53872991 (у реєстрі нотаріальних дій за № 2607), посвідчений 06.12.2012 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] (а.с. 77). Положеннями ст. 1233 та ст. 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обвязки, які можуть йому належати у майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мала право власності, входить у тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Новоселівка, вулиця Жовтнева, будинок 25. Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON], за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, село Новоселівка, вулиця Жовтнева, будинок 25, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 31.03.2017 року № 171 (а.с. 9, 74), та на протязі строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не відмовився від неї. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що нормою ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у встановлений законом строк спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини, але на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем, то вважається, що спадкоємець прийняв спадщину. Перевіривши матеріали спадкової справи № 55/2017 (номер у Спадковому реєстрі № 4900842, дата реєстрації 07.09.2017 року), що направлені на адресу суду приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] встановлено, що окрім позивача інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає (а.с. 67 92). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 00021959502, сформованого 25.01.2019 року о 11:57:53 Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19.01.1984 року, актовий запис № 15 (а.с. 106). Також судом встановлено, що 27.10.2017 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 16 червня 2016 року, на земельну ділянку, площею 3,5501 га (рілля), кадастровий номер 6324255100:04:000:0253, розташованої на території Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, зареєстровано в реєстрі за № 1076 (а.с. 90, 91). Як вбачається із матеріалів справи державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] 12 квітня 2017 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Новоселівка, вул. Жовтнева, будинок 25, у звязку з тим, що правовстановлюючим документом на зазначений житловий будинок є свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) на колгоспний двір, який не є субєктом цивільних відносин (а.с. 16). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нововодолазької районної Ради народних депутатів № 194 від 01.04.1988 року, зареєстрованого 28.08.1988 року Комунальним підприємством «Валківське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 176, встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: вул. Жовтнева, 25, с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, значиться на праві приватної власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (а.с. 11). Згідно Технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 180), виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьким архітектурно-інвентаризаційним бюро» 20 листопада 2015 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Жовтнева, 25 в с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, значиться [PERSON] (а.с.12-14). Вирішуючи даний\~спір суд\~виходить з\~приписівч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та ст. 123 ЦК (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.\~2\~ст.\~123\~Цивільного кодексу\~УРСР 1963\~року розмір\~частки члена\~двору встановлюється\~виходячи з\~рівності часток\~усіх членів\~двору,\~включаючи неповнолітніх\~і непрацездатних. Відповідно до «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. У судовому засіданні відповідно до виписки з погосподарської книги Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області № 05 на 2016 2020 роки ст. 235, виданої старостою Новоселівського страростинського округу № 6 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області [PERSON] від 22.01.2019 року № 31 встановлено, що згідно облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2016 2020 роки власником головою домогосподарства, розташованого за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, с. Новоселівка, вул. Жовтнева, будинок 25, є [PERSON], номер обєкта погосподарського обліку 0233-1. Дане домоволодіння 1987 року побудови знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 гектарів для обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями, яка перебуває у постійному користуванні (а.с. 11). Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що спірний житловий будинок входив до суспільної групи - колгоспний двір, членом якого станом на 15 квітня 1991 року була: голова домоволодіння померла [PERSON], інформація щодо інших членів відсутня. Відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно п.8 вищевказаної «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалося за головою колгоспного двору. До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспного двору». Дане положення регулювалося відповідними положенням Цивільного кодексу Української PCP, які були виключені у 1993 році (Закон від 16.12.1993 року № 3718-ХІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 18.01.1994 року). Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове обєднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже, всі члени колгоспного двору формально мали право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, яке збереглося після його припинення. Проте, даних щодо наявності таких членів матеріали справи не містять та вони не реалізували свого права на нерухоме майно колгоспного двору. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доведені належними та допустимими доказами, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved