Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02 червня 2016 року помер його батько - [PERSON]. За життя останній заповів йому все своє майно. Після смерті батька відкрилася спадщина, яку він в установленому законом порядку не прийняв внаслідок скрутного матеріального становища, що на даний час є перешкодою в отриманні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Разом з цим, він здійснив поховання батька, розпорядився його речами, зберігав державний акт. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], який помер 02 червня 2016 року, тривалістю в два місяці. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 38). Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. В силу статті 131-1 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Разом з цим, відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України норма щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами вступає в силу з 01 січня 2019 року. З огляду на викладене, суд вважає допустимою участь у судовому засіданні [PERSON] як представника позивача [PERSON] за довіреністю. Представник відповідача Гуринівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 31). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. ). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи визнання позову відповідачем, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що 02 червня 2016 року у с. Новоіванівка Білопільського району Сумської області помер батько позивача [PERSON] (а. с. 4-5). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, ввійшов житловий будинок під №17 по вул. Миру в с. Новоіванівка Білопільського району Сумської області (а. с. 6-11). Відповідно до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Гуринівської сільської ради Білопільського району 25 листопада 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №29, [PERSON] заповів все своє майно сину - [PERSON] (а. с. 14). За інформацією Гуринівської сільської ради, наданою за даними книги погосподарського обліку, будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Новоіванівка, вул. Миру, №17, побудований у 1979 році [PERSON]. Останній постійно і до дня смерті 02 червня 2016 року був зареєстрований один у вказаному будинку, але фактично проживав разом із сином - [PERSON], який здійснював догляд за батьком. 25 листопада 2015 року виконавчим комітетом сільської ради посвідчувався заповіт від імені померлого за №29, який зареєстрований у спадковому реєстрі за №58374139. Вказаний заповіт не змінювався та не відмінявся. Довідка на поховання [PERSON] видавалася сину - [PERSON]. Останній звертався до сільської ради за довідкою про спадщину та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини проживав у спадковому будинку, здійснював догляд за ним, земельною ділянкою, розпорядився речами померлого, зберігав документи (а. с. 13, 34-38). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після [PERSON], який помер 02 червня 2016 року, не заведена (а. с. 30). Позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 12). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач має право на спадщину за заповітом після померлого 02 червня 2016 року батька, [PERSON], однак не може реалізувати його у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Зі змісту позовної заяви та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], який помер 02 червня 2016 року, у звязку зі скрутним матеріальним становищем, зумовленим відсутністю роботи (а. с. 15-16). Суд вважає дану причину поважною і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved