Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

24 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом,в якому вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 0,484 гектара (далі - га), що розташована в с. Листвянка Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільради і призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 №0001036, виданого на підставі рішення Вишнюватської сільської Ради народних депутатів від 13 липня 1995 року №29, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 18 листопада 1996 року за №208. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру. За таких обставин позивач прохає суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки (а.с.26), в судове засідання не з`явилася, однак письмово повідомила судові про те, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі та прохала розглянути справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.41). Представник відповідача - Вишнюватської сільради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.27). Разом з тим, повноважним представником відповідача до суду подана заява з проханням слухати справу без його участі. Одночасно представник відповідача письмово повідомив судові про те, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення(а.с.28). Виходячи з положень стст.211,223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін у справі, викладену в письмових заявах, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] народилась [INFO] в с.Похівка Богородчанського району Івано-Франківської області та є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Маріуполь Донецької області у віці 82 років, про що 20 серпня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за №1909 (а.с.2,4,5,10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 0,484 га, яка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що розташована в с. Листвянка Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільради та призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП 000017 № 0001036 , виданого на підставі рішення Вишнюватської сільської ради народних депутатів від 13 липня 1995 року №29, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 18 листопада 1996 року за №208 (а.с.6,9). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. З матеріалів справи, а також згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача державної нотаріальної контори встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 28 липня 2015 року за заявою спадкоємця за законом [PERSON] заведена спадкова справа №434/2015 за номером у спадковому реєстрі 57741148. Заяви щодо прийняття або відмови від прийняття спадщини від імені інших спадкоємців за законом до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено. Інформація щодо наявності заповіту та спадкових договорів в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.4,8,10,29-39). Таким чином, спадкоємцем померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] (а.с.4,8,10,30-31,38-39). Згідно з п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до п.4.20 глави 10 цього порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Постановою державного нотаріуса від 28 березня 2017 року №701/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану в с. Листвянка Розівського району Запорізької області на території Вишнюватської сільради, яка призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, що залишилась після померлої [INFO] [PERSON] .. Державний нотаріус роз`яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.7,36). Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об`єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї. З відповіді управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області від 27 квітня 2016 року за №0-28-0.2-1248/2-16 вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0001036, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо (а.с.11). Спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0001036 , виданого Вишнюватської сільрадою 18 листопада 1996 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №208 (а.с.9). Як вже було зазначено вище, ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло 18 листопада 1996 року. При цьому, суд враховує, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. Зволікання управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку та неможливість у зв`язку з цим отримання витягу з Державного земельного кадастру не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved