Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

26.12.2019 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 72806 від 14.09.2016 року в сумі 102282,20 грн. Позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів № 72806 в електронній формі, відповідно до якого остання отримала у позику грошові кошти у сумі 2400,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, строком на 30 днів. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору станом на 18.12.2019 року виникла заборгованість у розмірі 102282,20 грн, з яких: 2400,00 грн - основний борг, 47347,20 грн - заборгованість за відсотками, 52535,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав (а.с. 82). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 22.04.2020 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 14.09.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів № 72806 в електронній формі, відповідно до Правил надання грошових коштів у вигляді позики товариства, затверджених наказом директора товариства № 2-1 від 27.10.2015 року (надалі - Правила) та розміщених на офіційному сайті позивача https://creditup.com.ua, шляхом оформлення заявки та отримання електронного повідомлення про надання згоди на укладення договору. На електронну адресу позичальника надходить гіперактивне посилання, за здійсненні переходу яким позичальник отримує електронну копію договору позики, після чого укладає Договір позики з товариством в Особистому кабінеті. Відповідно до п. 2.1.1.2. Договору позики встановлено, що невід`ємною частиною договору є Правила. Відповідно до п. 7 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, серед іншого, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, серед іншого, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п. 6.8 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» заявник погоджується у всіх відносинах, заснованих на Договорі позики між ними, на використання свого Логіну і Паролю до Особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису між товариством та заявником. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини з договору позики грошових коштів, електронна форма якого прирівнюється до письмової форми договору, відповідно до якого [PERSON] отримала грошову позику у сумі 2400,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 14.10.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з п. 1.4 Договору позики грошові кошти перераховані [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] , зазначений останнім в електронній заяві, що підтверджується повідомленням від 30.05.2019 року ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість проведення операцій та здійснює зарахування коштів згідно з Договором про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, укладеного між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «Веллфін». Таким чином, реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів та із зазначенням персональних даних (копії паспортного документу), підтвердження позивачем такої заявки, подальше підписання в електронній формі договору та перерахування грошових коштів, свідчить про укладення між сторонами договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до п. 3.1 Договору позики позичальник взяв на себе зобов`язання здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених Договором, а саме сторони Домовились, що повернення позики та сплата процентів здійснюється позичальником у відповідності до Графіку розрахунків, відповідно до якого зазначено, що сукупна вартість позики складає 3696,00 грн., з яких 2400,00 грн. - сума позики, 1296,00 грн. - проценти за користування позикою. Відповідно до п. 3.2 Договору позики строк та проценти за користування позикою та нарахування відсотків обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти нараховуються з дня надання позики (перерахування грошових коштів) до дня повного погашення заборгованості за позикою. Нарахування відсотків та процентна ставка за договором позики урегульовано п. 1.5 договору, відповідно до якого: - 1,8% від суми позики, але не менше ніж 20 грн. за перший день користування позикою; - 1,8% від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку договору (30 днів) - 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк дії договору (30 днів), у разу невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Судом встановлено, що позивачем не виконано свого обов`язку, передбаченого п. 2.2.1.2 Договору позики, повернути позику, проценти за користуванням позикою. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики від 14 вересня 2016 року в сумі 2400 грн (сума позики) є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог ТОВ «Веллфін» про стягнення з відповідачки заборгованості за відсоткам, суд виходить з такого. На підтвердження нарахування відсотків за Договором позики позивачем надано довідку, з якої вбачається загальну суму боргу - 102282,20 грн. станом на 18.12.2019 рік, що складається з: 2400,00 грн. - суми позики; 47347,20 грн. - відсотки; 52535,00 грн. - прострочені відсотки (із розрахунку 1095 днів простроченої позики). Вказану довідку про заборгованість суд не вважає достатнім доказом заявленої до стягнення суми заборгованості, оскільки з довідки не вбачається порядок щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, а довідка містить лише загальну суму без наведення її розрахунку, що не дає можливості суду перевірити правильність нарахованих сум. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доведення належними та достатніми доказами заборгованості покладається на позивача, яким заявлено суму до стягнення. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 14.09.2016 року по 14.10.2016 року в сумі 1296,00 грн згідно графіку розрахунку до договору позики № 72806 від 14.09.2016 року (а.с.32). Позовні вимоги про стягнення процентів після 14 жовтня 2016 року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині сплати заборгованість за основним боргом - 2400 грн. 00 коп., 1296 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам, а всього 3696,00 грн., оскільки зазначені суми підтверджені наданим позивачем графіком розрахунків, відповідачем не спростовані. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 69,35 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 3,61 % з розрахунку: 3696,00 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 102282,20 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 3,61 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 69,35 грн. з розрахунку: 1921 грн. (сума сплаченого судового збору) х 3,61 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного, відповідно до ст. 61 Конституції України, ст. ст. 526, 549, 611, 1049, 1047, 1054, 1066, 1069 ЦК України,

Outcome: partial