Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 9 травня 2009 року. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позивач просить стягувати на свою користь з відповідача аліменти на сина, у твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилась, проте у позовній заяві від позивач просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився. До суду повернулася поштова кореспонденція, яка була надіслана [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання: [INFO] з відміткою про те, що адресат за зазначеною адресою відсутній (а.с. 15, 19). Згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.\~ Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а тому, з огляду на згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке. Суд установив, що позивач та відповідач з 9 травня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія 1-АМ № 056771 (а.с. 4). Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження Серія 1-АМ № 170437 (а.с. 5). Син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, що вбачається із довідок виконкому Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 25 серпня 2016 року № 697 та № 698 (а.с. 6, 7). Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає, при цьому доказів того, що за станом здоровя він не може працювати, а також того, що на його утриманні знаходяться інші крім сина [PERSON] особи, відповідач не надав. Отже, судом установлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України (далі СК України). Так, відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтями 180-182, 184, 191 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні сина і весь обсяг обовязків по його утриманню покладено на позивача, що ставить сторони у нерівні умови. Отже, зазначене вище свідчить про порушення права позивача та її малолітнього сина на матеріальне утримання з боку батька, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Водночас, ухвалюючи це рішення, суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн, оскільки доказування позивачем цієї обставини ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів у цій справі, суд враховує, що доказів, які б свідчили про те, що за станом здоровя він не може працювати, відповідач суду не надав, а тому він має усі можливості матеріально утримувати сина, що є його обовязком відповідно до ст. 180 СК України. Отже, зважаючи на усе вище викладене, суд вважає, що розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на сина [PERSON] повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, у розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття, що відповідатиме ст. 184 СК України. Таким чином, позов слід задовольнити лише частково. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, а тому рішення у цій справі у межах суми платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial