Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

25 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить у порядку спадкування за заповітом визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] року померла [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла позивачу та [PERSON]. У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 грудня 2015 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру, у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечила державної реєстрації права власності, що унеможливлює оформлення права на спадщину. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В. в судове засідання не з'явився, надіслав пояснення, в якому просив справу розглянути без його участі та на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 8). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 квітня 1994 року, [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а/с 10). За життя [PERSON] склала заповіт та належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному (а/с 9). У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. із заявою про прийняття спадщини. 02 лютого 2015 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Красногору О.В. заяву про відмову від спадкового майна на користь іншого спадкоємця - [PERSON] (а/с 12). Проте, постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2015 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, у зв'язку з тим, що спадкодавець за життя не забезпечила державної реєстрації права власності (а/с 11). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За таких обставин, вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved