Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

24 листопада 2017 року ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» звернулося до суду з позовом, до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що [PERSON] є споживачем ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на підставі договору №2601456 від 01.10.2003 року. Відповідно до умов договору, постачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати електричну енергію споживачу у необхідних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни передбачені цим договором. Споживач повинен дотримуватись правил споживання електричної енергії та своєчасно розраховуватись за її використання згідно діючого тарифу. [PERSON] обов'язки по сплаті за використану електричну енергію в період з 01.11.2016 року по 01.11.2017 року не виконувались, внаслідок чого за [PERSON] виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3278 грн. 36 коп. Відповідно до ст..625 ЦК України та п.6.1. договору №2601456 від 01.10.2003 року, споживачу нараховано 3% річних - 98 грн. 35 коп., пеню - 926 грн. 38 коп., інфляційні втрати - 368 грн. 12 коп. за прострочені 365 днів. Несплатою вищевказаної заборгованості [PERSON] спричиняє шкоду інтересам ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», внаслідок чого їх компанія не має змогу зупинити в повному обсязі товарну продукцію, що в свою чергу може позначитися на стабільності енергетичної галузі держави в цілому. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3278 грн. 36 коп., 3% річних - 98 грн. 35 коп., пеню - 926 грн. 38 коп., інфляційні втрати - 368 грн. 12 коп. на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та судові витрати. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Ухвалою Межівського районного суду від 11 грудня 2017 року провадження у справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду на 09 січня 2018 року. Ухвалою Межівського районного суду від 09 січня 2018 року суд ухвалив продовжити подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання було відкладено до 08 лютого 2018 року. Відповідно п. 9 ч. 1 розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України в редакції, яка чинна станом на 15.12.2017 року (надалі ЦПК України), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Правовідносини у сфері споживання електричної енергії у разі виникнення спору щодо правопорушень регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», відповідно до якого споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електричної енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, самостійно забезпечувати експлуатацію енергетичних установок та їх належний технічний стан. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який проживає за адресою [ADDRESS], є споживачем ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на підставі договору про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області №2601456 від 01.10.2003 року Відповідно до п.1.1. умов договору №2601456 від 01.10.2003 року укладеного між позивачем та відповідачем, постачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати електричну енергію споживачу у необхідних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни передбачені цим договором. Споживач повинен дотримуватись правил споживання електричної енергії та своєчасно розраховуватись за її використання згідно діючого тарифу. Відповідно до п.42 Правил користування електричною енергією для населення споживач зобов'язується дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; забезпечувати збереження засобів обліку і пломб на них у разі розміщення засобу обліку в квартирі або на іншому об'єкті побутового споживача; невідкладно повідомляти енергопостачальника про недоліки в роботі засобу обліку; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, тощо. [PERSON] обов'язки по сплаті за використану електричну енергію в період з 01.11.2016 року по 01.11.2017 року не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 3278 грн. 36 коп., що підтверджується розрахунком суми заборгованості за спожиту енергію по [PERSON] договір №2601456 від 01.10.2003 року за період з 01.11.2016 р. по 01.11.2017 р. Крім того, згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунків втрат через прострочення оплати за спожиту електроенергію по [PERSON] договір №2601456 від 01.10.2003 року за період з 01.11.2016 р. по 01.11.2017 р., становить: 3% річних - 98 грн. 35 коп., пеню - 926 грн. 38 коп., інфляційні втрати - 368 грн. 12 коп. Згідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із положеннями ст. 638, ч. 1, 3 ст. 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 42 ч.5, п.48 ч.1 Правил користування електричною енергією для населення споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати за спожиту електричну енергію, а також несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів за електроенергію. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved