Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

25 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 квітня 2007 року між сторонами укладено шлюб. У шлюбі народились [INFO] син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] , які проживають з позивачем. Впродовж сумісного життя з`ясувалося, що у них різне розуміння поняття шлюбу, розбіжності у вихованні дітей та відсутні спільні інтереси. З часом пройшло почуття любові та поваги, що зробило їх сумісне життя неможливим. Мешкають окремо понад один місяць, сумісного господарства не ведуть. Відповідач офіційно не працює, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з проханням про стягнення аліментів у твердій грошової сумі. Вважає, що воз`єднання сім`ї не можливе, тому просили строк на примирення не надавати. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 02 серпня 2019 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Згідно протоколу судового засідання від 16.10.2019 року, судом ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті на 28 листопада 2019 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що з червня 2019 року, вони проживають окремо, сім`я розпалась, діти проживають з нею, а відповідач не надає коштів на утримання дітей. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, що підтверджується наданою в судовому засіданні заявою, а щодо стягнення аліментів заперечував. З приводу стягнення аліментів вважав, що їх розмір у сумі 3000 гривень на двох дітей є занадто завищеним та не підйомним для нього та просив призначити аліменти за законом. При цьому, пояснив що він працездатний, однак тимчасово не працює, нікого на утримані не має. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2007 року, про що свідчить актовий запис №359, зроблений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Позивач після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ), які проживають з матір`ю та залишаються проживати з нею після розірвання шлюбу за згодою сторін. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сімейне життя у сторін не склалося, почуття любові та поваги втрачено, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майнового спору та спору про проживання дітей не існує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає що спільне життя та збереження шлюбу неможливе, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст.1 СК України) та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд, оцінивши зібрані по справі докази, вважає доведеним факт проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] та факт того, що відповідач є батьком дітей, однак не надає коштів на утримання синів. Докази, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні своїх дітей суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2019 року складає 2118 гривень щомісячно (відповідно 50% від прожиткового мінімуму складають - 1059 грн. щомісячно). З 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 2218 гривень щомісячно. При цьому, суд критично ставиться до пояснень відповідача про занадто завищений розмір аліментів, оскільки суду не надані належні та допустимі докази його скрутного матеріального стану та неможливості забезпечити своє існування та своїх дітей. Також відповідач не надав доказів, що у нього є на утриманні інші неповнолітні діти та непрацездатні батьки, що погіршували б та/чи суттєво відзначились би на його матеріальному становищі. Відповідач є повнолітньою, здоровою та працездатною особою, що він підтвердив у судовому засіданні. Даних щодо його перебуванні на обліку, як безробітньої особи, або його непрацездатність, у суду немає, а в судовому засіданні відповідачем не надано. Тобто, відповідач, маючи можливість надати хоча б якість докази про завищення позовних вимог в частині розміру аліментів, не вжив жодних заходів та не скористався даною можливістю протягом всього судового розгляду, який тривав з липня по листопад 2019 року. Враховуючи, визначені законом обставини при визначенні розміру аліментів та відсутності документально підтверджених заперечень відповідача щодо розміру, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання двох дітей і задовольняє їх. В силу ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів.

Outcome: approved