Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

24 березня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 18 січня 2000 року та 28 серпня 1987 року [PERSON] є власником будинку та господарських будівель на земельній ділянці площею 999 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області відповідачу надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку та господарських споруд, забудовником яких визнано позивачку на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 21 лютого 2014 року. Зважаючи на те, що будинок та господарські будівлі, що набув відповідач на підставі оспорюваних договорів, знесені, [PERSON], уточнивши свої вимоги, просить визнати зазначені договори купівлі-продажу такими, що втратили чинність з припиненням права власності по них, та визнати право власності за нею на будинок, не прийнятий в експлуатацію, та господарські будівлі і споруди: гараж, сарай, літню кухню, вбиральню і огорожу, що знаходяться по [ADDRESS], з подальшою державною реєстрацією права власності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Ухвалою Путивльського районного суду від 18 квітня 2014 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу №1233 від 28 серпня 1987 року [PERSON] придбав у [PERSON] половину житлового будинку, площею 39.8кв.м з господарськими спорудами: сараєм «Б», «В», погребом «Пг», туалетом «У», огорожею « 1» на земельній ділянці площею 999 кв.м розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до договору купівлі-продажу АВІ №549468 від 18 січня 2000 року [PERSON] придбав у ВПМ Глухівської ОДПІ ? частку житлового будинку, загальною площею 52,3кв.м, житловою площею 39,8 кв.м, з відповідною часткою надвірних споруд розташованих за адресою [ADDRESS] (а.с.7-8). Згідно з рішенням Путивльської міської ради Сумської області №98 від 27 червня 2007 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку з господарськими будівлями на прибудинковій земельній ділянці по [ADDRESS] відповідно до будівельного паспорту, виданого КП «Архітектурно-планувальне бюро» (а.с.12-13). Згідно з рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 21 лютого 2014 року [PERSON] визнано забудовником домоволодіння по [ADDRESS] та внесено зміни до будівельного паспорту Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської районної державної адміністрації (а.с.9-10). У відповідності з довідкою №6 від 20 березня 2014 року Путивльського бюро технічної інвентаризації та проектування право власності на жилий будинок розташований за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Вартість даного будинку з наявними господарськими будівлями та спорудами на 01 березня 2014 року становить 220155 грн. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами, що встановлені договором чи законом. Позивачка просить суд визнати договори купівлі-продажу такими, що втратили чинність, тобто - захистити свої права та інтереси у спосіб, не передбачений чинним законодавством України. Крім того, судом не встановлено, яким чином наявність у відповідача оспорюваних договорів купівлі-продажу, які були укладені та виконані, і після знищення майна, придбаного відповідачем, не мають правового значення, порушує права позивачки. Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у випадку, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Як роз'яснено у п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Поняття об'єкта незавершеного будівництва визначено Законом України «Про іпотеку» як об'єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства. Оскільки до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), то у разі необхідності вона може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Як встановлено в судовому засіданні, рішеннями Путивльської міської ради позивачці надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.31, 32, 33). Таким чином, позивачка не отримала право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна. Отже, факт перешкоджання позивачці у реєстрації права власності на новостворене майно з боку позивача у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, оскільки таке право ще не виникло внаслідок відсутності права володіння на певному правовому титулі земельною ділянкою. З довідки Путивльського БТІ від 23 квітня 2014 року №10 вбачається, що ступінь готовності житлового будинку [ADDRESS] становить 95%. Крім житлового будинку, за вказаною адресою наявні і господарські споруди та будівлі. Тобто в даному випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід'ємна частина будинку (приналежність). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі, оскільки майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, і сторони не позбавлені можливості у визначеному законом порядку зареєструвати як припинення права власності на знищене майно, так і виникнення права власності на новостворене майно, отримавши у власність чи в користування земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, тим більше, що законом не передбачено ні такого способу захисту судом прав позивачки, який заявлено у позові - визнання договорів такими, що втратили чинність, ні визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законом порядку. Доводи представника позивача про те, що відповідач не зареєстрував припинення права власності на знесені будови у зв'язку з недоліками роботи програми в органі, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що перешкоджає позивачці зареєструвати право власності на новостворене майно, також не є підставою для задоволення позову. Крім того, відповідно до ст.80 ЦПК України та п/п1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з позивачки на користь держави судовий збір у сумі 2201 грн. 55 коп. за позовну вимогу майнового характеру, що не був сплачений при подачі позову, оскільки на той момент не була визначена ціна позову.

Outcome: approved