Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

24.07.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мама [PERSON] . На території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) площею 2,49 в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю. Позивач є спадкоємцем за законом, проте позбавлений можливості належно оформити свої спадкові права у зв`язку з тим, що сертифікат на земельну частку (пай), який був виданий [PERSON] , після її смерті втрачено. Ухвалою суду від 28.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду відзив, відповідь на відзив та заперечення, документів на підтвердження своїх вимог та заперечень, ухвалою суду від 23.09.2020 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому порядку, разом з позовом подав до суду заяву про слухання справи без його участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 Закону «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.07.1970 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, його матір`ю є [PERSON] . Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12.03.2020 року встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 17.04.2020 року. Відповідно до мотивувальної частини вказаного рішення, судом не отримано доказів зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] » через відсутність відповідних документів про укладення нею шлюбу в архівах відповідних державних органів. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.07.1996 року Кунівською сільською радою Ізяславського району, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис за №21. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно архівної довідки архівного відділу Ізяславської РДА Хмельницької області від 23.10.2019 року №Я-345/04-04 та довідки відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18.09.2019 року №97-22-0.25-1011/161-19, в списку громадян - членів КСП «Росія» с.Кунів Ізяславського району Хмельницької області, всього 595 осіб, які мають право на земельну частку (пай) - 2,49 га, під № 553 значиться [PERSON] с.Кам`янка. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Кунівської сільської ради дійсно є запис щодо видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Росія» на території Кунівської сільської ради гр. [PERSON] [NUMBER] відповідно до розпорядження ІРДА №154 від 17.07.1996 року, про що свідчить підпис, вказаний сертифікат зареєстрований за порядковим номером 553. Відповідно до довідок від 04.12.2019 року №846 та від 05.08.2020 року №439, виданих виконкомом Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Фактично в управління спадковим майном протягом шести місяців вступив її син [PERSON] , який взяв речі під свою охорону і не оформив своїх спадкових прав, а також проводив поховання своєї матері. Згідно повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори від 05.08.2020 року №1037/01-16, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за №174/2020р. Спадкоємцем першої черги за законом являється син спадкодавиці [PERSON] , якому 03.06.2020 року Ізяславською держнотконторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом (на право власності на майновий пай, що знаходиться в КСП «Росія» с.Кунів Ізяславського району Хмельницької області (свідоцтво серії [NUMBER] ). Інших заяв не надходило. Спадкодавиця [PERSON] заповіту не складала. Вказані факти підтверджено також Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру №61184866, №61184868 від 04.08.2020 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2020 року №397, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, дослідженні в судовому засіданні письмові докази свідчать, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] , який прийняв спадщину в установленому законом порядку. Водночас, в газеті «Зоря Надгориння» від 29.11.2018 року розміщено оголошення, що втрачений сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. Згідно повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори від 08.07.2020 року №857/02/14, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавцем був втрачений, Ізяславська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] та рекомендовано йому вирішити дане питання в судовому порядку. Таким чином, позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину на земельну частку (пай) в зв`язку із відсутністю вказаного сертифікату. В п.п. 1, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності 01 січня 2004 року Цивільним кодексом України, так як спадщина відкрилася у 1996 році, тому на дані правовідносини поширюються норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно вимог ст. 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За таких обставин, з урахуванням того, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , прийняв спадщину в установленому законодавством порядку, проте позбавлений можливості належно оформити свої спадкові права у зв`язку з втратою сертифікату на земельну частку (пай), тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,49 в умовних кадастрових гектарах, що перебувало в колективній власності КСП «Росія», с.Кунів Ізяславського району Хмельницької області, в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 525, 527, 529, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 116, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved