Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

25.11.2013 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить вселити її в будинок №32 по вул.Луговій в смт.Куликівка Чернігівської області, який належить [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначала, що 28.02.2008 між нею та відповідачем [PERSON], яка є її дочкою, було укладено договір дарування, відповідно до якого вона подарувала дочці будинок №32 по вулиці Луговій в смт.Куликівка та відповідно до умов якого, вона повинна була проживати в будинку пожиттєво. Після укладення вказаного договору, певний час вона проживала у відповідача [PERSON], однак з часом, відносини між ними погіршились і вона вирішила повернутися жити у свій будинок, проте, не змогла цього зробити, так як дочка поміняла замки і забороняє їй ходити до будинку. Оскільки вона є членом сімї власника будинку, просить суд вселити її в її бувший будинок, вказуючи на те, що має на це право згідно статей 150, 156, 157 ЖК України та статей 717, 718, 719 ЦК України. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на те, що спірний житловий будинок №32 по вулиці Луговій в смт. Куликівка вона не дарувала відповідачу, вказувала, що вона має право проживати в будинку до смерті, тому просила вселити її в зазначений будинок, так як відповідач перешкоджає їй у цьому, хоча вона і має ключі від будинку, проте, побоюється там жити, оскільки відповідач завдає їй тілесних ушкоджень та бажає їй смерті. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначаючи, що позовні вимоги є необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивача, яка є матірю відповідача, яка подарувала їй спірний будинок відповідно до договору дарування від 26.02.2008, зі спірного будинку ніхто не виселяв. Позивач продовжувала проживати в подарованому будинку і після 2008 року, замки у будинку вона не міняла, а от позивач міняла замки, та в даний час постійно буває у будинку №32 по вулиці Луговій в смт.Куликівка. Вказувала, що на її думку позивач потребує медичної допомоги лікаря-психіатра, чим користується її рідна сестра, з метою отримання матеріальних благ. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивач [PERSON] останнім часом проживає в них в певні проміжки часу у кожної з них, по причині ускладнених взаємовідносин із відповідачем та її родиною. Свідок [PERSON] вказувала, що [PERSON] ночувала в неї, а вдень ходила до своєї хати, в якій жили квартиранти і від якої вона мала ключ. Свідок [PERSON], онука позивача, в судовому засіданні пояснила, що в період з 2008 року по даний час бабуся проживає у своєму будинку, що знаходиться по вулиці Луговій №32 в смт.Куликівка, разом з їх сімєю по вулиці Горького 42 в смт.Куликівка проживала лише деякий незначний проміжок часу, коли погано себе почувала. Приблизно з січня 2012 року свідок на прохання матері відповідача [PERSON] проживала разом з бабусею в будинку останньої з метою догляду за нею, в звязку з погіршенням її самопочуття, однак нещодавно була змушена повернутися проживати до батьків, побоюючись за своє життя, так як бабуся поводилась дивно. Вказувала, що бабуся має ключі від спірного будинку та можливість перебувати в ньому, де вона останній раз зустрілася з нею 13.12.2013. Свідок [PERSON], чоловік відповідача, в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] має можливість користуватися будинком №32 по вулиці Луговій в смт.Куликівка, має ключі від будинку,і ніхто не чинить їй перешкод у проживанні в спірному будинку. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку №32 по вулиці Луговій в смт.Куликівка Чернігівської області на підставі договору дарування, укладеного 26.02.2013 між нею та її матірю, позивачем по даній справі [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чернігівської області [PERSON]. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР, надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За чинним житловим законодавством, членами сімї власника житлового приміщення визнаються: дружина(чоловік) власника житла за умови, якщо подружжя не стало співвласниками цього житла; їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Тобто необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сімї з власником житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови в сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сімї його власника. З довідки виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівської області №03-07/600 від 08.01.2013 встановлено, що відповідач [PERSON], яка є власником житлового будинку №32 по вул. Луговій в смт.Куликівка Чернігівської області, зареєстрована у зазначеному будинку, однак проживає в [INFO], а [PERSON] зареєстрована і проживає [INFO]. Таким чином, оскільки власник спірного житлового будинку [PERSON] не проживає в зазначеному будинку, а відтак, з нею не проживає позивач [PERSON], мати відповідача, яка в розумінні чинного житлового законодавства є членом сімї власника житла та не веде з нею спільного господарства, в неї відсутнє право обмеженого користування спірним житлом. Також, в судовому засіданні з даних паспорту [PERSON] та довідки виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівської області №1707 від 15.10.2013 встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [INFO], та після укладення договору дарування спірного будинку 26.02.2008 продовжувала в ньому проживати, що підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та поясненнями відповідача, яка стверджувала, що не чинить матері перешкоди в користуванні житлом, із спірного будинку її ніхто не виселяв. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] останнім часом у неї ночувала, а вдень ходила до своєї хати, від якої мала ключ, оскільки сама міняла в будинку замки. Про наявність у неї ключа від спірного житла підтверджувала і позивач [PERSON], однак зазначала, що боїться дочки, тому не може жити в будинку №32 по вул.Луговій в смт.Куликівка і просила вселити її в будинок та заборонити дочці приходити до неї. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не позбавлена права користуватися спірним житлом, з якого її не виселяли та не визнавали її втратившою право користування житловим приміщенням Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed