Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

24 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок після смерті спадкодавця. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який належить до колишнього колгоспного двору. Даний житловий будинок на праві власності належав [PERSON] як голові колгоспного двору та [PERSON] , як члену двору по Ѕ частки кожному. [INFO] померла [PERSON] , яка за життя розпорядилася своїм майном та 08.05.2001 року склала заповіт на користь [PERSON] Позивач зазначає, що звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на колгоспний двір не відповідає вимогам чинного законодавства, а частки у майні колишнього колгоспного двору можуть спадкуватися виключно у судовому порядку. Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований в [ADDRESS] . Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2019 року відкрито провадження в указаній справі. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник позивача - адвокат Крамар В.П. подав до суду клопотання від 21.05.2019 року, у якому позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача - Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву від 11.05.2019 року, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року колгоспний двір, належав [PERSON] (голова двору) та [PERSON] (член двору) по Ѕ частки кожному, що підтверджується випискою з погосподарської книги, виданої Козівківською сільською радою Козівського району Тернопільської області за №495 від 20.12.2016 року, довідками Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області за № 494 від 20.12.2018 року та за 173 від 21.05.2019 року та довідкою за №74 від 22.01.2019 року, виданої Козівським районним БТІ. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до технічної характеристики, наданої Козівським районним БТІ від 22.01.2019 року, складається з житлового будинку (А), загальною площею 84,1 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., сараю (Б), площею 22,8 кв.м., літньої кухні (В), площею 22,7 кв.м., гаражу (Г), площею 57,2 кв.м., гаражу (Д), площею 27,9 кв.м., літньої кухні (Е), площею 50,1 кв.м., огорожі (№1), площею 21,6 кв.м., воріт металевих (№2) площею 4,8 кв.м. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2001 року. 08.05.2001 року [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] . Даний заповіт було посвідчено секретарем виконкому Козівківської сільської ради Козівського району Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за № 10. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно останньої, у тому числі на вказане будинковолодіння, яке позивач [PERSON] прийняв своєчасно, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 610/2011. Відомості про прийняття спадщини іншими особами відсутні. У вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд після смерті бабці [PERSON] , померлої [INFO] року, позивачу відмовлено, оскільки такий об`єкт приватної власності як колгоспний двір не визначений діючим законодавством, а тому частки у майні колишнього колгоспного двору можуть спадкуватися виключно у судовому порядку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Оскільки спірні правовідносини виникли на час дії Цивільного кодексу України у редакції 1963 року, то при вирішенні справи суд керується нормами саме цього закону. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені). Відповідно до положень ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] .

Outcome: approved