Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

26 вересня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 21.03.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2830,09 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між позичальником і Банком договір, про що свідчить підпис позичальника на заяві. В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та вимог договору позичальник своїх зобов'язань за договором не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 11.09.2013 року у сумі 25816,79 гривень, які й просить стягнути позивач з відповідача, також просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.12.2013 року по цивільній справі № 2/425/856/13, 425/3431/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 25816,17 гривень та судовий збір у сумі 258,17 гривень. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.05.2014 року заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.12.2013 року скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку. 21.03.2006 року [PERSON] було підписано заяву позичальника № DNH4KР20100193 про надання строкового кредиту в сумі 2830,09 гривень строком на 24 місяці по 21.03.2008 рік включно, відсоткова ставка 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Відповідно до заяви погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 151,66 гривень для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с. 5). Відповідно до п. 1.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (надалі - Умови кредитування), споживчий строковий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою допомогою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до п. 1.5. Умов, заява позичальника - це документ, який підписується позичальником та передається ним в банк для укладення кредитно-заставного договору. Відповідно до п. 2.1. Умов, банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству; строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені у заяві позичальника, підписанням якої клієнт та банк укладають кредитно-заставний договір, розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним процентним ставкам (а.с. 6-9). Відповідно до положень п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до статей 628, 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» було надано [PERSON] споживчий кредит, про що було укладено 21.03.2006 року кредитний договір № DNH4KР20100193 шляхом підписання та надання банкові ПАТ КБ «Приватбанк» відповідної заяви позичальника (а.с. 5). Судом встановлено, що відповідач порушив норми закону та умови кредитного договору щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів і має прострочену заборгованість. У відповідності до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 5.1. Умов кредитування у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п. 5.3. Умов кредитування при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5% від суми позову. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що у заяві на отримання кредиту вказано, що боржник ознайомилася та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі, своїм підписом підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування (а.с. 5 зворот). Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, за даним договором втановлюються сторонами тривалістю 5 років. З даним пунктом Умов боржник погодився, про що свідчить його підпис на заяві та вказаний пункт недійсним не визнано. В заяві про скасування заочного рішення від 16.05.2014 року, відповідач посилається на те, що сплинув строк позовної давності, а тому є підстави для відмови у позові. Суд не погоджується з твердженнями відповідача стосовно сплину строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного. Згідно позовної заяви та розрахунку позовних вимог, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.03.2014 року за період з 24.03.2008 року по 11.09.2013 року становить 25816,79 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 2053,41 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 8668,69 гривень, пеня - 13389,13 гривень, штрафу: 500,00 гривень фіксована частина та 1205,56 гривні процентна складова. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що мину до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що починаючи з моменту настання дати повернення кредиту - з 21.03.2008 року відповідачем частково здійснювала погашення кредиту до 20.10.2008 року, що підтверджується розрахунками заборгованості по кредиту (а.с. 3-4). Відповідно до позовної заяви та розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з дня строку повернення кредиту - з 21.03.2008 року по день звернення до суду - 11.09.2013 року. З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNH4KР20100193 від 21.03.2006 року в сумі 5218,88 гривень та 01.07.2009 року Рубіжанським судом Луганської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 5218,88 гривень (а.с. 56). 24.07.2009 року ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області судовий наказ від 01.07.2009 року було скасовано (а.с. 57). Таким чином, позивачем 01.07.2009 року було вчинено дію, що свідчить про переривання строку позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України та саме з цієї дати рахується заново строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та з врахуванням п. 5.5 Умов кредитування цей строк закінчується 01.07.2014 року. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 26.09.2013 року, тобто в межах позовної давності. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 3-4) у загальній сумі 25816,79 гривень. За таких обставин, з врахуванням порушення [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасного і повного погашення заборгованості за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] 25816,79 гривень, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 258,17 гривень.

Outcome: approved