Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

25 лютого 2020 року адвокат Гостренко С.Д., яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Горлівка Донецької області, [INFO] у місті Горлівка Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог представником заявника зазначено, що померлий є чоловіком заявника, та [INFO] у місті Горлівка Донецької області помер, про що медичним закладом видано відповідне лікарське свідоцтво про смерть. Після смерті чоловіка заявник звернулась до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про державну реєстрацію смерті померлого, на що заінтересована особа відмовила [PERSON] в реєстрації смерті. Встановлення даного юридичного факту заявнику необхідно для державної реєстрації смерті померлого, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з зазначеною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , які про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, не з`явились, останньою у заяві зазначено про розгляд справи за її та заявника відсутності. Представник заінтересованої особи - Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. В.о. начальника відділу Писаренко Я. подано клопотання, у якому вона зазначила, що просить розгляд справи провести без участі представника заінтересованої особи та не заперечує щодо задоволення заявлених вимог. Представник заінтересованої особи - Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився за невідомою суду причиною, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги [PERSON] , заінтересовані особи: Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у ході судового розгляду встановлено, що встановлення факту, якого вимагає заявник, породжує правові наслідки. Встановити такий факт іншим шляхом неможливо. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15 вересня 1970 року (а.с. 12). В суді встановлено, що [INFO] у місті Горлівка Донецької області помер [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого представником заявника надано до заяви копії лікарського свідоцтва про смерть довідки про причину смерті № 167 від 25 січня 2020 року, які видані медичним закладом міста Горлівка Донецької області, згідно яких чоловік заявника помер від гострої серцевої недостатності, атеросклеротичного коронарокардіосклерозу (а.с. 10, 12). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v. Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В матеріалах справи мається відмова у проведенні державної реєстрації смерті Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за вих. № 20.14-151-225 від 24 лютого 2020 року, згідно якої представнику заявника відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 7). Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» відділам державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області, зокрема, міста Горлівка, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. За наведених обставин, вимоги заявника є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть [PERSON] , [INFO] , у певний час і за певних обставин. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. Також суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику положення частини 2 статті 319 ЦПК України, згідно якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved