Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

25.11.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він з 01.04.2004 року є фізичною особою-підприємцем. За договором оренди нерухомого майна від 10.12.2010 року з ТОВ «Автомир-Транс» позивач орендував складські приміщення загальною площею 319,7 кв.м. по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі. За додатковою угодою від 01.01.2012 року площа орендованих приміщень збільшена до 1482 кв.м. За договорами суборенди від 10.12.2010 року з ПП [PERSON] та від 01.01.2012 року з ФОП [PERSON], позивач надавав у суборенду орендовані ним у ТОВ «Автомир-Транс» складські приміщення по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі. У підприємницькій діяльності позивач користувався послугами юриста Якубенко (Колпак) О.А. Трудові відносини документально не оформлювались і будувались на взаємній довірі. Позивач усно доручив відповідачу отримувати щомісячно орендну плату від підприємців [PERSON] та [PERSON] за оренду складських приміщень. Скориставшись довірою позивача, відповідач без відома і дозволу останнього, привласнила отримані в якості орендної плати за період з грудня 2011 року по липень 2012 року від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 154352,07 грн. Після виявлення нестачі, відповідач почала уникали позивача, а 31.07.2012 року перевела на рахунок позивача 12000 грн. на погашення свого боргу. За заявою позивача 09.11.2012 року СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином, невідшкодована сума заподіяної матеріальної шкоди становить 142352 грн. (154352,07 грн. 12000 грн. = 142352,07 грн.). Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 142352 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У заяві від 06.12.2017 року представник позивача [PERSON] [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у заяві від 06.12.2017 року просив відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінальної справи № 12013040030000216, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.04.2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємцем (а.с. 8). 10.12.2010 року між ТОВ «Автомир-Транс» та позивачем укладено договір № 01/01-10 оренди нерухомого майна, а саме: складських приміщень загальною площею 319,7 кв.м. по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі (а.с. 9-12). 01.01.2012 року між ТОВ «Автомир-Транс» та позивачем укладено додаткову угоду № 1 до договору № 01/01-10 оренди нерухомого майна від 10.12.2010 року, згідно умов якої площа орендованих приміщень збільшена до 1482 кв.м. (а.с. 13). За договорами суборенди № 10/12-10 від 10.12.2010 року та № 01/01-12 від 01.01.2012 року позивач надавав у суборенду ПП [PERSON] та ФОП [PERSON] орендовані ним у ТОВ «Автомир-Транс» складські приміщення по вул. Матлахова, 2 у м. Дніпрі (а.с. 14-17, 26-29). При здійсненні підприємницької діяльності позивач користувався послугами юриста Якубенко (Колпак) Ольги Анатоліївни, Трудові відносини документально не оформлювались і будувались на взаємній довірі. Позивач усно доручив відповідачу отримувати щомісячно орендну плату від підприємців [PERSON] та [PERSON] за оренду складських приміщень. За заявою позивача 09.11.2012 року СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області порушено кримінальну справу (а.с. 7). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2016 року [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 356 КК України у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження № 12013040030000216 закрито (а.с. 5-6). Вищезазначеною ухвалою встановлено, що [PERSON] в період часу з січня 2011 р. по грудень 2011 р., знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Матлахова, буд. 2, маючи вільний доступ до грошових коштів, отриманих в якості орендної плати від ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], що належали потерпілому ФОП [PERSON], самовільно, всупереч установленому законом порядку, без відома та дозволу останнього, з метою погашення заборгованості по оплаті праці перед собою, присвоїла грошові кошти на загальну суму 154352 гривень 07 копійок, що станом на 31.12.2011 року в 280 разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян, чим заподіяла значну шкоду інтересам власника ФОП [PERSON] Підозрювана [PERSON] свою вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю та просила суд задовольнити клопотання прокурора, оскільки сплив строк притягнення її до кримінальної відповідальності (а.с. 5-6). Відповідач 31.07.2012 року перевела на рахунок позивача 12000 грн. на погашення свого боргу. Таким чином, невідшкодована сума заподіяної матеріальної шкоди становить 142352,07 грн. (154352,07 грн. 12000 грн. = 142352,07 грн.). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п 4. постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року зазначено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, у звязку з чим слід стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 142352 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1423,52 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved