Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

26.11.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС - КР» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.02.2014 року «ТОВ СІТІСЕРВІС - КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, на підставі Договору з Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради. Послуги з утримання позивач надав відповідачу в порядку ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №150 від 10.08.2004 року «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій». Починаючи з 01.02.2014 року та по 01.11.2018 року позивач надавав відповідачу за адресою: [ADDRESS] , житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) на суму 8513,23 грн. Вказана сума відповідачем не сплачена, тому позивач змушений звернутися до суду. Крім того, відповідач зобов`язаний також сплатити інфляційні втрати, які станом на 01.11.2018 року становлять 4986,15 грн. та суму трьох процентів річних 550,84 грн. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22.08.2017 року було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу за заявою ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» про стягнення заборгованості з відповідача. На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги та суму сплаченого судового збору. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 24.01.2019 за вих. №2233, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., які з 01.02.2014 надає ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» як управитель будинків, споруд та прибудинкової території у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до п. 1ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2482-ХII, з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З розрахунків, наданих позивачем, підтверджується факт наявності заборгованості відповідача, яка з 01.02.2014 по 01.11.2018 складає 8513,23 грн. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідач своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за надані житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані послуги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 4986,15 грн. та 3% річних у розмірі 550,84 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки у зв`язку із несплатою відповідачем за отримані житлово-комунальні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків (а.с.4-6) також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved