Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

26.02.2016р. Моторне (транспортне) страхове бюро України 26.02.2016р. звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 23 211 грн.29коп. (а.с. № 3 - 5). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.08.2012р. о 13.45 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з АЗС «Балу» в районі е/о № 91 по вул. Набережна Леніна у м. Дніпропетровську, не надав дорогу автомобілю «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2012р. по справі 401/8700/12. В результаті зазначеної зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Розмір завданих збитків, згідно заключенню автотоварознавчого дослідження № Еф-096/12 від 03.10.2012р., завданої власнику автомобіля «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП становить 22 478 грн.59коп. за пошкоджений транспортний засіб. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власниця пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність власниці пошкодженого автомобіля була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3880121, термін дії з 08.08.2012р. по 07.08.2013р. Розглянувши заяву [PERSON], дирекцією МТСБУ було прийнято рішення № 3882 від 25.12.2012р. про виплату [PERSON] грошових коштів в сумі 22478,59 грн., як відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП. 25.12.2012р. у звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 22 478,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/1-18342 від 25.12.2012р. Також МТСБУ були сплачені послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 732,70 грн., що потверджується платіжним дорученням № 5163 від 17.12.2012р. та актом виконаних робіт від 16.10.2012р.Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. З8.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат що складає 23 211,29 грн. (22478,59 грн. + 732,70 грн.), які позивач і просить суд стягнути з відповідача на його користь. 14.12.2015р. МТСБУ звернулося до АНД районного суду м. Дніпропетровська з відповідним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів. Позов був поданий до АНД районного суду м. Дніпропетровська, за останньою відомою адресою відповідача, що була відома позивачу (вказана в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності). Ухвалою АНД районного суду м. Дніпропетровська від 31.12.2015р. позовна заява була повернута, оскільки судом встановлено, що місце реєстрації відповідача на момент подачі позову до суду є - м. Дніпропетровськ, вул. Новогодня, 75/13, що за територіальністю підсудно Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Представник позивача - [PERSON] (довіреність № 166 від 28.12.2015р. а.с. № 6) в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити згідно обґрунтування, наведеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Окрім того, просила справу розглянути за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала (а.с. № 57). Відповідач - [PERSON] в судове засідання по справі, яке призначено на 08.06.2016р., не зявився, надав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, справу розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 49, 58). Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд розглянув справу відповідно до ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. З урахуванням тих обставин, що відповідач надав суду заяву, з якої вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються та він просить застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України, отже думка відповідача щодо позовних вимог суду відома, суд розглянув справу за загальними правилами ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимоги з наступних підстав. Як вбачається із постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2012р. по справі № 401/8700/2012, 08.08.2012р. о 13.45 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER], виїжджаючи з АЗС «Балу» в районі е/о № 91 по вул. Набережна Леніна у м. Дніпропетровську, не надав дорогу автомобілю «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті чого допустив з ним зіткнення. Вказаною постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2012р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 420,00 грн. (а.с. 31). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті зазначеної зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Розмір завданих збитків, згідно заключенню автотоварознавчого дослідження № Еф-096/12 від 03.10.2012р., завданої власнику автомобіля «Daewoo Matis», державний номерний знак [NUMBER], внаслідок ДТП становить 22478,59 грн. за пошкоджений транспортний засіб (а.с. № 18 27). Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Крім того, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цивільно-правова відповідальність власниці пошкодженого автомобіля була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3880121, термін дії з 08.08.2012р. по 07.08.2013р. (а.с. № 16). Власниця пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Розглянувши заяву [PERSON], дирекцією МТСБУ було прийнято рішення № 3882 від 25.12.2012р. про виплату [PERSON] грошових коштів в сумі 22 478 грн.59коп., як відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП (а.с. № 12). 25.12.2012р. у звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 22 478 грн. 59коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1/1-18342 від 25.12.2012р. (а.с. № 11). Також МТСБУ були сплачені послуги аварійного комісару за огляд пошкодженого автомобіля та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 732 грн.70коп., що потверджується платіжним дорученням № 5163 від 17.12.2012р. та актом виконаних робіт від 16.10.2012р. (а.с. № 14). Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. З8.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат що складає 23 211 грн.29коп. (22478,59 грн. + 732,70 грн.), які позивач і просить суд стягнути з відповідача. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги заключення автотоварознавчого дослідження № Еф-096/12 від 03.10.2012р., проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 18 27). Письмова пропозиція позивача, направлена листом від 27.12.2012р. (а.с. № 10) щодо вирішення справи в добровільному порядку відповідачем була залишені без реагування. Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю застрахованого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів« при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 22478,59 грн. за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач, відповідно до ст.ст. 1166, 1188 та 1191 ЦК України, отримав право регресної вимоги, у зв'язку з чим і звернувся до суду з даним позовом. Вирішуючи позовні вимоги по суті, судом також було встановлено наступне. 14.12.2015р. МТСБУ звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з відповідним позовом про стягнення з відповідача грошових коштів (а.с. № 37). Позов був поданий до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, за останньою відомою адресою відповідача, що була відома позивачу (вказана в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.12.2015р. позовна заява була повернута, оскільки судом встановлено, що місце реєстрації відповідача на момент подачі позову до суду є - м. Дніпропетровськ, вул. Новогодня, 75/13, що за територіальністю підсудно Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська (а.с. № 34). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання (п. 6 ст. 261 ЦК України). Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України). У звязку з тим, що відповідач заявив вимогу про застосування строків позовної давності, судом встановлено, що страхове відшкодування потерпілій особі було здійснено МТСБУ у грудні 2012р. згідно платіжного доручення № 1/1-18342 від 25.12.2012р., тоді як позивач звернувся з даним позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в лютому 2016р. (відправлено поштою 20.02.2016р.), що підтверджується, зокрема, датою сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом (платіжне доручення № 41313 від 12.02.2016р. а.с. №2) та датою поштового направлення позовної заяви з додатками до суду (20.02.2016р. а.с. № 38). З викладеного вбачається, що строк позовної давності щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 22 478 грн.59коп. сплинув у грудні 2015р. (а саме - 25.12.2012р.), що є підставою, відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України, для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог. Враховуючи те, що будь яких заяв про поновлення строку позовної давності з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, позивачем до суду подано не було, а наявність ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.12.2015р. не може розцінюватись судом, як поважна причина пропуску строку позовної давності, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог, оскільки за останніми сплив строк позовної давності. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed