Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

25 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 серпня 2013 року він уклав з відповідачем, шляхом написання останнім боргової розписки, договір позики, за яким [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 60000,00 гривень. Відповідно до умов, зазначених в розписці, [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] суму основного боргу (60000 гривень) разом із відсотковою ставкою 20% річних строком до 31 грудня 2013 року. Позивачем 19 серпня 2013 року вказана сума була передана відповідачеві, проте [PERSON] умови договору позики не виконав, та у встановлений термін, суму позичених коштів не повернув, крім того припинив виходити на зв'язок та відповідати на телефонні дзвінки. Станом на 11 березня 2014 року загальна сума заборгованості складає 66705 гривень, із яких 60000 гривень - сума основного боргу, та 6705 гривень - за відсотковою ставкою (20% - 12000 гривень, 12000:365*204), яку він і просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать відповідні матеріали справи (а.с. ). Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявами та/або клопотаннями про розгляд справи без його участі до суду не звертався. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно з розпискою від 19 серпня 2013 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 60000 гривень з процентною ставкою 20% річних, які разом із нарахованими процентами зобов'язався повернути до 31 грудня 2013 року (а.с. 4). Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, вищенаведена розписка [PERSON] є підтверджує факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Таким чином, оцінивши всі зібрані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому позов підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 66705 (шістдесят шість тисяч сімсот п'ять) гривень 00 копійок, яка складається з суми основного боргу - 6000,00 гривень та процентів за процентною ставкою 20% річних (20% - 12000 гривень, 12000 : 365 * 204 = 6705) у розмірі 6705,00 гривень. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору - 667 гривень 05 копійок (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved