Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

25.08.2016 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 19.06.2016 року помер [PERSON], чоловік та батько позивачів, які є єдиними його спадкоємцями. До спадкового майна померлого [PERSON] належить право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0435 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810200000:14:002:0023, розташовану за адресою: вул.Слобідська (Літвінова), 1 м.Вознесенськ Миколаївської області, яка була визнана на праві приватної власності спадкодавцю на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.04.2007 року. Проте як розяснив державний нотаріус позивачам, [PERSON] за життя не звернувся до відповідного органу державної реєстраційної служби та не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. В звязку з чим нотаріус Першої Вознесенської державної нотаріальної контори відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку та рекомендувала звернутися з цього приводу до суду. В судове засідання представник позивачів не зявився. Подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, з зазначенням, що позовні вимоги він повністю підтримує. Представник відповідача територіальної громади м. Вознесенська в особі Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не прибув, до суду подав заяву з проханням розглядати справу у відсутність їх представника . Позовні вимоги визнають. Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не прибув, до суду подав заяву з проханням розглядати справу у відсутність їх представника, заперечень на позов суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 19.06.2014 року помер [PERSON]М.(а.с. 8), спадщину після смерті якого прийняли його дружина [PERSON] (свідоцтво про одруження видане повторно 11.08.2006 року Новосафонівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області, а.с.13), та донька [PERSON] (свідоцтво про народження видане повторно 11.08.2006 року Новосафонівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області, а.с.14), як спадкоємеці першої черги. До спадкового майна померлого 19.06.2016 року [PERSON] належить право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0435 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4810200000:14:002:0023, розташовану за адресою: вул.Слобідська (Літвінова), 1 м.Вознесенськ Миколаївської області, яка була визнана на праві приватної власності за спадкодавцем на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.04.2007 року.(а. с. 35). Проте, [PERSON] за життя,\~не звернувся до відповідного органу державної реєстраційної служби та не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. В звязку з чим нотаріус Першої Вознесенської державної нотаріальної контори відмовила у позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку (а.с.37). Позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №1 по вул. Слобідська (Літвінова) м.Вознесенськ Миколаївської області на день звернення до суду ще не видано. У відповідності до\~статті 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 182 ЦК України\~передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2\~Закону „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Як встановлено ч.1, ч. 5\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 125 Земельного Кодексу України\~право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст.\~81\~та\~131 ЗК України, п. 22-1\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р.\~Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно п. „а\~ч. 1\~ст. 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи той факт, що після смерті [PERSON], окрім позивачів до нотаріальної контори більше ніхто не звертався, та Державний акт на земельну ділянку через смерть спадкодавця не отримувався, позивачі не мають іншої можливості, аніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину за законом, яке у них виникло у зв'язку із смертю чоловіка та батька. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved