Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

25.06.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем по справі [PERSON] перебуває у шлюбі, який зареєстровано 15.07.2003 року виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №15. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Зазначає, що в даний час вона разом з дитиною проживає в будинку своїх батьків. Неповнолітня дочка знаходиться на її утриманні та вихованні. Вона не працює, займається домашнім господарством, підприємницькою діяльністю не займається, а тому сама не взмозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню дитину, у звязку з чим зазнає матеріальні труднощі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю, просить їх задоволити. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до частковго задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15.07.2003 року виконавчому комітеті Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №15 (а.с.4). Зясовано також, що від шлюбу у позивача з відповідачем народилася дочка [PERSON], [INFO]. Батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). Із довідки Литвинівської сільської ради, Підгаєцького району, Тернопільської області вбачається, що позивач [PERSON] разом з дитиною проживає в будинку своїх батьків. Неповнолітня дочка знаходиться на її утриманні та вихованні. Вона не працює, присадибної ділянки не має, підприємницькою діяльністю не займається, а тому сама не взмозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітню дитину, у звязку з чим зазнає матеріальні труднощі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком\~від 6\~до 18\~років з\~01\~липня 2018\~року становить\~1944гривні. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, працює по тимчасових заробітках, не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення нею повноліття. Крім того, згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі, а саме 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved