Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

24 червня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся [PERSON], який діє від імені та в інтересах [PERSON], з вказаним позовом, в якому зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір доручення. 12 січня 2012 року на підставі вказаного договору [PERSON] надав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, за якою останній зокрема був уповноважений отримувати належне позивачу майно та гроші, в тому числі у відділеннях банків без права розпорядження отриманим майном. 23 січня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» була укладена депозитна угода ДФЛ-263984/01 за умовами якої останній поклав у банку на строковий рахунок грошову суму у розмірі 100 000,00 гривень. В березні 2015 року [PERSON] звернувся до відділення банку з вимогою повернути вказаний вклад та виплатити нараховані на нього відсотки, проте отримав відмову у цьому з посиланням на те, що вказаний вклад та нараховані на нього відсотки у загальній сумі 108 895,00 гривень були видані 27.06.2012 року його представнику - [PERSON] Зважаючи на те. що березня 2015 року [PERSON] не представив звіт про виконання його доручення та не передав отриманих коштів, він скасував видану на його ім'я довіреність. За таких обставин просив суд стягнути з відповідача на його користь належну йому суму вкладу з нарахованими відсотками у розмірі 108895,00 гривень, а також нараховані відповідно до положень ст.625 ЦПК України 3% річних за весь час прострочення повернення грошових коштів у загальній сумі 9 531,75 гривень та інфляційні втрати у сумі 63268,01 гривень. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. [PERSON], в інтересах якого поданий даний позов, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив суду, у відділенні ПАТ «Альфа-Банк» ним був відкритий депозитних рахунок, на якому лежали належні йому кошти у сумі 100 000 гривень. 12 січня 2012 року він видав довіреність на ім'я [PERSON] з право зняти належні йому грошові кошти у банківській установі. [PERSON], зняв вказані кошти, проте такі кошти йому не передав. Також пояснив, що у 2012 році ним була придбана квартира у м. Нетішин за власні кошти, які він заробив працюючи в Ірані. При цьому зароблені ним гроші були зняті [PERSON], братом його колишньої дружини [PERSON] у Росії, про що під час розгляду справи про поділ майна у Нетішинському суді він поясняв суду. Наполягав, що жодних коштів [PERSON] йому не передавав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що [PERSON] це колишній чоловік його матері - [PERSON] У 2012 році на ім'я [PERSON] у ПАТ «Альфа-Банк» був відкритий депозит на суму 100 000 гривень. Оскільки його мати та [PERSON] уїжджали на роботу в Іран, [PERSON] видав в тому числі і на нього довіреність, якою зокрема уповноважив знімати з вказаного банківського рахунку кошти. Вказане було обумовлено запобіганню знецінення вказаних коштів у зв'язку з нестабільним курсом до долара США. У 2012 році. Оскільки гривня почала різко знецінюватися відносно долара США, за телефонною розмовою з [PERSON] та матір'ю було вирішено зняти вказані кошти та перевести їх у долари США, що ним і було зроблено. Восени 2012 року його мати та [PERSON] приїхали до м. Хмельницького, та у квартирі [ADDRESS] всі зустрілися та у присутності його матері, [PERSON] та [PERSON] (інших повірених [PERSON] за вказаною довіреністю) він передав [PERSON] зняту та переведену ним суму коштів у розмірі 13 000 доларів США. Розписки про передачу та відповідно отримання [PERSON] цієї суми складено не було, оскільки на той час його мати та позивач перебували у шлюбі та у цьому не було потреби. Вказані кошти його мати та [PERSON] витратили на придбання квартири у м. Нетішин Хмельницької області. [PERSON], яка діє як представник відповідача та була залучена до участі у розгляд даної справи в якості третьої особи на стороні відповідача, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила суду, що дійсно станом на 2012 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 23 січня 2012 року в день їх від'їзду на роботу до Ірану, вони відкрили депозитний рахунок на який поклали їх спільні кошти у сумі 100 000 гривень. Депозит за домовленістю був відкритий на ім'я [PERSON] Перед цим вони уклали усну угоду з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі якої нотаріально посвідчили довіреність від імені [PERSON] за якою, зокрема уповноважили вказаних осіб на зняття коштів та закриття вказаного депозитного банківського рахунку, на випадок необхідності конвертації цих коштів у долари США. За її з [PERSON] вказівкою [PERSON] зняв вказані кошти та перевів їх у долари США, що склало 13 000 доларів США. На початку листопада 2012 року вона з [PERSON] повернулися до м. Хмельницького на період відпустки, при цьому вони вирішили придбати квартиру у м. Нетішин. По приїзду у належній їй квартирі по по [ADDRESS] [PERSON] у присутності [PERSON] та [PERSON] передав вказану суму грошей у розмірі 13 000 доларів США. 16 листопада 2012 року вони з [PERSON] в тому числі і на вказані кошти придбали у м. Нетішині квартиру [ADDRESS]. Факт передачі [PERSON] спірних коштів її сином підтверджував і сам [PERSON] при розгляді справи у Нетішинському міському суді при розгляді справи за її позовом про поділ спільного майна подружжя, рішенням якого за нею було визнано право власності на ? частину зазначеної квартири. Таким чином вважає, що вказаний позов є помстою з сторони [PERSON], за програний ним судовий процес. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2012 року [PERSON] була видана довіреність за якою останній, для виконання дій, передбачених усним договором доручення, укладеним між ним та повіреними, уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], бути його представниками та зокрема отримувати належне йому майно і гроші, в тому числі з відділень банків без права розпоряджатися належним йому майном. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Також встановлено, що вказана довіреність була відкликана [PERSON] 06 березня 2015 року, про що свідчить надана суду заява приватному нотаріусу. Також з матеріалів справи встановлено, що 23 січня 2012 року на ім1я [PERSON] у ПАТ «Альфа-Банк» був відкритий депозитний рахунок (угода ДФЛ-263984/01 від 23.01.2012 року) на суму 100 000 гривень. Згідно представленої виписки з вказаного рахунку він діяв з 23.01.2012 по 23.07.2012 рік та за вказаний період на вклад були нараховані відсотки у сумі 8 896,17 гривень. Згідно листа ПАТ «Альфа-Банк» від 06.05.2015 року № 41483-23.1-б/б [PERSON] було повідомлено, що виплата суми вказаного вкладу та нарахованих на нього відсотків була виплачена [PERSON], як повноважному представнику [PERSON] Факт отримання [PERSON]суми вказаного вкладу та нарахованих на нього відсотків у сумі 108 895,00 гривень підтверджується долученою до справи заявкою на видачу готівки №10877 та не заперечувалася відповідачем у справі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, у жовтні-листопаді 2012 року [PERSON] (її мати) та [PERSON] (її вітчим на той час) приїхали у відпустку з Ірану до м. Хмельницького з метою купити квартиру. Коли приїхали, то вони всі разом зустрілися у належній її матері квартирі, яка розташована у [ADDRESS]. Окрім неї, матері та [PERSON] у квартирі був [PERSON] та їх сусідка [PERSON]. При всі [PERSON] передав кошти [PERSON] у сумі 13 000 доларів, які він до цього за вказівкою останнього зняв з банківського рахунку на підставі виданої довіреності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона займала у [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, які вона віддала останній у січні 2012 року. Вказані кошти, як їй відомо остання попросила віддати перед її виїздом на роботу до Ірану. Вказані кошти вони поклали з [PERSON] на депозит. У жовтні 2012 року коли [PERSON] разом з [PERSON] повернулися до м. Хмельницького за вечерею, у квартирі [PERSON] ([ADDRESS]) [PERSON] у її присутності та присутності [PERSON], [PERSON] віддав гроші у сумі 13 000 доларів США. При цьому жодних розписок про прийняття від [PERSON] цих коштів [PERSON] не писав. Відповідно до ч.1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Приписами ч.1 ст.1004 ЦК України визначено, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно приписів ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Отже з матеріалів справи встановлено, що [PERSON], як повірений [PERSON], на виконання наданої йому довіреності, зняв в ПАТ «Альфа-Банку» грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку, відкритому на ім'я [PERSON], та відповідно до приписів ст.1006 ЦК України був зобов'язаний повернути вказані кошти довірителю. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Таким чином, знявши відповідно до наданої довіреності у відділенні банку грошові кошти з депозитного рахунку, відкритого на ім'я [PERSON], у [PERSON] виникло грошове зобов'язання з повернення цієї суми довірителю. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, факт виконання грошового зобов'язання (факт передачі грошових коштів) має бути підтверджений письмово - розпискою отримувача таких коштів і не може бути підтверджений лише показаннями свідків. Таким чином суд не приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про факт передачі відповідачем позивачу спірної суми грошових коштів. З цих же підстав суд не приймає до уваги і посилання представника відповідача та відповідача на те, що позивач у судових засіданнях при розгляді справи про розподіл спільного майна подружжя, в якості заперечень пояснював, що вказані кошти він отримував від [PERSON] та саме на них він придбав спірну квартиру. До того ж суд зазначає, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.04.2015 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21.07.2015 року (справа № 2/679/129/2015) позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя був задоволений: визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що відповідачем не був доведений факт придбання ним спірної квартири за власні кошти та врахував, що до часу придбання спірної квартири обидві сторони офіційно працювали в ЗАТ «Атомтехекспорт» на території Ірану. При цьому судом не встановлено факт купівлі спірної квартири за кошти, які перебували на депозитному рахунку в ПАТ «Альфа-Банку». Разом з цим з матеріалів справи встановлено, що в період з 26.11.2001 року по 29.12.2014 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Депозитний договір від імені [PERSON] з ПАТ «Альфа-Банк» був укладений 23 січня 2012 року, тобто під час шлюбу. Відповідно до приписів ст.60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1, 2 та 4 ст.61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що вказані грошові кошти, які були покладені на депозит та нараховані на них відсотки є об'єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Жодних належних та допустимих доказів того, що спірні грошові кошти, які були покладені на депозитний рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» були особистою власністю [PERSON] позивачем та його представником суду не представлені. При цьому суд не приймає доводи представника позивача на те, що між сторонами вже був спір про поділ спільного майна, оскільки предметом даного спору була квартира [ADDRESS], а з приводу грошових коштів на депозитному рахунку рішення судом не приймалося. Відповідно до положень ст.70 СК України частики майна подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суму депозиту у розмірі 100 000 гривень та нарахованих на нього відсотків у сумі 8 895,00 гривень підлягає частковому задоволенню в частині належної йому частки у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме 50 000 гривень розміру депозиту та 4447,50 гривень нарахованих відсотків. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових сум з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України) також підлягають задоволенню. При цьому, з урахуванням встановлених обставин, обчислення нарахувань слід здійснювати не з часу зняття відповідачем коштів з банківської установи, а з часу подачі позивачем позову до суду, тобто з 24.06.2015 року. Таким чином сума 3% річних за період з 24.06.2015 по 20.10.2015 рік буде становити 537,02 гривень (54 447,50 *3% * 120 днів/ 100% * 365 днів). Сума інфляційних нарахувань за період з 24.06.2015 по 20.10.2015 рік становить (54 447,50 * 0,99 * 0,992 * 1,023) -54447,50 = 254,15 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial