Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

24.12.2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.11.2011 року Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому, право власності на квартиру [ADDRESS] , належить йому у розмірі 1/2 частки, [PERSON] - у розмірі 1/3 частки та [PERSON] - у розмірі 1/3 частки. Однак згідно витягу про державну реєстрацію прав виданого 19.01.2012 року Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська, вказана квартира, яка зареєстрована за реєстраційним номером [NUMBER] , містить зазначення часток співвласників по 1/3 за кожним. У зв`язку з розбіжністю у правовстановлюючих документах на квартиру, щодо розміру частки права власності належної заявнику [PERSON] , просить встановити факт належності йому 1/3 частки квартири [ADDRESS] . В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, направили до суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник заявника Пшесмецька Т.М. вказує, що заявник підтримує свою заяву у повному обсязі, заінтересовані особи зазначають, що проти задоволення заяви не заперечують. Відповідно до ч.2\~ ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.5) ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перевіряючи обставини справи та аналізуючи наявні у справі письмові докази, судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації житла від 22.11.2011 року, було видане свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , з якого вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної власності гр. [PERSON] , 1/2 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка (а.с. 9, 10). При цьому, згідно витягу про державну реєстрацію прав виданого Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська № 32918606 від 19.01.2012 року, зазначена квартира належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці, про що зроблено відповідний запис:182 в книзі:25 (а.с. 11). 22.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 12-13). З довідки виданої Бюро технічної інвентаризації №382 від 24.12.2019 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] 1/3 частка, про що зроблено запис за №180 в реєстровій книзі №25 (а.с. 16). Таким чином досліджені судом документи, а саме: свідоцтво про право власності на житло, витяг про державну реєстрацію прав виданий Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська та довідка №382 видана 24.12.2019 року Бюро технічної інвентаризації, містять розбіжності, щодо визначення частки права власності [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , що унеможливлює подальше розпорядження співвласниками належним їм майном. 28.11.2019 року [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з заявою про виправлення помилки допущеної у свідоцтві про право власності, однак отримав відповідь про те, що право власності на квартиру [ADDRESS] було оформлене шляхом видачі свідоцтва про право власності Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому, який на сьогодні припинив своє існування. Орган приватизації Южноукраїнської міської ради утворено рішенням міської ради 31.01.2011 року №48, у якого запитувані документи відсутні (а.с. 14). Відповідно до пункту 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Оскільки, за умови виділення у власність заявнику права власності на 1/2 частку нерухомого майна, а іншим співвласниками по 1/3 частці, розміри часток всіх співвласників не будуть становити одиницю, що достовірно свідчить про допущення технічної помилки\~ у свідоцтві про право власності на житло, в частині визначення частки права власності заявника. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності [PERSON] на праві приватної власності 1/3 частки квартири [ADDRESS] , який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки в інший спосіб він позбавлений можливості поновити своє право. Стаття 41 Контитуції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] , права приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] дослідженими витягом про державну реєстрацію прав виданим Комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнська та довідкою №382 виданою 24.12.2019 року Бюро технічної інвентаризації. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved