Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

25.07.2019 [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень обґрунтовує тим, що з 20.06.2013 по 26.04.2019 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста крану автомобільного бази виробничого обслуговування, звільнений за власним бажанням. На час звільнення роботодавець не виплатив в повному розмірі коштів, як складових заробітної плати, а саме -- компенсацію за невикористані дні відпустки, а тому має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.04.2019 і до дати повного розрахунку. Оскільки, після відкриття провадження у справі відповідач 30.08.2019 перерахував на картковий рахунок 14 810,29 грн. компенсації за невикористані дні відпустки. Таким чином затримка розрахунку складає період з 27.04.2019 по 30.08.2019 і становить 126 днів. Оскільки, розмір місячної заробітної плати становить 4750 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 29 925 грн. (237,5 грн.*126). Враховуючи наведене, просить суд, стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29 925 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та понесені позивачем судові витрати в тому числі витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 30.07.2019 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. У встановлений строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 26). Вимоги позову відповідач визнав частково, не заперечував щодо існування невиплаченої суми коштів на час звернення [PERSON] з позовом до суду, однак станом на 30.08.2019 з позивачем проведений повний розрахунок. Відтак, в задоволенні позову просили відмовити у зв`язку з відсутністю предмету позову, заявлені до стягнення судові витрати не підтверджені документально, тому до стягнення не підлягають. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з урахуванням їх уточнення та збільшення. Просив стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29 925 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову визнали частково. Не заперечували щодо затримки виплати при звільненні позивачу компенсації за невикористані дні відпустки. Разом з тим, заперечували суму середнього заробітку заявлену стороною позивача як невірно розраховану. Крім того, заперечували розмір витрат на правничу допомогу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20.06.2013 по 26.04.2019 [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шинака-Україна», що стверджується записом в трудовій книжці (а.с. 6). Згідно з наказом № 32-К від 26.04.2019 [PERSON] , машиніст крана автомобільного бази виробничого обслуговування звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7). Судом встановлено і не оспорювалося стороною відповідача в судовому засіданні, що на день звільнення [PERSON] - 26.04.2019, існувала заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні відпустки останньому. 30.08.2019 на рахунок [PERSON] зараховано кошти у розмірі 14 810,29 грн., що підтверджується поточною випискою з розрахункового рахунку (а.с. 31). Відтак, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виконанням відповідачем 30.08.2019 свого обов`язку по виплаті [PERSON] коштів, які були предметом позову, позивач не наполягав на вирішенні первісної вимоги позову. Оскільки, при зверненні з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», а спір знайшов своє вирішення на стадії судового розгляду справи, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в дохід держави. За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений частиною 1 статті 117КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові усіх сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] було виплачено ТОВ «Шинака-Україна» усі належні йому кошти 30.08.2019, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення підлягає до стягнення за період з 27.04.2019 року по 30.08.2019. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995 №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до відпускної записки виданої ТОВ «Шинака-Україна» середньоденний заробіток [PERSON] становить 149 грн. 58 коп. (а.с. 30). Визначена бухгалтерією підприємства сума середньоденного заробітку ніким в судовому засіданні не оспорювалась. Відповідно до обліку робочого часу (робочих днів у відповідному календарному місяці) з часу звільнення позивача слід рахувати: квітень - 2 робочі дні (26.04.2019 - звільнений, 30,31 квітня - робочі дні), травень - 22 робочих днів, червень - 18 робочих днів, липень - 23 робочих днів, серпень - 21 робочий день (розрахунок робочих днів до 30.08.2019 - часу проведення фактичного розрахунку), а всього - 86 робочих днів. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 12 863,88 грн. з розрахунку: 149,58 грн. (середньоденна заробітна плата) х 86 (робочих днів). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з ТОВ «Шинака-Україна» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12 863,88 грн. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що 25.07.2019 позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Стецюком О.В. (а.с.19-21). Представником позивача 04.11.2019 подано звіт про виконання робіт, де зазначено перелік послуг наданих адвокатом та розрахунок вартості послуг. Вартість наданих послуг складає 2 000 грн. В підтвердження сплати визначеної умовами договору суми гонорару адвоката, стороною позивача долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 04.11.2019 на суму 2 000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатні відомості про розмір витрат, понесених позивачем у зв`язку із отримання послуг правового характеру (професійної правничої допомоги), розмір понесених витрат документально підтверджений. Разом з тим, стороною відповідачів заперечувався заявлений стороною позивача розмір витрат на правничу допомогу. Враховуючи характер спірних правовідносин та обсяг наданої правничої допомоги, її співмірність із розміром задоволених позовних вимог, якість проведених розрахунків, до задоволення підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Такий розмір компенсації відповідних витрат суд вважає достатнім і справедливим. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (42,99%=330,34 грн.). Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial