Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

25.05.2021 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19\~119,38 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 22.10.2019 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «MG», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно механічні пошкодження автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] . На момент, коли матеріальна шкода була спричинена, діяв Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ6505465 від 24.10.2018 року, укладеного ПрАТ «Українська страхова група» з власником автомобіля марки «MG», державний номерний знак [NUMBER] , на пільгових умовах, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100\~000,00 грн. та розміром франшизи 2\~000,00 грн. Автомобіль марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «Страхова група «ТАС» за Договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ11-946141 від 26.12.2018 року. Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 року у справі № 487/8038/19 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. До позивача з заявою про виплату страхового відшкодування від 08.01.2020 року звернулось ПрАТ «Страхова група «ТАС», яке відшкодувало збитки власнику автомобіля марки «Hyundai», державний номерний знак [NUMBER] . Позивач, відповідно до умов полісу № АМ6505465 від 24.10.2018 року, в межах ліміту, з урахуванням франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 38\~298,76 грн. Так, оскільки цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «MG», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована на пільгових умовах 9пенсійне посвідчення серії [NUMBER] від 16.05.2007 року, видане на ім`я [PERSON] ), а на час вчинення ДТП за кермом автомобіля марки «MG», державний номерний знак [NUMBER] , знаходився громадянин [PERSON] , чим порушено п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач порушив умови Полісу обов`язкового страхування, тому зобов`язаний компенсувати позивачу 50% виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19\~119,38 грн. Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області Рак Л.М. від 15.06.2021 року цивільну справу за вищезазначеним позовом передано за підсудністю на розгляд Центрального районного суду м. Миколаєва. 16.06.2021 року матеріали справи надійшли до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 15.07.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 15.07.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 03.11.2021 року з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України №270 від 05.03.2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка. Рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові № 922/1714/18 від 17.04.2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом, неотримання судових повісток особою, які направлялися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання є свідомими, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним. Тобто, судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в тому числі через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з копії постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 року по справі № 487/8038/19, 22.10.2019 року 15 год. 48 хв. в м. Миколаєві, просп. Центральний, 71А водій [PERSON] керував транспортним засобом MG 6, державний номерний знак [NUMBER] , не слідкував за дорожньою обстановкою при перестроюванні та зміні напрямку руху ліворуч, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з рухаючимся ліворуч в попутному напрямку транспортним засобом Hyundai Santa Fe, державний номерний знак [NUMBER] , продовжив самовільний рух та допустив наїзд на перешкоду (бордюрний камінь), чим порушив вимоги пп. 2.3б, 10.1, 10.3 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Вищезазначеною постановою [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до Акту огляду транспортного засобу від 29.10.2019 року встановлено характер пошкоджень транспортного засобу Hyundai Santa Fe, державний номерний знак [NUMBER] . Поряд з цим, 24.10.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6505465, яким забезпечено транспортний засіб MG 6, державний номерний знак [NUMBER] . [PERSON] було надано знижку у розмірі 50% від страхового платежу як пільговику. [PERSON] вчасно надала ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 22.10.2019 року. Поряд з цим, 26.12.2018 року між ПрАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № AZ11-946141, предметом якого є автомобіль Hyundai Santa Fe, державний номерний знак [NUMBER] . 11.11.2019 року власник пошкодженого автомобіля Hyundai Santa Fe, державний номерний знак [NUMBER] , - [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування . Згідно копії Страхового акту № 05150/19/919, складеного ПрАТ «Страхова група «ТАС» 12.11.2019 року, розмір страхового відшкодування згідно Договору № AZ11-946141 від 26.12.2018 року становить 40\~298,76 грн. Копією Платіжного доручення № 60619 від 14.11.2019 року підтверджується, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування згідно Договору № AZ11-946141 від 26.12.2018 року на ім`я [PERSON] в розмірі 40\~298,76 грн. 08.01.2020 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок вищезазначеної ДТП в розмірі 40\~298,76 грн. Так, згідно Страхового акту № ДКЦВ-19345, складеного ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 04.02.2020 року, розмір страхового відшкодування становить 38\~298,76 грн. Копією Платіжного доручення № 2981 від 04.02.2020 року підтверджується, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 38\~298,76 грн. на підставі вищезазначеного акту та Полісу № АМ/6505465 від 24.10.2018 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб. Однак, п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону передбачає, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Крім того, вказаний пункт Закону передбачає, що зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. З матеріалів справи вбачається, що страхувальник [PERSON] віднесена до пільгової категорії громадян, яка передбачена п. 2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а поліс № АМ/6505465 від 24.10.2018 року був укладений між сторонами з застосуванням знижки в розмірі 50%, що зафіксовано в полісі. Поряд з цим, у даній справі дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 22.10.2019 року, відбулася за участі застрахованого автомобіля MG 6, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , що є порушенням умов п. 13.2 ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки при укладенні договору страхування (поліс № АМ/6505465 від 24.10.2018 року) 50% знижка на страховий платіж надавалася за умови особистого керування застрахованою особою транспортним засобом, а тому відповідач, як особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинен компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страховою компанією страхового відшкодування на суму 38\~298,76 грн., тобто у розмірі 19\~119,38 грн. З огляду на викладене, враховуючи вину відповідача у заподіянні шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушення при укладанні договору страхування вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосовно особистого керування транспортними засобами особою, яка має пільгу по страховому платежу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved