Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

26.11.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], який мотивовано тим, що 09.04.2006 року, відповідно до укладеного договору № б/н відповідач, як позичальник, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1922,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,80 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак відповідач не повертала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 18.11.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 18625,58 грн., яка складається з наступного: 396,54 грн. - заборгованість за кредитом; 4321,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12544,92 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,12 грн. - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву, в якій позов підтримав, просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечив. Представник позивача викликався в судове засідання неодноразово, разом з тим позивачем не реалізовано своє процесуальне право на участь у судовому засіданні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилась, ознайомившись з матеріалами справи внесла на розгляд суду заяву якою просила застосувати до вимог позивача позовну давність. (а.с. 34). Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи клопотання про застосування до вимог позивача позовної давності, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09.04.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»), як кредитором та відповідачем [PERSON], як позичальником, шляхом підписання відповідачем заяви укладено кредитно-заставний договір, який складається із Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифів банку (а.с. 5). Відповідно до заяви позичальника № DNH4KP70800067 банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1922,70 грн. на строк 12 місяців по 09.04.2007 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам (далі-Умов) строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «3» по «10» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 183,14 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та закону. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 18.11.2015 року складає 18625,58 грн., з яких: 396,54 грн. - заборгованість за кредитом; 4321,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12544,92 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 863,12 грн. - штраф (процентна складова)- (а.с. 4). Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Із заяви позичальника, зокрема, вбачається, що згідно з п. 4.2. Умов при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Разом з тим, відповідно до положень п. 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які додані банком до позовної заяви, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у Тарифах та Заяві. Оскільки у заяві позичальника зазначена процентна ставка в розмірі 2,09 % у місяць, то у разі порушення позичальником своїх зобов'язань по погашенню кредиту, подвійна процентна ставка повинна була б складати 4,18 % у місяць, а не 6,00 %, як зазначено в заяві позичальника. Таким чином, положення Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), додані до позовної заяви, не відповідають положенням, зазначеним у заяві позичальника. Окрім того, відповідно до п. 5.3. Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди неустойки, пені, штрафів за даним договором, встановлюються сторонами тривалістю 5 років (п. 5.5 Умов). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Однак Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 09.04.2006 року, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника від 09.04.2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, як немає і положень щодо випадків застосування до позичальника пені і штрафів. У звязку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 09.04.2006 року. Саме такий правовий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15). З огляду на викладене, вимоги банку щодо стягнення з відповідача пені та штрафів не підлягають задоволенню. Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, останній платіж сплачено відповідачем 05.01.2007 року через касу. При цьому, строк дії договору встановлений до 09.04.2007 року. Таким чином, загальний трирічний строк позовної давності за вимогою банку про стягнення тіла кредиту сплив 09.04.2010 року (строк позовної давності по останньому щомісячному платежу за договором; строк позовної по іншим щомісячним платежам, які передували останньому, сплили ще раніше, з відрахунком трирічного терміну по кожному щомісячному платежу від 05.01.2007 року), а тому, враховуючи заяву відповідача про застосування строків давності, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Даний правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 2 грудня 2015 року (справа № 6-249цс15). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за кредитом в межах трирічного строку визначеного законом з дня звернення до суду, тобто з 26.11.2012 року по 18.11.2015 року (в межах позовних вимог). Визначаючись в межах строку позовної давності щодо розміру заборгованості по відсоткам суд виходить з наступного. Згідно розрахунку заборгованості за період з 06.06.2012 року по 15.04.2013 року (313 днів прострочки) нараховано 316, 61 грн. відсотків. Разом з тим, відсотки в межах позовної давності слід стягнути не з 06.06.2012 року а з 26.11.2012 року. Період прострочки з 26.11.2012 року по 15.04.2013 року становить 140 днів (листопад 2012 року 4 дні, грудень 2012 року 31 день, січень 2013 року 31 день, лютий 2013 року 28 днів, березень 2013 року 31 день, та 15 днів квітня 2013 року). Таким чином, якщо розмір нарахованих відсотків за 313 днів прострочки (з 06.06.2012 року по 15.04.2013 року) становить 316,61 грн., відповідною пропорцією слід визначити розмір відсотків за 140 днів прострочки з 26.11.2012 року по 15.04.2013 року. Тобто розмір нарахованих відсотків з 26.11.2012 року по 15 квітня 2013 року (за 140 днів прострочки) становить 141,6 грн. (316,61 х 140/313 = 141,6 грн.). До вказаної суми відсотків необхідно додати 751, 05 грн. (відсотки нараховані за період з 15.04.2013 року по 18.11.2015 року (в межах позовних вимог), та загальний розмір відсотків за користування коштами в межах позовної давності та позовних вимог буде становити 141,6 грн. + 751,05 грн. = 892, 65 грн. При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1218 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, а саме на 4,79 %, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума судового збору в розмірі 58,34 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial