Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

26.02.2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства комунального підприємства П'ятихатської міської ради «П'ятихатський водоканал» «Комунальне підприємство П'ятихатської міської ради «П'ятихатський комунгосп» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вказуючи, що з 01.04.2013 р. по 25.07.2013 р. він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста насосних установок насосно-фільтрувальної станції І-підйому. Станом на 26.02.2014 р. відповідачем йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку при звільненні у розмірі 1600 грн., яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у особі т.в.о. директора підприємства Міненко С.Г. про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання свого представника не направив, направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника, проти позову не заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.04.2013 р. по 25.07.2013 р. працював машиністом насосних установок насосно-фільтрувальної станції І-підйому в ДП КП П'ятихатської міської ради «П'ятихатський водоканал» «КП П'ятихатської міської ради «П'ятихатський комунгосп» (а.с. 4-5). Відповідно до довідки від 20.11.2013 р. № 90 (а.с. 6) станом на 26.02.2014 р. заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 1600 грн.. Згідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У відповідності до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За вказаних вище обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 1600 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтованими. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 115, 116, 233 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved