Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 09 грудня 2000 року у Карла-Лібкнехтівській сільській раді Розівського району Запорізької області, актовий запис №07. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2003 року сторони припинили подружні стосунки, дитина залишилась проживати разом з відповідачем, а позивач повернулася до помешкання своєї матері в с.Мар'янівка Куйбишевського району Запорізької області. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через несумісність характерів та пов'язані з цим постійні сварки. За таких обставин позивач вимушена була звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу між ними є неможливим та суперечить інтересам сторін. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Разом з тим, позивач заперечувала проти надання судом строку для їх примирення та не виявила бажання зберегти шлюб (а.с.18). Відповідач [PERSON] письмово повідомив судові про те, що ним визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON], та він їх не оспорює. Відповідач заперечував проти надання судом строку для їх примирення, прохав позов [PERSON] задовольнити (а.с.20). Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.16,17), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.18,20). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про одруження, яке повторно видане відділом реєстрації актів цивільного стану Розівського районного управління юстиції Запорізької області 03 вересня 2004 року встановлено, що сторони одружились та зареєстрували шлюб 09 грудня 2000 року у Карла-Лібкнехтівській сільській раді Розівського району Запорізької області, про що зроблено актовий запис №07 (а.с4). Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.5). З матеріалів справи та з письмових пояснень сторін вбачається, що через несумісність характерів і пов'язані з цим постійні сварки з лютого 2003 року сторони припинили шлюбні відносини між собою та з вказаного часу проживають окремо,неповнолітня дитина після припинення шлюбних відносин залишилась проживати разом з відповідачем, а позивач повернулася до помешкання своєї матері в с.Мар'янівка Куйбишевського району Запорізької області. Сторони не намагаються зберегти сім'ю,вважають подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливим. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, у письмових заявах заперечували проти надання подружжю строку для примирення (а.с.18,20). Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у своєму позові просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved