Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

26.01.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 03.02.2021 року відкрито спрощене провадження по справі, відповідачеві встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову. 22.02.2021 року відповідач надав відзив на позов, в якому виклав свої заперечення, та звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів. Ухвалою судді від 23.02.2021 року прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів. 09.03.2021 року [PERSON] надала відзив на зустрічний позов, в якому виклала свої заперечення. 09.04.2021 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву, в якій просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходів та визначити місце мешкання дітей з нею та заявила вимоги про стягнення на її користь судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ухвалою суду від 09.04.2021 уточнена позовна заява [PERSON] прийнята до провадження, відповідачеві наданий строк на подання відзиву за уточненими вимогами. Ухвалою суду від 30.04.2021 року закінчено проведення підготовчого судового засідання, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивачка при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зустрічний позов не визнала, суду пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з січня 2021 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, збереження родини є неможливим. 23.01.2021 року вона зібрала свої речі та речі дітей та переїхала до матері. При цьому відповідач допомагав їй збирати речі та попросив після себе винести сміття. Наразі діти мешкають з нею. Діти забезпечені усім необхідним для свого розвитку. Вона перевела їх до навчальних закладів за місцем проживання. Відповідач по справі матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає, тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Крім того, зазначила, що відповідач певний час перешкоджав відвідуванню сином дитячого садку, бо не надавав заяву на ім`я завідуючої,незважаючи на її прохання. Старша донька на теперішній час взагалі не бажає зустрічатися з батьком. Спільні друзі передали батькові речі для дітей, які він їм не віддав. Вона зверталася до нього, щоб той передав дітям самокат, але він його не віддав, мотивуючи, що він вже не за віком. Тому їй довелося самостійно купувати дітям самокати. Після цього батько також придбав самокати для дітей, які після засідання намагався передати донці, але та відмовилася. Самокати батько залишив собі. Наразі вона мешкає у квартирі разом зі своєю матір`ю, яка є співвласником житла. Квартира розділена на дві частини та утворює дві кімнати: одна кімната - дитяча, у якій є двоспальне ліжко, шкаф-купе, письмовий стіл та інше. Вона працює з 8-00 до 17-00 год, коли син не відвідував дитячий садок, він залишався з її матір`ю. Бабуся не працює, є пенсіонеркою. Наразі донька закінчила підготовчі курси, вони здали документи до школи № 59, в якій є група продовжуваного дня. Доньку зарахували до першого класу. Просить позов задовольнити, у зустрічному позові - відмовити, після розірвання шлюбу - залишити прізвище « [PERSON] ». Представник позивача вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У задоволенні зустрічних вимог просить відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, у судових дебатах зробив заяву щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу, посилаючись, що позивачка зазначала у позові про стягнення з відповідача понесених судових витрат. Відповідач у судове засідання 14.09.2021 року не з`явився, про час а місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнавав частково, зустрічні підтримував у повному обсязі. Проти розірвання шлюбу не заперечував, просив визначити місце мешкання дітей з ним, оскільки він має кращі умови для проживання дітей. Зазначав, що мешкає у своїй квартирі, яка розташована ближче до навчальних закладів, має автомобіль, який використовується в інтересах дітей. Діти забезпечені усім необхідним. Також відповідач пояснював, що за час спільного проживання позивачка прикидалася гарною дружиною, а після спливу шести років показала справжнє обличчя. Вона його використала, з метою заволодіння його гарним прізвищем та народженням дітей. Він освічений з приводу того, що до укладення шлюбу позивачка з матір`ю планували штучне запліднення. За час спільного проживання родина у нього була на першому місці. Він намагався бути найкращим батьком та чоловіком. Натомість дружина, маючи на депозитних рахунках 100000 грн, які отримала за народження дітей, відмовилася дати йому грошей на автомобіль. Крім того, він виріс та виховувався у повній сім*ї, натомість як дружину виховувала сама матір, яка й досі має на неї певний негативний вплив, з під якого йому за час спільного проживання не вдалося вивести дружину. Тому, якщо суд залишить дітей їй вони можуть стати наркоманами та повіями, бо більшого їм вони не взмозі надати. Натомість він любить своїх дітей і забезпечить їх належне виховання. Прийнявши рішення щодо окремого проживання, дружина, без його згоди вивезла дітей, склавши речі у 17 пакетів, забрала документи з дитячого садка, незважаючи на те, що доньці залишилося відвідувати дитячий садок чотири місяці до його закінчення. Він за рекомендаціями лікаря-ортопеда проходив комісію з метою влаштування сина до спеціалізованого дитячого садку, куди сина так і не влаштували. Він мешкає у трикімнатній квартирі, де для дітей є окрема кімната, натомість як позивачка не змогла навіть орендувати житло, мешкаєразом з матір`ю у однокімнатній квартирі, яка фактично розділена на дві частини. Заселення такого житла позивачкою з дітьми не відповідає встановленим санітарним нормам. Позивачка працює, але він має більший достаток та взмозі забезпечити дітей найкраще. Дитячі заклади, які повинні відвідувати діти, розташовані до його житла ближче, чим відстань між житлом та дитячими закладами за місцем мешкання позивачки. В непогоду діти будуть змушені йти пішки 20 хвилин, а у нього є машина. Мати позивачки перешкоджає спілкуванню з дітьми. Коли він прийшов через три дні, після того, як позивачка з дітьми виїхала з квартири, вона відмовлялася відчинити йому двері, поки діти не почали кричати, потім влаштувала сварку. Він почав все знімати на телефон, який вона вибила з рук. Тоді він викликав поліцію. Наразі йому встановлений графік побачень, але встановленого часу йому замало, в цей час потрібно забрати доньку з дому та сина з дитячого садку. Крім того, мають місце часті «затори». За час проживання дітей з позивачкою, він також несе певні витрати на їх розвиток та утримання, а саме : 26.01.2021 року придбав продукти на суму 250 грн (які теща відмовилася прийняти), 27.01.2021 року приніс 3 кг яблук (також відмовилися) , купив сину три машинки на загальну суму 350-400 грн., доньці - два набори конструктора «Лего» на суму 300 грн, подарував доньці смарт-годинник вартістю 2000 грн (який йому повернули, посилаючись на встановлення «прослуховування»), з пакетом «Київстар» ( який він оплачує щомісячно на суму 30 грн), придбав доньці [PERSON] самокат ( який залишився у нього, щоб дитина каталася), автокрісло за 1500 грн., кримську сосну ( яку посадив самостійно без участі дітей біля будинку за місцем свого мешкання), привозив одяг з Одеси ( залишив собі, щоб було у що переодягати дітей). Також витрачав гроші на проведення медичних обстежень, витрачав свою привабливість та час, щомісячно несе витрати на пальне, бо приїжджає до дітей та везе їх до себе, несе витрати на їжу у кафе та розваги під час спілкування з дітьми. Також він витратив 10000 грн. на адвоката, які міг витратити на дітей. Він придбав донці собачку, але позивачка одразу стала посилатися на наявність у доньки алергії. Його друзі віддали дітям одяг після своїх дітей, який він залишив собі, бо він йому потрібен, щоб переодягати дітей, коли вони перебувають з ним, так як дружина часто їх одягає не за погодою та не дає змінного одягу. Наразі він відкрив у банку рахунки на ім`я дітей, поклав їм по 100 грн на депозит та по 500 грн на поточний рахунок, а тому пропонує позивачці поступати так само. Просив свій позов задовольнити, визначити місце мешкання дітей з ним та стягнути з позивачки на його користь аліменти, зазначивши, що таке рішення буде законним, правильним та буде відповідати інтересам дітей. Крім того, висловлював свої заперечення щодо залишення позивачці його прізвища, вважав, що позивачка повинна повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] » та просив стягнути понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Під час судового провадження представники відповідача [PERSON] та [PERSON] підтримували доводи проти задоволення первісного позову та заявлені позовні вимоги відповідача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] просив вирішити справу на розсуд суду, зазначивши, що позиція відповідача змінилася та він бажає зберегти стосунки з родиною та не заперечує проти мешкання дітей з матір`ю, бажаючи залишитися гарним батьком. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району підтримав позовні вимоги, заявлені позивачкою та надав висновок щодо визначення місця мешкання малолітніх дітей разомз матір`ю, зазначивши, що це буде відповідати їхнім інтересам. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, звернувся з заявою щодо розгляду справи у його відсутність. Малолітні [PERSON] та [PERSON] ,у відповідності до ст.171 СК України, в силу віку не змогли висловити свою думку у судовому засіданні. Допитана за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки. Сторони перебували у шлюбі шість років, мають двох малолітніх дітей. 23.01.2021 року донька переїхала до неї разом з дітьми. Відповідач допомагав їй пакувати речі, знав, що вона збирає дітей, не заперечував проти цього, допомагав їй збирати речі, просив винести за собою сміття, але чомусь не віддав їй документи. Через три дні відповідач відвідав своїх дітей, але між ними мала місце сварка. Відповідач поводив себе агресивно, знімав сварку на телефон, який вона ненароком вибила з руки, відповідач оплював вхідні двері, погрожував їй. Вони мешкають у власній квартирі, площа якої розділена на дві частини, утворивши окремі кімнати, діти користуються усією площею, сплять разом з матір`ю в одній кімнаті, вона в іншій. Діти забезпечені усім необхідним, перебувають на утриманні матері, батько матеріальної допомоги не надає. Позивачка працює, вона є пенсіонеркою та дистанційно працює. Діти влаштовані в дитячий садочок, стосовно онуки подані документи до школи. З дитячого садочка дітей забирає позивачка, у погану погоду - на таксі. Вона надає усіляку допомогу, може бути з дітьми, якщо ті захворіють. У родині лагідні стосунки. Жодного насилля до дітей не застосовується. За наполяганням доньки дітей зняли з реєстрації за місцем мешкання батька, наразі (на час допиту свідка) діти ніде не зареєстровані, але це пов`язано лише з браком часу, незабаром діти будуть зареєстровані за їх мешканням. Їх родина характеризується позитивно, до відповідальності не притягувалася, ніхто з родини на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебував. Наразі батько спілкується з онуком, а онука не бажає спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням з боку позивача, суду пояснила, що підтримує дружні стосунки та є сусідкою позивачки з 1985 року, відповідача бачила, коли сторони проживали разом. Батько з турботою відносився до родини. Охарактеризувати вона може його лише позитивно. Причина припинення шлюбних відносин між сторонами їй невідома. У січні 2021 року позивачка з дітьми переїхала проживати до матері. Наразі вони мешкають у квартирі, яка перегороджена на дві частини, діти забезпечені усім необхідним для життя та розвитку. Жодних сварок вона ніколи не чула, охарактеризувати може родину лише з позитивної сторони. Позивачка працює з ранку до 17-00, її мати-пенсіонерка, тому дітей з дитячого садочка забирає бабуся. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням з боку позивача, суду пояснила, що вона є подругою позивачки та хрещеної матір`ю її доньки [PERSON] . 23.01.2021 року вона ввечері приїхала поздоровити позивачку з днем народження, але двері їй не відчинили. Тоді вона зателефонувала позивачці і та повідомила, що разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері. Коли вона приїхала до неї, позивачка повідомила, що оформлює документи на розлучення. Діти почувалися нормально. ЇЇ дитина одного віку з [PERSON] , разом вони відвідували підготовчі курси до школи. Під час спілкування з [PERSON] , остання повідомляла, що не бажає спілкуватися з батьком, але вона не розпитувала її про причини. Діти в цілому знаходяться на утриманні позивачки, забезпечені усім необхідним, в квартирі для кожного є спальне місце, меблі та техніка, але їй невідомо хто де спить. Про розмір доходів позивачки їй нічого невідомо. Мати завжди відповідально відноситься до дітей, турбується про їх здоров`я та розвиток. Батькові встановлений графік побачень з дітьми, мати ніколи не перешкоджає цим побаченням, але батько не завжди дотримується встановленого графіку. Свідок [PERSON] , допитана за клопотанням відповідача, суду пояснила, що мешкає з [PERSON] по сусідству, на п`ятому поверсі, знає його з дитинства. Може охарактеризувати виключно з позитивної сторони, як добросовісну та відповідальну особу, яка з турботою та любов`ю відноситься до своїх дітей, забезпечує їх розвиток та відпочинок, піклується про життя та здоров`я, активно приймає участь у ремонтних роботах, та благоустрою прибудинкової території та дитячого майданчика. Вона часто виїжджає (по півмісяця щомісячно). Ключі від житла залишає [PERSON] , бо довіряє йому. Коли [PERSON] був відсутній, [PERSON] лише одного разу заходила до його квартири. З позивачкою вона майже не спілкувалася, але жодного негативного прояву до дітей або відповідача не бачила. Коли сторони проживали однією родиною, це була зразкова сім*я: діти доглянуті та охайні, батько відповідально ставився до виконання своїх обов`язків. Для неї був справжній шок, коли вона дізналася, що позивачка залишила відповідача та наразі вони розлучаються. В останнє вона бачила дітей сторін 15.12.2020 року, на день народження [PERSON] , про наявні сварки та скандали, приводи до міліції, їй нічого невідомо. Під час спілкування з відповідачем, останній скаржився на поведінку дружини, розповідав, що вона перешкоджає спілкуванню з дітьми. Вважає, що у разі визначення місця проживання з дітей з батьком, останній зможе забезпечити їм належний догляд та рівень життя. Свідок [PERSON] , допитаний за клопотанням відповідача пояснив, що родина [PERSON] була зразковою. Він лише з позитивної сторони може охарактеризувати як позивачку так і відповідача, які з любов`ю та турботою відносяться до своїх дітей, та кожен з них може належно виховати дітей. Заявлені з боку відповідача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні не допитувалися, явка свідків для допиту відповідачем забезпечена не була, представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про відмову від допиту зазначених свідків, яке було задоволено судом. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників провадження, допитаних свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено,що сторони перебувають у зареєстрованому Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції шлюбі з 12 вересня 2014 року актовий запис № 395. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До 23.01.2021 року родина [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] . З 23.01.2021 року сторони припинили шлюбні відносини, позивачка [PERSON] разом з малолітніми дітьми стали мешкати за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічної документації квартира загальною площею 35,95 кв.м., жилою 34,20 кв.м, складається з двох кімнат, розміром 12,2 кв.м. та 7,9 кв.м. Зазначене житло належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] -1/2 частка та її матері- [PERSON] -1/2 частка. Згідно Акту про обстеження умов проживання квартира облаштована меблями, побутовою технікою, електро -, газо- та водопостачання наявне, квартира тепла та затишна. Для дітей облаштована окрема кімната, де в наявності двоспальний диван, шафа для одягу, на підлозі килим, в іншій кімнаті розташований комод, великий кутовий диван, письмовий стіл, комп`ютер, телевізор. Для малолітніх дітей для їх навчання, виховання та розвитку створені належні умови. За цією адресою, крім малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] проживають [PERSON] та бабуся [PERSON] . Трикімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 69, 1 кв.м. ( жила 39,4 кв.м.) належить на праві спільної сумісної власності відповідачеві [PERSON] , його сестрі [PERSON] , та його матері [PERSON] . Відповідно до довідок, наявних в матеріалах провадження, на час звернення до суду з позовом малолітні [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , згідно пояснень на час розгляду зняті з реєстрації за домовленістю сторін та з 03.09.2021 року зареєстровані за місцем мешкання матері: [ADDRESS] . [PERSON] працює диспетчером відділу приймання та контролю якості ТОВ «Метінвест-Ресурс», сума окладу та бонусу складає 11402,00 грн.; за місцем роботи характеризується позитивно, розмір отриманого доходу за місцем роботи за період з липня 2020 року по грудень 2020 року становить 103848,59 грн. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра [PERSON] не перебуває, має задовільний стан здоров`я. [PERSON] працює у АТ «Запоріжтрансформатор» на посаді фахівця з бюджетування 1-ї категорії на умовах повного робочого дня, за місцем роботи характеризується позитивно. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Діти [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження, відвідували дошкільний навчальний заклад № 235 по 22.01.2021 року, 28.01.2021 року мати [PERSON] подала заяву про відрахування дітей у зв`язку зі зміною місця проживання з 01.02.2021 року. За час відвідування дітей ДНЗ №235, батько [PERSON] старанно виконував свої обов`язки: завжди цікавився емоційним станом, поведінкою та досягненнями малечі, приймав активну участь в житті дітей та у житті дитячого садка: надавав допомогу у проведенні ремонту та обладнання території, приймав активну участь у святах. Мати [PERSON] також приймала активну участь у житті дітей а дитячого садка : завжди цікавилася емоційним станом, поведінкою та досягненнями дітей. Приймала участь в усіх конкурсах та заходах освітнього процесу: готовила костюми до свят та розваг, створювала вироби з природнього матеріалу, малюнки, вчила з малечою вірші до свят. Фізичний розвиток дітей на високому рівні. За результатами діагностики психічного розвитку [PERSON] та [PERSON] мають високий рівень за основними показниками. [PERSON] навчалася в Ансамблі естрадного танцю «Шанс» у ПНЗ «Центр естетичного виховання Хортицького району» ЗМР з 15.09.2019 по 15.03.2020 року. У вересні 2020 року відвідала лише одне заняття та припинила заняття в гуртку. На заняття дитину приводили батьки разом. [PERSON] була влаштована доДНЗ № 160 «Журавлик», з 1 вересня 2021 року зарахована до 1-го класу ЗСШ № 59. [PERSON] з 03.02.2021 року почав ходити до ДНЗ № 160 «Журавлик» Згідно довідки КНП «Запорізький центра первинної медико-санітарної допомоги № 5! від 09.08.2021 року [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває, [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у ортопеда, фтизіатра . 24.03.2021 інспектором ЗРУП СПДН ГУНП в Запорізькій області ст. лейтенантом поліції Гришановим В.С. було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 187086 стосовно кривдника [PERSON] у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства 24.03.2021 року об 21-05 за місцем мешкання дружини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., яким кривдникові протягом 2 діб з 23-50 год. 24.03.2021 року до 08-00 год. 26.03.2021 року заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, забороено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи. Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24 травня 2021 року [PERSON] визнано винуватим за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення у відношенні [PERSON] насильства психологічного характеру у вигляді нецензурної лайки на його адресу та накладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 170 грн. Згідно тесту постанови вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення [PERSON] свою провину визнавав у повному обсязі. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2021 року заява [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволена частково, видано обмежувальний припис щодо [PERSON] , яким визначено наступне тимчасове обмеження його прав відносно [PERSON] та двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] : - заборонено [PERSON] наближатися на відстань 30 м. до місця проживання постраждалих осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також інших місць частого відвідування постраждалими - ДНЗ № 160 за адресою: вул. Воронезька, буд. 30А, м. Запоріжжя та Запорізької гімназії № 73 за адресою: вул. Дудикіна, буд. 16, м. Запоріжжя; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з постраждалими особами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.Обмежувальний припис видано строком на 6 місяців. Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 рокурішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 травня 2021 року скасоване, у задоволенні позову відмовлено. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 27.04.2021 року визначено порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з дітьми: впродовж 6 місяців, на період адаптації кожного вівторка та четверга з 16:00 до 18:00 з можливістю вільного пересування по місту без присутності матері, після чого батько повертає дітей за місцем проживання матері; один раз на місяць з 10:00 суботи до 10:00 неділі без присутності матері, батько забирає дітей з ночівлею за своїм місцем проживання та подальшим поверненням матері за її місцем проживання; в подальшому, після спливу адаптивного періоду та проходження обстеження психоемоційного стану малолітніх дітей у психолога, у разі отримання позитивного висновку щодо спілкування батька з дітьми, дозволити постійно спілкуватися гр. [PERSON] з малолітніми дітьми в обумовлений між батьками час та спосіб, у тому числі і на території фактичного місця проживання батька або звернутися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо перегляду порядку участі у вихованні та спілкування батька з дітьми. Районною адміністрацією по Хортицькому району ЗМР, як органом опіки а піклування, наданий суду висновок № 21.01/01-22/256 від 25.03.2021 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження з матір`ю [PERSON] . При вирішенні позовних вимог про розірвання шлюбу суд враховує наступне: Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, з 23 січня 2021 року не підтримують подружні стосунки, наразі конфліктують між собою з приводу визначення місця мешкання дітей, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам позивачки, що має істотне значення, у зв`язку з чим позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище - « [PERSON] ». Доводи відповідача щодо необхідності повернення позивачці досудового прізвища « [PERSON] » суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до ст.113 СК України право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить виключно особі, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, та має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, суд враховує наступне: Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обстави спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. З урахуванням наведеного, встановивши, що і батько і матір дитини характеризуються позитивно, мають задовільні умови для проживання дітей, з любов`ю відносяться до дітей, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, суд вважає, що визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] саме з матір?ю забезпечить якнайкращі інтереси дітей, буде сприяти збереженню зв`язків дітей із сім`єю. Саме у якнайкращих інтересах дітей позивачкою [PERSON] буде забезпечено їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, оскільки для малолітнього віку дитини вкрай необхідним є контакт з матір`ю незалежно від статі, у цьому віці діти найбільш прив`язані до матері. Матір малолітнім дітям необхідна як опора, як джерело безпеки і задоволення нагальних потреб, саме нею формується почуття любові, ніжності, жалю і співчуття. Малолітнім дітям необхідна не тільки звична обстановка з усталеним колом спілкування, але вони повинні і відчувати себе психофізіологічно вільно, захищено та комфортно, щоб у них було сформовано відчуття безпеки і підтримки. Для дитини таким «притулком» зазвичай служать поцілунок, голос, обійми і коліна матері, читання в ліжку, спільні прогулянки, що в результаті допомагає дитині здійснювати посилений контроль, постійне регулювання думок та поведінки..Під час розгляду справи не встановлено тих обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю, з січня 2021 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю, що безумовно свідчить про формування у дітей прив`язаності до місця проживання, речей, побуту тощо. При цьому суд зауважує, що батько [PERSON] , який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, їхній стан розвитку та не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із дітьми, вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітніх доньки та сина, тобто визначення місця проживання дітей з матір?ю не впливатиме на взаємовідносини батька із сином та донькою , оскільки таке визначення місця проживання дитини, не позбавляє батька батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, згідно з ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2, ч.3 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. При цьому, за змістом вимог ст.181 СК України право вибору способу стягнення аліментів - у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів, тобто позивачці. В даному випадку обставини справи однозначно свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх малолітніх дітей. Після припинення шлюбних відносин, діти знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач регулярної допомоги на утримання дітей не надає, обмежуючись подарунками та понесеними витратами під час спілкування батька з дітьми, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом, визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дітей, те, що малолітні діти достатньо матеріально не забезпечені, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатного віку, офіційно працевлаштований та отримує регулярний дохід. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки доходів відповідача, щомісячно . Підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] суд не вбачає, оскільки малолітні діти після припинення шлюбних відносин проживають з матрію, та в цілому знаходяться на її утриманні, в подальшому суд, визначив місце мешкання дітей з нею. Також суд вважає, що з відповідача у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦК України відповідач має право на відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних з наданням йому правничої допомоги. Згідно до п.8 ЦПК України 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи, що відповідна заява була зроблена позивачем під час судового розгляду у спрощеному провадженні, враховуючи вимоги п. 5) ч.7 ст 265 ЦПК України суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати без виклику сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved