Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

25.08.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована його донька [PERSON] та її неповнолітні доньки [PERSON] , [PERSON] , які з травня 2014 року не проживають у будинку, особистих речей в будинку не мають. Оскільки відповідачі близько шести років не мешкають у вказаному будинку, а їх реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав, як власника майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, судові повістки, що направлялися на адресу відповідачів, повернулися за закінченням строків зберігання. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Представник зацікавленої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив врахувати рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.09.2020 року. органу опіки та піклування Слов`янської міської ради У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом першої Слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Причепою В.Р. 19.07.2005 року (а.с.8). З довідки, що видана Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради від 03.03.2020 року, слідує, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно акту від 25.02.2020 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Словважмаш» Кругловою О.С., вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] з травня 2014 року по теперішній час не мешкають у будинку [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. За змістом ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стосовно визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного. Частиною 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Інтереси дітей даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні [PERSON] , та [PERSON] у спірному будинку не мешкають, так саме, як і їх батьки. Залишення неповнолітніх зареєстрованими у спірному будинку суперечило б змісту ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] залишили постійне місце проживання разом зі своєю матір`ю [PERSON] , суд вважає, що, [PERSON] та [PERSON] слід також визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved