Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

24 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати Договір купівлі-продажу укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930) та [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу від 03.02.2017р. щодо автомобіля марка (модель): Subaru Legacy, 2005 року випуску, номер кузова: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий, об'єм двигуна: 2457 см3 та скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки (модель): Subaru Legacy, номер кузова: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] на ім'я Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930). Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930) реальні збитки в розмірі 200 000грн. (двісті тисяч грн. 00 коп.), на відшкодування вартості автомобіля марка (модель): Subaru Legacy, 2005 року випуску, номер кузова: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий, об'єм двигуна: 2457 см3. Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930) збитки (упущену вигоду) в розмірі 53 200 гри. (п'ятдесят три тисячі двісті грн.). Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930) судовий збір в розмірі 5 560 грн. (п'ять тисяч п'ятсот шістдесят грн.). Стягнути з [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (ЄДРПОУ 34410930) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі). В обґрунтування свого позову посилається на те, що 03 лютого 2017 року між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого Товариство придбало у Відповідача автомобіль марки (модель): Subaru Legacy, 2005 року випуску, номер кузова: [NUMBER]. реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий, об'єм двигуна: 2457 см3 за 200 000грн. Однак позивач стверджує, що Відповідач, в порушення вимог ст.659 ЦК України, не виконав свого обов'язку за договором купівлі-продажу, не повідомив Позивача про те, що на проданий Автомобіль є права інших осіб, зокрема про порушене кримінальне провадження. В подальшому, в рамках кримінального провадження на Автомобіль накладено арешт та вилучено співробітниками поліції. Отже, Позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, зокрема, Позивач не має можливості належним чином реалізовувати своє право власності: володіти, користуватись та розпоряджатись Автомобілем, а тому таке порушення договору є істотним в розумінні ст.651 ЦК України. З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги про розірвання Договору купівлі-продажу підлягають задоволенню, окрім того просить стягнути з Відповідача також збитки на відшкодування вартості автомобіля у розмірі 200 000 гривень, упущену вигоду у розмірі 53 200 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень та судові витрати в сумі 5 560 гривень. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом Ухвалою судді від 07.05.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 24.09.2018 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з'явився представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - Харченко Іван Анатолійович, який позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що при укладанні договору купівлі-продажу він діяв добросовісно оскільки не володів достатньою інформацією про права інших осіб на спірний автомобіль. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» зареєстроване Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 14.06.2006 року, номер запису 12241020000027318, Ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 34410930, видом діяльності якого є: торгівля автомобілями та автотранспортними засобами; торгівля іншими автотранспортними засобами; роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для прийняття, запису, відтворення звуку й зображення; фінансовий лізинг; надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); агентства нерухомості. На підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] від 11.03.2015 року [PERSON] належав автомобіль марки Subaru Legacy, 2005 року випуску, номер кузова: [NUMBER]; колір: Сірий; Об'єм двигуна: 2457 см3. 03.02.2017 року [PERSON] за заявою про приєднання до Договору купівлі-продажу виразив своє бажання щодо приєднання до Договору купівлі-продажу на умовах, визначених договором, який розміщений на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» - www.planetavto.com.ua Відповідно до пункту 1 Заяви про приєднання, технічні характеристики транспортного засобу, що відчужується: автомобіль 2005 року випуску; марка (модель): Subaru Legacy; номер кузова: [NUMBER]; колір: Сірий; Об'єм двигуна: 2457 см3. Відповідно до п.2 Заяви про приєднання, автомобіль належить Продавцеві на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], видане 11.03.2015р. Центром ДАІ 5102. Відповідно до п.5 Заяви про приєднання, датою укладання Договору є дата підписання обома Сторонами даної Заяви. З моменту підписання Продавцем даної Заяви та прийняття її Покупцем, Покупець і Продавець набувають прав та обов'язків, визначених Договором та несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання). Згідно п.1.3 Публічного Договору купівлі-продажу, який розміщений офіційному веб-сайт Покупця, Продавець стверджує, що на момент укладення цього Договору Автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено з іншими особами будь-яких договорів відчуження чи щодо користування. Треті особи не мають прав на Автомобіль. В пункті 4 Заяви про приєднання, продаж автомобіля за цим договором, за домовленістю Сторін вчиняється за вартістю 200 000грн. без ПДВ, протягом двох днів з дати підписання Акту приймання-передання автомобіля. Відповідно до ч.І ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.І ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1,2 ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайне використовується. Цього ж дня 03.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та [PERSON] було підписано Акт приймання-передання зазначеного вище автомобіля, та здійснено державну реєстрацію права власності на автомобіль за Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», про що свідчить копія Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії СХМ 001650. Після чого, 06.02.2017 року Позивачем було перераховано на картковий рахунок Відповідача 200 000 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №Н23АХ00004. В подальшому, 24.05.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» було укладено Договір фінансового лізингу №АВН0АІ00000070, шляхом підписання Заяви про приєднання до Публічного договору. Згідно умов якого [PERSON] отримав від Позивача у платне володіння та користування транспортний засіб - марка (модель): Subaru Outback, номер кузова: [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER] Проте згодом, на адресу Позивача від імені [PERSON] надійшла Претензія, в якій зазначається, що 16.01.2018р. Автомобіль було вилучено співробітниками Управління патрульної поліції у м. Одесі за вказівкою СВ Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області на виконання ухвали апеляційного суду Одеської області про накладення арешту та оголошення даного автомобіля у розшук у зв'язку із шахрайськими діями осіб щодо незаконного заволодіння ним у 2014 році, в рамках порушеного кримінального провадження внесеного до ЄРДР 23.07.2016р. за №12016161480001974. З метою отримання інформації та документів, на підставі яких вилучено Автомобіль, адвокат Позивача звернувся до начальника Таїровського ВП Київського ВП у м. Одесі ГУНГІ в Одеській області з відповідним адвокатським запитом, на який отримав лист №17/НП-194 від 26.03.2018р,. до якого додано завірені копії наступних документів: Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №12016161480001974, за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст.289 КК України; ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.10.2017р. по справі №520/9335/17 та Акт №934 огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.01.2018р. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що Відповідач в порушення вимог ст.659 ЦК України, не виконав свого обов'язку за договором купівлі-продажу, не повідомив Позивача про те, що на проданий Автомобіль є права інших осіб, зокрема про порушене кримінальне провадження. Однак суд не погоджується з доводами Позивача з огляду на наступне. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має права вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільної законодавства. З укладенням договору купівлі-продажу, у кожної із сторін виникають права та обов'язки, як становлять його зміст. Обов'язком продавця є передача ним майна у власність (у господарське відання або оперативне управління) покупця, а останній набуває право вимагати передачі йому цього майна. У свою чергу, покупець зобов'язаний прийняти від продавця придбане майно і сплатити за нього обумовлену ціну, а продавець, відповідно, має право вимагати від покупця прийняти продане майно (якщо він у цьому заінтересований) і сплатити за нього належну грошову суму. Кожна із сторін договору купівлі-продажу повинна належним чином виконувати всі обумовлені в ньому або передбачені законом обов'язки. У разі порушення їх продавець або покупець несуть майнову відповідальність чи інші правові наслідки, які можуть і не бути мірою цивільно-правової відповідальності, яка настає, зокрема, за наявності умов, передбачених законом за порушення зобов'язань. Обов'язок продавця вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, або у момент надання товару у розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару, або в інший момент, обумовлений договором. Якщо ж з договору не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця вважається виконаним у момент здачі перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві (ст. 664). Відповідно до ст. 659 ЦК України, продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Під час підписання вказаного Договору Відповідач гарантував, що Автомобіль не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено з іншими особами будь-яких договорів відчуження чи щодо користування. Треті особи не мають прав на Автомобіль. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 22.07.2016 року за № 12016161480001974 на підставі заяви гр.. [PERSON] про те, що у червні 2014 року, невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа належним йому автомобілем Subaru Legacy; р/н ВН 2547ЕТ. Правова кваліфікація ч. 1 ст. 289 КК України. В ході розгляду даного досудового розслідування, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.10.2017 року, справа № 520/9335/17, провадження № 11-сс/785/1557/17, було накладено арешт на автомобіль марки Subaru Legacy, 2005 року випуску, сірого кольору, номер кузова: [NUMBER]; н/з [NUMBER]. Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Так матеріли справи не місять безумовних доказів порушення прав третіх осіб укладанням спірного договору, так як [PERSON] до правоохоронних органів звернувся лише в 2016 році з повідомленням про викраденення у нього автомобілю, яке відбулось ще в 2014 році. Вироку у вказаній кримінальній справі не винесено, а від так, право [PERSON] на спірний автомобіль, на думку суду, взагалі не доведене. Більш того, як на час оформлення спірного автомобіля на [PERSON], так і на час реєстрації його за позивачем ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», жодних заборон щодо його продажу чи переоформлення не існувало, а арешт на спірний автомобіль шляхом заборони його відчуження та користування був накладений апеляційним судом Одеської області лише 02 жовтня 2017 року, тобто через 8 місяців після укладання оспорюваного договору. На підтвердження своїх позовних вимог представником позивача у судовому засіданні надано протокол допиту свідка [PERSON], його пояснення та розписки про отримання автомобіля, з яких вбачається про обізнаність останнього про порушення вищезгаданого кримінального провадження. Однак, суд не може прийняти дані пояснення та розписку у якості належних та допустимих доказів вини відповідача, так як доказів законності вилучення вказаного автомобіля у судовому засіданні надано не було, спірний автомобіль було повернуто відповідачеві, передача на відповідальне зберігання вказаного автомобіля не проводилась, речовим доказом у кримінальній справі він не визнавався, описаний у протоколі огляду не був тощо. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не надано жодних доказів перебування автомобіля в розшуку чи будь-яких інших заборонах. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Таким чином, судом не встановлено істотного порушення договору з боку позивача, а від так з огляду на вищевикладене, враховуючи наведені доводи в їх сукупності, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та [PERSON] шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору купівлі-продажу від 03.02.2017р. щодо автомобіля марка (модель): Subaru Legacy, 2005 року випуску, номер кузова: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], колір: сірий, об'єм двигуна: 2457 см3. Крім того, звернення з даним позовом, на думку суду, є передчасним, так як доказів порушення прав [PERSON] у судовому засіданні надано не було, так як і не було доведено неправомірність вибуття спірного автомобіля з його володіння, а сам по собі факт звернення вказаної особи до органів міліції не може слугувати доказом його прав на автмобіль. Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено правові наслідки невиконання зобов'язань, зокрема, відшкодування збитків. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). У зв'язку із тим, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в частині розірвання договору купівлі-продажу, а вимоги про стягнення збитків є похідними то суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Також статтею 133 ЦПК України, передбачено що, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. А відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення збитків задоволенню не підлягають. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed