Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

24 лютого 2020 року Позивач звернувся до суду. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 21.11.2017 згідно якої отримала кредит у розмірі 6000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві. Згідно п.п. 2.1.1.2.5., 2.1.1.2.6. Договору Відповідач при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у неї станом на 18.08.2019 наявна заборгованість 17976,90 грн., з яких: 13949,94 грн- заборгованість за тілом кредита; 1953,22 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 741,51 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн- нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн нараховано пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована складова), 832,23 грн - штраф (процентна складова). Просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 17976,90 грн та судові витрати. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 05 березня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань до суду в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подала. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. З наданих до позову документів вбачається, що Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк». 21.11.2007 відповідач подала заяву про встановлення на її платіжну карту кредитного ліміту, що стверджується копією анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач надав відповідачу кредит, тобто свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачувала суми кредиту, внаслідок чого і утворилась заборгованість за кредитом. На підтвердження суми заборгованості відповідача позивачем надано: Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 21.11.2017 з клієнтом [PERSON] станом на 18.08.2019 (а.с.9-10). Виписка по картці [NUMBER] [PERSON] станом на 24.05.2020 (а.с.113-117). Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] згідно якої відбувались зміни кредитного ліміту: станом на 21.11.2017 кредитний ліміт складав 700,00 станом на 24.11.2017 кредитний ліміт зменшено і він склав 0,00 станом на 21.03.2018 кредитний ліміт збільшено і він склав 1000,00 станом на 28.03.2018 кредитний ліміт збільшено і він склав 1500,00 станом на 09.04.2018 кредитний ліміт збільшено і він склав 2500,00 станом на 30.05.2018 кредитний ліміт збільшено і він склав 6000,00 станом на 17.04.2019 кредитний ліміт зменшено і він склав 0,00 (а.с.117 на звороті) Також надана довідка банку про видані [PERSON] картки, в якій зазначено їх номери та терміни дії (а.с.118). Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.11.2017, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] , станом на 18.08.2019 відповідач має заборгованість в розмірі 17976,90 грн., з яких: 13949,94 грн- заборгованість за тілом кредита; 1953,22 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 741,51 грн - заборгованість за нарахованими відсотками ; 0,00 грн- нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн нараховано пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована складова), 832,23 грн - штраф (процентна складова) (ас.9-10) Досліджуючи надані Позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картрахунку, судом встановлено, що останнє погашення відповідачем заборгованості по кредиту було проведено 12.12.2018 року в сумі 420,00 грн., залишок коштів після операції по кредиту становив 8691,07 грн., та починаючи з 12.12.2018 року відповідач жодної суми для погашення своєї заборгованості за кредитом не вносила, а позивач лише нараховував відсотки та пеню на суму заборгованості, та робив перерахування коштів без відома клієнта. Наявна у виписці по рахунку [PERSON] сума 8691,07 грн., залишок коштів після операції на дату 12.12.2018 року, не відповідає сумі 8771,57 грн. зазначеній на таку ж дату в рахунку заборгованості. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Розрахунок не містить даних реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Оскільки виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух коштів та має статус первинного документу, а розрахунок заборгованості не є належним доказом, суд вважає обґрунтованою та доведеною належними і допустимими доказами суму заборгованості за наданим тілом кредиту у розмірі 8691,07 грн., яка була отримана відповідачем та вчасно не повернута Банку. Анкета-заява від 21.11.2017, підписана сторонами не містить строку повернення кредиту (користування ним), тобто позивачем жодними доказами не обґрунтовано та не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Зазначений Позивачем у розрахунку заборгованості станом на 18.08.2019 розмір заборгованості [PERSON] за договором б/н від 27.11.2017 належними та допустимими доказами беззаперечно не доведений, тому суд задовольняє позов частково у сумі 8691,07 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованих відсотках в розмірі 741,51 грн; нарахованій пені за прострочене зобов`язання - 0,00 грн; нарахованій пені за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн- 0,00 грн; а також фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 832,23 грн суд виходить з правових позицій, висловлених у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19 та зазначає наступне. Копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що наявний в матеріалах даної справи та не підписаний відповідачем, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 листопада 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримані вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, а також у стягненні штрафів слід відмовити. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 927,84 гривень на користь позивача.

Outcome: partial