Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

24 вересня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 09 вересня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 жовтня 2019 року. В період шлюбу подружжям за рахунок спільних коштів було здійснено оплату внесків в Обслуговуючий кооператив «Амстердам» з метою придбання квартири на підставі договору від 12 листопада 2018 року. Оскільки пайові внески були спільною сумісною власністю подружжя, а відповідач відмовляється повернути половину їх вартості, позивач з огляду на положення ст.ст.60,70СК України просив визнати за ним право власності на Ѕ частину цих внесків за період з 09 вересня 2017 року по 03 жовтня 2019 року. 05 березня 2021 року до суду представником відповідачки було подано відзив на позов, в якому він просив у задоволенні вимог [PERSON] відмовити з тих підстав, що хоча договір пайової участі у будівництві №К-52/8 від 12 листопада 2018 року і було укладено під час шлюбу, про те, сплата коштів на виконання цього договору здійснювалася її батьками, у зв`язку із чим 29 листопада 2019 року було укладено договір про відступлення права вимоги з матір`ю відповідачки [PERSON] . Крім цього рішенням Хмельницького міськрайонного осуду від 03 жовтня 2019 року, яким було розірвано шлюб між сторонами встановлено, що шлюбні стосунки припинені з липня 2018 року, а тому відповідні кошти були внесені в період окремого проживання подружжя та є особистою приватною власністю позивачки. Представником позивача до суду було подано заяву про уточнення позовних вимог, зокрема він просив стягнути з відповідачки Ѕ частину пайових внесків на підставі договору пайової участі №К-52/8 від 12 листопада 2018 року в сумі 282 242 грн. В подальшому було подано заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з тих підстав, що викладені у відзиві, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Амстердам» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 жовтня 2020 року було витребувано з ОК «Амстердам» копію договору пайової участі від 12 листопада 2018 року, а також фінансові документи про сплату [PERSON] пайових внесків. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] з 09 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2019 року у справі №686/22715/19. Цим же рішенням було встановлено, що сімейні стосунки між сторонами були припинені з липня 2018 року. 12 листопада 2018 року між Обслуговуючим кооперативом «Амстердам» та [PERSON] було укладено договір пайової участі №К-52/8, за яким пайовик зобов`язувався взяти пайову участь в будівництві квартири будівельний номер [ADDRESS] . Загальний розмір пайового внеску було визначено в сумі 555 475 грн, що еквівалентно 19 916,64 дол. США. На виконання умов договору №К-52/8 [PERSON] було сплачено на підставі платіжного доручення №5832959 від 14.11.2018 року 90 000 грн, платіжного доручення №1 від 19.11.2018 року 243 285 грн, платіжного доручення №6269041 від 29.11.2018 року 5 000 грн, платіжного доручення №6268965 від 29.11.2018 року 100 000 грн, платіжного доручення №6627296 від 10.12.2018 року 11 200 грн, платіжного доручення №7715227 від 11.01.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №8725084 від 11.02.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №9827044 від 12.03.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №11026059 від 12.04.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №12282055 від 14.05.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №13530788 від 13.06.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №14768851 від 12.07.2019 року 11 199 грн, платіжного доручення №16168278 від 14.08.2019 року 11 200 грн, платіжного доручення №17493349 від 12.09.2019 року в сумі 11 200 грн, платіжного доручення №19104502 від 15.10.2019 року 11 100 грн, а всього 561 384 грн. 29.11.2019 року між [PERSON] , [PERSON] , Обслуговуючим кооперативом «Амстердам» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором №К-52/8 від 12 листопада 2018 року. В силу ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Так хоча Хмельницьким міськрайонним судом при вирішенні справи №686/22715/19 про розірвання шлюбу між сторонами в мотивувальній частині було встановлено, що вони припинили сімейні стосунки з липня 2018 року, однак при вивченні матеріалів зазначеної справи самою [PERSON] при подачі позовної заяви було вказано на те, що стосунки між подружжям було припинено з липня 2019 року, у зв`язку із чим зазначений в рішенні суду про розірвання шлюбу термін з якого сторони припинили спільне проживання липень 2018 року фактично є опискою в частині вказаного року. На підтвердження цієї обставини позивачем [PERSON] було надано копію договору оренди квартири [ADDRESS] , а факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у зазначеній квартирі з квітня до липня 2019 року підтвердили допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка засвідчила, що бачила подружжя [PERSON] у квартирі №116 в квітні 2019 року, а речі [PERSON] у квартирі були до грудня 2019 року; свідок [PERSON] (орендодавець квартири [ADDRESS] ) зазначив, що подружжя [PERSON] проживало у квартирі з квітня 2019 року по серпень 2019 року, за квартиру розраховувалась [PERSON] , яка в серпні 2019 року повідомила про те, що у квартирі більше не проживає та порадила звернутися до [PERSON] з питань здійснення оплати. З огляду на викладене, суд вважає, доведеним той факт, що сторони припинили спільне проживання в липні 2019 року, що і було встановлено судовим рішенням, однак з огляду на те, що відповідачка не довела тієї обставини, що сплата внесків в липні 2019 року була здійснена за рахунок особистих коштів в період окремого проживання, виходячи із презумпції спільної сумісної власності згідно зі ст. 60 СК України, сплачені пайові внески в період з листопада по липень 2019 року включно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , у зв`язку із чим позивач має право на стягнення з відповідачки Ѕ їх частини в сумі 263 942 грн від загальної суми внесків 527 884 грн. До зазначеної суми судом не було включено внески за серпень-жовтень 2019 року, зважаючи на те, що в той час сторони проживали окремо. Інші доводи представника відповідачки щодо здійснення оплати внесків за рахунок коштів батьків [PERSON] свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а тому до уваги судом не беруться. Судові витрати по справі становлять 3 246 грн 90 коп., які складаються із сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Однак судом у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, у зв`язку із чим судовий збір в сумі 424 грн 40 коп. цілком покладається на позивача. Щодо інших витрат, то суд виходить із наступного. Позов задоволено на суму 263 942 грн, що становить 93,52 % від ціни позову 282 242 грн, у зв`язку із чим відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати в сумі 2 639 грн 60 коп. = 2 822 грн 50 коп. х 93,52%/100%.

Outcome: approved