Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

25 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги згідно заяви від 01.06.2016 року, просить стягнути: - з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 5092 грн. 34 коп. за період з 01.04.2012 року по 04.07.2014 року; - з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води в сумі 5636 грн. 07 коп. за період з 05.07.2014 року по 30.09.2015 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, після оголошеної в судовому засіданні перерви, просила продовжити розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заперечення на позов, в якому просили справу розглянути без їх участі та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність договору про надання послуг між ними та позивачем та доказів щодо наявності заборгованості. Відповідач [PERSON] зазначила, що у період з 21.10.2011 року по 05.07.2014 року у звязку з навчанням в Київському коледжі будівництва, архітектури та дизайну, вона проживала та була зареєстрована в гуртожитку, який знаходиться в м. Києві. Після закінчення навчання вона зареєструвалася в квартирі [ADDRESS], проте фактично проживає в м. Києві, що також підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17 червня 2016 року, а тому вимоги позивача є безпідставними, так як послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води вона не отримувала. Крім того, відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності, а також вказала, що борг може бути стягнуто лише з власника, на якого відкрито особовий рахунок, тобто з [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Публічне акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Чернігова послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2008 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна (а/с 56-58). Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради 06 травня 2016 року № 1740, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а/с 62). Як вбачається з копії особового рахунку № 302462-0, наданого Комунальним підприємством «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради на запит суду, [PERSON] значиться зареєстрованою, як власник/наймач, [PERSON], був зареєстрований за вказаною адресою до 26.04.2012 року, як чоловік наймача, а [PERSON] зареєстрована як донька наймача. Крім того, згідно копії особового рахунку [PERSON] зареєструвалася у вказаній вище квартирі 05 липня 2014 року. (а/с 63). Відповідно до ч. 4 ст. 319, ст. 322 Цивільного кодексу України, власність зобовязує, а власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі зобовязані своєчасно сплачувати за спожиті послуги. Згідно ст. 160 Житлового кодексу України члени сімї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за забовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Враховуючи вказану норму закону, суд вважає безпідставними доводи відповідачів щодо того, що лише власник житла має обовязок сплачувати за комунальні послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати відповідних послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Посилання відповідачів на те, що позивач не уклав з ними договору на надання відповідних послуг по утриманню житла, судом не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а не лише з договорів. Доводи відповідача [PERSON] щодо її не проживання за місцем реєстрації та неможливості у звязку з цим бути солідарним боржником, не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», громадяни зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідач [PERSON] не зареєструвала свого нового місця проживання, а тому позивач на законних підставах нараховував оплату за надані комунальні послуги по теплопостачанню та гарячому водопостачанню за місцем її реєстрації, в тому числі за гаряче водопостачання на неї, як на зареєстровану в цьому приміщенні особу. Крім того, відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, передбачено право споживача на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та / або членів його сім»ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його / їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не ставила до відому позивача про її відсутність за місцем реєстрації, заяви на зменшення розміру оплати не подавала, а тому позивач обгрунтовано нараховував та предявив до відповідачів, як солідарних боржників вимогу про сплату заборгованості за надані комунальні послуги. Також, суд не може погодитися з доводами відповідача [PERSON] щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2015 року скасований судовий наказ цього суду від 23 червня 2015 року, що був виданий за заявою Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.04.2012 року по 31.03.2015 року в сумі 9105 грн. 35 коп. (а/с 6). Виходячи з аналізу статей 257, 264 ЦК України, суд приходить до висновку, що у звязку з виданням судового наказу, який в подальшому був скасований судом за заявою відповідача, мало місце переривання перебігу строку позовної давності. Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 ЦПК України. Крім того, в силу п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року обовязок сплати за надані послуги у квітні 2012 року виник у відповідачів до 20 травня 2012 року, а заява про видачу судового наказу, який в подальшому був скасований судом за заявою боржників, була подана позивачем 26 травня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Відповідачі за послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води своєчасно та в повному обсязі не розраховувалися, у звязку з чим за період з 01.04.2012 року по 30.09.2015 року виникла заборгованість в сумі 10728 грн. 41 коп., що підтверджується розрахунком боргу по особовому рахунку № 80587 (а/с 5). Враховуючи викладене, оскільки позивач не пропустив строку позовної давності для звернення до суду з позовом, а розмір заборгованості підтверджується матеріалами справи, що є підставою для її стягнення, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved