Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

24 квітня 2016 року згідно із відбитком штемпеля на конверті позивач звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, яким просив припинити право власності [PERSON], яка померла [INFO], на земельну ділянку площею 0,2484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, та визнати за позивачем право власності без зміни цільового призначення на земельну ділянку площею 0,2484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2007 року позивачу належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] Проте за вказаною угодою до позивача право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, не перейшло, а залишилося за попереднім власником [PERSON], тому позивач відповідно до ст. 120 ЗК України просить припинити право власності [PERSON] та визнати за позивачем право власності на неї. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи, наполягав на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, заяв, клопотань не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Павлоградським районним відділом земельних ресурсів 17.10.2006 р., померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], площею 0,2484 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на підставі рішення Новодачинської сільської ради № 12-2/V від 12.04.2006. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 12.11.2007 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання отримала у власність житловий будинок [ADDRESS] Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений 12.11.2007 р., правовідносини, що виникли між сторонами, підлягають врегулюванню Земельним кодексом України, в редакції, чинній на вказану дату. Ч.1 ст. 120 ЗК України визначала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Ч 1. ст. 377 ЦК України в редакції станом на 12.11.2007 р., визначала, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відтак, з огляду на зміст договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.11.2007 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд доходить висновку про те, що житловий будинок [ADDRESS] Дніпропетровської області, з надвірними будівлями та спорудами, позначеними на плані земельної ділянки (п.1 договору), разом із земельною ділянкою, площею 0,2484 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, перейшов у власність [PERSON] Відповідно до ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved