Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

26.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона у 1989 року разом із колишнім чоловіком [PERSON], як молоді спеціалісти вселилася в житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька область. Будь-якого рішення правління колгоспу та його профспілкового комітету про надання житла сім'ї молодих спеціалістів їм надано не було. На підставі рішення суду по справі № 2-572 1997 р. від 17.11.1997 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. З того часу вона сама проживає в житловому будинку № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл. Весь цей час вона проводила за свої кошти поточні та капітальні ремонти, підтримувала будинок та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані, укладала від свого імені договори на постачання електроенергії, користування телефоном, сплачувала по рахункам за ці послуги. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає. Житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл. був побудований колгоспом ім. Енгельса у 1987 році та належав до громадського житлового фонду відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР. 07.12.1999 року право власності на житловий будинок було зареєстровано за КСП ім. Енгельса, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок. 27 березня 2000 року КСП ім. Енгельса на підставі договору «прийому-передачі житлового будинку, що належить КСП ім. Енгельса у власність [PERSON] міської ради» продало житловий будинок [PERSON] міській раді Запорізької області. В органі технічної інвентаризації згадане не зареєстровано. Перехід права власності до [PERSON] міської ради Запорізької області на житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл. підтверджується також ухвалою Запорізького обласного суду від 10.05.2001 року по справі № 22-653 2001 р. У березні 2000 року КСП ім. Енгельса реформовано у ТОВ «Колос», ТОВ «Світанок». За розподільчим балансом без дати та номера житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл. було передано на баланс ТОВ «Колос», що є порушенням діючого на той час законодавства. За її замовленням 18.08.2017 року КП «Імпульс» Пологівської районної ради виготовило технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Відповідно до виготовленого технічного паспорту та вибірки з інвентаризаційної справи КП «Імпульс» від 21.08.2017 № 5248 вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: м. Гуляйполе, вул. Щаслива, буд. 20, зареєстрований за ТОВ «Колос 2000», проте будь-яких правовстановлюючих документів матеріалами інвентаризаційної справи не містять. Самочинне будівництво відсутнє, будинок та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування. Починаючи з 1989 і до сьогодні, вона добросовісно, та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти. Прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 20 по вул.. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька область з господарськими спорудами за набувальною давністю. В судове засідання позивач та її представник не зявилася, подали суду заяву, в якій прохають розглянути справу без їх участі, позов підтримали за тих обставин, які викладені в ньому, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] міська рада Гуляйпільського району Запорізької області, в судове засідання не зявились, надали до суду письмову заяву, в якій прохали розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі, прохали їх задовольнити. Справа розглянута без їх участі на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У 1989 році позивач разом із колишнім чоловіком [PERSON], як молоді спеціалісти вселилася в житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька область. Будь-якого рішення правління колгоспу та його профспілкового комітету про надання житла сім'ї молодих спеціалістів їм надано не було. На підставі рішення суду по справі № 2-572 1997 р. від 17.11.1997 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано ( а.с. 8). З того часу вона сама проживає в житловому будинку № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл., що підтверджуються довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] міської ради від 23.08.2017 року ( а.с.7). Весь цей час позивач проводила за свої кошти поточні та капітальні ремонти, підтримувала будинок та прибудинкову територію у належному технічному та естетичному стані, укладала від свого імені договори на постачання електроенергії, користування телефоном, сплачувала по рахункам за ці послуги. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім неї немає. Житловий будинок № 20 по вул. Щаслива, м. Гуляйполе, Запорізька обл. був побудований колгоспом ім. Енгельса у 1987 році та належав до громадського житлового фонду відповідно до ст. 4 Житлового кодексу УРСР. 07.12.1999 року право власності на житловий будинок було зареєстровано за КСП ім. Енгельса, про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок, що підтверджується довідкою виданою КПС «Енгельса» від 24.11.1990 № 128 ( а.с. 22). 27 березня 2000 року КСП ім. Енгельса на підставі договору «прийому-передачі житлового будинку, що належить КСП ім. Енгельса у власність [PERSON] міської ради» продало житловий будинок [PERSON] міській раді Запорізької області. В органі технічної інвентаризації згадане не зареєстровано ( а.с. 23-25). За замовленням позивача 18.08.2017 року КП «Імпульс» Пологівської районної ради виготовило технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Відповідно до виготовленого технічного паспорту та вибірки з інвентаризаційної справи КП «Імпульс» від 21.08.2017 № 5248 вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: м. Гуляйполе, вул. Щаслива, буд. 20, зареєстрований за ТОВ «Колос 2000», проте будь-яких правовстановлюючих документів матеріалами інвентаризаційної справи не містять, що підтверджується технічним паспортом, інвентаризаційна справа № 5248 від 18.08.2017 року ( а.с.29-32). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 7 лютого 2014 року, згідно якої вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, яке розташоване по вул. Щаслива, буд. 20, м. Гуляйполе, Запорізької області, підлягають задоволенню. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та наявними доказами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved