Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

25.12.2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В подальшому позивачкою було предявлено уточнений позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому вона просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №9 по вул.. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві, укладений між спадкодавцем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], та визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] Провадження по справі в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним до [PERSON] закрито, у звязку зі смерть останнього. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 09.06.2015 року помер [PERSON], який за життя склав заповіт на її користь на все своє майно. У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру 9 по вул. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві. Посилаючись на те, що договір №344 від 15.06.1999 року купівлі-продажу квартири №9 по вул.. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві був укладений на товарній біржі «Сангай», але нотаріально не посвідчувався, а в подальшому його оригінал було втрачено, позивачка просила суд визнати дійсним вказаний договір та визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, підтвердили викладені обставини та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що право власності на квартиру його батька повинно бути визнано за ним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявились, пр. час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 09.06.2015 року помер [PERSON] (актовий запис №147 від 09.06.2015 року зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції). 08.06.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] посвідчено заповіт записаний зі слів [PERSON], згідно з яким останній заповів все майно, що належить чи буде йому належати, [PERSON]. 15.06.2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], а 10.12.2015 року із заявою в якій повідомила нотаріуса про те, що після смерті [PERSON] залишилось майно у вигляді квартири [ADDRESS], але у неї відсутній документ, що підтверджує право власності на це майно, та просила видати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 10.12.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру №9 за адресою: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 13, після смерті [PERSON], в звязку з не подання правовстановлюючого документу, який підтверджує належність вказаної квартири спадкодавцю. Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи №14/2015 до майна померлого 09.06.2015 року [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 09.12.2015 року звернувся син померлого [PERSON]. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (стаття 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Відповідно до Розділу ІІ глави 10 п.п. 4.12,4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира). Як встановлено в судовому зсіданні, при зверненні до нотаріуса [PERSON] не було надано оригінала правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру №9, розташовану по вул. Погранична (Чигрина), 13 в м. Миколаєві. Позивачка пояснила суду, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено. На підтвердження факту належності [PERSON] вказаної квартири було надано копію договору №344 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 15.06.1999 року між [PERSON] і [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, зареєстрованого на товарній біржі «Сангай», згідно з яким [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Згідно з п.10 вказаного договору №344 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.1999 року, він складений у чотирьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається на біржі з усіма поданими при реєстрації документами. Зазначені обставини свідчать про наявність у спадкоємиці можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа від особи, яка здійснювала його реєстрацію (Товарна біржа «Сангай»). Проте, позивачкою не надано доказів, які б свідчили про її звернення до Товарної біржі «Сангай» та неможливість отриманні вказаного дублікату. У розясненнях, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом в видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють їх видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями. Встановлене судом свідчить про те, що можливість отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі не втрачена і для цього наявні відповідні для одержання спадкоємицею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі необхідні умови, а саме таке свідоцтво може бути видано в разі отримання дублікату правовстановлюючого документу та надання його нотаріусу. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу №344 від 15.06.1999 року суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 227 ЦК України ( в ред. 1963р.), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Проте, відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу квартири №9, розташованої по вул. Чигрина, буд.13 в м. Миколаєві суду надано копію відповідного договору №344 від 15.06.1999 року. Проте, доказів на підтвердження сторонами повного або часткового виконання угоди, як того вимагає ч.2 ст. 47 ЦК України (в ред. 1963р.), суду не надано. Разом з тим, визнання такої угоди дійсною не створить для сторін юридичних наслідків, оскільки на даний момент відсутній оригінал або дублікат договору купівлі-продажу, а наявність лише його копії не доводить, що вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на момент смерті. Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем невірно обраний спосіб захисту його прав, оскільки в даному випадку доведенню підлягає склад спадщини, а саме, що квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю [PERSON] на праві власності на момент відкриття спадщини (09.06.2015 року). Крім того, суд звертає увагу на ряд протиріч, що містяться у заповіті [PERSON] від 08.06.2015 року. Так, у абзаці 5 заповіту зазначено: «Цей заповіт складено о 12 годині 40 хвилин та підписано заповідачем у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу …», а у наступному абзаці зазначено: «У звязку з фізичною вадою я, заповідач, не можу самостійно прочитати та підписати заповіт, тому на моє прохання ф у моїй присутності текст заповіту підписано [PERSON], …». Одночасно на зворотному аркуші заповіту зазначено: «У звязку з тим, що [PERSON] має вади зору та хворобу рук не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками [PERSON] … та [PERSON] … та підписаний [PERSON].» Оцінивши надані докази по справі у сукупності та з урахуванням вищевикладеного суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог сит. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позиваач.

Outcome: dismissed