Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

26 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту) від 28 березня 2001 року, який зареєстрований в Маріупольському бюро технічної інвентаризації 29 березня 2001 року за № 27042. В будинку окрім нього зареєстровані - його донька [PERSON], та брат її померлого чоловіка - [PERSON]. Після початку АТО в 2014 році відповідач виїхав з дому і його місце проживання на сьогоднішній день йому не відомо, особистих речей в будинку не має. Крім того, він не оплачує комунальні послуги та не бере участь в його утриманні. Наявність реєстрації відповідача в будинку створює для позивача низку додаткових витрат. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивач [PERSON] до суду не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (біржового контракту) укладеного на Універсальній товарній біржі «Сприяння» 28 березня 2001 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2803/01. 29 березня 2001 року зазначений договір зареєстрований в Маріупольському БТІ за № 27042. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 лютого 2012 року договір купівлі-продажу (біржовий контракт) укладений 28 березня 2001 року на Універсальній товарній біржі «Сприяння» та зареєстрований в Маріупольському БТІ за № 27042, визнано дійсним. Згідно Акту про фактичне проживання виданого КСН «Новий Східний» від 17.10.2018 року за № 634 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON], [PERSON], але фактично він не мешкає. Крім того, факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] з травня 2017 року був підтверджений заявами сусідів [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 704,80 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією.

Outcome: approved