Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про стягнення 12600 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що син позивача [PERSON], навчався на 1 курсі за спеціальністю стоматологія у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова згідно договору про навчання №28с/15 від 17.08.2015р., укладеного між позивачем та відповідачем. За навчання у другому семестрі 2015/2016 навчального року позивачем було сплачено 12600 грн. Однак, відповідачем було відраховано сина позивача з навчального закладу за невиконання навчального плану та графіку навчального процесу, але сплачені 12600 грн. не повернуто. 23.02.2016р. позивач направила листа до відповідача в якому просила повернути сплачені кошти, однак у телефонному режимі син їй повідомив, що коли підписував обхідний лист йому сказали що кошти не повернуть. З огляду на вищевказане позивач просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача 12600 грн. Разом з тим, заявою від 14.04.2016р. позивач зменшила позовні вимоги та просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача 420 грн. (а.с. 57). В судових засіданнях позивач та її представник пояснили, що зменшення позовних вимог зумовлено тим, що відповідачем 24.03.2016р. повернуто позивачу 10080 грн. Крім того, обґрунтовуючи суму 420 грн. позивач та її представник пояснили, що розмір щомісячної плати за навчання має становити 2100 грн. (12600 грн. / 6 місяців), а не 2520 грн., як зазначає відповідач, а тому різниця в сумі 420 грн. має бути повернута позивачу. (2520-2100=420) В судовому засіданні 06.05.2016р. позивач зменшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а також просила відшкодувати понесені нею судові витрати на оплату судового збору та правової допомоги адвоката. Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву (а.с. 25) та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 10080 грн. було повернуто позивачу 24.03.2016р., а решта 2520 грн. не підлягає поверненню, оскільки у лютому місяці 2016 року [PERSON] отримував освітню послугу (відвідував заняття та здавав іспити), а 2520 грн. це вартість навчання [PERSON] у лютому 2016 року. Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що університет не є розпорядником бюджетних коштів та не має можливості здійснювати перерахування коштів за навчання на карткові рахунки, як того, у заяві від 23.02.2016р., просила [PERSON], а тому університетом було повідомлено позивача про можливість отримання коштів в сумі 10080 грн. в касі університету. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №308 від 15.08.2015р. [PERSON] зараховано з 1 вересня 2015 року на перший курс Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на денну форму навчання (на місця, що фінансуються за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб) - на стоматологічний факультет за спеціальністю «Стоматологія». (а.с. 30) 17 серпня 2015 року [PERSON] та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова укладено договір про навчання №28с/15 (далі - договір), відповідно до пункту 2 якого виконавець (відповідач) бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника (позивача) здійснити навчання [PERSON] за денною формою, освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст, за спеціальністю стоматологія на стоматологічному факультеті з 01.09.2015р. по 01.07.2020р. у Вінницькому національному медичному університеті імені [PERSON]. (а.с. 4) Відповідно до пункту 4.2 договору загальна вартість освітньої послуги становить 126000 грн. Пунктом 4.3 договору передбачено, що замовник вносить плату готівкою щосеместру (до 1 серпня та до 1 лютого) за навчання на наступному курсі на розрахунковий рахунок виконавця у розмірі 12600 грн. На виконання умов договору позивачем проведено оплату освітньої послуги за 2015/2016 навчальний рік в сумі 25200 грн. Так, 19 серпня 2015 року позивачем сплачено 12600 грн. за навчання у 1 семестрі 2015/2016 навчального року, що підтверджується квитанцією №0.00424060189.2 від 19.08.2015р., а 1 лютого 2016 року позивачем сплачено 12600 грн. за навчання у 2 семестрі 2015/2016 навчального року, що підтверджується квитанцією №46 від 01.02.2016р. (а.с. 5) Вказані обставини сторонами не оспорювалися. Однак, наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №124 від 29.02.2016р. «Про відрахування студентів» [PERSON], студента 45б групи 1 курсу (контрактна форма фінансування) стоматологічного факультету, спеціальність «Стоматологія» за академічну неуспішність відраховано з навчального закладу. (а.с. 30) Відповідно до пункту 2.5 договору виконавець зобовязався повернути частину коштів, що були внесенні замовником як попередня оплата за надання освітньої послуги у разі дострокового припинення дії договору (незалежно від підстав такого припинення) у звязку з ненаданням замовнику освітньої послуги. 23 лютого 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою, якою просила повернути сплачені кошти за договором про навчання №28с/15 у звязку з відрахуванням свого сина [PERSON] Цією ж заявою позивач просила грошові кошти за другий семестр в сумі 12600 грн. перерахувати на картку ПАТ «Приватбанк», рахунок №5168755517586885. (а.с. 64) У відповідь на вказану заяву, листом №18/571 від 14.03.2016р. відповідачем повідомлено позивача про те, що сплачена позивачем сума за навчання у другому семестрі становить 12600 грн., оплата за один місяць отриманої освітньої послуги складає 2520 грн., а тому, оскільки у лютому місяці 2016 року [PERSON] отримував освітню послугу, поверненню підлягає не 12600 грн., а 10080 грн. Цим же листом повідомлено позивача про те, що університет не є розпорядником бюджетних коштів та не має можливості здійснювати перерахування коштів за навчання на карткові рахунки, як того, у заяві від 23.02.2016р., просила [PERSON], та повідомлено позивача про можливість отримання коштів в сумі 10080 грн. в касі університету. (а.с. 58) 24 березня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з заявою про повернення 10080 грн. сплачених за 2 семестр. (а.с. 28) Цього ж дня відповідачем видано [PERSON] 10080 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №90 від 24.03.2016р. (а.с. 27) Визначаючись що позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК) Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як зазначено вище та встановлено судом, на виконання умов договору про навчання №28с/15 від 17.08.2015р. позивачем, 1 лютого 2016 року сплачено відповідачу 12600 грн. за навчання [PERSON] у 2 семестрі 2015/2016 навчального року, з яких 10080 грн. повернуто позивачу 24.03.2016р. (а.с. 5, 27), залишок неповернутої суми становить 2520 грн. Як вбачається з розрахунку помісячної оплати за навчання студента [INFO], в яких проводиться навчання (25200 грн./10 місяців=2520 грн. на місяць) З графіка навчального процесу ВНМУ ім. Пирогова на 2015-2016 навчальний рік вбачається, що літній семестр для студентів першого курсу спеціальності «Стоматологія» розпочинається 01 вересня 2015 року та закінчується 23 січня 2016 року (з 25.01.2016р. по 30.01.2016р. зимова екзаменаційна сесія), а весняний семестр розпочинається 01 лютого 2016 року та закінчується 18 червня 2016 року (з 20.06.2016р. по 25.06.2016р. літня сесія екзаменаційна). Крім того, цим же графіком навчального процесу передбачено, що в період з 1 липня 2016 року по 31 серпня 2016 року, тобто 2 місяці у студентів літні канікули. (а.с. 66) Як уже зазначалося, відповідно до пункту 2 договору про навчання №28с/15 від 17.08.2015р. виконавець взяв на себе зобовязання за рахунок коштів замовника (позивача) здійснити навчання [PERSON], тобто надати освітню послугу. Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про вищу освіту» освітній процес - це інтелектуальна, творча діяльність у сфері вищої освіти і науки, що провадиться у вищому навчальному закладі (науковій установі) через систему науково-методичних і педагогічних заходів та спрямована на передачу, засвоєння, примноження і використання знань, умінь та інших компетентностей у осіб, які навчаються, а також на формування гармонійно розвиненої особистості. Частиною 1 статті 50 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що освітній процес у вищих навчальних закладах здійснюється за такими формами: навчальні заняття, самостійна робота, практична підготовка, контрольні заходи. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем, на виконання умов договору про навчання №28с/15 від 17.08.2015р., освітня послуга надається впродовж 2015/2016 навчального року в період з 01.09.2015р. по 01.07.2016р., тобто 10 місяців, оскільки у липні та серпні 2016 року у студентів літні канікули. З огляду на наведене слід дійти висновку, що навчальний рік у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова становить 10 місяців, а семестр відповідно 5 місяців кожен, а відтак відповідачем, при визначенні помісячної оплати за навчання цілком обґрунтовано визначено суму 2520 грн. на місяць (25200 грн. на рік / 10 місяців = 2520 грн. на місяць, або ж 12600 грн. на семестр / 5 місяців = 2520 грн. на місяць). В судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечувалося, що в 2 семестрі 2015/2016 навчального року, а саме в лютому 2016 року, студент [PERSON] відвідував заняття в період з 01.02.2016р. по 05.02.2016р., а також 08.02.2016р., 11.02.2016р., 16.02.2016р. та 23.02.2016р., здавав іспит з предмету «Медична біологія». Вказані обставини також підтверджуються службовою запискою завідувача кафедрою медичної біології професора [PERSON] від 28.03.2016р. (а.с. 29), копією журналу обліку відвідування занять студентами групи 45б, курс 1 в I-II семестрі 2015/2016 навчального року (а.с. 39-44), академічною довідкою №8 від 14.04.2016р. (а.с. 67). Отже, враховуючи що в лютому 2016 року, студент [PERSON] отримував освітню послугу, оскільки відвідував заняття в період з 01.02.2016р. по 05.02.2016р., а також 08.02.2016р., 11.02.2016р., 16.02.2016р. та 23.02.2016р., здавав іспит з предмету «Медична біологія», що також відносить до навчального процесу (контрольні заходи), відповідачем цілком правомірно повернуто позивачу кошти лише в сумі 10080 грн., за вирахуванням вартості навчання за лютий 2016 року. Крім того, відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок розрахунків за договором про отримання освітньої послуги, затвердженого наказом ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова 30.08.2015р., у разі дострокового припинення дії договору у звязку з відрахуванням здобувача вищої освіти з університету, кошти, що були внесені замовником як попередня оплата за наступний етап (семестр) і не були використані в навчальному процесі, повертають замовнику на підставі його заяви або іншій особі, якщо вона має таке право (довіреність, свідоцтво на право спадщини та ін.) окрім оплати за останній місяць отримання освітньої послуги незалежно від конкретної дати припинення дії Договору, у випадку якщо студент приступав до навчальних занять. Посилання позивача на ту обставину, що студент [PERSON] в лютому 2016 року не допускався до занять адміністрацією навчального закладу судом до уваги не приймаються, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та відповідно не доведено позивачем належними засобами доказування. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. В той же час варто зазначити, що відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Суд звертає увагу, що позивач зменшив позовні вимоги у звязку з частковим поверненням відповідачем коштів, однак суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу відповідачем судових витрат з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначалося вище, умовами договору про навчання №28с/15, укладеного сторонами передбачено обовязок виконавця повернути частину коштів, що були внесенні замовником як попередня оплата за надання освітньої послуги у разі дострокового припинення дії договору (незалежно від підстав такого припинення) у звязку з ненаданням замовнику освітньої послуги. Відповідно до пункту 6.1 договору дія договору припиняється у разі відрахування Замовника фізичної особи з навчального закладу згідно з законодавством. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відраховано з навчального закладу згідно з наказом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №124 від 29 лютого 2016 року. Однак, з заявою про повернення коштів [PERSON] звернулася до відповідача 23 лютого 2016 року, а з позовом до суду 24 лютого 2016 року. Таким чином, на момент звернення до відповідача з заявою про повернення коштів та з позовом до суду про їх стягнення [PERSON] ще не був відрахований з навчального закладу, а відтак були відсутні правові підстави для задоволення вимог [PERSON] Разом з тим, суд звертає увагу, що положеннями договору про навчання №28с/15 від 17.08.2015р. не передбаченого ні порядку повернення коштів відрахованому студенту, а ні строку на протязі якого навчальний заклад зобовязаний повернути ці кошти. Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, право вимоги у позивача на повернення коштів виникло після 29 лютого 2016 року (відрахування [PERSON]А.), з заявою про повернення коштів [PERSON] звернулася до університету 24 березня 2016 року (а.с. 28), кошти позивачу повернуті 24 березня 2016 року, а відтак з позовною заявою до суду позивач звернулася передчасно, оскільки її право на отримання коштів відповідачем порушено не було. Разом з тим, листом №18/571 від 14.03.2016р. відповідачем не відмовлялося позивачу у видачі коштів, а лише повідомлено про необхідність їх отримання в касі університету. З урахуванням наведених обставин відсутні правові підстави для відшкодуванню позивачу понесених витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу адвоката. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed