Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

25.11.2020 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просить: 1) визначити місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ; 2) припинити з моменту звернення до суду, тобто з 25.11.2020 року, стягнення з [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не меньше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 04 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 11.07.2009 року по 29.05.2018 року позивач та відповідач перебували у зареєстровану шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Як вказує позивач, до розлучення сторін дитиною займалася виключно позивачка. Сімейне життя не склалося, оскільки відповідач через декілька років шлюбу почав зловживати алкогольними напоями та влаштовувати скандали. 08.01.2018 року позивач разом з дитиною пішла з дому. Проте, через декілька днів відповідач відібрав дитину та не випускав сина з дому. В ході розгляду у 2018 році судом справи № 522/2765/18 про розірвання шлюбу між сторонами була досягнута домовленість про те, що син буде проживати разом з батьком за умовою, що останній не буде перешкоджати матері спілкуватися та виховувати сина. Перші місяці відповідач дотримувався домовленості, проте коли у червні 2019 року дізнався, що позивач повторно вийшла заміж, заборонив синові бачитися з позивачкою. Одного разу після ночівлі у матері батько вигнав сина із дому. Через агресію батька [PERSON] відмовлявся бачитися з мамою. Поведінка відповідача стала підставою для звернення позивача із заявами до поліції, органу опіки, школи. [PERSON] була вимушена звернутися до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа № 522/15347/19). Не зважаючи на рішення суду, матір так і не могла бачити сина. Батько то не відчиняв двері квартири, то стверджував, що їх немає вдома, то запевняв, що дитина не хоче бачити маму. Позивач зазначає, що 26.10.2020 року син повідомив сторонам про своє бажання переїхати жити до матері. 28.10.2020 року відповідач вигнав сина з дому. Наразі він мешкає з мамою у двокімнатній квартирі. Дитина має окрему кімнату, своє ліжко, стіл, шафу для одягу. Хлопчик навчається у загальноосвітній школі № 107. Всіма питаннями щодо виховання, навчання, фізичного та морального розвитку, здоров`я, забезпечення необхідними речами сина займається мати самостійно. Ухвалою суду від 09.12.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29.03.2021 року. У судове засідання 29.03.2021 року з`явилися позивач та її представник, інші учасники справи не з`явилися, від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи на 27.05.2021 року. У судове засідання 27.05.2021 року з`явилися позивач та її представник, представник третьої особи, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи на 20.07.2021 року. У судове засідання 20.07.2021 року з`явилися сторони, роз`яснено права та обов`язки. По справі оголошено перерву на 13.10.2021 року. 03.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову повністю, обґрунтовуючи це тим, що обставини, на які посилається позивач не відповідають дійсним обставинам справи, а докази, якими аргументовано позов, не відносяться до періоду, коли син мешкає з позивачем. [PERSON] стверджує, що як до розлучення з позивачем, так і після вихованням сина займався лише він (у навчанні, відпочинках, спортивному розвитку). Відповідач посилається на те, що у жовтні 2020 року [PERSON] повідомив, що хоче на вихідних поїхати до матері. В ході відпочинку син виявив бажання залишитися у матері на період канікул. Відповідач проти цього не заперечував. [PERSON] наголошує, що не виганяв сина з дому, не бив його, не виражався нецензурною лайкою. Не зловживає алкогольними напоями та веде здоровий спосіб життя, має спортивні досягнення. 20.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від 16.09.2021 року, в якій позивач зазначає, що відповідач у відзиві перекручує обставини життя сторін та зовсім не приділяє уваги головному предмету дослідження по справі - найкращим інтересам малолітньої дитини. Позивач вважає, що з метою створення комфортних умов виховання та розвитку дитини, формування її особистості, забезпечення спокійного емоційного стану [PERSON] , уникнення психологічного пригнічення та травм з боку батька, критично необхідним є проживання дитини разом з матір`ю. 13.10.2021 року, у зв`язку із знаходженням судді Свяченої Ю.Б. у відпустці, розгляд справи відкладено на 29.11.2021 року. У судовому засіданні 29.11.2021 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.07.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 261 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що 02.02.2010 року складено відповідний актовий запис № 105 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] ). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2018 року по справі № 522/2765/18 шлюб, зареєстрований 11.07.2009 року між позивачем та відповідачем, розірвано. За згодою матері дитини визначено місце проживання [PERSON] із батьком, [PERSON] . 27.04.2019 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Малиновським районним у м. Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] ), та змінила прізвище на « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу між батьками, малолітній [PERSON] проживав разом з батьком, [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року по справі № 522/15347/19 [PERSON] зобов`язано не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] шляхом встановлення систематичних побачень матері з сином наступним чином: - щосереди із 19.00 год. по 21.00 год. за відсутності батька; - кожної першої та третьої п`ятниці місяця: у випадку 5 уроків в школі - з 13.00 год., у випадку 6 уроків у школі - з 13.55 год., по кожну першу та третю неділю місяця до 21.00 год. за відсутності батька; - протягом 45 днів на літніх канікулах окремо від батька; - у день народження дитини ([INFO]) за попередньою домовленістю між батьками; - у випадку захворювання дитини - у будь-який час, незалежно від місця знаходження дитини. Зобов`язано [PERSON] вирішувати питання щодо навчання, здоров`я, виховання дитини та інші аналогічні питання спільно з [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] повідомляти [PERSON] в письмовому вигляді Укрпоштою чи на електронну адресу у випадку зміни місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Після конфліктної ситуації 28.10.2020 року місце проживання дитини змінилося, більше року дитина постійно проживає з матір`ю. Як вбачається із довідки від 24.07.2019 року № 5105-5000165134 про взяття на облік внутрішньопереміщеної особи зареєстроване місце проживання неповнолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики, наданої ОСББ «Осташкінський», за рік проживання за адресою; [ADDRESS] , [PERSON] характеризувалась позитивно. Конфліктних ситуацій та скарг від сусідів не надходило, з 28.10.2020 року проживала разом з сином. Відповідно до договору оренди від 04.03.2021 року [PERSON] разом з сином [PERSON] фактично проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі 29.04.2021 року було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього, про що складено акт, відповідно до якого було встановлено, що житлово-побутові умови задовільні, для дитини створені належні умови проживання, навчання та всебічного розвитку. [PERSON] офіційно працевлаштована, працювала на посаді аудитора з 09.02.2017 року в ТОВ «КУА «ОДЕСБУДІНВЕСТ», а з 06.11.2020 року по теперішній час працює на посаді фінансового директора в ТОВ «Сервіс-Ресурс», отримує постійний дохід. Згідно з медичною довідкою від 14.11.2020 року № 244, виданої КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради, [PERSON] за даними архіву реєстратури та картотеки не значиться. Згідно з медичною довідкою від 19.11.2020 року № 002747, виданою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради», [PERSON] на наркологічному обліку не значиться; при огляді наркологічних захворювань не виявлено. Згідно з довідкою від 17.11.2020 року № 182 малолітній [PERSON] , [INFO] навчався в Одеській загальноосвітній школі № 16 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, у 5-В класі. Згідно з довідкою від 31.03.2021 року № 02-08/36 малолітній [PERSON] наразі навчається в Одеській загальноосвітній школі № 107 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, у 5-Б класі. Матеріали справи містять висновок спеціаліста-психолога [PERSON] за результатами психологічного обстеження [PERSON] від 21.11.2020 року, відповідно до якого встановлено, що соціальна адаптація дитини порушена. Але дитина задовільно йде та контакт. На теперішній час дитина почуває себе емоційно комфортно в сім`ї з матір`ю, відчуває цілісність родини і потребу в цій родині. [PERSON] відчуває виразну позитивну емоційну прихильність до матері Держипільської [PERSON] . До батька, [PERSON] , емоційна прихильність втрачена. Ставлення агресивне. Відсутність спілкування з батьком, [PERSON] , не відобразиться негативно на психоемоційному стані дитини, так як хлопець втратив емоційний зв`язок з батьком та не відчуває бажання бачитися з ним. Можлива повторна поява батька у житті дитини буде провокувати у нього психологічну травму. Рекомендовано проживання з матір`ю, [PERSON] . Допитані у судовому засіданні 29.11.2021 року свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду, що з кінця жовтня 2020 року малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка забезпечує його всім необхідним. При особистих зустрічах [PERSON] висловлював свідкам своє бажання проживати з матір`ю, так як батько ставився до нього агресивно. За правилами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом досліджено висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 18.05.2021 року № 01-11/844/1вих, яким визначено вважати доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6 ст. 7 СК України). Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Таким чином, законодавством визначена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та, відповідно, рівність прав та обов`язків дитини щодо батьків; те, що визначальну роль при вирішенні питань про місце проживання дітей з одним з батьків повинні відігравати найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Вони зобов`язані піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіті, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками. Згідно із ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2). У висновку органу опіки та піклування зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулося 13.05.2021 року, були присутні [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] . Малолітній [PERSON] повідомив, що має бажання проживати разом з матір`ю. Вказане відображено і в протоколі засідання комісії від 13.05.2021 року, витяг з якого наявний у матеріалах судової справи. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Проаналізувавши встановлені обставини справи, врахувавши думку дитини - бажання проживати з матір`ю, що підтверджується і висновком органу опіки та піклування, створення матір`ю сприятливих умов для проживання і розвитку дитини, суд вважає за можливе встановити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, [PERSON] , що відповідає найкращим інтересам дитини. При цьому суд бере до уваги зміну фактичних обставин життя дитини з 28.10.2020 року та враховує, що згідно з попереднім рішенням суду від 29.05.2018 року про визначення місця проживання [PERSON] (справа № 522/2765/18) спору між батьками фактично не існувало, місце проживання дитини було визначене за згодою сторін справи, без складання органом опіки та піклування відповідного висновку. На час розгляду судом даної справи малолітній [PERSON] досяг такого віку, з якого закон зобов`язує суд враховувати думку дитини щодо спірних обставин. За правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це відповідає інтересам малолітнього сина сторін. Судом також встановлено, що 20.11.2019 року Приморським районним судом міста Одеси по справі № 522/18630/19 виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 04 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . Оскільки судом визначено місце проживання дитини разом з матір`ю, суд вважає позовні вимоги про припинення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено, що з 28.10.2020 року [PERSON] постійно проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до постанови Верховного Суду України за № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 50 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З огляду на те, що місце проживання дитини визначено судом разом із матір`ю [PERSON] , законні підстави для стягнення з неї на користь відповідача аліментів на утримання сина відсутні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про припинення стягнення з неї аліментів на утримання дитини. При цьому суд, спираючись на вимоги ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 3 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 2, 10 ЦПК України, з метою ефективного судового захисту прав дитини, вважає за доцільне припинити стягнення аліментів з [PERSON] з дня подання даного позову, тобто з 25.11.2020 року. Позивачем на виконання вимог ст. 175 ЦПК України подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно з якого судовий збір склав 1681,60 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. В ході розгляду справи представником позивача до суду надано копії договору про надання професійної правничої допомоги, копії рахунків, детальний опис робіт (надання послуг), копії банківських квитанцій про сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 14800 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З огляду на те, що позивачем надані письмові докази понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14800 грн., а з боку відповідача не надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (ч. 6 ст. 137 ЦПК України), суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у повному обсязі.

Outcome: approved