Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

24 грудня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом де вказує, що на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 6 березня 2012 року та витягу з державного реєстру прав від 26квітня 2012 року №33959729 йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Земельна ділянка площею 0,1361 га., на якій знаходиться його житловий будинок, була йому виділена згідно проекту землеустрою. В 2013 році він вирішив приватизувати земельну ділянку, на якій розташований будинок та приналежні до нього господарські будівлі та споруди, але у приватизації земельної ділянки йому було відмовлено у зв'язку з неможливістю виготовлення технічної документації через те, що пліт сусіда [PERSON], який межує з його будинком, знаходиться менше одного метра від будинку. Згідно чинного законодавства та ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», що відстань від будинку до межі сусідньої ділянки має бути не менше метра. Власник сусідньої земельної ділянки [PERSON], яка розташована по [ADDRESS], відмовляється дане питання вирішити в добровільному порядку, повідомивши йому, що усі документи, що стосуються його земельної ділянки, оформлені належним чином. Рішення Семидубської сільської ради про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS], а також видача відповідачу державного акта на дану земельну ділянку, перешкоджає йому приватизувати земельну ділянку на якій розташований його будинок. Згідно п. «в» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Таким чином він позбавлений можливості реалізувати свої законні права на приватизацію земельної ділянки. Просить скасувати рішення Семидубської сільської ради Дубенського району про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], а також скасувати державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, виданого на [PERSON]. В суді позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що в 2011 році він у [PERSON] купив житловий будинок по [ADDRESS], але так як у неї не було документів на будинок і неможливо було оформити договір купівлі-продажу, то рішенням суду було визнано дійсним договір купівлі-продажу, а також за ним визнано право власності на вказаний будинок. Після купівлі будинку він зробив в ньому переобладнання, але не може приватизувати присадибну земельну ділянку так як пліт сусіда [PERSON] проходить менше одного метра від його житлового будинку. Просить скасувати рішення Семидубської сільської ради про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що в 1999 році рішенням Семидубської сільської ради йому у приватну власність передана земельна ділянка в розмірі 0,25 га. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. В 2008 році було погоджено межі його земельної ділянки з усіма сусідами та сільською радою. На той час власником сусіднього житлового будинку, яким на даний час є [PERSON], була [PERSON] Межі його земельної ділянки відповідають кадастровому плану земельної ділянки, яке погоджено з управлінням земельних ресурсів та виготовлено приватним підприємством «ЛЕНД СЕРВІС». Були виставлені межові знаки, але їх хтось повитягав і він поставив палки. Просить відмовити в позові. Представник Семедубської сільської ради Миронюк В.В. в суді пояснив, що [PERSON] була виділена земельна ділянка на якій давно було побудовано житловий будинок та господарські будівлі. Було проведення обмірювання земельної ділянки і погоджено з сусідами та службами, після чого [PERSON] було видано кадастровий план на дану земельну ділянку. [PERSON] купив житловий будинок який був на неприватизованій земельній ділянці. Попередньому власнику земельної будинку [PERSON], земельна ділянка не виділялась і вона нею не цікавилася. Вважає, що рішення сільської ради про виділення [PERSON] присадибної земельної ділянки є законним і немає підстав для його скасування. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов є безпідставним, який не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що рішенням Семидубської сільської ради Дубенського району №27 від 24 грудня 1999 року [PERSON], відповідачу по справі, було виділено земельну ділянку площею 0.25 га. для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.24). 21 листопада 2008 року, представником ПП «ЛЕНД СЕРВІС», землевласником [PERSON], землеупорядником та головою Семидубської сільської ради, сусідами - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], було обстежено та погоджено межі земельної ділянки яка передається у власність [PERSON], (земельна ділянка знаходиться по [ADDRESS]), що стверджується протоколом (а.с.31). Після чого було виготовлено кадастровий план вказаної земельної ділянки, із зазначенням її меж, де власником є [PERSON] (а.с.30). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], землеупорядник Семидубської сільської ради , що на підставі рішення сесії сільської ради [PERSON] у приватну власність була виділена земельна ділянка. Виїжджали на місце та проводився обмір земельної ділянка та погоджувалися межі з усіма сусідами. На той час власником будинку була [PERSON], але земельна ділянка у її власність не виділялась. На той час планів на земельні ділянки не було. Свідок [PERSON] в суді підтвердила, що вона дійсно погоджувала межі земельної ділянки з сусідом [PERSON]. Вона отримала в спадщину будинок, але земельну ділянку не приватизовувала. Згідно до вимог ст.214 ЦПК України, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Доводи позивача про необхідність скасування рішення сільської ради про передачу у приватну власність відповідачу земельної ділянки та скасування державного акту на право приватної власності на землю - є безпідставними. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки) таким документом був державний акт, форма якого затверджується КМ України. Згідно ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку визначеному законом. Так відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою,, такий акт визнається недійсним (ст..155 ЗК України). За положенням глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Як пояснив в судовому засіданні спеціаліст Ніколайчук О.В., начальник територіального управління інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області, що він виїжджав на місце і оглядав земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. Між земельними ділянками відсутні межові знаки, необхідно вивести межу та закопати межові знаки. Не вбачає підстав для скасування державного акта на земельну ділянку яка належить [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи обставини справи суд прийшов до висновку, що між сторонами - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], виник спір із-за того, що не встановлено меж суміжного користування між їхніми земельними ділянками, а тому немає підстав для скасування рішення сільської ради та державного акта на земельну ділянку яка належить [PERSON]

Outcome: dismissed