Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

25 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко»), змінивши розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розімірі 20282,94 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 989,52 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 111067,28 грн.. Зазначає, що розрахунок середнього заробітку був здійснений шляхом множення середньоденної заробітної плати в розмірі 167,27 грн, яка визначена відповідачем, на кількість робочих днів за період з 22.11.2011 року по 17.07.2014 року, яка складає 664 дня, при цьому кількість робочих днів була визначена з урахуванням п'ятиденного робочого тижня. Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що перебував у трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко» з 23.02.2004 року. В зв'язку з систематичним порушення відповідачем законодавства про оплату праці, був вимушений звільнитися з роботи 21.11.2011 року за ст. 36 п.1 КЗпП України. До часу розгляду справи відповідач не здійснив виплату заборгованості по заробітній платі, що стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Омельченко І.В., подала письмові заперечення проти позову, визнавши наявність трудових відносин, в яких перебували сторони. Просить позов задовольнити частково, не заперечувала проти стягнення заборгованості по заробітній платі в розімірі 20282,94 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 989,52 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31848,21 грн..з урахуванням графіку роботи підприємства, за кількість робочих днів, яка складає 224 дня за період з листопада 2011 року по липень 2014 року. Зазначила, що ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2008 року порушено справу про банкрутство ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко» та ухвалою господарського суду Харківської області від 06.11.2009 року запроваджено процедуру санації підприємства. В зв'язку із скрутним економічним станом на підприємстві, рішенням адміністрації та профспілкового комітету був встановлений особливий режим роботи підприємства, а саме два робочих дня на тиждень. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що представником відповідача визнано обставини щодо перебування сторін у трудових відносинах з 23.02.2004 по 21.11.2011 року, наявність заборгованості по заробітній платі в розмірі 20282,94 грн., компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 989,52 грн. та визнано позов в цій частини, суд вважає за можливе ухвалити рішення про стягнення суми в розмірі 21 272 гривні 46 копійок. Розглядаючи спір щодо стягнення середнього заробітку, суд вважає, що позов в цій частині також підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, і проти цього не заперечував представник відповідача, при звільнені [PERSON] з роботи та по теперішній час йому не виплачена сума заборгованості по заробітній платі. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів уроботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати та середньої місячної заробітної плати, здійснюється відповідно до п. 8 Порядку. При визначені розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню відповідно до ст. 117 КЗпП, суд керується абз.1 п.8 Порядку, відповідно до якого, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно ч.1 ст. 52 КЗпП України, для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Статтею 50 КЗпП України встановлено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Згідно довідки про середньоденний розмір заробітної плати [PERSON], від 11.07.2014 року, середньоденна заробітна плата становить 167,27 грн.(а.с. 61) На день винесення судом рішення, кількість число робочих днів у розрахунковому періоді буде становити 664 дні, у тому числі з 22.01. по 31.12.2011 року - 29 днів, у 2012 році - 251 днів, у 2013 році - 251 день, у 2014 році з 01.01. по 17.07. - 133 дні. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені станом на 17.07 2014 року складає 111067, 28 грн. = ( 167,27 грн. х 664 робочих дні) Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку по день остаточного розрахунку відповідають вимогам Закону, а тому підлягають задоволенню. Задовольняючи вимоги позивача, суд при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати сум, виходив з середньоденного розміру заробітної плати позивача та числа робочих днів з урахуванням п'ятиденного робочого тижня за час затримки розрахунку, як то передбачено Порядком. Доводи представника відповідача, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені необхідно брати до уваги скорочений графік роботи підприємства, а саме два робочих дні на тиждень, який встановлений адміністрацією підприємства на підставі наказів за період з листопада 2011 року по липень 2014 року суд вважає необґрунтованими.. (а.с. 63-84). Даний графік був установлений на підприємстві після звільнення позивача з роботи, а тому дія наказів підприємства на звільненого працівника не може поширюваться. Розподіл судових витрат здійснюється судов відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved