Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

24 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, в якій просив суд вселити його в належний йому на праві спільної часткової власності будинок [ADDRESS] , а саме до приміщень № ІІІ, № 2-1, № 2-2,№ 2-3, № 2-4, № 2-5, № 2-6, № 2-7, № 2-8 (квартира 2) та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.03.1986 року [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.03.1986 року було придбано 372/600 частин будинку [ADDRESS] . Інші 114/ 300 частин вказаного будинку належать [PERSON] на підставі договору дарування від 22.10.1977 року. З часу набуття права власності між співвласниками склався наступний порядок користування житловим будинком (літ. «А-1»): [PERSON] на 114/300 частин належать приміщення: №1-1 (коридор); №1-2 (житлова кімната) № 1-1 (кухня); №1-4 (ванна), № 1-5 (коридор), загальною площею 45,7 кв.м., які в технічному паспорті від 31.07.2015 року зазначені як квартира 1; [PERSON] на 372/600 частин належали приміщення: № ІІІ (тамбур), №2-1 (коридор); №2-2 (кухня); №2-3 (санвузол); №2-4 (житлова кімната); №2-5 (житлова кімната); №2-6 (коридор); №2-7 (житлова кімната); №2-8 (житлова кімната); загальною площею 68,8 кв.м, які в технічному паспорті від 31.07.2015 року зазначені як квартира 2. Зазначені частки будинку (квартира 1 та квартира 2) відокремлені одна від одної та мають окремі виходи. Порядок користування будинком [ADDRESS] був встановлений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 25 травня 1998 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року було визначено, що частка боржника [PERSON] у спільній частковій власності подружжя становить 372/1200 частин будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також припинено право спільної сумісної власності на вищевказаний будинок. Постановою Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року вказане рішення залишено без змін. Після визначення розміру частки [PERSON] , вона та її чоловік [PERSON] продовжили користуватися квартирою №2 , а саме приміщеннями: № ІІІ (тамбур), № 2-1 (коридор); № 2-2 (кухня); № 2-3 (санвузол); № 2-4 (житлова кімната); № 2-5 (житлова кімната); № 2-6 (коридор); № 2-7 (житлова кімната); № 2-8 (житлова кімната); загальною площею 68,8 кв.м. 29 квітня 2020 року на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С. від 21 квітня 2020 року про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу та Акту від 21 квітня 2020 року, ПН ХМНО Ємцем І.О. було видано Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 1971, та проведено за позивачем [PERSON] реєстрацію права власності на 372/1200 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 56,6 кв.м, загальною площею 114,5 кв.м, що розташований в [ADDRESS] , які належали боржнику [PERSON] . Таким чином, житловий будинок житловою площею 56,6 кв.м, загальною площею 114,5 кв.м, що розташований в [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] 372/1200 частин; [PERSON] 372/1200 частин; [PERSON] 114/300 частин. Отже, позивач набув право власності на нерухоме майно і у нього виникло право безперешкодного користування своєю власністю. Однак, відповідач чинить перешкоди у вселенні до належної позивачу частини будинку. Відповідач фактично обмежив позивача доступу до частини прибудинкової території, яку огороджено парканом. Відмовляє позивачу та його представнику в доступі до приміщень будинку та прибудинкової території, ключів від воріт паркану (огорожі) та від дверей будинку позивачу не надав. Позивач позбавлений можливості самостійно замовити технічну документацію на належне йому домоволодіння. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Іванченко С.М., який діє на підставі ордеру, в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності зареєстрований за: [PERSON] - 372/1200 частин на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер:1971, виданий 29.04.2020, видавник: Ємець І.О. приватний нотаріус ХМНО Харківської області; [PERSON] - 372/1200 частин на підставі договору купівлі-продажу , серія та номер: 3-680, виданий 25.03.1986, видавник: п`ята ХДНК; [PERSON] - 114/300 частин на підставі договору дарування, р№3-1305, 22.10.1977, 5-та ХДНК. ( а.с. 19-21) В позовні заяві зазначено, що відповідач чинить перешкоди у вселенні до належної позивачу частини будинку. Відповідач фактично обмежив позивача доступу до частини прибудинкової території, яку огороджено парканом. Відмовляє позивачу та його представнику в доступі до приміщень будинку та прибудинкової території, ключів від воріт паркану (огорожі) та від дверей будинку позивачу не надав. Позивач позбавлений можливості самостійно замовити технічну документацію на належне йому домоволодіння. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору №06/11/1 від 06.11.2020 року, [PERSON] замовив послугу ТОВ «Будівельний інвеститіційний центр» щодо проведення технічної інвентаризації, виготовлення технічного паспорту, виготовлення інформаційної довідки на будинок [ADDRESS] . ( а.с. 22) Згідно довідки від 16.11.2020 року №347/16-11, під час проведення технічної інвентаризації 13.11.2020 року житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору №06/11/1 від 06.11.2020 року в доступі до домоволодіння було відмовлено. ( а.с. 23) 16 листопада 2020 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] вимогу про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, в якому просив не чинити йому перешкод у доступі до спірного житлового будинку, вселенню до нього, наданні дублікату ключів. ( а.с. 24-25) Відповіднодо частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Підставою для звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав стала фактичне обмеження позивача у доступі до належної йому на праві власності частини будинку та до території домоволодіння, відсутність ключів від воріт паркану (огорожі) та від дверей, а також неможливість потрапити на територію домоволодіння осіб, з якими було укладено договір про виготовлення технічної документації. Як було зазначено у рішенні вище, на теперішній час право власності на 372/1200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2020 року № 225987353. Отже, [PERSON] , як законний власник частини будинку, має право на користування своєю власністю. Позивач просить суд вселити його в належний йому на праві спільної часткової власності будинок [ADDRESS] , а саме до приміщень № ІІІ, № 2-1, № 2-2,№ 2-3, № 2-4, № 2-5, № 2-6, № 2-7, № 2-8 (квартира 2). При цьому позивач посилається на те, що між співвласниками склався певний порядок користування житловим будинком, який також був визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 1998 року. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 1998 року між співвласниками [PERSON] і [PERSON] було визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] . Даних щодо визначення порядку користування житловим будинком [ADDRESS] між його співвласниками, матеріали справи не містять. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та він підлягає вселенню у будинок [ADDRESS] , в якому йому на праві спільної часткової власності належить 372/1200 частини. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати понесені ним на професійну правничу допомогу у сумі 5 222, 52 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно Акту №1 від 18.12.2020 року приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги до Договору про надання правничої допомоги загальна сума за надану правничу допомогу у справі складає 5 222,52 грн., яка і була сплачена позивачем. (а.с. 48-50, 63-64) У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, судовий збір у сумі 848,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial