Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

24 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 лютого 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис №3. Від шлюбу у них народився син [PERSON],[INFO]. Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2014 року шлюб мін сторонами розірвано. Син в даний час перебуває на повному утриманні позивача, вона самостійно своїми силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина. Відповідач, який проживає окремо від них, ухиляється від виконання свого обов»язку, матеріальну допомогу не надає, участі у вихованні не приймає, тобто не виконує жоден із тих обов»язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. На час звернення до суду між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання обов»язку по утриманню дитини. Оскільки відповідач не отримує регулярного доходу, просила постановити рішення, яким стягувати із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно на [PERSON], [INFO] починаючи з дня звернення до суду та до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повній мірі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Щодо пояснень відповідача про те, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі 600 гривень, то вона категорично заперечує, оскільки за таку суму неможливо прогодувати, одягнути та забезпечити дитину. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив частково та суду пояснив, що він не заперечує, що повинен сплачувати аліменти, однак не у розмірі 1000 гривень, так як ніде не працює та на його утриманні перебуває батько. Погоджується сплачувати аліменти у розмірі 600 гривень. Просив постановити рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити частково, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що з 21 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був укладений у Березівській сільській раді Радехівського району Львівської області, актовий запис №3. Від шлюбу у них народився син [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2014 року шлюб мін сторонами розірвано (а.с.7). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області за №159 від 05.02.2015 року (а.с.8). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивачки про стягнення із відповідачів аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірними. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатними та може таку надати. Відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 24 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Враховуючи вищенаведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: partial