Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

24 червня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] з вищевказаним позовом. В обґрунтування посилалися на ті обставини, що 28 листопада 2009 року помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO], кв.№57. Разом з ним на день смерті були зареєстровані і вони, позивачі, його дружина - [PERSON], та дочка - [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири загальною площею 61,56 кв.м., житловою 38,3 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57. 19 червня 2015 року вони звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, щодо оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище майно, але постановою від 19 червня 2015 року №661/02-31 у видачі такого документу їм було відмовлено, на підставі того, що договір обміну квартири по вул. Островського, буд.№16, кв.№57, у м. Кривому Розі свого часу був посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу 13 лютого 1999 року №10-8, тобто на теперішній час правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином. 13 лютого 1999 року вона, позивач - [PERSON], перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вчинили з відповідачами міну належних їм квартир, а саме, [PERSON] обміняв виплачену двокімнатну квартиру по вулиці Корнійчука, буд.№16, кв.№30 у м. Кривому Розі на належну відповідачам трикімнатну квартиру по вулиці Островського, буд.№16, кв.№57 у м. Кривому Розі, відповідно до договору реєстраційний №10-8, який був посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу. Обмін було вчинено без доплати. Представник біржі пояснив, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договори відчуження нерухомості укладені на біржі, не потребують подальшого нотаріального посвідчення, і мають таку ж юридичну силу, як і договори, які посвідчує нотаріус. Вказаний договір було зареєстровано у Криворізькому БТІ, на підтвердження цього на примірнику договору стоїть відповідний штамп про проведення державної реєстрації від 17 лютого 1999 року та внесення запису про реєстрацію у книгу №69П-63-63. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни квартир, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1999 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, вони змушені звернутися з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. На підставі вищевикладеного просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та винести рішення, яким визнати дійсним договір обміну, який було зареєстровано Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу 13 лютого 1999 року №10-8, згідно якого у власність [PERSON], померлого 28 листопада 2009 року, перейшла трикімнатна квартира, що розташована на четвертому поверсі пятиповерхового житлового будинку загальною площею 61,56 кв.м., житловою 38,3 кв.м., за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57, а у власність відповідачів було передано двокімнатну квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Корнійчука, буд.№16, кв.№30, та визнати за ними, позивачами, [PERSON] та [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 28 листопада 2009 року, на спадкове майно, яке залишилося після його смерті та складається з трикімнатної квартири, розташованої на четвертому поверсі пятиповерхового житлового будинку, загальною площею 61,56 кв.м., житловою 38,3 кв.м., за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57. Присутні у судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, надали пояснення по суті справи, підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, наддав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач [PERSON] до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи - Універсальна товарна біржа «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідачів та представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ст.157 ч.1 ЦПК України, зі згоди позивачів ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи судом встановлено наступні факти. 13 лютого 1999 року, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] обміняв двокімнатну квартиру по вулиці Корнійчука, буд.№16, кв.№30 у м. Кривому Розі на трикімнатну квартиру по вулиці Островського, буд.№16, кв.№57 у м. Кривому Розі, відповідно до договору реєстраційний №10-8, який був посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу (а.с.13). Таким чином, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зазначений договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачам в оформленні спадщини після смерті їх чоловіка та батька, оскільки, відповідно до ст.220 ч.1 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 19 червня 2015 року, ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57, становить 60450,00 гривень (а.с.19-24). 28 листопада 2009 року помер [PERSON] (а.с.7), який на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO], кв.№57. Разом з ним на день смерті були зареєстровані позивачі, його дружина - [PERSON] (а.с.9, 15, 16), та донька - [PERSON] (а.с.10, 17, 18), що підтверджується довідкою №1454 від 10 червня 2015 року, виданою КП «ЖЕО №8» (а.с.8). 19 червня 2015 року позивачі звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, щодо оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого 28 листопада 2009 року, та складається з трикімнатної квартири загальною площею 61,56 кв.м., житловою 38,3 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57. Постановою від 19 червня 2015 року №661/02-31 у видачі такого документу їм було відмовлено, на підставі того, що договір обміну квартири по вул. Островського, буд.№16, кв.№57, у м. Кривому Розі був посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу 13 лютого 1999 року №10-8, тобто на теперішній час правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином, та було запропоновано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.12). З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України (2003 року), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст.45 ч.1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963року), договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Статтею 220 частиною 2 ЦК України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.241 ч.ч.1,2 ЦК УРСР (в редакції 1963року), за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у договорі міни, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Статтею 242 ЦК УРСР (в редакції 1963року) визначено, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Разом з тим, у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд уважає за можливе визнати даний договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного договору, ні однією із сторін даний договір не оспорювався та можливість його нотаріального посвідчення втрачена. Що стосується позовної вимоги позивачів про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 28 листопада 2009 року, на спадкове майно, яке залишилося після його смерті та складається з трикімнатної квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Островського, буд.№16, кв.№57, то в даній частині вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Так, з постанови державного нотаріуса Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 червня 2015 року вбачається, що причиною відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є те, що договір обміну квартири по вул. Островського, буд.№16, кв.№57, у м. Кривому Розі був посвідчений Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу 13 лютого 1999 року №10-8, тобто на теперішній час правовстановлюючий документ оформлений неналежним чином. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ст.1296 ч.1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1297 ч.1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовної вимоги позивачів стосовно визнання дійсним договору обміну, який було зареєстровано Універсальною товарною біржею «Біржа торгівлі нерухомістю та транспортом» м. Кривого Рогу 13 лютого 1999 року №10-8, що було причиною відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, то вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною. Судові витрати у справі покладаються на позивачів за їх згодою. На підставі викладеного,

Outcome: partial