Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

26 вересня 2017 року позивач звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обгрунтовані тим, що малолітня дитина [PERSON], батьками якої є сторони у справі, проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач (батько) в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. У судове засідання 30.01.2018 року сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у запереченнях на позов та відзиві позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що сума аліментів, яку просить стягнути з нього позивач, надто велика та неспіврозмірна з його доходами, оскільки на даний час у нього склалось скрутне матеріальне становище, що позбавляє можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку. На його утримання знаходиться донька від першого шлюбу [PERSON], [INFO], якій він надає матеріальну допомогу, та батьки пенсіонери мати- Асоско В.С. та батько - [PERSON], які постійно потребують медико-профілактичних оглядів, на підтримання їх здоров'я витрачаються грошові кошти, а тому він зазначив, що має змогу сплачувати аліменти лише в розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку. Крім того, зазначив, що в нього відсутня постійна робота, заробляє на життя періодичними підробітками, при цьому його доходи значно скоротились. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.04.2013 року /а.с.2/. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії І-БП №006388, виданого Шосткинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 06.06.2016 року /а.с.5/. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ №188592 від 16.09.2016 року, виданого повторно Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області /а.с.3/. Зі змісту довідки № 5612 від 15.09.2017, виданої виконавчим комітетом Воронізької селищної ради, вбачається, що малолітня дитина проживає з позивачем, зареєстрована за однією з нею адресою та перебуває на її утриманні /а.с.4/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач наразі добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, при цьому він зареєстрований за іншою адресою ніж позивач з дитиною, тобто постійно проживає окремо від них. При цьому, суд не бере до уваги надані відповідачем на підтвердження утримання дитини копії чеків /а.с.29/, оскільки вказані копії не можна вважати належними доказами надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання доньки у необхідному розмірі через їх якість, що позбавляє суд можливості їх дослідити (з їх змісту не можливо встановити ані розмір сплачених сум, ані зясувати їх отримувача). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, з урахуванням положень ст. 182 СК України. При цьому, за нормою ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане положення підлягає застосуванню незалежно від способу стягнення аліментів: в частці від доходу чи в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини; стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан дитини та відповідача, який хоча і має на утриманні іншу дитину і частково забезпечує непрацездатних батьків, однак є працездатною особою, не позбавлений можливості отримувати додаткові доходи, і не обмежений у праві на працевлаштування та у можливості отримувати достойний заробіток. Таким чином, з урахуванням принципу розумності, співмірності, забезпечення достатніх потреб дитини, дійсної участі батьків у її утриманні, суд дійшов висновку, що підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що є достататніми, співмірним й можливими як для платника, так і для отримувача аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня предявлення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 592 грн. 00 коп., від оплати якого позивача звільнено вказаним Законом, пропорційно обсягу задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial