Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

25 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацької селищної ради, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів відділ Держгеокадастру у Шишацькому районі Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту. Свої вимоги обґрунтував тим, що являється власником двох земельних ділянок: площею 0,2101 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,07га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Шевченка, 23 у с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області. Користувачем суміжної земельної ділянки по вул. Шевченка, 25 в с. Дмитрівка являється відповідач [PERSON]. Позивач не має можливості організувати заїзд сільськогосподарської техніки для обробки своєї ділянки через її територію. Попередні власники сусідньої земельної ділянки завжди надавали йому можливість заїзду через свою земельну ділянку, але після зміни власника ділянки на відповідача [PERSON] остання у наданні заїзду відмовляє. Інших варіантів заїзду техніки для обробки земельної ділянки відповідача не існує в звязку з чим він вимушений звернутись до суду із позовом про встановлення земельного сервітуту у вигляді надання йому можливості проїзду сільськогосподарською технікою через земельну ділянку [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомила, що її чоловік є власником двох земельних ділянок зазначених у позовній заяві, крім того вона має у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,7086га, яка межує з ділянкою позивача та обробляється з нею єдиним масивом. Належній їй та її чоловіку [PERSON] земельні ділянки межують з земельною ділянкою по вул. Шевченка, 25. Заїздом через сусідню земельну ділянку по вул. Шевченка, 25 вони з чоловіком користувалась на протязі майже 40 років за усною домовленістю з її попередніми власниками. Після того, як власником домоволодіння по вул. Шевченка, 25 у с. Дмитрівка та відповідно користувачем земельної ділянки для його обслуговування стала [PERSON], остання відмовила [PERSON] та [PERSON] у проїзді через територію своєї земельної ділянки. Відповідаючи на запитання учасників судового розгляду та головуючого повідомила, що домоволодіння в якому вони проживають разом з чоловіком придбане ними в 1974 році. Після придбання домоволодіння ними було добудовано приміщення літньої кухні та гаража. Будь-які дозвільні документи на господарські приміщення відсутні, на вказане домоволодіння навіть не виготовлявся технічний паспорт. До земельних ділянок її та чоловіка існує альтернативний варіант заїзду з розташованого поруч тупикового проїзду по межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (колишній власник). Користуватись даним заїздом вона відмовляється з мотивів небажання псувати відношення з власниками відразу двох земельних ділянок, при тому що з [PERSON] відносини вже зіпсовано. Крім того проїздом через земельну ділянку по вул. Шевченка, 25 вони користувались багато років поспіль, а отже вважають, що мають право користуватись ним і надалі, незважаючи на зміну користувача земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову усно та письмово заперечували посилаючись на те, що згідно висновку № 345 судової земельно-технічної експертизи від 26 липня 2013 року варіант проїзду через земельну ділянку [PERSON] є найбільш обтяжливим для останньої, натомість існує альтернативний варіант проїзду по межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Крім того позивач шляхом демонтажу частини незаконно збудованих ним господарських приміщень може влаштувати проїзд для сільськогосподарської техніки безпосередньо через свою земельну ділянку. Також, заявляючи позов про встановлення судом земельного сервітуту, позивач не зазначив шлях (маршрут) проїзду через земельну ділянку відповідача та не надав жодної технічної чи експертної документації з даного приводу. Представник відповідача Шишацької селищної ради в судове засідання не зявився надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Свою правову позицію з приводу предмету спору не висловлював. Представник третьої особи при розгляді спору поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини, а також прийшов до нижче вказаних висновків. Позивач [PERSON], є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд прощею 0,2105га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0700га, які розташовані по вул. Шевченка, 23 у с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, що не заперечується сторонами та підтверджується державними актами на право власності на землю ЯК № 818471 та ЯК № 818436, виданих Сагайдацькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 06 квітня 2010 року (а.с. 6-7). Згідно рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2011 року, яке 06 грудня 2011 року набрало законної сили, а отже встановлені у ньому обставини в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с.11) 19 лютого 2009 року відповідач [PERSON] придбала у гр. [PERSON] домоволодіння по вул. Шевченка, 25 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області. За придбаним домоволодінням була закріплена земельна ділянка площею 0,25га, яка знаходилась в користуванні попереднього власника та не була ним приватизована. Рішенням 5 сесії 6 скликання Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 17 травня 2011 року останній було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для приватизації земельної ділянки площею 0,25га для обслуговування житлового будинку за адресою: с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області, вул. Шевченка, 25, але використати своє право на приватизацію земельної ділянки вона не може оскільки [PERSON] відмовляється підписувати акт погодження меж земельної ділянки, обґрунтовуючи це відсутністю підїзду на власну земельну ділянку. Виниклий земельний спір між сторонами неодноразово намагались розвязати представники органів місцевого самоврядування. Так, згідно протоколу № 2 від 04 травня 2012 року виїзного засідання комісії по питанню вирішення земельного спору між [PERSON] та [PERSON] останнім було рекомендовано дотримуватись добросусідських відносин, а також з огляду на не досягнення домовленості щодо встановлення земельного сервітуту [PERSON] рекомендовано звернутись до суду для встановлення примусового сервітут (а.с.9-10). Як встановлено судом із змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року (а.с. 56-57) та не заперечується сторонами, у липні 2012 року [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], Сагайдацької сільської ради, третя особа відділ Держкомзему у Шишацькому район Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 жовтня 2012 року, у задоволенні позову було відмовлено. Вищевказаною ухвалою ВССУ за касаційною скаргою [PERSON] рішення судів першої та апеляційної інстанції були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В ході нового розгляду справи в суді першої інстанції, у відповідності до клопотанням сторони відповідача, за ухвалою суду від 18 квітня 2013 року судовим експертом сектору будівельно-технічних досліджень Полтавського відділення Харківського НДІ судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса [PERSON] у справі проведено судову земельно-технічну експертизу (а.с.61-67, 82-84). Згідно висновку експерта № 345 від 26 липня 2013 року проведеним дослідженням було встановлено, що існує технічна можливість встановлення проїзду (земельного сервітуту) для обслуговування земельних ділянок площами 0,0700га і 0,0786, які примикають до земельної ділянки [PERSON] площею 0,2105га по вул. Шевченка, 23 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області. На розсуд суду запропоновано один варіант строкового сервітуту права проїзду на транспортному засобі до належних [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площами 0,0700 та 0,0786га, призначених для ведення селянського господарства в с. Дмитрівка. Існує технічна можливість встановлення земельного сервітут на земельній ділянці [PERSON] для проїзду (проходу) до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (а.с. 84). При проведенні варіантів встановлення земельного сервітуту для обслуговування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] площами 0,0700 та 0,0786га, найбільш обтяжливим для користувача являється варіант проходу, проїзду через земельну ділянку [PERSON] по вул. Шевченка, 25. (а.с. 84) Для оптимального і зручного використання земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] у спосіб найменш обтяжливий для власника земельної ділянки щодо якої пропонується встановлення земельного сервітуту, запропоновано варіант встановлення земельного сервітуту через земельні ділянки [PERSON] і [PERSON] (по межі між ділянками), підїзд відбувається з тупикового проїзду (а.с. 83). Враховуючи те, що вказаний висновок експерта був виконаний у справі з аналогічним предметом та підставами позову, за участю тих самих сторін, а конфігурація та призначення спірних земельних ділянок з часу виготовлення експертного висновку не змінилась, суд, з метою за для процесуальної економії та клопотанням сторони відповідача вважає можливим використати його в якості доказу у даній цивільній справі. Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 12 листопада 2013 року цивільну справу № 551/229/13-ц за позовом [PERSON]до [PERSON], Сагайдацької сільської ради, третя особа відділ Держкомзему у Шишацькому район Полтавської області, про встановлення земельного сервітуту залишено без розгляду за заявою представника позивача [PERSON] від 12.11.2013 (а.с.95). Факт звернення позивача до суду із тотожним позовом свідчить про те, що до теперішнього часу земельний спір між сторонами в позасудовому порядку не вирішено. Про це зокрема свідчать пояснення обох сторін в судовому засіданні, які в категоричній формі відмовляються йти на взаємні поступки. Крім того земельний спір між сторонами був предметом розгляду виїзної комісії Сагайдацької сільської ради Шишацького району Полтавської області (акт від 31 липня 2014 року). За результатами розгляду сторонам конфлікту [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рекомендовано дотримання добросусідських відносин та необхідність дійти спільної згоди у спірному питанні (а.с.49-50). Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Пунктом б ст. 99 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту, як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Згідно розяснень наведених у п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заявляючи позовні вимоги про встановлення безстрокового та безкоштовного земельного сервітуту у вигляді права безперешкодного проходу та проїзду сільськогосподарською технікою до земельної ділянки [PERSON], що розташована по вул. Шевченка, 23 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області через земельну ділянку [PERSON], що розташована по вул. Шевченка, 25 у вказаному селі, в супереч обовязку доказування та вимогам п. б ст. 99 ЗК України, позивач жодним чином не зазначив за яким шляхом (маршрут, ширина та довжина проїзного шляху) повинен відбуватися проїзд сільськогосподарської техніки територією суміжної земельної ділянки та не надав жодної технічної або експертної документації з цього приводу. Надані ним докази жодним чином не підтверджують неможливість задоволення потреб обробки земельної ділянки іншим шляхом, ніж шляхом встановлення земельного сервітуту відносно ділянки відповідача, а окремі докази (квитанція про сплату земельного податку [PERSON] від 07.07.2010, звернення за підписом [PERSON] до [PERSON], клопотання про призначення повторної земельно-технічної експертизи у іншій цивільній справі № 551/229/13-ц) взагалі не стосуються предмету доказування у даній цивільній справі (а.с. 51-53, 54). Надаючи пояснення суду, представник позивача [PERSON] спростувала твердження позовної заяви про відсутність іншим шляхів проїзду, окрім як через територію земельної ділянки по вул. Шевченка, 25 та зазначила про існування альтернативного заїзду на власну та чоловіка земельну ділянку через глухий тупик та по межі земельних ділянок, що належать (належали) [PERSON] і [PERSON] При цьому даним заїздом вона та позивач відмовляються користуватись не в звязку з технічною неможливістю, а з мотивів небажання псувати відношення з власниками відразу двох інших земельних ділянок. Саме даний варіант проїзду до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] згідно експертного висновку № 345 від 26 липня 2013 року запропоновано як варіант встановлення земельного сервітуту, що є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки [PERSON] (а.с. 67 зворотній бік, 83). З вказаним висновком також погоджується і суд, оскільки проїзд сільськогосподарської техніки через земельну ділянку по вул. Шевченка, 23 кожного разу потребуватиме демонтування встановленої огорожі з боку проїзної частини вул. Шевченка. Крім того періодичний проїзд важної сільськогосподарської техніки через дану земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, фактично унеможливить побудову власником на маршруті руху техніки будь-яких капітальних споруд, а отже зробить неможливим використання за призначенням значної частини земельної ділянки (згідно висновку експерта ця площа становитиме 385,35 кв.м.) суттєво обмеживши таким чином права користувачів або можливих майбутніх власників земельної ділянки. Згідно ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Як встановлено з матеріалів справи, зокрема збірного кадастрового плану с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області (Додаток 1 до висновку експерта № 345), земельна ділянка [PERSON], що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та розташована по вул. Шевченка, 23 в с. Дмитрівка Шишацького району Полтавської області прилягає до земель сільської ради, а саме до проїзної частини вулиці Шевченка у вказаному селі, а отже до вказаного домоволодіння наявний підїзд автомобільною та іншою технікою. Самостійно та не планово здійснивши забудову вказаної земельної ділянки позивач [PERSON] власноручно штучно позбавив себе можливості проїзду сільськогосподарської техніки через територію власного двору для обробки земельних ділянок площею 0,0700 та 0,0786га, що призначені для ведення особистого селянського господарства, належать йому та його дружині [PERSON] та примикають до земельної ділянки [PERSON] площею 0,2105га. В супереч вимогам добросусідства позивач [PERSON] та його представник (дружина) [PERSON] намагається реалізовувати власні інтереси у вигляді отримання можливості механізованої обробки своїх земель за рахунок інтересів користувача сусідньої земельної ділянки шляхом проїзду сільськогосподарської техніки через належну їй на праві користування земельну ділянку, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. В той же час згідно ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Крім того з пояснень сторін судом встановлено, що з пропозицією укладення договору сервітуту відповідно до вимог ст.ст. 402, 638 ЦК України позивач [PERSON] або [PERSON] до відповідача [PERSON] не звертались, а відразу звернулись із позовом про встановлення безкоштовного сервітуту до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, захищаючи власні права та інтереси, зловживає правом на встановлення земельного сервітуту за рішенням суду. Враховуючи те, що позивач сам поставив себе у ситуацію неможливості проїзду сільськогосподарської техніки через власну земельну ділянку завдяки неплановій забудові даної земельної ділянки, те, що він має можливість задовольнити власні потреби в обробці землі у інший спосіб, а саме шляхом проїзду техніки за альтернативним маршрутом, що запропонований у висновку судової земельно-технічної експертизи, а також те, що позивачем під час судового розгляду справи не визначено чіткого шляху руху сільськогосподарської техніки територією суміжної земельної ділянки, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю. Задовольнити клопотання представника позивача [PERSON] про виклик в судове засідання для розяснення експертного висновку судового експерта [PERSON] під час судового розгляду не виявилось можливим, оскільки остання з 10.02.2016 року не працює у Полтавському відділенні ХНДІСЕ, що підтверджується листом даного відділення № 482 від 26.04.2016 року. В Реєстрі атестованих судових експертів інформація про здійснення [PERSON] експертної діяльності на час розгляду справи відсутня, відомостями про її місце проживання на час розгляду справи жоден з учасників судового розгляду не володіє. Крім того суд вважає, що заявлення представника позивача [PERSON] клопотання про виклик експерта для розяснення експертного висновку обумовлено не незрозумілістю експертного висновку, а лише незгодою з висновками, яких дійшов експерт. На думку суду вищевказаний експертний висновок має конкретні відповіді на кожне з поставлених експерту питань, для зручності зясування його змісту супроводжується графічними матеріалами, а граматично-лексичне виконання експертом отриманих в ході дослідження висновків виключає будь які їх неоднозначні інтерпретації, або прогалини, що потребують розяснень експерта. Незважаючи на неодноразове розяснення судом права ініціювання під час судового розгляду питання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, в тому числі й повторної, позивач та його представник таким правом не скористались. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, всі документально підтверджені судові витрати у справі суд,

Outcome: dismissed