Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

24 липня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, відділу Держземагенства у Бахмацькому районі Чернігівської області(далі відповідачі) з вимогою про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельні ділянки. Позов обґрунтувала тим, що 12.01.2009 року померла її прабабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в обсяг якої входить земельна ділянка, а позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої, у звязку із чим вона звернулася до Бахмацької державної нотаріальної контори та прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства, але їй було відмовлено в оформленні права власності на земельну ділянку, так як оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий померлій [PERSON] втрачений. Також, маються розбіжності між Державним актом серії VІ-ЧН 026757, в якому зазначено дві земельні ділянки розміром 0,52 га та 0,03 га та технічною документацією про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки, в якій зазначено три земельні ділянки розміром 0,25 га, 0,27 га та 0,03 га. Все це порушує право позивача на землю та можливо виправити лише в судовому порядку. У судове засідання сторони не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 106964 (а.с.5) [PERSON] померла 12.01.2009 року. Згідно заповіту № 261 від 18.112008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.10) померла [PERSON] все своє майно заповіла свої правнучці [PERSON] Померла [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії VІ-ЧН 026757 (а.с.6) мала у власності земельну ділянку для обслуговування будинку і ведення особистого селянського господарства, площею 0,55 га, що підтверджується витягами з технічної нормативно-грошової оцінки земельної ділянки № 2, 3, 4 від 06.07.2015 року (а.с. 10-15). Відповідно до інформації Бахмацької районної державної нотаріальної контори (а.с.28 ) та витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи) спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача (а.с.29). їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. В судовому засіданні встановлено, що зазначений вище державний акт був втрачений, що підтверджується оголошенням про втрату у друкованому засобі масової інформації, а саме в газеті „Порадник від 03-09 липня 2015 року (а.с.5). Позивач не має можливості отримати дублікат державного акту, що підтверджується листом відділу Держкомзему в Бахмацькому районі Чернігівської області від 10.07.2015 року № К-1051/10-1075/6-15 (а.с.9), у звязку із чим йому було відмовлено в оформлені спадщини. З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожній особі гарантовано право на захист цивільних прав та інтересів, а відповідно до статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК) (в редакції, чинній на час видачі акту) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК (в редакції, чинній на час видачі акту) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 155 ЗК, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. А статтею 152 ЗК, передбачено, що вимагати усунення порушень свого права на землю має власник земельної ділянки або землекористувач. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. „г ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216; 1217; 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що виникнення права власності в даному випадку повязується з правом спадкування, суд вважає, що позивач набула його після смерті [PERSON] Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. А ст. 392 ЦК України дозволяє визнавати право власності у разі відсутності документа, що його засвідчує. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої 12.01.2009 року [PERSON], але оформити своє право на спірну земельну ділянку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Спір про право власності на зазначену земельну ділянку підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо.

Outcome: approved