Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

24.10.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.12.2013 року Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №134. В обґрунтування позову зазначила, що з 06 грудня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають двох неповнолітню дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вже близько одного року вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною власністю між ним відсутній. Питання стосовно примирення між ними як подружжям не можливе, оскільки вже тривалий час вони проживають окремо. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати з нею. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, тому звернулася до суду з цим позовом. 24.10.2017 позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. 21.11.2017 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 14.12.2017 судовий розгляд відкладено через перше нез'явлення в судове засідання належним чином повідомленого відповідача. 25.01.2017 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися повторно. Відповідач [PERSON] причини повторної неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавав. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, будь-яких заяв, у тому числі відзиву, не подавав, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язану з потребою в обґрунтуванні доводів учасників справи, на що необхідний значний час, відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України судом відкладено складання повного рішення до 31.01.2018 року. Відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб Серія [NUMBER] та копій свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER], сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.12.2013 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 8, 9, 10). З паспорта громадянина України Серія [NUMBER], вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS]. (а. с. 4). За інформацією, отриманою судом від Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області від 03.11.2017 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а. с. 15). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, вбачається, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, спору про поділ майна чи про місце проживання дітей між сторонами немає. Враховуючи, що: позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] відзив проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн 00 к. (а. с. 1).

Outcome: approved