Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

24.12.2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача [PERSON] , котрий є її сином. У спірній квартирі відповідач не проживає з 2014 року, його місце проживання їй невідоме, будь-які зв`язки вони не підтримують. Наявність реєстрації відповідача у належному їй житловому приміщенні, похзбавляє її можливості здійснювати право користування та розпоряджання ним у повному обсязі. Більше того відповідач має велику кількість непогашених боргових зобов`язань перед кредитними установами, претензії яких надсилаються на її адресу, що створює для неї суттєві незручності. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі не чинила. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 02 квітня 2021 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] та треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися. Позивачка звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи без її участі, треті особи про причини неявки не повідомили. Відповідач [PERSON] заявив про визнання заявленого [PERSON] до нього позову, просив розглянути справу у підготовчому засіданні. Повідомив суду, що він тривалий період часу проживав за кордоном, наразі також веде такий спосіб життя, що не перебуває у спірній квартирі, не користується житловим приміщенням, а тому незаперечує щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до правил частини 3 статті 200 ЦПК України з огляду на заяву відповідача [PERSON] про визнання позову [PERSON] щодо визнання його втратившим право користування житловим приміщенням суд визнав за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.10). За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи №62504138 від 31.05.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS] (а.с.16). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належної їй на праві приватної власності непроживає з 2014 року, витрат по утриманню житлового приміщення не несе. Відповідач [PERSON] визнав заявлені позовні вимоги про визнання його таким, що втратив право користування належним позивачці [PERSON] на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до відповідача [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved