Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

26.02.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] при житті на випадок своєї смерті він склав заповіт, яким заповів житловий будинок відповідачу. У зв»язку з тим, що за життя [PERSON] хворів та приймав лікарські засоби, вважає що заповіт складений ним є недійсним, так як в момент складення заповіту він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просить суд визнати заповіт від 16.05.2014 року складений [PERSON] посвідчений Паліївською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що в період складення заповіту [PERSON] був дієздатним, розумів значення своїх дій, заповіт складено відповідно до вимог закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [INFO] року помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] Позивач у справі є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] 16.05.2014 року [PERSON]. склав заповіт, який було посвідчено Паліївською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстровано в реєстрі за № 22, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право заповів [PERSON]. Відповідно до довідки виданої виконкомом Паліївської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області від 09.02.2015 року, на момент смерті [PERSON] з ним проживала його дружина [PERSON], з 25.12.2013 року і по даний час. Від його імені посвідчувався заповіт в Паліївській сільській раді Маловисківського району Кіровоградської області, який не змінено і не скасовано. З епікризу КЗ « Кіровоградський обласний онкологічний диспансер», вбачається, що [PERSON] в період з 07.10.2013 року по 10.10.2013 року перебував на лікуванні, до нього було застосовано хіміопроменеве лікування, хіміо-,гормоно,-імунотерапія,- інші види лікування. З довідки виданої КЗ « Кіровоградський обласний онкологічний диспансер» від 25.02.2016 року, вбачається, що [PERSON] тричі лікувався в їх закладі, протягом 2013 року, під час лікування наркотичні засоби не приймав. З виписки амбулаторного хворого№ 2499, встановлено, що [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні в Маловисківській ЦРЛ в період з 09.09.2013 року по [INFO] року, та йому було призначено наркотичні лікарські засоби з 03.06.2014 року. Стаття 225 ЦК Укрпаїни, передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). В судовому засіданні представник позивача посилається на те, що в момент складення заповіту [PERSON] внаслідок вживання наркотичних лікарських припаратів не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак, клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи нею заявлено не було. З матеріалів справи встановлено, що заповіт від імені [PERSON] складено та посвідчено Паліївською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області 16.05.2014 року, в момент складення заповіту [PERSON] перебував в нормальному психологічному та фізичному стані, мав чітку мову, об»єктивне мислення та його зовнішній вигляд не викликав сумнівів у його дієздатності, адекватно реагував на обстановку, розумів значення своїх дій та керував ними, що встановлено з довідки виданої секретарем сільської ради від 30.06.2015 року, наркотичні лікарські препарати йому було призначено з 03.06.2014 року, тому, суд вважає, що в силу ст.. 60 ЦПК України, представник позивача не довела, що [PERSON] на момент складення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed