Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

24.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить скасувати рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №760 від 28 серпня 1997 року про передачу земельної ділянки площею 310 кв.м. в [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] та земельної ділянки площею 244 кв. м. в [ADDRESS] у власність [PERSON] ; припинити за [PERSON] право власті на земельну ділянку площею 310 кв.м. в [ADDRESS] , свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 03.11.2006 року (11/25 частин) та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 31.03.2009 року (14/25 частин) належить позивачу. Маючи намір приватизувати земельну ділянку на якій розташований належний йому будинок, він звернувся до Ізмаїльської міської ради. Однак, фахівці відділу земельних ресурсів Ізмаїльської міської ради повідомили про те, що на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №760 від 28 серпня 1997 року, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 310 кв .м . в [ADDRESS] була передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] , а земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 244 кв.м. в [ADDRESS] була передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] , також їм було рекомендовано замовити технічну документацію для видачі державного акту на право приватної власності на землю, у зв`язку з чим реалізувати право на приватизацію земельної ділянки позивач можливості не має. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської областів судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю, вирішення справи зашив на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] ,в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надавав, про розгляд справи сповіщався належним чином шляхом публікації оголошення про виклик в судове засідання на веб-порталі судової влади України. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] , належить на праві власності житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 03.11.2006 року (11/25 частин), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 31.03.2009 року (14/25 частин), укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, вказане підтверджено довідкою комунального підприємства «Ізмаїльське МБТІ» №1578 виданою 31.10.2018 року. Зазначені договори не містять будь-яких умов, що обмежують право [PERSON] на земельну ділянку з розташованими на ній будівлями та господарськими спорудами, після набуття права власності на житловий будинок цільове призначення земельної ділянки залишилось без змін. Також в судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №760 від 28 серпня 1997 року про передано земельну ділянку площею 310 кв.м. в [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] та земельну ділянку площею 244 кв.м. в [ADDRESS] у власність [PERSON] , що підтверджено архівною випискою №Г-176 від 20.08.2018 року з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради. Згідно довідки наданої Міськрайонним управлінням в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 3005/126-18 від 31.10.2018 року, відсутня інформація щодо права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , права постійного користування, або других примірників державних актів. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2007 року по справі №2-1341-2007р., за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 244 м.кв, яка розташована в [ADDRESS] ; припинено право власності вищевказану земельну ділянку за [PERSON] . Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] не отримували. Відсутність державного акту на право власності на земельну ділянку і неможливість його отримання позбавляє позивача права отримати земельну ділянку у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач являючись власником житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS], позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, на якій він розташований, в зв`язку з тим, що колишнім власником Державний акт на право власності на земельну ділянку не отримано, та в свою чергу наявність рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №760 від 28 серпня 1997 року про передачу земельної ділянки площею 310 кв.м. в м [ADDRESS] у приватну власність [PERSON] та земельної ділянки площею 244 кв. м . в [ADDRESS] у власність [PERSON], позбавляє позивача права отримати земельну ділянку у власність. На підставі викладеного,

Outcome: approved