Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

24 січня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування шкоди. 17 травня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява за якою позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Кейтеринг» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. Як пояснив представник позивачів, оскільки відсутні докази трудових відносин інших позивачів з відповідачем, вони не бажають звертатись до суду з позовом. В позовних вимогах позивачі просять стягнути з відповідача на користь: -[PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 12 000,00 грн. -[PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 12 000,00 грн., -[PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 12 000,00 грн. -[PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 16 500,00 грн. -[PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 10 500,00 грн., моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони працювали у відповідача, проте за період жовтень-грудень 2014 року та травень-червень 2015 року заробітна плата була нарахована, проте не виплачена. А тому для захисту порушеного права позивачі звернулись до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, до суду пояснення чи заперечення на заявлені вимоги не надійшли. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивачів. Представник позивачів в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачі перебували у трудових відносинах з відповідачем: - [PERSON] займав посаду кухаря в період з 01.11.2013 року по 31.03.2015 року та був звільнений за угодою сторін; - [PERSON] займала посаду кухаря в період з 04.04.2011 року по 08.07.2015 року та звільнена за власним бажанням; - [PERSON] займав посаду кухаря в період з 01.04.2011 року по 15.06.2015 року та був звільнений за власним бажанням; - [PERSON] займала посаду мийниці в період з 01.07.2014 року по 24.06.2015 року та була звільнена за угодою сторін. Водночас як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], вона перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Гранд Кейтерінг» в період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року. Про подальшу роботу [PERSON] в ТОВ «Гранд Кейтерінг» трудова книжка записів не має. Стаття 43 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності із ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до змісту ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а)загальна сума заробітної плати з роз шифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Аналогічне положення закріплено ст.110 КЗпП України. Представник позивачів зазначив, що відповідачем за час роботи позивачів у відповідача, заробітна плата не виплачувалась в період жовтень-грудень 2014 року та [PERSON] не виплачувалась заробітна плата, крім зазначеного періоду протягом травня-червня 2015 року. Відповідачем суду не надано доказів дотримання вказаних вище вимог закону та виплати позивачам заробітної плати. Також відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачам у зазначені ними періоди взагалі була виплачена заробітна плата. Належними доказами в даному випадку могли бути відомості на отримання заробітної плати, які б містили підписи позивачів. А тому суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині не проведення з ними при звільненні повного розрахунку та виплати заробітної плати. При визначенні розміру заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, суд виходить з даних про заробітну плату, розмір якої зазначений в інформації, наданій Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та довідках про заробітну плату надану відповідачем із зазначеним розміром заробітної плати. Зазначені суми не спростовані відповідачем. Також суд не може взяти до уваги надані представником позивачів відомості про нарахування заробітної плати та табелі обліку робочого часу, оскільки вони не мають підписів посадових осіб ТОВ «Кейтерінг». За таких підстав позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі з відповідача на користь позивачів підлягають задоволенню в наступних розмірах: - [PERSON] - 4 360,00 грн. (жовтень 2014 - 1 407,50 грн., листопад 2014 - 1 458,75 грн. та грудень 2014 - 1 493,75 грн.). - [PERSON] - 4 360,00 грн. (жовтень 2014 - 1 407,50 грн., листопад 2014 - 1 458,75 грн. та грудень 2014 - 1 493,75 грн.). - [PERSON] - 4 360,00 грн. (жовтень 2014 - 1 407,50 грн., листопад 2014 - 1 458,75 грн. та грудень 2014 - 1 493,75 грн.). - [PERSON] - 8 177,20 грн. (жовтень 2014 - 1 220,00 грн., листопад 2014 - 1 265,14 грн., грудень 2014 - 1 295,64 грн., травень 2015 - 1 641,43 грн., червень 2015 - 2 754,99 грн.) Водночас суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі на користь [PERSON], оскільки в судовому засіданні не було надано належних та допустимих доказів, з яких суд може зробити висновок, що в період з жовтня по грудень 2014 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial