Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

26 грудня 2019 року позивач орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь особи, чи закладу, де вона буде утримуватися, аліменти в розмірі ј частини з усіх її видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачка є матір`ю одиначкою. Власного житла не має, періодично протягом тривалого часу на деякий час виїжджає до Туреччини. У 2017 році відповідач звернулася до служби у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації із заявою про відмову від сина [PERSON] . До [PERSON] . працівниками служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації вживалися заходи реагування, проводилися профілактичні бесіди. Водночас надовго ці заходи позитивних результатів не давали. В листопаді 2017 року відповідачка покинула сина [PERSON] та поїхала за кордон із молодшим сином, залишивши дитину на свою матір без будь-яких засобів існування. Бабуся має певні психічні захворювання, тому не може доглядати за дитиною. Дитина мешкала у сараї, спала на підлозі, відсутні продукти харчування, дрова, одяг, взуття. Оскільки дитина була залишена без піклування матері і у вкрай незадовільних умовах існування за поданням служби у справах дітей Вітовської райдержадміністрації та на підставі рішення виконавчого комітету Вітовської селищної ради від 08 листопада 2017 року №51 [PERSON] був влаштований до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. Однак, 27 грудня 2017 року [PERSON] забрала сина з вказаного закладу та через деякий час вкотре, залишивши дитину без догляду, поїхала до іншої країни. В 2018 році відповідач повернулася на територію України та знову звернулася до Служби із заявою про відмову від сина [PERSON] 14 листопада 2018 року виконкомом Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області прийнято рішення за № 81 «Про позбавлення батьківських прав [PERSON] та влаштування дитини до державного закладу». 15 листопада 2018 року [PERSON] повторно був влаштований до центру реабілітації. Під час вилучення дитини було з`ясовано, що він мешкає у сараї, спить на підлозі, вкривається брудним ганчір`ям. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , не спілкується з ним, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги на утримання не надає, не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та піклування, не працює, тому позивач звернувся до суду з позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена судом про дату та час розгляду справи на підставі частини 11 статті 128 ЦПК України. Відзив відповідачем не подано. Представник третьої особи - служба у справах дітей Вітовської райдержадміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог, а також розгляду справи у заочному порядку не заперечує. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ухвали суду від 24 квітня 2019 року справа розглядається в порядку заочного провадженняза правилами загального позовного провадження. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження від 16 листопада 2017 року (а.с. 7). Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження на підставі частини 1 статті 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України від 16 листопада 2017 року №00019045999 (а.с. 17). Як вбачається з довідки Воскресенської селищної ради с. Пересадівка від 18 грудня 2018 року № 1523, разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: син - [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 16). Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов, відповідач виїхала до Туреччини, будинок напівзруйнований, відсутнє електропостачання, прилади для приготування їжі, житло не відповідає санітарним нормам, [PERSON] займається бродяжництвом, оскільки відсутні запаси їжі, не відвідує школу, зі слів сусідів хлопець почав вчиняти крадіжки. Мати неодноразово залишає його (а.с. 12). Відповідно до характеристики, наданої Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області від 03 грудня 2018 року № 152, [PERSON] зарекомендувала себе як мати, що не піклується про свого сина, не переймається його життям, здоров`ям, неодноразово залишала його зі своєю старенькою матір`ю, яка вже не взмозі обійти себе. Будинок розвалений, в ньому відсутнє опалення та вода. (а.с. 8). Відповідачка, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 грудня 2018 року № 150130816, будь-якого нерухомого майна у власності не має (а.с. 9). Оскільки [PERSON] був залишений відповідачем напризволяще, виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 06 листопада 2017 року за № 51 було прийнято рішення про вилучення неповнолітнього [PERSON] без позбавлення її батьківських прав для влаштування до Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради (а.с. 27). 08 листопада 2017 року [PERSON] був доставлений Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області до Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради через складні життєві обставини, що підтверджується довідкою від 08 листопада 2017 року № 03-1123 (а.с. 10). Через байдуже ставлення до дитини Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області 14 листопада 2018 року за № 81 винесено рішення про доцільність позбавлення [PERSON] щодо її неповнолітнього сина [PERSON] батьківських прав (а.с. 26). Повторно, через складні життєві обставини дитина була доставлена до Комунального закладу «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради 15 листопада 2018 року (а.с. 11). Зазначене, підтверджує той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишає дитину без батьківського піклування. [PERSON] навчався у Пересадівській ЗОШ І-ІІІ ступеню з 01 вересня 2011 року, вибуваючи у Шевченківську школу-інтернат 2012-2013 роках та Комунальний заклад «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради у 2017-2018 роках. Навчався не в міру своїх здібностей через відсутність інтересу до навчання. За характером підліток добрий, талановитий, з почуттям гумору та любов`ю до життя, але інколи міг проявити агресивність через несприйняття однокласниками його зовнішнього вигляду спричиненого несприятливими побутовими умовами. Коли мати була відсутня (виїздила за кордон) через нестачу коштів намагався різними способами прогодуватися самостійно (а.с. 23). Факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , з яких вбачається, що відповідач покинула сина [PERSON] , не займається його вихованням, залишила його без опіки, матеріально сину не допомагає, не цікавиться його життям та здоров`ям (а.с. 14, 15). Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 24), посилаючись на наявну реальну загрозу здоров`ю дитини та нормального її розвитку через ухилення відповідача від виховання свого сина, байдуже ставлення до життя дитини. Аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] залишала свого малолітнього сина без засобів існування у непристосованому для проживання будинку без належного піклування. Тобто, ставила під загрозу життя та здоров`я свого малолітнього сина. Не кажучи вже про забезпечення його духовного та морального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у його постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з пунктом 16 зазначеного Пленуму, ухилення батьків від своїх обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, факт ухилення відповідачем без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини підтверджується змістом наданих до суду письмових доказів, та є таким, що загрожує життю, здоров`ю, нормальному розвитку, вихованню дитини та її інтересам. Як вбачається з заяви [PERSON] останній заперечував щодо задоволення позову, просив не позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо нього, посилаючись на те, що вона є доброю матір`ю. Водночас, зазначив що на даний час перебуває у Комунальному закладі «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради та мати за час його перебування у закладі, жодного разу його не відвідала. Однак, виходячи з інтересів дитини, оскільки відповідно до частини 3 статті 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу; діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави (стаття 25 Закону України «Про охорону дитинства»); допомога та утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб, та, враховуючи досліджені в судовому засіданні докази щодо ухилення матір`ю дитини від виконання батьківських обов`язків, суд критично ставиться до цієї заяви. Позбавлення відповідача батьківських прав надасть малолітньому [PERSON] можливість користуватися передбаченими законодавством пільгами для дітей, що позбавленні батьківського піклування, а саме: право на повне державне забезпечення в навчальних закладах (діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів); виплату соціальної стипендії в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України та виплату 100 відсотків заробітної плати, яка нарахована в період виробничого навчання та виробничої практики; тощо. За таких обставин, виходячи з інтересів дитини, суд визнає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Частинами 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі вищезазначеного, суд вважає необхідним задовольнити вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки відповідач є матір`ю дитини і зобов`язана утримувати сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved