Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

25.06.2020 року до Валківського районного суду Харківської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що 31.07.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н від 31.07.2012 року. Відповідач підтвердив свою згоду підписавши заяву разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», що складає між нею та банком договір. [PERSON] зобов`язань за кредитним договором щодо погашення кредиту не виконує, в зв`язку з чим станом на 04.05.2020 року має заборгованість - 14 602,28 грн. Позивач вимагає стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 31.07.2012 року в розмірі 14 602, 28 грн. 03.08.2020 року ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надходило. Ухвалу судді від 03.08.2020 року відповідач отримала 06.08.2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, однак, у встановлений судом строк не надіслав до суду відзив на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подала, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача в порядку, передбаченому ст.ст. 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 31.07.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно змісту якого, відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказані обставини підтверджено долученою до позову копією анкети-заяви від 31.07.2012 року, яка містить підпис [PERSON] про ознайомлення нею з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом становлять договір про надання банківських послуг (кредитний договір). Отже, уклавши кредитний договір, сторони погодили його істотні умови, які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Згідно умов договору позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 2.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.7.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлений тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. Таким чином, оскільки [PERSON] не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та не сплатила платежі по відсоткам, а також іншим витратам відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором - зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідач не виконала. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги умови кредитного договору та розрахунок наведений позивачем. За відсутності заперечень з боку відповідача судом встановлено, що у [PERSON] станом на 04.05.2020 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 14 602,28 грн, а саме: 6278,97 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6278,97 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками; 2 256,32 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України; 4 895,45 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості, процентів та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що у зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору позивачем нараховано штрафні санкції, а саме: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 671,54 грн - штраф (процентна складова). Що стосується даних позовних вимог про стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положенням ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 року у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача штрафів (фіксованої частини в розмірі 500,00 грн та процентної складової в розмірі 671,54 грн). Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 1933,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial