Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

26 вересня 2013 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві зазначила, що з 22 лютого1975 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. 26 квітня 1988 року [PERSON] в [ADDRESS] придбав житловий будинок з господарськими спорудами. З грудня 1992 року відповідач з сім'єю не проживає, вибув на заробітки до Росії, з цього часу вони не спілкуються і не підтримують стосунки. Позивачка, як співвласниця вказаного майна, не може приватизувати земельну ділянку біля житлового будинку та зареєструвати своє право власності на вказаний житловий будинок, а тому просила суд визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку. У судове засідання позивачка не з'явилася, просила суд справу розглядати за її відсутності, свої повноваження надала представнику. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено слухати справу за відсутності відповідача у порядку заочного розгляду відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ст.ст.60,63,69-70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.5) з 22 лютого 1975 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Василівською сільської радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №7. Як убачається з договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.7), 26 квітня 1988 року [PERSON] в [ADDRESS] купив житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями. Вказаний договір посвідчено Кобзарцівської сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 26 квітня 1988 року. Згідно довідки Комунального підприємства ММБТІ вартість вказаного житлового будинку на теперішній час становить 36878грн. (а.с.11). Таким чином, вказаний житловий будинок належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі, як такі, що знайшли своє підтвердження. Суд визнає за позивачкою право власності на ? частку належного відповідачу житлового будинку [ADDRESS] з житловими спорудами і будівлями згідно даних технічного паспорту на а.с.8-10. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України, суд покладає обов'язок на відповідача по сплаті на користь позивачки 229 грн. 40 коп. судового збору та 420 грн. витрат за оголошення в газеті «Урядовий кур'єр».

Outcome: approved