Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

26 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про визнання особи, що втратила право користування приміщенням приватного житлового фонду. В обґрунтування вимог зазначив, що він є єдиним власником житлового будинку приватного фонду №4 що знаходиться по [ADDRESS] , в його будинку раніше разом з ним проживала колишня дружина [PERSON] , з якою він перебував в зареєстрованому шлюбі, на той час відповідачка була зареєстрована в його будинку. З 07 березня 2019 року відповідачка не проживає в його будинку, після розірвання шлюбу [PERSON] за невідомою позивачу адресою в Київську область, таким чином відповідачка не проживає в будинку позивача та жодного разу туди не з`являлася , реєстрація місця проживання відповідачки залишилося формальним , речей та майна її в будинку не залишилося. По причині реєстрації непроживаючого відповідача, позивач не може отримати житлову субсидію. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 28.04.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи через оголошення на сайті судової влади, пояснень та клопотань не надіслала.( а.с. 17) Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходе до висновку , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору дарування житлового будинку, виданого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Смагою Л.М. від 04 грудня 2003 року, вбачається, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.4). З довідки, виданої Миргородською міською радою від 21 квітня 2021 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] відповідачка [PERSON] не проживає з 07 березня 2019 року по даний час (а.с. 5). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано 19 серпня 2019 року (а.с. 6), відповідно до копії домової книги [PERSON] залишається зареєстрованою за адресою по [ADDRESS] (а.с.8). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогамист.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад 2 роки, чим створює позивачу перешкоди в користування ним. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи у ньому, перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] частково , а саме та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не вказуючи дати втрати права, оскільки позивач , враховуючи , що відповідачка по справі є колишнім членом його сім`ї , то позивач відповідно до ст. 405 ЦК України має право звернутись до суду про визнання її такою , що втратила право на користування житловим приміщенням тільки через рік її відсутності .

Outcome: partial