Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

24.10.2013 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. У подальшому, позивач змінив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, посилаючись на те, що матері сторін - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності належало на праві спільної часткової власності 1/2 частина жилого буднику [ADDRESS]. 1/2 частина цього ж будинку належить [PERSON] на праві власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння [ADDRESS] Заповіту [PERSON] не складала, тому на думку позивача спадкування повинно відбуватися за законом. Єдиними спадкоємцями першої черги померлої [PERSON] є сторони по справі - її діти. У встановлений термін сторони не звернулись до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, оскільки позивач вважав, що прийняв спадщину як спадкоємиць, який постійно з 2007 року проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 30.09.2013 року позивач звернувся до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, та на підставі його заяви було заведено спадкову справу №483 за 2013 рік. Враховуючи те, що у нього відсутні докази, які підтверджують факт його проживання разом із спадкодавцем на момент смерті, постановою нотаріуса від 02.10.2013 року №2858/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Встановити факт його проживання із спадкодавцем на момент смерті та визнати право власності на спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки він зареєстрований окремо від спадкодавця. Позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали уточнену позовну заяву у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просять суд уточнені позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що дійсно [PERSON] - це її та позивача мати, якій на праві власності належало будинковолодіння [ADDRESS]. З 2007 року [PERSON] постійно проживав із матір'ю. Після смерті останньої, єдиними спадкоємцями є її діти - вона та відповідач. У встановлений законом строк вона не зверталась до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та вважала, що позивач прийняв спадщину фактично як спадкоємиць, який постійно з 2007 року проживав разом із спадкодавцем. На спірне будинковолодіння вона не претендує. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, знайома з ним та його покійною матір'ю. [PERSON] після сварок з дружиною, приблизно з 2007 року став мешкати разом з матір'ю у будинку [ADDRESS], в якому проживає до теперішнього часу. У [PERSON] було двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], кожний окремо пояснили, що вони є знайомими позивача та відповідача, за життя знали їх покійну матір. Також їм відомо, що [PERSON] після сварок з дружиною, приблизно у 2007 році став мешкати разом з матір'ю у будинку [ADDRESS], в якому проживає до теперішнього часу. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], складеному та виданому ОП «ЗМБТІ» 12.02.1968 року, на підставі рішення Запорізького міської ради депутатів від 22.09.1963 року земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження від 11.04.1948 року, виданого Сталінським районним бюро РАЦС м. Запоріжжя, [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] уклали шлюб. Під час шлюбу на вказаній ділянки подружжя [PERSON] вибудували спірний будинок. У силу статті 16 Закону України «Про власність» та ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, 1/2 частина будинку за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на праві спільної часткової власності [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті спадщину, яка складалася з 1/2 частини спірного будинку, прийняла його дружина [PERSON] Зазначене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.01.1987 року, видане Шостою Запорізькою Державною нотаріальною конторою (а.с. 43). Згідно свідоцтва від 08.01.1987 року про право власності 1/2 будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 44). [INFO] року померла [PERSON], про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.04.2010 року (а.с.31), (актовий запис №2760, а.с.36). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] Заповіту [PERSON] не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 33-34). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 18.03.1949 року Сталінським бюро РАЦС м. Запоріжжя, серії [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], (актовий запис № 738) (а.с.39). Згідно свідоцтву про народження, виданого 23.04.1953 року Сталінським бюро РАЦС м. Запоріжжя, серії [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], (актовий запис № 1129) (а.с.12). Після укладення шлюбу прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] виданого Жовтневим РАЦС м. Запоріжжя 20.07.1973 року (а.с. 13). Таким чином, після померлої [PERSON] спадкоємцями стали позивач та відповідач, так як були єдиними дітьми останньої. Відповідно до спадкової справи № 483, заведеної 30.09.2013 року після померлої [PERSON], позивач [PERSON] 30.09.2013 року звернувся до Шостої Державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері (а.с. 31). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2858/02-31, виданою Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 02.10.2013 року, державний нотаріус [PERSON], відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано доказу проживання разом із спадкодавцем на момент смерті (а.с.45). Відповідач на час смерті матері проживала окремо від останньої та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Згідно довідки Квартального комітету №24 Комунарського району м. Запоріжжя №140 від 18.10.2013 року позивач з 2007 року проживає за адресою: [ADDRESS] по теперішній час без реєстрації (а.с. 10), тобто на час смерті [PERSON] мешкав разом з останньою. Пояснення позивача та показання свідків щодо проживання позивача після розлучення [PERSON] з дружиною підтверджується також свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 23.05.2008 року Ленінським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, серії [NUMBER], відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвано (актовий запис №208, а.с.11). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 статтею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що оскільки [PERSON] не зверталась до нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а [PERSON] на момент смерті матері постійно проживав разом із останньою та є спадкоємцем померлої за законом першої черги, тому позивач має право успадкувати будинок [ADDRESS], яке належало на праві власності [PERSON] Суд також вважає, що відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON], прийняв спадщину у вигляді будинку [ADDRESS] як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не заявляв про відмову від неї. Таким чином, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved