Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

26.07.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати боргову розписку від 07.12.2014 року написану [PERSON] недійсною, як наслідок укладення правочину під впливом обману. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] отримала у 2008 році гроші у борг від [PERSON] , про що написала відповідну розписку. При написанні розписки під примусом з боку відповідача робила у тексті пропуски, не зазначаючи суму отриманих коштів та дати. Гроші, що вона реально отримала, були повернуті у повному обсязі. 14.09.2017 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, згідно з яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за спірною розпискою. 19.02.2018 року, не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] подано апеляційну скаргу. В рамках розгляду згаданої справи апеляційним судом було проведено судову почеркознавчу експертизу, у висновках якої зазначено, що текст розписки від 07.12.2014 року написано [PERSON] власноруч, окрім окремих цифрових записів. Відтак вважає розписку недійсною та такою, що укладена під впливом обману. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.08.2018 року зазначену позову заяву залишено без руху у зв`язку із вказаними в ній недоліками. 27.08.2018 рлку до канцелярії суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] з додатками на виконання ухвали суду від 09.08.2018 року. Ухвалою суду від 29.08.2018 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. Зазначила, що фактично вона писала спірну розписку, але зовсім в іншій період часу, та повністю повернула борг. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого року [PERSON] передала [PERSON] у борг кошти у розмірі 20000 доларів США. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2017 року, залишеним в силі ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Миколаївської області від 11.09.2018 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] сума боргу у розмірі 20000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 552000 гривень. Крім того, зазначеним рішенням суду встановлено, факт передачі 20000 доларів США [PERSON] . [PERSON] , підтвердженням чого є розписка. Отже, у суду не викликає сумніві, щодо виникнення у позивача зобов`язань з повернення грошових коштів перед відповідачем, на підставі боргової розписки. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 1051 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 297 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилається у позові. Зокрема, не доведено, що на момент написання розписки відповідачем здійснювались будь-які навмисні дії, що мали наслідком написання [PERSON] спірної розписки. Крім того, пояснення позивача у судовому засіданні з приводу написання розписки не в зазначений в ній час, не свідчить про існування підстав для визнання її недійсною та такою, що написана під впаливом обману. Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed