Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

26.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Новобузького районного суду з вказаним спільним цивільним позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просили ухвалити судове рішення про визнання за ними права власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, для обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що кожна з них є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Однак, будучи співвласниками вказаного будинку, вони не мають можливості відчужити його, оскільки земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, перебуває у власності іншої особи, - попереднього власника будинку, [PERSON] , який помер [INFO] , а тому посилаючись на приписи ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, позивачі просили визнати право власності на дану земельну ділянку за ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Інша позивачка у справі, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, позов підтримала і просила його задовольнити у повному обсязі. Присутній у судовому засіданні представник позивачів - [PERSON]., посилаючись на достатність для цього підстав, заявлені позивачами вимоги підтримав також і просив їх задовольнити. Представник відповідача, Новобузької міської ради Миколаївської області, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, пред`явлений до міської ради позов визнала і не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача, представника позивачів, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, посвідченого Новобузькою державною нотаріальною конторою 12.09.2000 року за р/№1801, та зареєстрованого Новобузькою філією ММ БТІ 15.09.2000 року за р./№ 6014, громадянці [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності Ѕ частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , набуте нею як спільне сумісне майно у шлюбі з [PERSON] (а.с.16) Згідно договору дарування жилого будинку, укладеного 21.09.2000 року між дарувателем [PERSON] та обдарованим [PERSON] , що посвідчений Новобузькою державною нотаріальною конторою 21.09.2000 року за р/№ 1855, та зареєстрованого в Новобузькій філії ММ БТІ 28.09.2000 року за р./№ 6014, позивач [PERSON] являється власником іншої Ѕ частини вищевказаного житлового будинку (а.с. 17-18). Однак, предметом вказаних угод слугував лише будинок, питання про передачу (продаж) у власність земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (для обслуговування житлового будинку) при укладанні цих угод не вирішувалося. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,1 га, яка належала попередньому власнику будинку - [PERSON] , та значиться за ним відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] , виданого 25.03.1994 року Новобузькою міською радою Миколаївської області на підставі рішень виконкому цієї ради від 23.11.1993 року № 348 та від 10.02.1994 року за № 68 (а.с.20). [INFO] [PERSON] помер (а.с.20). Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1991 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі № 910/18560/16 зазначено, що чинне законодавство (ст. 120 ЗК та ст. 377 ЦК) імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі; враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавиш заяву про відмову від свого права, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. У іншому випадку порушувався б принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розміщені. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права на земельну ділянку незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від земельної ділянки. З моменту передачі земельної ділянки у власність [PERSON] і до цього часу цільове призначення спірної земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з набуттям позивачами [PERSON] та [PERSON] на законний підставах,житлового будинку, до останніх, разом з правом власності на житловий будинок, перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позовні вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на цю земельну ділянку ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачами у зв`язку з розглядом справи, останні не заявляли, тому суд відносить ці витрати на їхній рахунок.

Outcome: approved