Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

26.06.2018 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення 16000,00 грн. боргу і 3704,80 грн. витрат по сплаті судового збору та правничої допомоги. Вимоги заявника мотивовано невиконанням відповідачкою свого зобовязання по поверненню позичених коштів. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд позову без її участі не подала, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою адресата про отримання, наявні в матеріалах справи). Позивач, не зявившись на призначену дату розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої на вимогах позову наполіг. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим справу розглянути без участі сторін, провівши заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: [PERSON] позичив відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 16000,00 грн., про що сторонами складено розписку. \~Відповідно до змісту розписки, позичені кошти [PERSON] зобовязувалася повернути до березня 31.12.2017 року. У визначені терміни позичальник своє зобовязання по поверненню позичених коштів не виконала, що стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про відновлення порушених прав в судовому порядку. Дані про повернення [PERSON] 16000,00 грн. отриманої позики, в змісті розписки відсутні. Не долучено таких доказів і до матеріалів справи. Направлену на адресу відповідача вимогу про повернення позичених коштів від 15 лютого 2018 року [PERSON] залишила без відповіді та виконання. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~пункту 3\~частини 1\~статті 129\~Конституції України, ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник\~зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.\~1046\~та ч. 1 ст.\~1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15. Як зазначалось вище, [PERSON] своє зобовязання по поверненню позичених коштів у визначений строк не виконала, заборгувавши станом на час розгляду справи в суді 16000,00 грн. за розпискою. Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. повернення позичених коштів, відповідачем не представлено. А тому, позовні вимоги про стягнення в сумі 16000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, відповідачем не заперечені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача. За відсутності доказів сплати витрат на правничу допомогу, підстав для їх відшкодування за рахунок відповідача у суду немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved