Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

25.04.2014 позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визнати недійсним договір застави №6/5/2007/980-З/229 від 23.02.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір застави №6/5/2007/980-З/229, в тексті якого, складеному Відповідачем, вказано неправильний номер кредитного договору, що забезпечений договором застави, а також передбачено солідарну відповідальність Позивача, як майнового поручителя за договором застави, разом із боржником щодо невиконання останнім умов кредитного договору, що на думку позивача також є незаконним. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до його початку подав заяву, в якій вимоги підтримав та просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача подав через канцелярію суду заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовної заяви, зазначивши, що всі істотні умови щодо розміру та строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опису предмета застави, договором застави передбачено та дотримано умови форми договору. Суд дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 23 лютого 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» був укладений договір застави №6/5/2007/980-З/229, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором. У п. 2.1.5. договору застави передбачено право заставодержателя отримати відшкодування з іншого майна заставодавця, яке не виступає предметом застави по договору застави, у випадку, якщо сум, отриманих від реалізації предмету застави стане недостатньо для повного погашення зобов'язань заставодавця. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 2 Інструкції НБУ N 23015/11 від 08.10.93 «Про Методичні рекомендації по застосуванню банками Закону України «Про заставу», майновий поручитель - особа, яка згідно з договором поручительства зобов'язується перед кредитором (банком) іншої особи відповідати за виконання останнім (боржником за кредитним договором) свого зобов'язання в повному обсязі чи в його частині за рахунок заставленого майна. Згідно з ст. 24 Закону України «Про заставу», у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника (а не заставодавця) в порядку черговості, передбаченої законодавством України. Таким чином, законодавством не передбачена можливість звернення стягнення на інше майно заставодавця, окрім предмету застави, оскільки така умова є ознакою фінансового поручительства, що є вже елементом іншого способу забезпечення виконання зобов'язання - договору поруки, що зазвичай передбачає солідарну відповідальність. Крім того, у п.1.1. договору застави зазначено, що він укладений для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №6/5/2007/980-К/228. Позивач стверджує, що цей номер договору є неправильним, оскільки між [PERSON] та Відповідачем 23 лютого 2007 року був укладений кредитний договір №6/5/2007/840-К/228. Виходячи з заперечень проти позову, наданих Відповідачем, ця обставина не заперечується і стороною Відповідача. Таким чином, сторони погоджуються з тим, що договором застави забезпечено неіснуюче зобов'язання за кредитним договором №6/5/2007/980-К/228. Відповідно до ст. 584 Цивільного кодексу України, у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору. Договір застави є похідним від основного зобов'язання, яке він забезпечує, а тому не може існувати без останнього. Основне зобов'язання є істотною умовою договору застави, а його відсутність призводить до порушення передбачених законом вимог. Як наслідок, договір застави не може забезпечувати виконання основного зобов'язання, яке не існує. Таким чином, договір застави не відповідає вимогам закону, зокрема ч. 1 ст. 584 Цивільного кодексу України, оскільки порушена його суть - він забезпечує зобов'язання за кредитним договором, що не є існує. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Доводи позивача, підтверджені належними допустимими доказами, не були спростовані належними та допустимими доказами відповідача. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що зміст договору застави №6/5/2007/980-З/229 від 23.02.2007 р. суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема Цивільному кодексу України та Закону України «Про заставу». У зв'язку з вищенаведеним суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved