Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

25.12.2015 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить суд ухвалити рішення та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Свій позов позивач мотивує тим, що з 2007 по 2012 роки вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В 2011 році у них народився син, відповідач визнав себе його батьком та зареєстрував. У травні 2012 року стосунки між сторонами припинено, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, які відповідач не сплачував і не сплачує. Позивач вказує, що з часу розлучення і по даний час відповідач матеріальної та моральної допомоги по утриманню дитини не надавав, з дитиною не спілкувався і не спілкується. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному утриманні позивача, а тому і пред'явлено даний позов. Позивач в судове засідання не з'явилась, але направила до суду заяву, в якій позов підтримала та просить суд слухати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча особисто двічі вчасно та належно був повідомленим про день, час та місце розгляду даної справи, заяв будь-якого характеру до суду не направив, а тому суд, по згоді позивача, розглядає дану справу у відсутність відповідача та ухвалює заочне рішення. Представник служби у справах дітей в судове засідання також не з'явився, за підписом начальника служби до суду направлено заяву про слухання справи у відсутність представника та повідомлено, що питання щодо надання висновку служби у справах дітей щодо доцільності та відповідності інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] розглядалося неодноразово на засідання комісії, але відповідач на запрошення не відреагував і жодного разу не з'явився ( а.с. 27-28). Суд, розглянувши справу в порядку заочного провадження та вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, оскільки цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог і прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що дійсно з 2007 по травень 2012 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у м.Фастів. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, а/з № 32, в якому зазначається, що батьком дитини є [PERSON] - відповідач (а.с.9). Рішенням Фастівського міськрайсуду від 11.06.2012 з відповідача на утримання сина до повноліття стягнуто аліменти ( а.с.10). У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейні стосунки у травні 2012 року і з того часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, бо: не цікавиться життям сина; не відвідував його вдома, в дитячому дошкільному закладі; не цікавиться станом здоров'я дитини; не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги ; не сплачує аліменти, заборгованість за якими з травня 2012 і станом на 29.05.2015 становить 23 258,57 грн.; про що свідчать надані суду документи (а.с. 10, 15 ). Відповідач протилежних доказів суду не надав і вказане позивачем не спростував. Таким чином, вказані докази стверджують те, що відповідач з травня 2012 року, тобто з часу розлучення сторін, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жодної матеріальної, моральної допомоги не надає (а.с.10, 15). До суду також надано копію висновку органу опіки та піклування - виконкому Фастівської міської ради Київської області від 16.10.2015 №352 про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач самоусунувся від виховання сина, не цікавиться його станом здоров'я та життям, ухиляється від утримання сина як матеріального так і духовного характеру, ухиляється від сплати аліментів ( а.с.11). Такий же висновок було зроблено і на засіданні комісії з питань захисту дитини від 10.09.2015, протокол № 9/25 ( а.с. 11). Згідно даних довідки, виданої головою будинкового комітету від 06.05.2015 будинку [ADDRESS], позивач проживає з сином без відповідача, який більше 2 років по їх місцю проживання не появлявся ( а.с. 14). Відповідно до ст.164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч.1 ст.164), лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, ґрунтуються на факті спорідненості з нею і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, вказано про право дитини, коли розлучилися її батьки, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», яке є джерелом права та обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції та ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини », зазначено, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин і таке рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Про застосування такого крайнього заходу у разі доведеності ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини вказується і в постанові ВСУ від 05.02.2014 у справі № 6-154цс13, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції та у якій зазначено ті ж підстави позбавлення батьківських прав, що вказані у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007. Суд, дотримуючись вказаних вимог, вважає, що позивачем надано достатніх доказів, про те, що відповідач? будучи фізично здоровим, працездатним? умисно ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання; взагалі не спілкуються з дитиною, яке необхідне для нормального самоусвідомлення сина; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створюють умов для отримання сином освіти тощо, бо протилежного суду не надано. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання сина, бо згідно наданих суду доказів мається винна поведінка відповідача, який свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і такі дані дають суду підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача у вигляді позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON], і це рішення є в інтересах дитини. При цьому суд також враховує і поведінку відповідача, який у судове засідання не з'явився, не спростував вимог позивачки, про що ухвалюється заочне рішення. Таким чином, суд задовольняє позов і позбавляє відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, при задоволенні позову суд стягує з відповідача судовий збір, який у даному випадку підлягає стягненню на користь позивача в сумі 487 грн.20 коп.

Outcome: approved