Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

26 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання їхнього сина та на своє утримання. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що з 06 березня 2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею та перебуває на її утриманні. Як на підставу звернення із позовом вказує, що з травня 2016 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство, оскільки останній вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, примирення є неможливим. Окрім того, оскільки відповідач участі у вихованні дитини не бере, фінансової та матеріальної допомоги на утримання сина у добровільному порядку не надає, просить стягувати із нього аліменти на утримання їхнього сина, а також оскільки на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання Враховуючи зазначене, просить розірвати шлюб; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]»; стягувати з відповідача аліментина утримання сина в твердій грошовій сумі 1000, 00 грн. щомісячно, з дня подачі позову і до повноліття дитини та на своє утримання в твердій грошовій сумі 500, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі; у разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 34). Відповідач [PERSON], будучи неодноразово у встановленому порядку повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 6023600949308, № 6023600943078, повторно в судове засідання не з'явився; про причини своєї неявки не повідомив, письмових заперечень проти позову не надав; жодних заяв чи клопотань не надсилав (а.с. 24, 26). Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, отримавши згоду позивача, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 06 березня 2013 позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №13, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 06.03.2013р. (а.с.4). У шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 7). Згідно довідки №1487 від 22.09.2016р., виданої Новодністровською міською радою, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із матір'ю [PERSON], батьком [PERSON], братами [PERSON], [PERSON] та сином [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки № 24-07/934 від 21.09.2016р., виданої Новодністровським міським центром зайнятості, позивач [PERSON] в них на обліку не перебуває (а.с. 9). Як вбачається із довідки № 1462 від 20.09.2016р., виданої Новодністровським управлінням праці та соціального захисту населення Чернівецької області, та довідки від 19.09.2016р., виданої центром по нарахуванню виплат УАСЗН Новодністровської міської ради Чернівецької області, [PERSON] отримує допомогу по догляду за дитиною до трьох років до 30.10.2016р. (а.с. 8, 10). Згідно довідки від 31.10.2016р.№ 3161/10/24-03/08-06, виданої Глибоцьким відділенням Чернівецької ОДПІ Головного управління ДФС у Чернівецькій області, з отриманих відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб громадянин [PERSON], ідентифікаційний № [NUMBER], житель с.Турятка, Глибоцького району, Чернівецької області, за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року доходи не отримував (а.с. 30). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки. При цьому, позивач [PERSON] не бажає перебувати у шлюбі, а відповідач [PERSON] заперечень щодо розірвання шлюбу суду не надав. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась, примирення між подружжям є неможливим, оскільки шлюб сторін є формальним, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області 06.03.2013р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Таким чином, враховуючи бажання позивача [PERSON] залишити набуте при реєстрації шлюбу прізвище, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В інших випадках аліменти присуджуються в частці від заробітку (доходу) та згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд зобов'язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % (тридцяти відсотків) встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Оскільки відповідач [PERSON] не має постійного місця праці та регулярного доходу, при цьому, обов'язок утримувати дитину є обов'язком як матері, так і батька, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, беручи до уваги сімейне та матеріальне становище відповідача та дитини, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 184 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі 700, 00 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 77 та ч. 1 ст. 79 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі від дня подання позовної заяви. Аліменти сплачуються щомісячно. Оскільки син сторін [PERSON], [INFO], проживає із позивачем, остання має право на утримання від чоловіка. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання позивача в добровільному порядку, бере до уваги відсутність постійного доходу у відповідача, можливість надання утримання позивачу іншими особами, та приходить до висновку, що відповідно до ст. 85 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі 300,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить із наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 551, 20 грн.; враховуючи, що позовна вимога про стягнення аліментів задоволена частково, то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог: 6000, 00/9000,00 * 551, 20 = 367, 47 грн., а в іншій частині судовий збір в розмірі 183, 73 грн. покладається на рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 24, 105, 110, 112-115, 80, 84-85, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved