Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

24 травня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Дунаєвецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. На підтвердження заявлених позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16 травня 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Дунаєвецької районної ради народних депутатів № 166 від 26.09.1988 р., житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований с. Зеленче Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] . Однак, у вказаному Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння, відсутня печатка та підпис голови виконкому Дунаєвецької районної ради народних депутатів, в зв`язку з чим позивачці відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на вищевказаний житловий будинок згідно рішення № 57257604. Ухвалою судді від 25.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 10.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримує повністю, просить його задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності. Педставник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з`явився, однак надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 16 травня 1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Дунаєвецької районної ради народних депутатів № 166 від 26.09.1988 р. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , проте на данному свідоцтві відсутній підпис і гербова печатка голови виконкому Дунаєвецької районної ради народних депутатів. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР (в редакції 1963 року на) власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися майном в межах, встановлених законом. Факт належності будинку позивачці підтверджується: довідкою № 82 КП Дунаєвецької районної ради «Інвентарбюро» від 18 березня 2021 року, відповідно до якої в [ADDRESS] за [PERSON] зареєстроване домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 16.05.1991 року, свідоцтво видане виконавчим комітетом Дунаєвецької районної радита зареєстроване в МКП «Інвентарбюро» 16.05.1991 за № 3-463; довідкою № 536 від 20.08.2020 Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» Дунаєвецької районної ради; довідками (витягами з погосподарських книг) за №№205, 206 Дунаєвецької міської ради від 16.04.2021 р.. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Нормами ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих з подальшою видачею реєстраційних документів. Відповідно до п. 23 вказаного порядку на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. З викладеного вбачається, що позивачем було проведено державну реєстрація права власності на житловий вищевказаний будинок на підставі чинної на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у зв`язку з чим її право власності є дійсним. Разом з тим, позивач просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок, оскільки на правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на домоволодіння від 16 вересня 1991 року містяться технічні помилки - відсутні гербова печатка та підпис голови виконкому Дунаєвецької районної Ради народних депутатів, що унеможливлює внесення відповідних відомостей про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved