Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області про продовження строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 вересня 2002 року померла його мати - [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності АПТЗТ «Іскра», посвідчену сертифікатом серії СМ №0180297. За життя мати склала заповіт, яким заповіла йому все своє майно. Однак, він не прийняв спадщину в установленому законом порядку внаслідок скрутного матеріального становища, що на даний час є перешкодою в отриманні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить продовжити на три місяці строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 09 вересня 2002 року. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 38). Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. В силу статті 131-1 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Разом з цим, відповідно до п. 11 Перехідних положень Конституції України норма щодо здійснення представництва у судах першої інстанції виключно адвокатами вступає в силу з 01 січня 2019 року. З огляду на викладене, суд вважає допустимою представництво [PERSON] інтересів позивача [PERSON] у суді за довіреністю. Представник відповідача Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 33). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 31). Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 09 вересня 2002 року приймати не будуть та до суду з позовом про продовження строку для прийняття спадщини не звертатимуться (а. с. 68, 71). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2002 року у м. Суми померла [PERSON] (а. с. 14). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 6,55 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, у землях, які перебували в колективній власності АПТЗТ «Іскра», посвідчене сертифікатом серії СМ №0180297 від 14 січня 1997 року, виданим на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 09 січня 1997 року №9. Відповідно до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською РДА членам АПТЗТ «Іскра», вищеназваний сертифікат виданий на руки (а. с. 15). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Іскрисківщинської сільської ради 05 березня 1992 року, зареєстрованого у книзі для запису нотаріальних дій під №45 та заповіту від 06 листопада 2001 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кекинської сільської ради Сумського району Сумської області за реєстровим №92, [PERSON] заповіла все своє майно своєму синові - [PERSON] позивачу в справі (а. с. 11-12). За інформацією Іскрисківщинської сільської ради Білопільського району Сумської області, наданою за даними книги погосподарського обліку №1 за 1996-2000 роки, [PERSON], [INFO] була зареєстрована та одиноко проживала у с. Іскрисківщина до 12 вересня 2000 року. Заповіт від імені останньої посвідчено виконавчим комітетом сільської ради 05 березня 1992 року за реєстровим №5. Реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 42996718. Заповіт не змінювався та не відмінявся (а. с. 34, 36-37). З довідки Миколаївської сільської ради від 07 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON], яка померла 09 вересня 2002 року, була зареєстрована і проживала на день смерті одна за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Капітанівка, вул. Польова (колишня вул. Молодогвардійська), 7. Заповіт від імені померлої, посвідчений виконавчим комітетом Кекинкої сільської ради 06 листопада 2001 року за №92, не змінювався та не відмінявся (а. с. 13). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 04 травня 2018 року спадкова справа після [PERSON], яка померла 09 вересня 2002 року не заведена (а. с. 32). Позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], однак, нотаріус своєю постановою відмовив йому у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 20). Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як роз'яснено у п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» положення ст. 1272 ЦК України 2003 року, ч. 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року. Таким чином, спірні відносини регулюються нормами ЦК УРСР. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ч. 1 ст. 524 та ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У ст. 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Згідно з положеннями ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР). Строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними (ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР). Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09 вересня 2002 року. Спадкоємці останньої за законом, у тому числі, які мають право на обовязкову частку у спадщині та в установленому законом порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. Позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом так як внаслідок скрутного матеріального становища пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, які суд визнає поважними, враховуючи наведені вище норми закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про продовження строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved