Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

25 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить суд встановити факт постійного її проживання на території України станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 1971 року вона разом з матір`ю переїхала до с. Серебрянка Донецької області, де ходила у школу, працювала та проживала до 1994 року. 21 травня 1983 року у м. Сіверську Донецької області вона отримала паспорт громадянина СРСР [NUMBER] , а 25 червня 1983 року вийшла заміж за [PERSON] , після чого взяла його прізвище. Після 1994 року вона переїхала до м. Мар`янка Донецької області (купила приватний будинок), після початку бойових дій та окупації Мар`янки вона була змушена покинути своє місце проживання та переїхала до м. Одеса.? На момент здобуття Україною незалежності, а саме 24 серпня 1991 року, вона знаходилася на території України. Громадянство інших країн не набувала, але і паспорт громадянина України ніколи не отримувала. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2020 року відкрито провадження за вказаною заявою, судове засідання призначено на 28 вересня 2020 року. До суду надійшов відзив Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС в Одеській області) , в якому заінтересована особа заперечує проти розгляду справи в порядку окремого провадження з посиланням на наявність спору про право. Представник заявника надав суду заяву про розгляд справи згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, та зазначив, що просить задовольнити заяву. Також Представником заявника надано до суду клопотання щодо винесення окремої ухвали відносно заінтересованої особи - ГУ ДМС в Одеській області у зв`язку із порушенням п. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів». Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. 14.09.2020 року надав суду відзив на заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в с. Яя Кемеровської області, Росія, що підтверджується свідоцтвом про народження, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 94200040 Органом запису актів цивільного стану (ЗАГС) Яйського району Кемеровської області 13.12.2019 року. З листа Викованчого комітету Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області №21 від 12.02.2020 року вбачається, що копію погосподарської книги за 1991 рік з інформацією про зареєстроване місце проживання [PERSON] надати неможливо, так як погосподарська книга за період 1991-1995 роки втрачена. Відповідно до погосподарських книг за періоди 1971-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990 та 1996-2000 року [PERSON] дійсно була зареєстрована в с. Серебрянка Бахмутського району Донецької області. [PERSON] вказує, що протягом 1991 року вона знаходилась за своїм місцем прописки та не виїжджала за кордон. Крім того, заявник зазначає, що громадянство інших країн не набувала, але і паспорт громадянина України ніколи не отримувала., а також, що вона знаходиться у вкрай вразливому становищі, адже через відсутність дійсних документів, що посвідчують її особу, вона позбавлена можливості реалізувати низку своїх фундаментальних прав і свобод: офіційно працевлаштуватися та отримувати дохід, отримати медичну допомогу і лікування, отримувати соціальний захист, а в майбутньому - пенсію. Після переїзду до м. Одеси заявник тяжко захворіла і потрапила до Міської клінічної лікарні м. Одеса № 10, як наслідок вона не може самостійно пересуватися та потребую постійного догляду. Через відсутність у неї паспорту будь-якої країни вона не могла довго знаходитися в лікарні, та після незначного покращення стану здоров`я була виписана. Наразі [PERSON] знаходиться та фактично проживає у м. Одеса, у Свято-Архангело- Михайлівському жіночому монастирі УПЦ МП (РПЦ), де за нею піклуються сестри цього монастиря. Рішення суду про встановлення факту проживання на території України необхідне заявнику для отримання паспорту громадянина України. Відповідно до п. З ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Щодо посилань ГУ ДМС в Одеській області на наявність у даних правовідносинах спору про право, суд зазначає наступне. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Заявницею зазначено, що встановлення саме такого факту необхідно для підтвердження набуття громадянства України, яке вона отримала, як і усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України з метою отримання паспорта громадянина України. Таким чином, спору про право у цьому випадку між заявником та заінтересованою особою немає. Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові по справі № 522/12832/18 від 06 серпня 2020 року. З приводу клопотання Представника заявника щодо винесення окремої ухвали відносно заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у зв`язку із порушенням п. 5 ст. 13 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 262 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення із клопотанням) суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні цивільного спору з використанням представлених цивільним процесуальним законом засобів. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. В основу клопотання, що розглядається, про наявність підстав для постановлення окремої ухвали фактично покладено позицію про неврахування органом міграційної служби у відзиві позиції суду касаційної інстанції з приводу розгляду заяв про встановлення факту постійного її проживання на території України в порядку окремого провадження. Однак, враховуючи закріплений статтею 12 Цивільно-процесуального кодексу України принцип змагальності сторін, який серед іншого передбачає рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, право на подання відзиву не підлягає обмеженню у спосіб постановлення окремої ухвали. З урахуванням того, що постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а прийняття окремої ухвали в цій справі не відповідає вимогам статті 262 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника заявника [PERSON] - [PERSON] про винесення окремої ухвали. На підставі викладеного та

Outcome: approved