Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

26 березня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 90/200 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається з окремого житлового будинку літ. «В-1» з надвірними будівлями. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником 90/200 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається з окремого житлового будинку літ. «В-1» з надвірними будівлями. У вищевказаному домоволодінні зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач у спірному домоволодінні не проживає понад 2 років, проживає окремо, де саме позивачу не відомо. Відповідач не веде спільного господарства, не оплачує комунальні послуги, не допомагає утримувати будинок,його особистих речей у будинку не має, будь-яких договорів про користування житловим приміщенням не укладалося, сервітут не встановлений. У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків в судовому засіданні - задоволено. Позивач в судовому засіданні надала пояснення, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2002 року є власником 90/200 часток житлового будинку [ADDRESS] . На земельній ділянці площею 646 кв.м. розташовано вказаний житловий будинок - літ. «В-1», зміш.мат. будівн., житлова площа якого 56,9 кв.м., а також надвірні споруди: сараї -літ. «Д», «И», льох -літ. «Б», «З», літня кухня - літ «Е», вбиральні - літ. «Г», «Ж», загорожа - №1,3,5,6, колодязь - №4, замощення І-ІІІ, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д. (а.с.7-8) Право власності було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.09.2002 року за реєстровим № 41337. (а.с.8) За спірною адресою, зокрема, зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.11) Позивач зазначає, що відповідач у спірному домоволодінні зареєстрований, але фактично не проживає понад двох років, останній добровільно залишив місце свої реєстрації, особистих речей не має. Житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні були опитані свідки [PERSON] , [PERSON] кожний окремо, пояснили, що вони є сусідами позивача, відповідача останній раз бачили більше двох років потому. Відповідач у спірному будинку не з`являвся, особистих речей його у там не має. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою понад два роки, що є підставою вважати його таким, що втратив право користування житловим будинком. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved