Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і прохала стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Прохала також стягувати з [PERSON] на її особисте утримання аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 24.02.2016 року до [INFO] року, тобто до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначила, що малолітня дитина проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, вона доглядає за дитиною і немає можливості працювати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і прохала стягувати аліменти на утримання дитини і її особисте утримання, так яквідповідач є батьком дитини, а вона не працює, доглядаючи їх дитину. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і показав суду, що він за час спільного проживання намагався приймати участь в утриманні дитини і сім»ї, але не мав роботи і це створювала складності, через які виникали конфлікти. Він визнав вимогу в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі ? частини заробітку і прохав відмовити у стягненні аліментів на утримання дружини, так як лише у березні 2016 року знайшов роботу і не має можливості утримувати і дружину через невеликий розмір заробітної платні. Вислухавши сторони, вивчивши надані позивачем докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Судом встановлено наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони 07.02.2015 року уклали шлюб у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( аркуш справи - 7). Від шлюбу мають одну дитину: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджуються її свідоцтвом про народження, в якому сторони зазначені батьками дитини ( аркуші -6). Позивач з дитиною проживає в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Солоницької сільської ради Козельщинського району Полтавської області № 81 від 03.02.2016 року ( аркуш - 9). За ст. 182 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із вимог даної статті, враховуючи, що сторони проживають окремо, з дружиною відповідача проживає їх малолітня донька, яка потребує матеріальної допомоги з боку батьків, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO]. За цих підстав вимога позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню. Стягненню підлягає по 1\\4 частина заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку. Встановлюючи такий розмір аліментів, суд враховує вік, стан здоров»я і матеріальне становище дитини, матеріальний стан платника аліментів, відсутність у нього інших дітей, наявність постійної роботи і можливість надавати таку допомогу, а також те, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 84 Сімейного кодексу України передбачено права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вимога позивача щодо стягнення матеріальної допомоги на особисте утримання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Позивач доглядає малолітню дитину, через що не має можливості працювати і отримувати дохід, відповідач працює і має заробітну плату. Враховуючи розмір його доходу, який з його слів становить 2000грн, розмір аліментів, які він може сплачувати на утримання дитини, судом встановлюється до виплати дружині до досягнення дитиною трьох років матеріальна допомога у розмірі 1/ 7 частини заробітку ( доходу) відповідача. Суд вважає, що решта вимог позивача задоволена бути не може, так як стягнення із заробітної плати боржника обмежені статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження». В порядку ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З урахуваннячм вимог даної статті з відповідача підлягає стягненню судовий збір у мінімальному розмірі в сумі 551,2грн, враховуючи, що сума присуджених аліментних платежів за шість місяців складає 4800грн. З врахуванням викладеного і

Outcome: partial