Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

26 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 липня 2018 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 9. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він 14 липня 2018 року вступив до шлюбу з відповідачем, їх шлюб зареєстровано виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 9. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, різні звички та характери. Відповідач одразу після укладення шлюбу почала висловлювати на його адресу образи, не виявляла до нього уваги та поваги, обмежувала його у спілкуванні з батьками та іншими родичами, забрала його заробітну картку, не виділяла йому кошти на поїздки до батьків, поповнення мобільних рахунків тощо. З 14 вересня 2018 року мешкають окремо, подружні стосунки фактично ними припинено, не спілкуються. Продовження сумісного життя вважає неможливим. Просить шлюб з відповідачем розірвати, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, примирення між сторонами не можливе. Відповідач в судове засідання не з'явилася, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, в телефонному режимі повідомила суд, що з позовом згідна, просить розглянути справу в її відсутність. Після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовільнити з наступних підстав. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Детально вивчивши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги те, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо, спільних дітей не мають, суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення, відповідачу слід змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судового збору в розмірі 704,80 гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки обидві сторони в той чи іншій мірі винні в припиненні шлюбних відносин, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 352,40 гривень, а решту судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved