Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

24 вересня 2020 року [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі дочка [PERSON] та чоловік дочки [PERSON] . З лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] у спірному будинку не проживають, їхні особисті речі у будинку відсутні, комунальні послуги вони не сплачують, будинком не цікавляться. На теперішній час вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вказує на те, що у зв`язку із тим, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку, вона позбавлена законної можливості отримувати субсидію, що змушує її сплачувати непомірно високу вартість комунальних послуг. Відповідачі відмовляються знятися за місцем реєстрації посилаючись на відсутність вільного часу. З огляду на викладене просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] , [PERSON] зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідями на запити суду, направлених у порядку ст. 187 ЦПК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачів був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Однак [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за їхньої відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року заяву залишено без руху, у зв`язку з тим, що заяву не оплачено судовим збором у повному обсязі. Ухвалою від\~30\~жовтня 2020\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~справі,\~призначено підготовче\~судове засідання. Витребувано з\~КП «БТІ»\~м.\~Слов`янська та\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно відомості\~про те\~за ким\~та на\~підставі яких\~правовстановлюючих документів\~зареєстроване право\~власності на\~будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року вирішено розглядати справу у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2013 року, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі за № 5117. Згідно із копією домової книги, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] з 22 травня 2001 року, [PERSON] , [INFO] з 20 лютого 2014 року. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , вказаний житловий будинок на праві приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до акту обстеження проживання складеного т.о. сільського голови Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 21 серпня 2020 року, [PERSON] , [INFO] на території Андріївської сільської ради не проживає з лютого 2014 року. Зареєстрований він в будинку [ADDRESS] в будинку своєї тещі [PERSON] . З лютого 2014 року виїхав з помешкання та там не проживає Відповідно до акту обстеження проживання складеного т.о. сільського голови Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 21 серпня 2020 року, [PERSON] , [INFO] на території Андріївської сільської ради не проживає з лютого 2014 року. Зареєстрована вона в будинку [ADDRESS] в будинку своєї матері [PERSON] . Згідно із довідкою КП «БТІ» № 2887-2/0.84/01 від 12 листопада 2020 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належало [PERSON] . Право власності зареєстроване КП «БТІ» від 04 листопада 2011 року. Згідно із витягом з реєстру нерухомості, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із\~ст.\~3\~СК України,\~сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані\~спільним побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки.\~Подружжя вважається\~сім`єю\~і тоді,\~коли дружина\~та чоловік\~у зв`язку\~з навчанням,\~роботою,\~лікуванням,\~необхідністю догляду\~за батьками,\~дітьми та\~з інших\~поважних причин\~не проживають\~спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Аналіз згаданих норм житлового законодавства визначає поняття членів сім`ї власника житла, згідно із яким до них віднесено зокрема й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі є дочкою та зятем позивачки. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі вселилися до будинку, який належить на праві власності позивачки з її добровільної згоди, саме з метою використання житла за призначенням, тобто мали право на користування житлом за згодою його власника. Як видно із актів, складеного 21\~серпня 2020\~рокувідповідачі фактично не проживають з лютого 2014 року у житловому будинку позивачки. В судовому засіданні не встановлено, що таке виселення відбулося без добровільної згоди з боку відповідачів. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що відповідачі хоч і вселилися до будинку, що належить на праві власності позивачці як члени сім`ї, однак виселившись, перестали бути членом сім`ї позивачки, починаючи з лютого 2014 року, створивши тим самим відповідно до вимог ст.3 СК України, власну сім`ю. Враховуючи відсутність правовідносин як членів сім`ї власника, слід дійти висновку про те, що на вказані правовідносини розповсюджуються загальні норми, передбачені главою 32 ЦК України щодо користування чужим майном. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до\~ст.\~403\~КПК України,\~сервітут визначає\~обсяг прав\~щодо користування\~особою чужим\~майном. Сервітут\~може бути\~встановлений на\~певний строк\~або без\~визначення строку. Особа,\~яка користується\~сервітутом,\~зобов`язана\~вносити плату\~за користування\~майном,\~якщо інше\~не встановлено\~договором,\~законом,\~заповітом або\~рішенням суду. Сервітут\~не підлягає\~відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється\~зокрема у\~разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд . Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом частини першої статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням, або втрату користування жилим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вже понад три роки відповідачі без поважних причин не проживають за місцем свого постійного проживання, будинком, який належить [PERSON] , та в який вони вселилися з його добровільної згоди з метою проживання в ньому, не користуються, комунальні послуги за будинок не вносять, у належному стані не підтримують. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідно до норм ст. 406 ЦК України, право на користування житловим приміщенням відповідачів як майном, що належить на праві власності [PERSON] є припиненим, оскільки вони понад три роки ним не користуються, оплату за комунальні послуги не вносять, не підтримують житло у належному стані. Суд приходить до висновку про те, що в даному випадку звернення із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням є належним способом захисту та не суперечить нормам ст. 406 ЦК України щодо вимоги про припинення сервітуту, при цьому доводи позивача щодо обставин, за яких вона звернулася із вказаним позовом є обґрунтованими, оскільки у іншій спосіб вирішити спір неможливо та його право підлягає захисту. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є родичами власниці спірного житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . З 2001 року дочка позивачки [PERSON] та з 2014 року чоловік дочки позивачки [PERSON] , не проживає у спірному будинку, особистих речей в будинку не має. Враховуючи, що добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому будинку відповідачі не бажають, а їхня реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником, суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі по 840 грн. 80 коп. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved