Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

24.10.2017 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із зазначеною вище позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень від 01.11.2017 року, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а стягнути з відповідача на її користь аліменти на особисте утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку чи доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення ним повноліття, а також просила стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. Позов обґрунтований тим, що вона проживає у м. Біла Церква, авідповідач працює та проживає у м. Одеса, не цікавиться її життям та життям дитини, не надає кошти на та усунувся від виховання дитини, між ними почали виникати сварки, що негативно впливають на дитину. 06.11.2017 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення коштів на особисте утримання. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити, зазначивши, що єдиним джерелом її доходів є 860 грн. на місяць, які вона отримує на дитину, нею також подано до суду інший позов про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частини доходів на утримання дитини до досягнення повноліття. Відповідач в судовому засіданні визнав вимоги позивача про розірвання шлюбу, в частині стягнення аліментів та судового збору просив відмовити, пояснивши, що позивач себе поводила негідно, не цікавилась його життям та не виконувала свої жіночі обовязки, тому відповідно до ч. 5 ст. 75 СК України він не повинен сплачувати аліменти на її особисте утримання, при цьому він офіційно працює в Пенсійному фонді у м. Одеса та в середньому отримує 5 000 грн. на місяць, однак цих коштів йому не вистачає, оскільки він вимушений винаймати там житло. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 20.11.2015 року сторони по справі перебувають у зареєстрованого шлюбу та від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], яки проживає разом з позивачем. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Враховуючи згоду сторін щодо необхідності розірвання шлюбу, суд дійшов висновку за необхідно задовольнити позов в цій частині вимог, оскільки наявні усі підстави для розірвання шлюбу, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно вимог ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч. 5 та ч. 6 ст. 84 СК України). В судовому засіданні на підтвердження обставин про отриманий дохід відповідач надав виписку щодо нього про індивідуальні відомості застрахованої особи за формою ОК-7, що видана Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі. Позивач в судовому засіданні підтвердила обставини щодо роботи та проживання відповідача у м. Одеса. Враховуючи наявні дані щодо матеріального становища відповідача, суд дійшов висновку за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) із дня предявлення позову до суду та до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Посилання відповідача на ч. 5 ст. 75 СК України як підставу для відмови у задоволенні вимоги про стягнення аліментів, суд вважає безпідставними та непідтвердженими належними доказами, при цьому зазначена норма не стосуються цієї позовної вимоги, яка врегульована приписами ст. 84 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial