Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

25.06.2019 року представник Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» Голенко М.Л., яка представляє інтереси позивача на підставі відповідної довіреності №72 від 21.05.2019 року, діючи в інтересах позивача, звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року у розмірі 46663,86 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 39948,39 грн.; заборгованості за процентами та комісіями в сумі 6715,47 грн. Також просила стягнути з відповідачки понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 1921 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року [PERSON] отримала кредит в сумі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % на рік та щомісячною комісією за обслуговування кредиту в розмірі 2,49% від суми кредиту. В порушення вимог ст. 526, 1048 ЦК України та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 14.06.2019 року має заборгованість у розмірі 46663,86 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в сумі 39948,39 грн.; заборгованості за процентами та комісіями в сумі 6715,47 грн. Враховуючи факт порушення відповідачкою умов договору, позивач, посилаючись на положення ст.625, 1050 ЦК України, просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість. Ухвалою судді від 05.07.2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного провадження. 30.07.2019 року [PERSON] пред`явила до суду зустрічний позов до Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» про визнання частини кредитного договору недійсним. Просила визнати п. 1.5.3. кредитного договору № 0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року недійсним та вирішити питання судових витрат. Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року банк надав зустрічній позивачці кредит на споживчі цілі в сумі 50000 грн зі сплатою 10 % річних за користування кредитом та строком повернення до 16 серпня 2021 року. Умовами договору передбачено щомісячну комісію в розмірі 2,49% від суми кредиту, яка включається до складу щомісячних ануітетних платежів. Обов`язок сплачувати комісію позивачка вважає несправедливою умовою договору, яка суперечить статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тому просить визнати вказану умову недійсною з моменту укладення договору. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 17 вересня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» про визнання частини кредитного договору недійсним об`єднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача та від відповідачки до суду надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.(а.с. 103,108) Відповідно до ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В поданих суду документах по суті справи первісний позивач, заперечуючи проти зустрічного позову, зазначив, що відсутні підстави для визнання кредитного договору частково недійсним, оскільки всі умови договору були узгоджені сторонами добровільно, а пункт 1.5.3 кредитного договору передбачає сплату комісії, яка входить до складу щомісячних ануітетних платежів; позивачка підписала договір, попередньо ознайомившись із його змістом та погодившись із ним. Зустрічна позивачка в поданих суду документах по суті справи зазначила, що при визначенні в кредитному договорі обов`язку її як боржника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, отже така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку про обгрунтованість зустрічного позову [PERSON] , з урахуванням задоволення якого первісні позовні вимоги Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику [PERSON] кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів». За змістом ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За положеннями статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. (ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів») У постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 Верховний суд висловив правову позицію, за змістом якої положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. У відповідності до ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пунктів 3-6 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених Постановою правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49, банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача (далі - загальна вартість кредиту) у грошовому виразі згідно з методикою, наведеною в додатку 1 до цих Правил. Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк розраховує реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит (далі - реальна річна процентна ставка) у процентах згідно з методикою, наведеною в додатку 3 до цих Правил. За змістом додатку №2 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у платежах за додаткові та супутні послуги зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту із зазначенням виду кожної послуги, зокрема: за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту. Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Дослідженням кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року (а.с.5-10), встановлено, що його пунктом 1.5.3 передбачена сплата позичальником [PERSON] щомісячної комісії за обслуговування кредиту без зазначення того, які саме додаткові та супутні послуги з обслуговування кредиту за вказану комісію надаються боржнику. З урахуванням положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умова кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року, викладена у п.1.5.3, є незаконною, оскільки нею передбачено нарахування комісії без зазначення того, які саме додаткові та супутні послуги за вказану комісію надаються боржнику. Вказане свідчить про наявність підстав для визнання недійсним пункту 1.5.3 кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року. При цьому суд приймає до уваги, що банк нараховував, а [PERSON] сплачувала цю комісію. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В силу ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За змістом ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Дослідженням поданого первісним позивачем уточненого розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що в період з моменту укладення оспорюваного кредитного договору та до моменту звернення позивача з первісним позовом [PERSON] здійснювала оплату кредиту. Загалом зустрічною позивачкою сплачено за період з вересня 2018 року по липень 2019 року 24719,16 грн. (а.с.95-96) Сума кредиту та процентів за вказаний період згідно графіку погашення кредиту, який є додатком до договору, за вказаний період складає 17744,31 грн. (а.с.10) Відповідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Оскільки суд дійшов висновку про недійсність пункту 1.5.3 кредитного договору №0.011.85.0818.ФО_К від 16.08.2018 року, який вважається таким з моменту укладення договору, нарахована та сплачена фактично зустрічною позивачкою комісія підлягає зарахуванню на користь інших платежів, передбачених договором - тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Виходячи з цього, розрахунки в первісному позові здійсненні без урахування визнання окремих положень кредитного договору недісним. Тому підстав вважати, що на момент пред`явлення первісного позову [PERSON] не виконувала умови кредитного договору, не вбачається. Оскільки зустрічні вимоги підлягають зарахуванню, у задоволенні первісного позову слід відмовити. Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК). У даній категорії справ зустрічна позивачка звільнена від сплати судового збору. Тому, з огляду на задоволення зустрічного позову, судовий збір за вимогу немайнового характеру підлягає стягненню з зустрічного відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved