Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

24 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даною заявою в якій зазначає, що народився 07 травня 1961 року в с. Качин Камінь-Каширського району, де проживав по даний час. Він є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і має відповідне посвідчення. В квітні місяці 2017 року звернувся до заінтересованої особи із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, на що остання відмовила йому в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку мотивуючи це тим, що він не проживав на території с. Качин в період передбачений ст.55 Закону України Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає такі дії неправомірними, оскільки з 14 грудня 1987 року по 08 листопада 2001 року працював в Ковельському спец АТП 0202 і в цей період був зареєстрований [INFO], однак фактично проживав та щодня їздив на роботу із с. Качин Камінь-Каширського району. Ніякого житла чи гуртожитку в м. Ковель підприємство, де він працював, не надавало, однак по вимогам законодавства СРСР він повинен був прописатись в тому місці, де працював, що ним і було зроблено. Крім цього, його діти, з якими проживав з моменту народження, ходили до школи в с. Качин. Згідно довідки Качинської сільської ради Камінь-Каширського району він проживав без реєстрації у с. Качин з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року. У звязку з викладеним, просить встановити факт його постійного проживання в [INFO] в період з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у поданій заяві, просить їх задовольнити та пояснив, що в період з листопада 1987 року по травень 1995 року працював в м. Ковелі в АТП 0202 водієм. Оскільки без прописки в м. Ковелі на роботу не приймали, то він тимчасово приписався на вул. Сагайдачного в якогось діда, однак там у вказаний період не жив і на даний час цей будинок знесено. Він щоденно їздив в с. Качин, де доглядав господарство разом із матірю. Представник Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області позов не визнала, подала заперечення, де зазначено, що дана справа суду не підвідомча, законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, який просить заявник, а тому заяви про встановлення факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім цього, між заявником та заінтересованою особою існує спір про право на пільгову пенсію, як потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи. У звязку з цим заінтересована особа просить дану заяву залишити без розгляду. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши подані докази, дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Як убачається із паспорта громадянина України серії АС № 296849 [PERSON] народився 07 травня 1961 року в с. Качин Камінь-Каширського району (а.с. а.с. 3-4). 16 грудня 1997 року йому Волинською облдержадміністрацією видано посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, серії Б №338438 с (а.с. 4), яке є дійсним. З 01 січня 1986 року по 24 листопада 1987 року та з 17 травня 1995 року по даний час постійно проживає зареєстрований в [INFO], а з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року постійно проживав з матірю у вказаному населеному пункті без реєстрації, що вбачається із довідок Качинської сільської ради Камінь-Каширського району від 15 березня 2017 року № 289 (а.с. 5), від 23 листопада 2017 року № 816 (а.с. 6). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] постійно проживав і на даний час проживає в [INFO] із своєю сімєю, в період з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року працював в м. Ковель. Разом з матірю вели господарство і вони його бачили постійно, оскільки неподалік проживали. Деколи він приїжджав автомобілем марки «Камаз», на якому працював шофером, додому. Встановлення факту проживання в [INFO] з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року має для заявника юридичне значення, оскільки, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсійний вік для осіб, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, до яких відноситься вищевказаний населений пункт, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме, у випадку проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. Довідка органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, є одним із документів, який подається до заяви про призначення пенсії за віком із використанням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, встановлення названого факту заявнику є лише однією із підстав для призначення йому пільгової пенсії, тобто це впливає на виникнення особистих чи майнових прав [PERSON], а не є прямим призначенням йому такої пенсії, а тому твердження заінтересованої особи, що між нею і [PERSON] виник спір про право на пільгову пенсію не заслуговує на увагу. Щодо позасудового встановлення заявнику згаданого факту, тобто іншого визначеного законом порядку такого встановлення, то в даному випадку видача відповідної довідки органом місцевого самоврядування про період проживання заявника на території радіоактивного забруднення є лише одним із доказів для встановлення факту проживання [PERSON] на такій території, що встановлюється виключно судом. Іншим чином встановлення даного факту неможливо. Згідно ст. 256 ч. 2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 212 ч.ч. 1-3 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищеперелічені дослідженні докази, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] з 25 листопада 1987 року по 17 травня 1995 року в с. Качин Камінь-Каширського району Волинської області, оскільки віддаль від с. Качин до м. Ковеля є невелика. Суд судові витрати із заінтересованої особи не стягує, оскільки згідно ст.235 ч.7 ЦПК України, такі витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved