Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

26.06.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого: - стягнути з [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 25 % з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття та 25 % з усіх видів заробітку (доходу) на її утримання до досягнення донькою трирічного віку. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами. З осени 2014 року вона, [PERSON] (надалі - Позивачка) та [PERSON] (надалі- Відповідач) проживають у цивільному шлюбі. В цивільному шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з Відповідачем не склалось із - за різних поглядів на життя та виховання дитини, тому вона змушена була зібрати свої речі та переїхати на інше місце проживання. Після переїзду дитина залишається проживати з нею. Добровільно віділяти кошти на утримання дитини Відповідач відмовляється. Вона ніде не працює, так як знаходиться у відпусці по догляду за дитиною. Відповідач працює і має реальну змогу сплачувати аліменти. Джерел доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 26.06.2018 року автоматизованою системою документобігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 01.11.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15.11.2018 року. 15.11.2018 року Кагарлицьким районним судом проведено піготовче судове засідання та призначено основне судове засідання на 28.11.2018 року. В судове засідання, яке відбулося 28.11.2018 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона просить суд слухати сраву без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 28.11.2018 року, відповідач [PERSON] не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви задовольнити частково, шляхом винесення заочного рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК - «Заочний розгляд справи». Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи: 1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: - відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового за\-сідання; - відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без пові\-домлення причин; - відповідач не подав відзив; - позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позов\-них вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] не заперечує проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, не надіслав на адресу суду письмової заяви про відкладення слухання справи, відповідно, не подав відзив на позовну заяву, відповідно, неявку відповідача в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною. Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи: 1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. 2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією гла\-вою. Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення: 1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встанов\-леним статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення: 1. Відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заоч\-ного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення: - учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. Підсудність. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Як вбачається з паспорту позивачки [PERSON] серії [NUMBER], виданого 20 червня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Спір стосується стягнення аліментів. Відповідно, враховуючи предмет спору, та місце реєстрації та проживання позивачки [PERSON], даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача. Фактичні обставини справи, та застосування до них матеріального та процесуального права. Позивачкою по даній справі є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка село Мирівка Кагарлицького району Київської області, паспорт громадянки України серії [NUMBER], виданий 20 червня 2014 року Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем по даній справі є громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець місто Київ, паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 27 вересня 2006 року Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Київ, ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Предметом спору є аліментні зобов»язання. Так, позивачка [PERSON] просить: - стягувати аліменти на малолітню дитину до досягнення дитиною повноліття; - стягувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3 - ьохрічного віку. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину підлягають до задоволення, а позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання, - задоволенню не підлягають. Обгрунтування судом задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі мають малолітню дитину, - [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 08 квітня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, в якому зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] року в місті Київ, Україна, про що 08 квітня 2017 року складено відповідний актовий запис за № 1053. В графі «батько» зазначений [PERSON], громадянин України, - відповідач по справі. В графі «мати» зазначена [PERSON], - позивачка по справі. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюб не укладався, на даний час відповідач коштів на утримання дитини взагалі не надає, проте, суд вважає, що це не є перепоною для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення коштів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, з огляду на наступні норми права. Норми матеріального права, зокрема, норми СК України, які були застосовані судом при вирішенні спору щодо: -стягнення аліментів на дитину: Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституцій\-них обов'язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, дитині, в усякому разі, зокрема, на відносини між біологічними батьками, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів: - наявність споріднення. В даному випадку споріднення між дитиною та відповідачем доведено свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], яке видане 08 квітня 2017 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, де в графі «батько» зазначений відповідач по справі, - [PERSON]; - недосягнення дитиною, - [PERSON] повноліття, тобто вісімнадцятирічного віку. Враховуючи вищевикладене, відповідач по справі, - [PERSON] зобов»язаний утримувати свою дитину, доньку, - [PERSON] до досягнення 18 - ти річного віку, тобто, до досягнення дочкою повноліття, - до [INFO]; Що стосується виду та розміру аліментів, що підлягають до стягнення, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, в даному випадку позивачка [PERSON] бажає стягувати аліменти з відповідача [PERSON] в процентному відношенні, - 25 % з усих видів заробітку (доходу), проте, це суперечить ч. 3 ст. 181 СК України, так як стягнення аліментів у процентному відношенні не передбачено, проте, з огляду на розмір, які бажає стягнути позивачка з відповідача, він становить в частці, - 1/4, що не суперечить вищевказаній нормі сімейного права, а тому перепон для застосування такого виду стягнення аліментів немає. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів. До переваг цього способу належать, по - перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по - друге, відсутність потреби у проведенні індексації. Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне. Згідно ст. 182 СК України: 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина, - [PERSON], [INFO] перебуває на повному утриманні матері, - позивачки по справі, - [PERSON], яка сама потребує матеріальної допомоги, адже позивачка, як вбачається з матеріалів справи, - не має заробітної плати, пенсії, стипендії, доходів від використання того чи іншого майна, відсутні додаткових доходів (напри\-клад, від здавання в оренду нерухомого майна, авторських гонорарів, дивідендів, тощо). Напроти, відповідач [PERSON] (як встановлено з матеріалів справи) працездатного віку, фізично здоровий, в інших шлюбах не перебував, відповідно, іншими аліментними зобов»язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об»єктивних обставин, з яких відповідач не може працювати, отримувати дохід, та, відповідно, не може сплачувати аліменти, в судовому засіданні не встановлено. Отже, враховуючи вищевикладене, та те, що позивачка [PERSON] просить стягувати аліменти в частці від доходу відповідача, суд прийшов до висновку щодо стягнення аліментів в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 26.06.2018 року. Обгрунтування судом відмови в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] до досягнення дитиною, - [PERSON] 3 - ьохрічного віку. Норми СК України, використані при вирішенні даного питання. Згідно ч. 1 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір»ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім»ї, визначеними у ньому. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Згідно ч. 4 ст. 3 СК України сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно - правовими актами. Згідно ч. 2 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Згідно ч. 1 ст. 15 СК України сімейні відносини є такими, що тісно пов»язані з собою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Згідно ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені Законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов»язку. Згідно ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя. Згідно ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Згідно ч. 2 ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, що стосується вищевказаних норм галузевого права, то суд зазначає наступне. Суд зазначає, що позивачка по справі, - [PERSON] та відповідач по справі, - [PERSON] ніколи не перебували, та не перебувають у зареєстрованому шлюбі, тобто, не були, та не є чоловіком та дружиною в розумінні СК України, що, на думку суду, тягне за собою наступні юридичні наслідки: - в даному випадку не можливо застосувати положення ч. 1 ст. 2 СК України, так як Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір»ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Так, до позовних вимог позивачки [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини можливо застосувати ч. 1 ст. 2 СК України, так як вони регулюють відносини між батьком дитини, - [PERSON], та дитиною, - малолітньою [PERSON], а положення даної норми галузевого права неможливо застосувати до відносин між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], так як вони не є та не були подружжям. - з матеріалів справи не вбачається, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] взагалі утворювали сім»ю, так як сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Позивачкою не надано суду будь - яких доказів на існування сім»ї, як - то показання свідків, договора оренди житлових приміщень, світлин, тощо. Тобто, суд вважає, що для доведеності існування сім»ї в розумінні СК України позивачці слід звернутися до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, - проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, чого позивачкою зроблено не було. - позивачкою не доведено того факту, що вона взагалі спільно проживала з відповідачем [PERSON]; - в даному випадку відсутній факт укладання шлюбу, між сторонами відсутнє кровне соріднення; - між сторонами по справі відсутні будь - які домовленості, в тому числі нотаріально завірені; - так як відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не є сімейними в понятті СК України, а тому обов»язки сімейні, зокрема, утримання дружини, яка потребує такого утримання, не можуть бути покладені на відповідача [PERSON]; - суд в даному випадку позбавлений застосувати в цій частині позову способи захисту, які передбачені СК України, зокрема, застосувати примусове зобов»язання добровільно не виконаного обов»язку, тобто, зобов»язати відповідача [PERSON] сплачувати аліменти на утримання позивачки [PERSON] до досягнення дитиною 3 - ьох річного віку. - тимчасове проживання позивачки [PERSON] з відповідачем [PERSON] без шлюбу, (чого, до речі, позивачкою не доведено), не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя, та, відповідно, не є підставою для застосування норм СК України, які регулюють право на утримання одногоо із подружжя, тобто, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування судом положень ч.ч. 1, 2 ст. 75, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 79, ст. 80, ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Так як позивачка по справі, - [PERSON] звільнена від сплати судового збору, судові витрати у виді судового збору в розмірі 740 (сімсот сорок) грн. 80 коп. слід покласти на відповідача по справі, - [PERSON], стягнувши їх на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial