Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

26. 09. 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 04. 07. 1998 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за №87. За час перебування в шлюбі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. На протязі останніх років сімейних відносинах між подружжям погіршувались, сторони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, вирішувати нескладні поточні проблеми, оскільки постійно сваряться та принижують один одного, що відбувається в присутності дитини. Зазначені обставини можуть суттєво вплинути на психіку сина, його погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування його світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою сім'ї. Вона неодноразово звертала на це увагу чоловіка, але він повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Подружжя намагалося спокійно вирішувати сімейні проблеми, але в результаті у відносинах нічого не змінилось. На теперішній час сторони мешкають в одному будинку, але не розмовляють один з одним, спільного господарства не ведуть. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує сім'ю, постійного місця роботи не має, неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікованою, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності. Комунальні платежі за користування житлом не сплачує. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його сторони. Позивач самостійно піклується про матеріальне забезпечення себе та сина. Вважає, що з підстав наведених вище, збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем неможливе, тому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 04 липня 1998 року між нею та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області за записом №87. Позивач до початку проведення судового засідання надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позов задовольнити, залишити прізвище після розірвання шлюбу «[PERSON]». Відповідач до початку відкритого судового засідання надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі. Заявлені позовні вимоги визнає, згоден на розірвання шлюбу. Відповідно до ч 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши у судовому засіданні надані позивачем письмові докази встановив наступне. 04 липня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 87, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого 12 січня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам як дитини, так і позивача. Спір про поділ спільного майна на даний час відсутній та не оспорюється сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, врахувавши позиції сторін, надані у письмових заявах, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved