Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

26 жовтня 2020 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) про позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідач). В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є спадкоємцем за законом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належав чоловікові [PERSON] - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області Никоненко Л.К. 18.12.2003 за реєстровим №234, право власності на житловий будинок зареєстроване комунальним підприємством «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» за номером запису 668. У даному будинку зареєстровані дві особи - онуки: [PERSON] та [PERSON] . Останні понад вісім років тому виїхали до Криму в зазначеному будинку не проживають, жодної участі в утриманні будинку не беруть, господарства на території присадибної ділянки не мають, після вибуття на інше місце проживання добровільно здійснювати зняття з реєстрації не бажають. Позивач має намір реалізувати житловий будинок, однак через відмову відповідачів від зняття з реєстрації добровільно, вона обмежена у праві вільно розпоряджатися своїм майном. Враховуючи викладене, [PERSON] вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , права користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення) відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2020, виданого Ярошенком С.В., приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області та реєстрованого в реєстрі за №355, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №220864304 від 19.08.2020 [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав померлому [INFO] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Никоненко Л.К., приватним нотаріусом Куйбишевського районного нотаріального округу Запорізької області Запорізької області 18 лютого 2003 року за реєстром за №234, право власності на житловий будинок зареєстроване комунальним підприємством «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» 06.03.2003 року в книгу 5, номер запису 668, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237307, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.03.2003 за №124701(а.с. 5,7). Родинні відносини сторін, а саме те, що відповідачі є онуками позивача судом не встановлено, через відсутність усіх документів підтверджуючих родинний зв`язок. Копії свідоцтв про народження (а.с. 19, 20), свідоцтва про смерть (а.с.18) зазначений родинний зв`язок не доводять, оскільки не підтверджують зміни прізвищ сторін. Інших документів позивачем суду не надано. Відповідно до акту про фактичне проживання громадянина та склад його сім`ї від 15.10.2020 в житловому будинку [ADDRESS] на підставі будинкової книги зареєстровані: [PERSON] з 18.02.2003, [PERSON] з 18.02.2003, [PERSON] з 15.01.2008. Під час обстеження житлового приміщення, опитування сусідів встановлено, що у зазначеному вище будинку фактично не проживають: [PERSON] з травня 2020 року, [PERSON] з 2011 року, [PERSON] з 2014 року. Місце фактичного проживання відповідачів зазначено м. Севастополь. Як випливає з копій паспортів відповідачів: [PERSON] уклала шлюб 20.06.2009 в Нахимівському відділі РАЦС м. Севастополь з [PERSON] , а [PERSON] уклала шлюб 13.09.2013 у Відділі ДРАЦС Нахімовського РУЮ м.Севастополь з [PERSON] . Позивач має намір продати житловий будинок, однак через відмову [PERSON] та [PERSON] від зняття з реєстрації добровільно, вона обмежена у праві вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається зі змісту зазначених норм матеріального права, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що відповідачі тривалий час (понад один рік) не проживають у будинку через що втратили право користування ним, а їх реєстрація порушує (обмежує) право користування власністю [PERSON] , тому вимоги останньої є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного та

Outcome: approved