Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

26.06.2018 року позивач ПАТ «Державний Ощадний банк України» звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-1) про виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості у сумі 17815 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 26.07.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №532-0174(для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів) (далі - _ кредитний договір) згідно умов якого відповідач-1 отримав споживчий кредит у сумі 19170 грн. строком до 25.07.2020 року із сплатою за користування кредитом процентів -17,99 % річних та зобов'язаний був повернути кредит рівними частинами в розмірі 532.50 грн. щомісячно, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом нараховані Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 26 липня 2017 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором (п. 3.3.3.), комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. Відповідач-2 як дружина відповідача-1 є зобов'язальною стороною (боржником) за цим договором і має нести разом з відповідачеем-1 солідарну відповідальність, оскількивідповідно до п. 5.3.12 Кредитного договору відповідач-1 засвідчив, що цей договір укладений в інтересах його сім'ї і одержане за цим договором буде використано на її потреби; його дружина згодна з укладенням ним цього договору та підтверджує, що з умовами цього договору ознайомлена, заперечень щодо його положень та укладення не має. Посилаючись на те, що банк зобов'язання щодо надання позичальнику кредиту виконав 26.07.2017року перерахувавши кошти в сумі 19 170 грн. на поточний рахунок ФОП [PERSON] для придбання світлопрозорих конструкцій з енергозберігаючим склом, а відповідач -1порушив умови кредитного договору, банк скориставшись правом дострокового повернення кредиту (пункт 3.9 Кредитного договору),просив позов задовольнити, стягнувши з відповідачів заборгованість за договором про споживчий кредит № 532-0174 від 26 липня 2017 року станом на 13 червня 2018 року в сумі 16 857,00 грн. ,а саме: За кредитом - 15 089.07 грн.; за процентами - 1 016,84 грн.; Пеню - 538.10 грн.; Суму інфляційних витрат - 161,35 грн.; 3% річних від прострочених сум заборгованості - 51.64 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності ,підтримання позовних вимог, згоду на винесення судом заочного рішення суду. Відповідач-1, відповідач-2 в судове засідання не з'явилися, направлені за реєстраційним місцем проживання судові повістки не вручені, повернулися з відміткою за закінченням терміну зберігання. Дослідивши матеріали справи в порядку ст.ст.280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 26.07.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №532-0174(для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів) (далі - _ кредитний договір) згідно умов якого відповідач-1 отримав споживчий кредит у сумі 19170 грн. строком до 25.07.2020 року із сплатою за користування кредитом процентів -17,99 % річних та зобов'язаний був повернути кредит рівними частинами в сумі 532.50 грн. щомісячно, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом нараховані банком на затишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 26 липня 2017 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором (п. 3.3.3.), комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. За змістом ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язання щодо надання відповідачу кредиту виконав 26.07.2017року перерахувавши кошти в сумі 19170 грн. на поточний рахунок ФОП [PERSON] Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певних дій. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чиномвідповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а; за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пункт 4.3.2. кредитного договору передбачає обов'язок позичальника у строки, обу мовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за цим договором. Окрім того, п. 3.3.3. кредитного договору покладає на позичальника обов'язок здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 532.50 грн. та сплату процентів, нарахованих банком на затишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з 26 липня 2017 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок для обслуговування, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. Але всупереч взятим на себе зобов'язанням відповідач [PERSON], порушивши в односторонньому порядку умови кредитного договору та діюче цивільне законодавство, кредит за проценти за його користування добровільно не сплачує. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено дострокове повернення кредиту за ініціативою банку. Так. відповідно до п.п. З.9.З.. 3.9.3.2. кредитного договору строк повернення кредиту є таким, що настав і позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника за цим договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів. Починаючи з 31.07.2017 відповідач [PERSON] здійснював повернення кредиту та сплату процентів нерегулярно, в обсягах менших, ніж передбачено кредитним договором, а з 06.10.2017 року сплачувати нараховані банком на залишок основної суми боргу за кредитом проценти взагалі припинив, а отже термін остаточного повернення кредиту є таким, що настав. Банк (позичальник відповідно до п. 3.10.2 кредитного договору вправі повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом та інші визначені цим договором платежі. Статтею 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Так. згідно п. 8.3 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та\\або сплати процентів за користування кредитом, та/або сплати суми комісійної винагороди. Позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу. Причому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь чає прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Станом на 13 червня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 532-0174 від 26 липня 2017 року складає 16 857 грн., з яких: Кредит - 15 089.07 грн.; Проценти - 1 016,84 грн.; Пеня - 538.10 грн.; Сума інфляційних витрат - 161,35 грн.; 3% річних від прострочених сум заборгованості - 51.64 грн. Щодо стягнення суми збитків, слід зазначити, що згідно п. 8.1 кредитного договору за| невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством, і відшкодовують завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно п. 4.3.12 кредитного договору [PERSON] зобов'язався на підтвердження використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту протягом 30 днів з моменту отримання кредиту надати банку відповідні документи щодо отримання позичальником товарів згідно цільового призначення кредиту (видаткову накладну) та/або акт(и) приймання-передачі товару(-ів), товарний чек чи інші документи, що відповідно до законодавства підтверджує передачу товару). Пунктом 8.4 кредитного договору передбачено, що у разі ненадання позичальником документів, що підтверджують використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту, в порядку та в строки, визначені цим договором. Позичальник повинен сплатити банку неустойку в розмірі 5% від розміру кредиту, зазначеного в п. 2.2 договору. [PERSON] документів, що підтверджують використання кредитних коштів за цільовим призначенням кредиту до банку до теперішнього часу не надав, а отже позичальник повинен сплатити штраф в розмірі 958,50 грн. (19170,00 гри х 5%). Щодо стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з відповідачів. Відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу (надалі - СК) України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, і одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як і зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане. майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї. Частиною 2 ст. 73 СК України передбачено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Згідно відмітки в паспорті позичальника на час укладення кредитного договору він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В анкеті індивідуального позичальника [PERSON] також зазначив, то він одружений, його дружиною є [PERSON], [INFO], дружина позичальника обізнана про намір позичальника взяти кредит. Крім того, відповідно до п. 5.3.12 кредитного договору [PERSON] засвідчив, що він одружений,цей договір укладений в інтересах сім'ї позичальника і одержане за цим договором буде використано на її потреби; дружина позичальника згодна з укладенням позичальником цього договору та підтверджує, що з умовами цього договору ознайомлена, заперечень щодо його положень та укладення не має. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved