Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

24 грудня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на її користь заборгованість з нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період з 01.06.2019 року по 29.07.2019 року у розмірі 28 821 грн. без урахуванням утримань; компенсацію заробітної плати за весь час затримки проведення позовного розрахунку по день фактичного розрахунку - станом на 31.12.2019 року у розмірі 117 021 грн., без урахування утримань; компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; компенсацію середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.08.2019 року; зобов`язати відповідача видати трудову книжку з належним записом про звільнення на підставі поданої заяви про звільнення від 16.07.2019 року - з 29.07.2019 року. В обґрунтування вимог зазначає, що він працював на посаді оператора верстатів з програмним керуванням Акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод». На підставі рішення загальних зборів акціонерів внесені зміни до Статуту Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» та зареєстровані державним реєстратором 28.01.2019 року про перейменуванню Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» у Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод». Трудова книжка знаходиться у відповідача, а тому надати її копію він не може. 16 липня 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про звільнення з роботи за згодою сторін з 29.07.2019 року. Заяву було подано до департаменту з управління персоналом та соціально-побутових потреб. Його останній робочий день на підприємстві 29 липня 2019 року. Але по дату звернення до суду із ним не проведено повного розрахунку при звільненні та не видано трудову книжку. Окрім цього, причиною звільнення було те, що відповідач не проводив оплату праці у встановлені законодавством строки. Так на дату звільнення у відповідача виникла заборгованість з виплати йому заробітної плати в період з 01 червня 2019 року по дату звільнення. Відповідно до наданих йому розрахункових листів розмірі нарахованої та невиплаченої заробітної плати становить: за червень 2019 року - 15 393 грн., за липень 2019 року - 13 428 грн. Середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду складає: за серпень 2019 року - 23 197 грн., за вересень 2019 року - 23 180 грн., за жовтень 2019 року - 24 284 грн., за листопад 2019 року - 23 180 грн., за грудень 2019 року - 23 180 грн. Загальна заборгованість із заробітної плати за період з 01.06.2019 року по 31.12.2019 року складає 145 842 грн., у тому числі - компенсацію середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.08.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 117 021 грн. Через відсутність трудової книжки, яку йому чомусь відмовляються видати, він не має можливості працевлаштуватись, у нього виникли складнощі щодо можливості заробляти кошти, які вкрай необхідні для особистих потреб, обов`язкових платежів та гідного життя. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. 4 лютого 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що даний позов не підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача викладені у позові, не в повному обсязі відповідають дійсності та не підтверджуються відповідними доказами. Відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем, однак меншу аніж заявлено позивачем у позовних вимогах. Крім того, посилання позивача на те, що заробітна плата за листопад 2019 року склала 23 180 грн. та за грудень 2019 року - 23 180 грн., не відповідають дійсності, оскільки згідно з бухгалтерським обліком позивачу за листопад 2019 року нараховано 8 830 грн., за грудень 2019 року 4 415 грн. Тому, просить відмовити у задоволенні позову. Однак, на вимогу суду щодо надання доказів видачі позивачу трудової книжки, будь яких документів відповідач до суду не надав. 5 березня 2020 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що в прохальній частині позову позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі за червень-липень 2019 року у розмірі 28 821 грн. При цьому, відповідно до даних обліку нарахувань, за зазначений період заборгованість по заробітній платі складає 26 565 грн. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку зазначена позивача у розмірі 117 021 грн. При цьому до позовної заяви позивачем взагалі не додано жодного розрахунку, з якого б було зрозуміло, яким чином та застосуванням яких формул обчислення позивачем було виведено ці суми. У той же час відповідно до наданої суду офіційної довідки, заборгованість з компенсаційних виплат складає 94 974 грн. станом на 28.02.2020 року. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював у Приватному акціонерному товаристві «Дніпропетровський агрегатний завод» на посаді оператора верстатів з програмним керуванням, цех № 11, табельний № 08021 . 16 липня 2019 року [PERSON] подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. 29 липня 2019 року його було звільнено з роботи за згодою сторін, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно положень статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, у день звільнення відповідач не видав трудову книжку позивачу та не провів з ним розрахунок в строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Фактично до цього часу позивач трудову книжку не отримав, повний розрахунок відповідач не провів. Розмір заборгованості нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати при звільненні, за розрахунками позивача складає 28 821 грн. Проте, згідно наданої Приватним акціонерним товариством «Дніпропетровський агрегатний завод» довідки № 70-72-3 від 2 березня 2020 року, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на 28 лютого 2020 року становить 26 565 грн., та складається з: червень 2019 року - 15 393 грн., липень 2019 року - 11 172 грн. Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський агрегатний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 26 565 грн. та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» видати [PERSON] його трудову книжку. Що стосується вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 117 021 грн., то суд приходиться до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 25 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 вказаної норми визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом четверти пункту 2 вказаної норми визначено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. За змістом абзацу першого пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно наданої довідки № 70-70-3 від 02.03.2020 року, [PERSON] нараховувалась наступна заробітна плата: березень 2019 року - 19 035 грн. 08 коп., квітень 2019 року - 17 000 грн., травень 2019 року - 12 233 грн. 81 коп., червень 2019 року - 20 035 грн. 65 коп., липень 2019 року - 16 193 грн. 32 коп. Як вбачається з табелю обліку робочого часу [PERSON] , за липень 2019 року у нього було 9 днів тимчасової непрацездатності, за червень 2019 року у нього було 9 днів тимчасової непрацездатності, за травень 2019 року у нього було 9 днів тимчасової непрацездатності. Отже, для обчислення середньомісячної заробітної плати необхідно брати до уваги виплати за останні два календарні місяці роботи, повністю відпрацьовані, тобто квітень та березень 2019 року. Таким чином, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два відпрацьованих місяці становить: 36 035,08 грн. сума нарахованої заробітної плати за 2 місяці, поділених на кількість відпрацьованих робочих годин за ці два місяці (107,88 + 108 = 215,88) = 166,92 грн. середньо годинна заробітна плата. В свою чергу, середньоденна заробітна плата складатиме 166,92 грн. х 8 год. = 1 335,36 грн. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто 30 липня 2019 року і по день винесення рішення - 31.03.2020 року. Кількість робочих днів за період з 30.07.2019 року по 31.03.2020 року включно складає 170 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, а саме за період з 30.07.2019 року по 31.03.2020 року включно складає: 170 днів х 1 335,36 грн. = 227 011,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки складає 227 011,20 грн., а позивачем заявлено розмір середнього заробітку у сумі 117 021 грн., а суд не може виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки по день винесення рішення в розмірі 117 021 грн. Що стосується окремої вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.08.2019 року, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У положеннях статтей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак, подвійне стягнення середнього заробітку неможливе, оскільки це буде не спів мірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Такого ж висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду України у своїй постанові № 6-2912цс16 від 18.01.2017 року. Тому, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми подвійної компенсації середнього заробітку з 01.08.2019 року, необхідно відмовити. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати заробітної плати у зв`язку з порушеннями термінів її виплати, то дана вимогу також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не вказано яка сума підлягає стягненню та не надано розрахунку такої компенсації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з позову, позивачем заявлено три вимоги, за однією з яких він звільнений від сплати судового збору, а за другою вимогою ним сплачено 1 171 грн. Оскільки, вимоги позивача задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір сплачений за подачу позову у розмірі 1 171 грн., а також за вимоги про стягнення заробітної плати та видачу трудової книжки з відповідача на користь держави у розмірі 1 536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. + 768 грн. 40 коп. = 1 536 грн. 80 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: partial