Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

26.09.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 12.10.1988 року. Від шлюбу він та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося, сімейні стосунки між ними припинені, шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливе, так як це суперечить його інтересам, оскільки однією сім'єю він та відповідачка не проживають, він має іншу сім'ю, в якій бажає узаконити відносини, у зв'язку із чим перебування в шлюбі суперечить його інтересам. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідачка не бажає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але згідно п.2 прохальної частини позовної заяви та відповідно до поданої 24.10.2017 року заяви, просить про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.2, 18). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, 20.10.2017 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.13). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідачка заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], з якого вбачається, що одружилися [PERSON] та [PERSON] і після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.5). 11.03.2016 року відповідачка змінила прізвище та ім'я із «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу позивачка та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Позивач та відповідачка не бажають миритися. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, про що зазначив в позовній заяві. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого сторони однією сім'єю не проживають. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть, позивач створив іншу сім'ю, бажає узаконити відносини у вказаній сім'ї. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved