Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

26.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. Мотивувала тим, що з 18 червня 2014 року перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Спільне життя не склалося через нерозуміння відповідачем сутності проблем, які виникали в сім»ї, його нездатність підтримувати нормальну моральну атмосферу, будувати сімейні відносини на почуттях взаємної поваги, дружби та взаємодопомоги. Шлюбні відносини фактично припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Чоловік самоусунувся від матеріального забезпечення сім»ї. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, діаметрально протилежні погляди на сімейне життя, неприязнь один до одного, втрату почуття любові та взаємоповаги подальше спільне життя і збереження сім»ї вона вважає неможливим. Спір з приводу розподілу майна відсутній. Посилаючись на викладене, позивач прохала розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON], її представник - адвокат [PERSON], позов підтримували, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому. Позивач, зокрема, пояснила , що почала проживати разом з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу з листопада 2013 року. 18 червня 2014 року вони зареєстрували шлюб, а 8 липня 2014 року народився спільний син [PERSON]. Проживали сім»єю в м. Полтаві, в квартирі матері [PERSON], з якою у неї відносини не склалися, а тому постійно виникали суперечки. Чоловік відмовився наймати квартиру, також траплялися випадки, коли він не ночував вдома. Їй стало відомо, що він зустрічається з іншою, тобто мала місце подружня зрада. В зв»язку з цим вона з дитиною поїхала в м. Глобине, де стала проживати у своєї сестри. Там була з вересня по грудень 2014 року. Чоловік жодного разу її не відвідав, матеріально не підтримував, дитиною не цікавився. Сина востаннє бачив у двохмісячному віці. В грудні вона приїхала в м. Полтаву, де проживала близько тижня. Зрозумівши, що в поведінці чоловіка нічого не змінилося, адже той знову не з»явився додому на ночівлю, забрала частину своїх речей. Остаточно забрала свої речі у березні 2014 року. Дитина проживає разом з нею в м. Глобине. З зазначеного часу відповідач до сім»ї жодного разу не приїжджав, матеріально не забезпечував. Вважаючи їх відносини абсолютно безперспективними, вона подала на розлучення, а також позови до суду про стягнення аліментів з відповідача. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач не заперечував, що фактично сімейні стосунки було припинено у вересні 2014 року, проте, вказував, що рішення у справі про розірвання шлюбу слід відкласти до вирішення у іншій цивільній справі питання про його батьківство щодо дитини. Якщо генетична експертиза встановить, що він є батьком [PERSON], то, можливо, з позивачем знайде компроміс заради дитини. Підтвердив, що стосунки [PERSON] з його матір»ю дійсно не склалися, але вказував, що при його заробітку наймати квартиру він не в змозі. Саме з цього приводу виникали сварки між ним та дружиною. Також відповідач заперечував подружню зраду з його сторони, пояснюючи свою відсутність вдома в нічний час характером своєї роботи. Натомість вказував, що на сайті знайомств в мережі Інтернет була інформація його дружини, вона переписувалася з іншими хлопцями. Невідвідування сім»ї в м. Глобине протягом тривалого часу пояснив тим, що практично працює без вихідних. В грудні 2014 року, коли до Полтави приїхала дружина, він дійсно не з»явився додому, так як був на святкуванні дня народження. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Не заперечується жодною із сторін, що вони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу з листопада 2013 року. 18 червня 2014 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 688. У період шлюбних відносин, а саме 8 липня 2014 року, народився син [PERSON], батьківство щодо якого відповідач в даний час оспорює, пред»явивши відповідний зустрічний позов у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину. Однією сім»єю сторони проживали до вересня 2014 року. Після цього позивач, запідозривши чоловіка у подружній зраді, разом з сином поїхала в м. Глобине, де проживає у своєї сестри, яка, з її слів, і утримує її. Відповідач з вказаного періоду ( за виключенням тижня в грудні 2014 року, коли позивач приїздила до нього в м. Полтава) з дружиною та сином не бачився, не приїздив до них жодного разу, не надавав ніякої матеріальної допомоги, жодних заходів для примирення не вживав. Вказані обставини ним в засіданні визнані та не заперечувалися. З вересня 2014 року, тобто більше року, подружжя проживає в різних населених пунктах, спільного господарства, спільного бюджету не ведуть. Відповідач взагалі не дбає про матеріальне забезпечення дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а також про малолітню дитину. З пояснень сторін у судовому засіданні суд зробив висновок, що між ними існують непримиренні протиріччя в питаннях побудови сімейного життя, вирішення побутових і фінансових проблем. Взаємні звинувачення і підозри у подружній невірності свідчать про втрату поваги один до одного, не підтримання тривалий час шлюбно-сімейних стосунків про втрату почуття любові, байдужість і неприязнь один до одного. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Статтею 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утверджувати в сім»ї повагу один до одного, зобов»язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім»ї. З урахуванням вказаних норм, встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вказані вище засади у сім»ї відсутні, шлюб існує формально, а подальше його збереження суперечитиме інтересам кожного з подружжя та сина [PERSON]. Шлюб підлягає розірванню. Підстав для надання подружжю терміну для примирення суд не вбачає, оскільки для цього потрібне щире волевиявлення обох сторін. Позивач категорично налаштована проти цього, а позиція відповідача з цього приводу, на думку суду, суперечить загальноприйнятим нормам людської моралі. Тому його заперечення проти позову суд сприйняв досить критично. Збереження шлюбу під умовою (в залежності від того, якими будуть наслідки генетичної експертизи з приводу його батьківства щодо дитини) якраз і свідчать про нерозуміння [PERSON] засад побудови сім»ї, відсутність у нього поваги, любові та довіри до дружини. Крім цього, більш як річний термін проживання подружжя окремо - достатній час для врегулювання питань примирення, яким відповідач не бажав скористатися. Тому нинішня його вимога про відкладення вирішення питання про розірвання шлюбу до вирішення питання про батьківство це зловживання процесуальними правами з метою затягування процесу. З огляду на встановлені обставини та названі норми закону, позов [PERSON] про розірвання шлюбу задовольняється. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач надала суду доказ про сплату нею судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. Ця сума стягується на її користь з відповідача.

Outcome: approved