Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

26.04.2016 р. позивачка звернулась у суд з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа № 706/1671/12 від 03.07.2013 р., виданого Міжгірським районним судом. Під час судового розгляду позивачка свої вимоги уточнила (подала заяви про стягнення з відповідача згідно вказаного виконавчого листа: 2462 грн. 50 коп. пені (неустойки), індексації аліментів у сумі 7100 грн. і моральної шкоди в сумі 20000 грн. Ці вимоги позивачка обґрунтувала так. Згідно рішення Міжгірського районного суду від 05.10.2010 р. присуджено стягувати з [PERSON] у користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14.03.2013 р. цей розмір аліментів змінено і визначено стягувати аліменти у твердій грошовій сумі по 650 грн. щомісячно. Відповідач допустив заборгованість у сплаті аліментів станом на 01.04.2016 р. у сумі 7100 грн., яка розрахована державним виконавцем Цендра В.В. відділу ДВС у Міжгірському районі (№ 06-42/698 від 04.04.2016 р.). Позивачка зіславшись на вимоги ч. 1 ст. 196 СК України вважає, що має право на пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення з врахуванням правової позиції ВСУ у справі № 6-300цс16. За уточненими вимогами позивачка просить стягнути розмір пені 2462 грн. 50 коп. від відповідача, погодившись з письмовим розрахунком цієї суми. Позивачка також подала заяву про стягнення з відповідача індексації аліментів, покликаючись на вимоги ст. 184 ч. 2 СК України та закону «Про індексацію грошових доходів населення» і просить стягнути з відповідача 7100 грн., погодившись із визнанням позову в цій частині відповідачем. Позивачка доповнила вимоги в установленому порядку про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. , які вмотивовано таким. Відповідач допустив заборгованість у сплаті аліментів протягом більше 5 років, не зважаючи на те, що відїжджає періодично на заробітки, здійснює добудову до житла, використовує автомобіль. Натомість неналежно виконує судове рішення. Унаслідок інфляції присуджена судом сума обезцінилась. Фінансовий тягар, не враховуючи щоденного догляду, по утриманню дитини покладений на позивачку. Це змусило змінити уклад життя і самостійно вирішувати матеріальні обовязки стосовно дитини, неодноразово звертатись до органу ДВС і суду. Позивачка вважає, що зазнала моральних страждань від переживань, викликаних вищевикладеним, хвилювань від неможливості захистити права дитини в законний спосіб, психологічного пригнічення, що відобразилось на її здоровї. Відповідач позовні вимоги визнав з такою позицією: вимоги про заборгованість індексації аліментів у сумі 7100 грн. визнав повністю, вимоги про стягнення пені у сумі 2462 грн. 50 коп. частково з мотивів, що цю суму слід зменшити з огляду на його майновий стан, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заперечив повністю. Свою позицію відповідач обґрунтував таким. Відповідач вважає, що заборгованість у сплаті аліментів виникла не з його вини, тому він не має сплачувати пеню за прострочену сплату аліментів. Просить узяти до уваги, що він не працює, час від часу виїжджає на заробітки. Зароблених грошей йому не вистачає для первинних потреб. Автомобіль йому придбали батьки. Вони ж допомагають фінансово і для сплати аліментів. Моральне відшкодування, заявлене позивачкою заперечує з мотивів, що сам зазнав таких страждань унаслідок звернення позивачки до суду. Оцінивши позиції і доводи сторін, подані докази , суд установив такі обставини. Згідно виконавчого листа, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області в справі № 706/1671/12 від 03.07.2013 р. відповідач зобовязаний сплачувати позивачці аліменти на утримання однієї дитини (дочки [PERSON], 19.01.2010 р.н.) у твердій грошовій сумі по 650 грн. щомісячно. Відповідач за цими зобовязаннями допустив заборгованість з жовтня 2012 р. до квітня 2016 р. в сумі 7100 грн. Заборгованість виникла по причині сплати відповідачем частини місячного платежу (у 2012-2013 р.р. по 350 грн., у 2013-2015 р.р. по 400 грн.) Ці обставини не оспорюються і підтверджені письмовим розрахунком державного виконавця, який визнано сторонами. Згідно з ст. 184 ч. 2 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Сторони погодились, що розмір заборгованості по індексації аліментів за їх письмовими розрахунками становить 7100 грн. Ці розрахунки здійснені згідно із законом «Про індексацію грошових доходів населення». Отже до цих обставин і правовідносин суд застосовує вимоги ст.ст. 61 ч. 1, 174 ЦПК України і вважає за необхідне прийняти в цій частині визнання позову відповідачем. Сторони також дійшли згоди, що розмір пені за прострочення сплати аліментів становить суму 2462 грн. 50 коп. Розрахунок пені в зазначеній сумі проведений правильно відповідно до вимог правової позиції ВСУ у справі № 6-1477цс15. Стягнення пені передбачено ст. 196 ч. 1 СК України, за якою при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд відхиляє заперечення відповідачем цих вимог, а також його покликання на зменшення неустойки, з огляду на таке. Відповідач не подав жодного доказу про тяжкість свого матеріального та сімейного стану. Його доводи про фінансову допомогу від батьків також не підтверджені. Натомість відповідач визнав, що заробляє сезонно у т.ч. й за кордоном. Однак про розмір цих доходів не повідомив. За поясненнями державного виконавця відповідач особисто приймав рішення сплачувати аліменти у період виникнення заборгованості в зменшеному розмірі. Отже, пояснення відповідача, що заборгованість виникла не з його вини та внаслідок тяжкого майнового стану є непідтвердженими. Відповідач не хворіє, одружився вдруге, однак не має утриманців. Суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про моральне відшкодування підлягають частковому задоволенню з огляду на таке обґрунтування. Ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України передбачає захист цивільних прав та інтересів стосовно відшкодування моральної шкоди. Ст. 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно з ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній особі, зокрема неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Невиконання чи неналежне виконання судового рішення є протиправною поведінкою чи бездіяльністю. Поважності причин такого суд не встановив. Суд вважає, що позивачка зазнала душевних страждань від неналежного виконання аліментного обовязку, визначеного рішенням суду, який покладено на відповідача примусово. Таке страждання проявилось у хвилюваннях і переживаннях за неналежне матеріальне забезпечення малолітньої дитини, вжиття додаткових заходів для цього, змушеності прикладати додаткових зусиль у період заборгованості, який мав тривалий час (кілька років) для належного матеріального забезпечення дитини. Натомість розмір цієї шкоди позивачкою заявлено в явно завищеному розмірі і цей розмір не обґрунтовано та не підтверджено доказами. Зокрема позивачка не подала доказів щодо погіршення свого здоровя. Виходячи з принципів розумності, справедливості, достатності та співмірності суд визначає розмір морального відшкодування в сумі 2000 грн. Судові витрати у виді судового збору, оплаченого позивачкою за подання позовних вимог, згідно з ст. 88 ЦПК України, законом «Про судовий збір», покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме за ставкою по 551 грн.20 коп. за кожну задоволену позовну вимогу.

Outcome: partial