Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

25.08.2017 року позивачка через свого представника звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, процентів та індексу інфляції, вказуючи на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, 26.05.2014 року позивачка надала відповідачу 900 доларів США. Розпискою від 26.05.2014 року відповідач підтвердив отримання вищезазначеної суми та зобовязувався повернути позичені кошти в тримісячний термін, тобто до 26.08.2014 року. Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання повинні виконуватись належним чином, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. З огляду на те, що відповідач з 26.08.2014 року кошти не повернув, прострочив виконання грошового зобовязання за договором позики, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просила стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми на загальну суму 60151,35 грн., де неповернута сума позики 22910,02 грн., проценти 10266,50 грн. та індексу інфляції 26974,83 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивачки не зявилася, проте надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується поштовими повідомленнями. Заперечень проти задоволення позовних вимог не надав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як випливає з розписки від 26.05.2014 року (а.с.7), [PERSON] надала [PERSON] в борг 900 доларів США (відповідно до курсу НБУ України станом на 28.08.2017 року 1 дол. США становить 25,54 грн.), що в еквіваленті становить 22986 грн. 00 коп., які останній повинен був повернути в строк до 26.08.2014 року. Отже, розписка [PERSON] містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобовязанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобовязання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів виконання своїх зобовязань по поверненню вищезазначеної грошової суми, передбачених ст. 545 ЦК України відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за розпискою від 26.05.2014 року в сумі 900 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ України станом на 28.08.2017 року становить 22986 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами суд зазначає наступне. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із матеріалів справи вбачається, що розписка від 26.05.2014 року не містить розміру і порядку одержання процентів від відповідача за користування чужими грошовими коштами, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цв16. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 26.05.2014 року по 31.08.2017 року на загальну суму 13609 грн. 59 коп. підлягають задоволенню, виходячи з наступного розрахунку: 22986 грн. (основна сума боргу по курсу НБУ на 28.08.2017 року) х 9,5% (облікова ставка НБУ за період з 26.05.2014 по 16.07.2014 року):100% х 52 (дні) : 365 = 311,09 грн.; 22986 грн. х 12,5% (облікова ставка НБУ за період з 17.07.2014 по 12.11.2014 року):100% х 119 (днів) : 365 = 936,76 грн.; 22986 грн. х 14% (облікова ставка НБУ за період з 13.11.2014 по 05.02.2015 року):100% х 85 (днів) : 365 = 749,41 грн.; 22986 грн. х 19,5% (облікова ставка НБУ за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 року):100% х 26 (днів) : 365 = 319,28 грн.; 22986 грн. х 30% (облікова ставка НБУ за період з 04.03.2015 по 27.08.2015 року):100% х 177 (днів) : 365 = 3343,99 грн.; 22986 грн. х 27% (облікова ставка НБУ за період з 28.08.2015 по 24.09.2015 року):100% х 27 (днів) : 365 = 476,09 грн.; 22986 грн. х 22% (облікова ставка НБУ за період з 25.09.2015 по 21.04.2016 року):100% х 210 (днів) : 365 = 2909,46 грн.; 22986 грн. х 19% (облікова ставка НБУ за період з 22.04.2016 по 26.05.2016 року):100% х 35 (днів) : 365 = 418,79 грн.; 22986 грн. х 18% (облікова ставка НБУ за період з 27.05.2016 по 23.06.2016 року):100% х 28 (днів) : 365 = 317,40 грн.; 22986 грн. х 16,5% (облікова ставка НБУ за період з 24.06.2016 по 28.07.2016 року):100% х 35 (днів) : 365 = 363,68 грн.; 22986 грн. х 15,5% (облікова ставка НБУ за період з 29.07.2016 по 15.09.2016 року):100% х 49 (днів) : 365 = 478,30 грн.; 22986 грн. х 15% (облікова ставка НБУ за період з 16.09.2016 по 27.10.2016 року):100% х 42 (дні) : 365 = 396,74 грн.; 22986 грн. х 14% (облікова ставка НБУ за період з 28.10.2016 по 13.04.2017 року):100% х 168 (днів) : 365 = 1481,18 грн.; 22986 грн. х 13% (облікова ставка НБУ за період з 14.04.2017 по 25.05.2017 року):100% х 42 (дні) : 365 = 343,85 грн.; 22986 грн. х 12,5% (облікова ставка НБУ за період з 26.05.2017 по 31.08.2017 року):100% х 97 (днів) : 365 = 763,57 грн.. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальних втрат позивачки від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10, від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що індексації не підлягає невиплачена сума боргу згідно розписки від 26.05.2014 року, визначена в іноземній валюті (900 доларів США ), а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказів виконання своїх зобовязань по поверненню коштів позивачці та заперечень проти заявлених позовних вимог відповідачем до суду не надано. Таким чином, підсумовуючи викладене та оцінюючи всі отримані у справі докази у їх сукупності з позиції достатності та належності, надавши їм відповідну правову оцінку, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взяте на себе зобовязання, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як видно, при зверненні до суду, позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 18), тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 480 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 525, 526, 533, 536, 631, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial