Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

26.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 304\~274,68 грн.. Позивач у позові зазначив, що 31.01.2014 р. між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено договір кредиту № 318МІ21140131001, відповідно до якого та на підставі меморіального ордеру № 629120666 від 31.01.2014 р. відповідач отримала кошти у сумі 198 540 грн.. Позивач в позові зазначає, що відповідно до умов договору відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Свої зобовязання банк виконав, а відповідач в порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 14.04.2017 р. має заборгованість за кредитом 197 535,51 грн., за відсотками 86\~617,37 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 2\~466,78 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 17\~655,02 грн.. Далі в позові зазначив, що у звязку з систематичним порушенням відповідачем своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй була нарахована неустойка. Згідно умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. Тому, прохає суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Украсоцбанк» заборгованість за кредитом 197\~535,51 грн., по відсотках 86\~617,37 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 2\~466,78 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 17\~655,02 грн., на загальну суму 304\~274,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4564,12 грн.. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій прохав розглядати справу за відсутності представника позивача. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Проти заочного рішення по справі не заперечували (а. с. 48-51 на звороті). Відповідач в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила. Про розгляд вказаної справи та дату судового засідання була повідомлена за допомогою оголошення, яке знаходиться на сайті Гуляйпільського районного суду Запорізької області, а також поштового відправлення судового виклику, що підтверджується поштовим повідомленням про його вручення (а.с.59). В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як визначено ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими для заочного розгляду. Відповідно до ухвали суду від 11.01.2018 року було вирішено провести розгляд даної справи при заочному розгляді. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № 318МІ21140131001 від 31.01.2014 року, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 198540 грн. та з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 31 січня 2034 року (включно), зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення цього договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 17,79 % річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору,- плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п. 2.7 цього договору, а позичальник зобовязується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку на умовах та в строки визначені цим договором на купівлю нерухомості (а.с. 5-11). Відповідно до п. 2.8.1 вказаного договору сторони дійшли згоди, що суми погашення процентів за користування кредитом, зазначені у графіку погашення кредиту, що є додатком до договору № 5, розраховані з урахуванням розміру базової процентної ставки кредитування, як складової процентної ставки за кредитом, станом на день укладання цього договору, тому носять орієнтовний характер, оскільки на дату укладання цього договору сторони не володіють інформацією про розмір базової процентної ставки кредитування, яка буде діяти протягом усього строку дії цього договору. Позичальник розуміє та згоден, що фактичні суми до сплати щомісячних платежів можуть відрізнятись від зазначених у графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 2.9 договору позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання з поточних (карткових) рахунків позичальника. За п.п. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 договору кредитор має право вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на три календарні місяці, або перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 процентів, або несплати позичальником в терміни, встановлені договором, більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5 процентів загальної суми кредиту, або якщо позичальник протягом трьох робочих днів кредитора від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобовязання, згідно з п. 3.2.3 цього договору, не надасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору) або запропоновані засоби не влаштують кредитора, або якщо позичальник не погодиться з розміром процентів, згідно з п. 2.7 цього договору, або у разі порушення позичальником, або третьою особою (майновим поручителем) обовязків, встановлених цим договором та договорами, зазначеними в п.п. 1.1.3, 1.3, п. 3.3.5 цього договору або у разі припинення дії цих договорів, іншого істотного порушення умов цього договору. Згідно п. 3.3 ст. 3 договору позичальник зобовязаний: сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному цим договором, комісії в розмірах та порядку, передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати ануїтентні платежі за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в графіку погашення кредиту шляхом забезпечення наявності на своєму поточному рахунку № 26203011098753, відкритому у кредитора, коштів в сумі, достатній для здійснення кредитором договірного списання суми ануїтентного платежу; внесення готівкових коштів в сумі чергового належного до погашення платежу за кредитом в касу установи кредитора для подальшого їх зарахування на рахунок (-ки), за яким (-ми) обліковується заборгованість за кредитом. Відповідачем підписано заяву на погашення кредитної заборгованості (в т.ч. достроково), яка є додатком № 2 до Договору кредиту № 318МІ21140131001 від 31.01.2014 року (а.с. 11) та памятку позичальника з додаток № 3 (а.с. 11 на звороті), а також додаток № 4 ануїтентну схему платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів (а.с. 12), що підтверджує ознайомлення відповідача з порядком та строками погашення заборгованості за кредитом. Підпис позичальника відповідача [PERSON] міститься також на детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 13-14). Згідно наданого розрахунку вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № № 318МІ21140131001 від 31.01.2014 року, відповідач станом на 14.04.2017 року має заборгованість, яка складається з: заборгованості за кредитом 197\~535,51 грн., по відсотках 86\~617,37 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 2\~466,78 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 17\~655,02 грн., на загальну суму 304\~274,68 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4564,12 грн. (а. с. 19-24). Позивачем також надано довідку станом на 14.04.2017 року про те, що за договором в рахунок погашення заборгованості за період з 31.01.2014 року по 13.04.2017 року відповідачем позивачу було перераховано кошти на загальну суму 31167,51 грн. з зазначенням точних дат та сум платежів (а. с. 25). Таким чином, суд вважає, що часткове виконання відповідачем умов кредитного договору свідчить про визнання нею своїх обовязків за даними договірними відносинами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати всієї суми кредиту. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягає задоволенню. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6\~червня\~2012\~р. у справі №\~6-49цс12, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~6-38цс11). Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17 грудня 2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності. Отже, застосовуючи ст. 625 ЦК України, суд звертає увагу на те, що: між сторонами існує зобов'язання; це зобов'язання є грошовим, позивачем доведена наявність прострочення у виконанні зобов'язання з боку відповідача; відсутні спеціальних норм, що регулюють дані правовідносини та виключають застосування ст. 625 ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач же своє зобовязання за кредитним договором не виконала. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 318МІ21140131001, від 31.01.2014 року заборгованість [PERSON], встановлена судом по кредитному зобовязанню станом на 14.04.2017 року становить 304\~274,68 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 197\~535,51 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 86617,37 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 2 466,78 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 17 655,02 грн. (а.с.19-24). Доказів того, що кредит повністю виплачений в матеріалах справи немає, не спростовано це і відповідачем. У відповідності до ст. 81 ЦПК України відповідач не надала доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості або будь-яких інших для підтвердження її можливих заперечень щодо позовних вимог. А тому, позов підлягає до задоволення, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом повністю задоволені вимоги позивача, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 4564,12 грн..

Outcome: approved