Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

24 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача у якому зазначила, що з 04 березня 2006 року перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 22 січня 2013 року рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області. Під час шлюбу вони придбали домоволодіння з житловим будинком та господарською спорудою, розташоване по вул.Чапаєва,15 в смт.Березнегувате Миколаївської області. Посилаючись на те, що житловий будинок є їх спільною сумісною власністю, позивачка просила суд поділити майно подружжя, визнати за кожним з них право власності на ? частину домоволодіння та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2015 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу удаваним. Ухвалою суду від 15 березня 2016 року провадження у вказаній справі було відновлено. Позивачка в судове засідання з?явилась позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що спірний житловий будинок був придбаний ними у період шлюбу за спільні кошти, з метою проживання їх сім?ї окремо від батьків. Нотаріально посвідчений договір купівлі продажу будинку було укладено відповідачем за її згодою, за ним було зареєстровано і право власності на нерухоме майно. Оскільки вони не дійшли згоди з приводу поділу будинку, просила суд задовольнити її позов у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України, за згоди позивачки ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2013 року убачається, що сторони з 04 березня 2006 року по 22 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від подружнього життя вони мають малолітню доньку, яка залишена проживати з позивачкою ( а.с.5). 16 лютого 2011 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами який знаходиться по вул. Чапаєва,15 в смт.Березнегувате Миколаївської області, посвідчений приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований у реєстрі за № 230 (а.с.50). Згідно з пунктом 4.3 вказаного договору позивачка як дружина покупця надавала заяву про згоду на купівлю та укладення договору купівлі- продажу житлового будинку, яка була засвідчена нотаріусом за реєстровим номером № 229. Відповідно ст.ст.60-72 СК України\~та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3\~ст.325 ЦК України\~можуть бути будь - які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а також ним можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності повинно беззастережно дотримуватися подружжям. Згідно\~ст.63 СК України \~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ч.1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивачкою доведено, що спірний житловий будинок був придбаний ними у шлюбі, отже належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, тому виходячи із принципу рівності часток кожен з них має право на ? частину житлового будинку. З огляду на викладене, позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ч.1.ст 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved