Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

25.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно домовленості з відповідачем щодо майбутнього продажу житлового будинку, який належить відповідачу на праві власності та знаходиться в с. Велики Кринки Глобинського району Полтавської області, позивач повинен був оплатити завдаток в сумі 1100 доларів США. 02.04.2017 року відповідач отримала від позивача кошти в сумі 1100 доларів США, що підтверджується розпискою, яка власноручно підписана [PERSON] . З посиланням на ст.ст. 715, 716, 640, 1212, 1213 ЦК України, позивач прохає стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 1100 доларів США та судові витрати по справі. До судового засідання позивач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча була неодноразово належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання не повідомила. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Суд, враховуючи думку представника позивача, достатність матеріалів, доказів, що відповідач повідомлений в установленому законом порядку про дату розгляду справи, від якого не надійшло відзиву та ніяких заяв про перенесення розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності з ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідно до розписки від 02 квітня 2017 року [PERSON] , одержала завдаток грошових коштів в сумі 1100 доларів США від [PERSON] , за майбутній продаж житлового будинку. У вказаній розписці вказана вище сума, яка отримана [PERSON] та стоїть підпис [PERSON] , [PERSON] й дата «друге квітня 2017 року». Як встановлено в судовому засіданні, договір купівлі продажу житлового будинку в порядку, встановленому ст. ст. 655, 657 ЦК України, між сторонами укладено не було. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Враховуючи викладене, до договору купівлі - продажу, в тому числі, підлягають застосування положення ст.ст. 210,628, 638, 640 ЦК України. Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 334 ч. 4; 640 ч. 3; 657 ч. 1 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У випадках, коли сторони домовилися укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони видавалися, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України вони є авансом, який повертається в тому ж розмірі, в якому видавався у відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту: не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Враховуючи вищевикладене до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1212 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За змістом ст.ст. 1212 ч. 2; 1214 ЦК України до безпідставно набутого майна відносяться також і гроші. Факт набуття відповідачем [PERSON] грошових коштів, які належать [PERSON] без достатньої правової підстави підтверджується письмовою розпискою, які видані в порушення вимог чинного законодавства, що регулює питання, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на нерухоме майно внаслідок купівлі - продажу, та не породжують у його учасників будь-яких цивільних прав та обов`язків договірного характеру. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Визначаючи розмір грошових коштів, що підлягає примусовому стягненню з відповідача, суд бере за основу офіційний курс долара США на час постановлення рішення, який на станом на 09 жовтня 2019 року за курсом НБУ становить 2470,70 грн. за 100,00 доларів США., тобто еквівалент 1100 доларів США становить 27177,70 гривень. На підставі встановлених обставини, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 786,40 грн.

Outcome: approved