Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

26.12.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , присуджених рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.02.2017 року; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх її доходів, але не менше Ѕ частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]; стягнути судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 27.12.2018 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Герцун В.С. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, через канцелярію суду надали письмову заяву, з якої вбачається, що вони проживають у м.Миколаєві, тому просять суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі позивача та його представника /а.с.25/. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, причини неявки суду невідомі. До судового засідання з`явився представник відповідача [PERSON] - адвокат Ляшук Є.В., який просив повністю відмовити у позовних вимогах, посилаючись на те, що законом не передбачено порядку звільнення від сплати аліментів, а тільки звільнення від сплати заборгованості, яка на даний час не існує, оскільки позивач її погасив, а відповідач забрала виконавчий лист з виконавчої служби та рішення суду про стягнення аліментів у примусовому порядку зараз не виконується. Крім того, позивачем не надано доказів про стягнення аліментів з відповідача саме у розмірі 1/3 частини та доказів про ухилення відповідачки від утримання дитини, оскільки на даний час існують перешкоди з боку позивача у спілкуванні з дитиною. Представником відповідача Ляшук Є.В. суду надано відзив на позовну заяву, поданий через канцелярію суду 19.02.2019 року, який суд залучає до матеріалів справи, оскільки з матеріалами справи адвокат Ляшук Є.В . ознайомився 05.02.2019 року, про що свідчить його особистий підпис на заяві про ознайомлення з матеріалами справи/а.с.23/. Враховуючи, п`ятнадцятиденний строк подання відзиву, останнім днем його подання є 19.02.2019 року, тобто вказаний строк представником відповідача пропущено не було./а.с.68/. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача Ляшук\~Є.В. ,приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони 21.07.2007 року уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, батьками яких вказані сторони по справі./а.с.6,82/. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06.11.2015 року ( справа № 520/ 13555/15-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.02.2017 року ( справа № 520/ 10539/16) стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на малолітнього сина [PERSON] , у розмірі Ѕ частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]; стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]. Вказане рішення набрало чинності та сторонами оскаржено не було./а.с.47/. 28.09.2018 року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини ( справа № 520/ 12020/18)./а.с.55/. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.12.2018 року (справа № 520/12020/18) провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] ,закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю предмету спору./а.с.4/. Як вбачається, із ухвали про закриття провадження по справі, до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] ., в якому зазначено, що спору між сторонами відносно визначення місця проживання сина [PERSON] , 2007 року народження за місцем проживання батька [PERSON] не має, тому просили закрити провадження по справі. Представник позивача погодився з тим, що дійсно не має спору щодо визначення місця проживання дитини. Вказана ухвала суду набрала законної сили та сторонами оскаржено не було. Позивач у позовній заяві посилається на те, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні з 01.09.2018 року, відповідач надала дозвіл на реєстрацію сина за його адресою, тому підстав для стягнення аліментів на користь відповідача на утримання сина із вказаної дати відсутні. Крім того, відповідач [PERSON] відмовляється утримувати сина та добровільно не сплачує аліменти на його утримання, у позивача виникли підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON] На підставі цього позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Згідно довідки за № 2337 від 04.09.2018 року, яка видана [PERSON] , вказано, що [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] 2007 року народження , зареєстровані без права на жилплощу за адресою: [ADDRESS] а.с. 5/. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сторони з 2007 року знаходились у зареєстрованому шлюбі, у 2015 році шлюб було розірвано, у 2017 році було стягнуто з позивача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей, відповідачка на виконання рішення суду частково звернулась з виконавчим листом про стягнення аліментів лише на сина, у листопаді 2018 року вона забрала виконавчий лист, позивачем було сплачено заборгованість по аліментам у повному обсязі, на даний час виконавчого провадження та заборгованості зі сплати аліментів немає. Крім того, представник не заперечує той факт, що приблизно у червні-липні 2018 року неповнолітні діти поїхали на канікули до батька у м.Миколаїв, однак у серпні 2018 року дочка повернулась до мати, а 12-річний син [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком у м.Миколаєві, тому мати забрала документи сина зі школи м.Одеса та передала батьку, позивачу по даній справі, тобто спір про місце проживання сина на даний час не існує. Судом встановлений факт, що дійсно з серпня 2018 року неповнолітній син [PERSON] постійно проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні батька [PERSON] , про що свідчать дослідженні письмові докази, відтак після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого листа про стягнення аліментів чи його скасування. Тому, вимога про припинення стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , що стягуються за заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 09.02.2017 року ( справа № 520/ 10539/16) підлягає задоволенню, однак датою припинення стягнення з позивача аліментів суд вважає дату звернення з даним позовом до суду - 26.12.2018 року. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітній син [PERSON] перестав проживати з матір`ю, а проживає з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів, бо сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а саме син [PERSON] проживає з батьком. Крім того, як вбачається із Постанови про скасування заходів примусового виконання від 22.11.2018 року по ВП № 53913642, яка була винесена державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Анісімовою А.В. - станом на 22.11.2018 року заборгованість по справі № 520/ 10539/16-ц зі сплати аліментів [PERSON] . погашена в повному обсязі./а.с.7/. Крім того, у позові ставиться вимога про стягнення аліментів з відповідачки на утримання дитини [PERSON] на користь позивача, оскільки на даний час дитина знаходиться на утриманні позивача. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановленийст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитинипідлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов`язаний довести у судовому засіданні ті обставини, на які він посилається як на підставу позову. Позивач просить стягнути аліменти з відповідача на його користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки всіх її доходів, але не менше Ѕ частки від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, при цьому доказів матеріального стану /доходів/ як відповідачки, так і позивача, суду не надано, невідомо з яких міркувань виходив позивач вказуючи 1/3 частку розміру аліментів, тому суд задовольняє позов про стягнення аліментів частково у розмірі 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позову з 26.12.2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial