Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~26.04.2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовано \~тим, що з 27.11.1997 року позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 12.06.2015 року. У період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу син залишився проживати та перебувати на утриманні позивача, а з 01 вересня 2013 року розпочав навчання у Волинському коледжі Національного університету харчових технологій, термін якого визначено до 30.06.2017 року. У звязку з навчанням, син сторін потребує матеріальної допомоги, яка необхідна йому для оплати навчання, придбання одягу, взуття, продуктів харчування, підручників та посібників, проїзду та оплати житла, однак відповідач не бажає в добровільному порядку матеріально його підтримувати, хоча має таку можливість, оскільки виїжджає на заробітки в [PERSON] та має мінливі, нерегулярні доходи, а інших утриманців не має. З наведених підстав, просив стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення останнім навчання - 30 червня 2017 року, а суму аліментів в межах платежу за один місяць звернути до негайного виконання. \~\~ Частково не погоджуючись з заявленими позивачем позовними вимогами, представник відповідача подав до суду письмові заперечення, у яких вказав, що відповідач [PERSON] усвідомлює свій обовязок сплачувати аліменти на сина, який продовжує навчання, та наміру ухилятись від їх сплати не має, однак заявлений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі у 1000 грн. на місяць для останньої є непосильним, так як вона є пенсіонером та отримує пенсію за вислугою років працівникам охорони здоровя, розмір якої за період з грудня 2015 року по травень 2016 року склав 4186,68 грн. Крім цього, з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] за виконавчим листом від 08.09.2015 року №163/1470/15-ц в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що мало місце ще в період неповноліття останнього, у звязку із чим, в період з січня по травень 2016 року з пенсії [PERSON] стягнуто кошти в сумі 2998,37 грн., а залишок несплаченої заборгованості станом на 01.06.2016 року становить 1267,90 грн. Оскільки з пенсії відповідача фактично стягується 50% її розміру, тому стягнення з останньої аліментів на навчання сина в розмірі 1000 грн. на місяць поставить її за межу виживання, так як розмір її пенсії не може покрити розмір такого стягнення і буде породжувати лише заборгованість по аліментах та матиме наслідком те, що відповідач практично самостійно буде забезпечувати сина прожитковим мінімумом, що суперечить обовязку обох батьків утримувати свою дитину. Поміж цього вказує, що іншого джерела доходу, окрім пенсії, відповідач не має, а стан її здоровя не дозволяє отримувати мінливі доходи, оскільки, за результатами медичного обстеження в останньої виявлено підозру на онкозахворювання та рекомендовано звернутися до спеціалістів у м.Луцьк, однак за браком коштів дана поїздка постійно відкладається. З наведених мотивів, вважає доцільним стягувати з відповідача на користь сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від її доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні підстави заявленого позову підтримав та додатково пояснив, що повнолітній син фактично перебуває на його утриманні, оскільки він самостійно сплачує вартість за його навчання, яке становить 7000 грн. за один навчальний рік, винаймає в м.Луцьку квартиру для його проживання, за що кожного місяця сплачує 300 грн., несе витрати на проїзд сина, зокрема, щомісяця по 400 грн., які необхідні для поїздок сина на дорогу додому з м.Луцька, а також забезпечує його продуктами харчування. Сам же він ніде офіційно не працює, веде особисте підсобне господарство та з метою заробітків виїжджає в [PERSON] на сезонні роботи. З приводу заперечень сторони відповідача вказав, що не заперечує проти стягнення з відповідача в його користь аліментів на навчання сина у частці від доходу останньої, однак просив стягувати не 1/3 частки її доходу, а 1/2. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали подані суду письмові заперечення, при цьому, відповідач зазначила, що в [PERSON] вона виїжджає виключно погостювати до подруги та до своєї бабусі, яка проживає в [PERSON], а не на заробітки, оскільки для цього не дозволяє стан її здоровя. Представник відповідача пояснив, що заборгованість по аліментах, які на даний час стягуються з його довірительки, виникла не з вини останньої, а через те, що виконавчий лист був предявлений до виконання лише у вересні 2015 року, при цьому, містив певні недоліки, що вимагало приведення його у відповідність, однак дана заборгованість буде ліквідована упродовж 2-х місяців. З врахуванням позиції сина сторін [PERSON], просили стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, показання свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про підставність позову та необхідність його задоволення частково, виходячи з наступного. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.11.1997 року по 09.07.2015 року, що підтверджується копією рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12.06.2015 року про розірвання шлюбу (а.с.4). У період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ЕГ №027413, виданого Забузькою сільською радою Любомльського району Волинської області 13.07.1998 року (а.с.3). Отже, сину сторін Геліму А.А.17.04.2016 року виповнилось 18 років. [PERSON] з 01.09.2013 року є студентом навчається у Волинському коледжі Національного університету харчових технологій на денній, платній формі навчання, за спеціальністю розробка програмного забезпечення, з визначеним терміном навчання - по 30.06.2017 року, що стверджується довідкою, виданою цим же навчальним закладом 18.04.2016 року за №330 (а.с.5). Як вбачається з лікарсько-консультативного заключення Забузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ТМО Любомльського і Шацького районів від 14.04.2016 року №7, повнолітній [PERSON] має належний фізичний та психічний стан здоровя (а.с.7). Згідно довідки Забузької сільської ради Любомльського району Волинської області від 12.04.2016 року №455, [PERSON] проживає разом зі своїм батьком позивачем [PERSON] (а.с.6). Цією ж довідкою стверджено, що позивач [PERSON] не працює, не навчається та не служить. Допитаний в якості свідка повнолітній [PERSON] суду показав, що навчається у Волинському коледжі Національного університету харчових технологій на четвертому курсі та проживає разом із батьком. У звязку з його навчанням, батько сплачує його вартість, яка за один рік становить 7000 грн. Вдома вони ведуть сільське господарство. В той час, коли вони з матірю проживали разом, то тримали: коня, корову, свиней та курей. Після розлучення батьків, батько корову продав за 12000,00 грн., з яких частину коштів було витрачено на оплату навчання, а частину - залишили для проведення ремонтних робіт в будинку. Крім цього, батько сплачує вартість за винаймання квартири для його проживання в м.Луцьку в розмірі 300 грн. на місяць, забезпечує продуктами харчування, одягом, дає «кишенькові» кошти - 500-600 грн. на два тижні, з яких він також витрачає на проїзд додому з м.Луцька (вартість проїзду в одну сторону становить 75 грн.). Мати проживає окремо від них, починаючи з 07.01.2015 року, та в останнє приїздила до нього в м.Луцьк восени 2015 року, тоді й привозила йому продукти харчування, купувала одяг та давала кошти на прожиття. Крім цього, він щомісяця безпосередньо отримує аліменти в сумі приблизно 500 грн., за травень отримав орієнтовно 600 грн., які мати сплачує за виконавчим листом, оскільки банківська картка, на яку перераховуються аліменти, знаходиться саме у нього. Вказав, що зазначена сума є достатньою для забезпечення його потреб для прожиття на місяць. Не заперечив проти стягнення аліментів саме на користь батька, оскільки у будь-якому випадку батько його забезпечує усім необхідним. Поміж цього, сам він періодично підзаробляє, зокрема, розносить листівки, від чого в місяць має орієнтовно 150 грн. Щодо успішності свого навчання, зазначив, що має один «незданий» іспит, який перенесено на іншу відомість та йому його необхідно «перездати», при цьому вказав, що має намір закінчити навчання та здобути освіту. Також зазначив, що 20.05.2016 року сплатив заборгованість по навчанню у 1050 грн., про що повідомив класного керівника та, після чого, його було допущено до здачі останнього іспиту. Крім цього вказав, що його батько постійно виїжджає на заробітки в [PERSON], а чим займається матір йому невідомо. З довідки Волинського коледжу Національного університету харчових технологій від 24.05.2016 року встановлено, що заборгованість з оплати за навчання студента групи №3 [PERSON] станом на 24.05.2016 року становить 300,00 грн. (остання оплата була здійснена 23.05.2016 року на суму 1050,00 грн.). З пояснень сторін та показань свідка [PERSON], судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від позивача і повнолітнього сина [PERSON] Згідно довідки Шацького обєднаного управління ПФУ Волинської області від 10.05.2016 року за №20/06-50-26, відповідач отримує пенсію за вислугою років працівникам охорони здоровя та її розмір за період з грудня 2015 року по травень 2016 року склав 4186,68 грн., з яких: за грудень 1188,19 грн.; за січень, лютий, березень по 594,10 грн. з вирахуванням аліментів; за квітень 594,09 грн. та травень 622,10 грн. також з вирахуванням аліментів (а.с.24). З постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №48741466 від 14.09.2015 року встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Любомльського районного управління юстиції Волинської області перебуває виконавчий лист Любомльського районного суду Волинської області №163/1470/15-ц від 08.09.2015 року про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26). Заборгованість за вказаним виконавчим листом станом на 01.06.2016 року у відповідача становить 1267,90 грн., про що Шацьким обєднаним управлінням ПФУ Волинської області видано довідку від 12.05.2016 року за вих. №121/02-22, при цьому, як пояснив представник відповідача, зазначена заборгованість виникла не з вини його довірительки та даної обставини позивач не заперечив (а.с.25). Лікарським консультативним заключенням Волинського обласного онкологічного диспансеру від 19.05.2016 року констатовано, що відповідач [PERSON] хворіє, а саме, має кісту лівого яйника (а.с.31). Статтею 199 СК України передбачено що, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм «Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на час навчання повнолітнього сина, дочки враховуються вартість навчання, вартість підручників, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем навчання. Виходячи з викладених норм та розяснень, а також встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що [PERSON], хоча і є повнолітнім, однак продовжує навчання, має самостійний заробіток, однак він є мізерним по відношенню до витрат, повязаних з навчанням, інших осіб, окрім батьків, які зобовязані надавати йому таку допомогу, не має, а тому є таким, що потребує матеріальної допомоги від батька та матері і має право на одержання аліментів, у звязку із навчанням. Крім цього, позивачем стверджено, а відповідачем не заперечно того факту, що їх син [PERSON] потребує матеріальної допомоги, у зв'язку з продовженням навчання. При цьому, у поданому до суду запереченні відповідач фактично позов визнала частково. Згідно вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має регулярний дохід, оскільки отримує пенсію за вислугою років працівникам охорони здоровя та з огляду на те, що остання сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому слід вважати, що вона має можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. З врахуванням наведеного, а саме, того, що відповідач отримує пенсію, тобто має регулярний дохід, вбачаються підстави для стягнення з останньої аліментів у частці від її заробітку (доходу), як платника аліментів. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує те, що повнолітній [PERSON] навчається на денній, платній формі навчання, має належний стан здоровя, а також матеріальний стан відповідача, яка отримує пенсію та інших доходів не має, стан її здоровя, відсутність на її утриманні інших осіб, та вважає, що розмір стягуваних аліментів має становити 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, як про це й зазначає остання та її представник. Такий розмір аліментів суд вважає можливим, доцільним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства, зокрема, положенням ст.200 СК України, якою визначено, що при визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що позивач також має можливість надавати повнолітньому сину таке утримання, оскільки має періодичний дохід. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом з цим, позивач не довів належними та допустимими доказами того, що аліменти на період навчання сина мають стягуватись з відповідача саме в розмірі 50% від доходу останньої, а суд, в даному випадку також враховує те, що при стягненні такого розміру аліментів, відповідач, яка хворіє, буде знаходитись у гіршому матеріальному становищі, ніж сам повнолітній син [PERSON] Таким чином, з врахуванням вищенаведеного та виходячи з засад розумності, справедливості та співрозмірності, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно. Щодо прохання сторони відповідача про стягнення аліментів у частці від доходу, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то така вказівка не відповідає нормам Сімейного кодексу України, а тому судом не враховується, оскільки закріплене у ч.2 ст.182 СК України положення про те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, не поширюється на правовідносини, що регламентовані главою 16 СК України. Глава 16 СК України визначає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, а ч.2 ст.182 даного Кодексу стосується виключно дитини, правовий статус якої закріплений у ст.6 СК України, відповідно до якої, дитиною вважається особа до досягнення нею повноліття. В силу ст.ст. 191, 201 СК України, аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 26.04.2016 року, та з огляду на вимоги ст.199 СК України, до припинення навчання, але не довше, як до досягнення повнолітнім сином сторін двадцяти трьох років, а не як просить позивач - по 30 червня 2017 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial