Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

25 травня 2017 року [PERSON] підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», в інтересах якого діє генеральний директор Товариства [PERSON], звернулося до суду з вищевказаним позовом до колишнього генерального директора Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» [PERSON] про покладення на нього, як на службову особу, винну в незаконному звільненні з посади генерального директора Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» [PERSON], обов'язку покрити шкоду в розмірі 181161,24 грн., заподіяну підприємству у звязку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі протоколу №20/09-13 від 20 вересня 2013 року зборів учасників Спільного підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» наказом №214/к від 09 жовтня 2013 року на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» був призначений [PERSON] На підставі протоколу №03/04-15 від 03 квітня 2015 року зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] було звільнено з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», та одночасно призначено на цю посаду [PERSON] На підставі наказу №53/к від 20 квітня 2015 року на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» був призначений [PERSON] Наказом № 104/к від 09 липня 2015 року СП TOB «Світловодськпобут», який був підписаний [PERSON], [PERSON] був звільнений з посади на підставі п.5 статті 41 КЗпП України. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року у справі №912/1381/15, визнано недійсним з моменту прийняття рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року, яке оформлене протоколом зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» №03/04-15 від 03 квітня 2015 року, в тому числі, про звільнення [PERSON] з посади генерального директора підприємства у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п.5 ст.41 КЗпП України, та призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 16 березня 2016 року рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 р. у справі № 912/1381/15 залишено без змін. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року в справі №401/1676/15-ц задоволено позов [PERSON] до СП ТОВ «Світловодськпобут», визнано наказ генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] незаконним та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200261,34 грн. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року змінено в частині розміру середнього заробітку та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 181161,24 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Посилаючись на вказані рішення судів та на положення ст.237 КЗпП України, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст.1191 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача шкоду в розмірі 181161,24 грн., як зі службової особи, яка винна в незаконному звільненні з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], заподіяну СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв'язку з оплатою, поновленому на роботі на підставі рішення суду [PERSON], часу вимушеного\~прогулу. Представник відповідача позов не визнав, в попередньому судовому засіданні подав письмове заперечення в якому зазначив, що у цивільній справі №401/1676/15-ц за позовом [PERSON] до СП ТОВ «Світловодськпобут», треті особи - [PERSON], Світловодська міська рада, ТОВ «Політрейд», рішенням Світловодського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року було задоволено позов [PERSON], визнано незаконним та скасовано наказ №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року залишено без змін. Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 вересня 2016 року було задоволено касаційну скаргу СП ТОВ «Світловодськопобут» та скасовано вищевказані рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року. Скасовуючи вказані судові рішення касаційний суд зазначив, що повністю погодитися із висновками судів не можна, так як до них суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що [PERSON] був звільнений з посади генерального директора на підставі рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року. В звязку з тим, що суди не встановили фактичних обставин справи, не надали належної правової оцінки доказам, доводам і запереченням сторін, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстранції. На думку представника відповідача Світловодський міськрайонний суд, ухвалюючи у справі рішення від 24 січня 2017 року про задоволення позову [PERSON], не виконав вимоги, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 вересня 2016 року, не врахував, що [PERSON] було звільнено з посади генерального директора на підставі рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року. На даний час вказана справа знаходиться на касаційному розгляді у Верховному Суді. Посилаючись на вказане, та зазначаючи, що згідно Статуту СП ТОВ «Світловодськпобут» до повноваження генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» не відноситься право звільняти чи поновляти на посаді іншого генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.79-82). Ухвалою судового засідання від 06 вересня 2017 року задоволено клопотання представника відповідача, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Світловодську міську раду Кіровоградської області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Політрейд», які є засновниками та учасниками Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (а.с.60). Представник третьої особи - Світловодської міської ради в попередньому судовому засіданні подав письмове заперечення проти позову в якому зазначив, що звільнення [PERSON] відбулося на підставі рішення учасників товариства від 03 квітня 2015 року, тому просив відмовити в позові (а.с.73). Від представника третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Політрейд» до суду надійшли письмові пояснення з яких слідує, що третя особа підтримує позовні вимоги з підстав викладених позивачем у позові. Зазначає, що будь-які посилання відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] був звільнений за рішенням зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут», оформлених протоколом №03/04-15 від 03 квітня 2015 року, не можуть бути судом враховані, оскільки представник TOB «Політрейд» участі у загальних зборах 03 квітня 2015 року не брав, протоколу за таким номером та датою не підписував, названий протокол у відповідача (а також - у позивача та третіх осіб) відсутній. Зазначені факти та недійсність названого рішення загальних зборів встановлено судовими рішеннями у господарській справі №912/1381/15. У звязку з введенням 15 грудня 2017 року в дію змін до Цивільного процесуального кодексу України ухвалою суду від 04 січня 2018 року постановлено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від представників учасників справи до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позов та заперечення, суд встановив наступне. Так, з протоколу №20/09-13 від 20 вересня 2013 року зборів учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» видно, що зборами прийнято рішення про призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] (а.с.6). З наказу №214/к від 09 жовтня 2013 року, який підписано генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], видно, що призначено на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] з 09 жовтня 2013 року на підставі протоколу №20/09-13 від 20 вересня 2013 року зборів учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (а.с.5). З протоколу №03/04-15 від 03 квітня 2015 року зборів учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» слідує, що зборами прийнято рішення: - звільнити [PERSON] з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв'язку із припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ст.41 КЗпП України; - призначити генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], [NUMBER], виданий Світловодським МРВ УМВ України в Кіровоградській області 21 березня 2000 р., що зареєстрований за адресою: [INFO], ідентифікаційний код (а.с.16). З наказу №53/к від 20 квітня 2015 року, який підписано генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], випливає, що призначено на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] з 20 квітня 2015 року на підставі протоколу №03/04-13 від 03 квітня 2015 року зборів учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (а.с.17). З наказу № 104/к від 09 липня 2015 року СП TOB «Світловодськпобут», який був підписаний [PERSON] видно, що [PERSON] був звільнений з посади 09 липня 2015 року відповідно до п.5 статті 41 КЗпП України у зв'язку з припиненням повноважень (а.с.9). Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року в справі № 401/1676/15-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року залишено без змін, задоволено позов [PERSON] до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», визнано наказ генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] незаконним, поновлено [PERSON] на посаді генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62597,54 грн. (а.с.85-87). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 вересня 2016 року касаційну скаргу СП ТОВ «Світловодськопобуту» було задоволено та скасовано вищевказані рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року у справі № 401/1676/15-ц, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року задоволено позов [PERSON] до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», визнано наказ генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] незаконним, та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200261,34 грн., та стягнуто з відповідача у дохід держави судові витрати (а.с.10,11). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 181161,24 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Згідно довідки СП ТОВ «Світловодськпобут» присуджену до стягнення судовим рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 181161,24 грн. [PERSON] виплачено повністю (а.с.15). Посилаючись на те, що виплатою [PERSON] присудженої рішенням суду суми компенсації середнього заробітку за час вимушеного прогулу СП ТОВ «Світловодськпобут» завдано матеріальної шкоди, позивач просив суд задовольнити його вимоги та покласти на [PERSON], як на службову особу, винну в незаконному звільненні з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], обов'язок покрити шкоду, заподіяну СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв'язку з оплатою, поновленому на роботі на підставі рішення суду [PERSON], часу вимушеного\~прогулу,\~шляхом\~стягнення з відповідача на\~користь позивача 181161,24 грн. Представник відповідача не визнав позов посилаючись на те, що [PERSON] з посади генерального директора було звільнено на підставі рішення зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року, тому просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані учасниками процесу докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні не доведено, а тому позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Так, у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] 181161,24 грн. у відшкодування шкоди, заподіяної товариству у звязку з оплатою звільненому працівнику [PERSON] часу вимушеного прогулу. Посилання позивача у позовній заяві на положення статтей 1166, 1191 ЦК України, суд визнає помилковими оскільки справа виникла з трудових правовідносин. Так, згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. 20 вересня 2013 року зборами учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» прийнято рішення, яке оформлено протоколом №20/09-13 про призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] на строк, встановлений Статутом товариства (а.с.6). На підставі викладеного суд визнає, що [PERSON], будучи призначеним на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» (з однієї сторони), і збори учасників СП ТОВ «Світловодськпобут», як уповноважений орган власників підприємства (з другої сторони), виступали сторонами строкового трудового договору, укладеного 20 вересня 2013 року. Сторонами визнано і судом встановлено, що припинення повноважень генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] відбулося на підставі рішення загальних зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року, яке оформлено протоколом №03/04-15. З наданого позивачем до матеріалів справи протоколу № 03/04-15 від 03 квітня 2015 року вбачається, що дійсно 03 квітня 2015 року зборами учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» прийнято рішення: 1. Звільнити [PERSON] з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв'язку із припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ст.41 КЗпП України. 2. Призначити генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], [NUMBER], виданий Світловодським МРВ УМВ України в Кіровоградській області 21 березня 2000 р., що зареєстрований за адресою: [INFO], ідентифікаційний код. 3. Встановити граничну суму укладання господарських та інших договорів від імені Товариства генеральним директором\~\~ СП ТОВ «Світловодськпобут» в сумі 10000000 (десять мільйонів) грн. 4. Уповноважити генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» на вчинення дій необхідних для проведення державної реєстрації змін про Товариство, що міститься в ЄДРПОУ, з правом передоручення наданих повноважень третім особам.(а.с.16). На підставі викладеного суд визнає, що [PERSON], будучи призначеним на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» (з однієї сторони), і збори учасників СП ТОВ «Світловодськпобут», як уповноважений орган власників підприємства (з другої сторони), виступають сторонами строкового трудового договору, укладеного 03 квітня 2015 року. Отже, позивачем СП ТОВ «Світловодськпобут» фактично заявлено до суду позов про покладення повної матеріальної відповідальності на [PERSON], який обіймав посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», як на службову особу, яка підписала наказ №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення з посади попереднього генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], оскільки, на думку позивача, [PERSON] є особою, яка винна в незаконному звільненні [PERSON] Суд зазначає, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої службовою особою у зв'язку з незаконним звільненням працівника [PERSON], регулюються нормами трудового законодавства. Так, загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників передбачені у\~ст.130 КЗпП України\~відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Суд враховує, що в силу п.8\~ст.134 КЗпП України\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, тільки коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. При цьому, відповідно до ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. В пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року\~(з подальшими змінами), судам роз'яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8\~ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. В пунткі 33 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції\~ст.237 КЗпП України\~(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. На підставі викладеного суд зазначає, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 і статті 237 КЗпП матеріальну відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому. Отже, притягнення до матеріальної відповідальності службової особи можливе як при її умислі на порушення закону, так і при необережності. Відповідно до положень статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.4, 7 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Разом з цим суд враховує, що обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника встановлено статтею 138 КЗпП України, відповідно до якої для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України. Отже, законом покладено на позивача СП ТОВ «Світловодськпобут» обов'язок доказування наявності умов, в тому числі наявності персональної вини [PERSON] у звільненні [PERSON], для покладення матеріальної відповідальності на відповідача колишнього керівника товариства [PERSON], який 03 квітня 2015 року рішенням зборів учасників товариства був призначений на посаду генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» одночасно зі звільненням з цієї посади [PERSON] Суд не може погодитися з доводами позивача про наявність персональної вини [PERSON] у звільненні з посади [PERSON] виходячи з наступного. Так, матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП ТОВ «Світловодськпобут») є юридичною особою з організаційно-правовою формою товариство з обмеженою відповідальністю, яке створено засновниками юридичними особами: - Світловодською міською радою, та товариством з обмеженою відповідальністю «Політрейд» м. Київ, кожний з яких, як учасник Товариства, володіє часткою у статутному капіталі Товариства в розмірі по 50% (а.с.37-42). Відповідно до положень статті 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарське товариство може бути створено, зокрема, у формі товариства з обмеженою відповідальністю. Відповідно до п.1 ч.1 ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення та відкликання виконавчого органу товариства. Згідно положень Статуту СП ТОВ «Світловодськпобут» до органів управління товариством відносяться: збори учасників, директор товариства. Вищим органом управління товариством є збори учасників. Пунктом 8.7.2 Статуту СП ТОВ «Світловодськпобут» передбачено, що генеральний директор СП ТОВ «Світловодськпобут» призначається і звільняється з посади зборами учасників. Повноваження генерального директора СП ТОВ «Світловодськопбут» визначені п.8.7.6 Статуту та до його компетенції не входить питання щодо призначення та звільнення генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» (а.с.12-14,18-24,37-42). На підставі викладеного суд зазначає, що рішення зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» про призначення і звільнення генерального директора товариства є однією з форм участі кожного з учасників товариства в управлінні товариством. При цьому, враховуючи, що кожний учасник СП ТОВ «Світловодськпобут» володіє часткою у статутному капіталі Товариства в розмірі 50%, для прийняття рішення зборів учасників товариства про призначення (звільнення) генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» обов'язковою є згода кожного з учасників товариства. Судом встановлено, що на підставі рішення зборів учасників Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», яке оформлено протоколом №20/09-13 від 20 вересня 2013 року, [PERSON] було призначено генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» на строк, встановлений Статутом товариства (а.с.6). Також, з протоколу №03/04-15 від 03 квітня 2015 року видно, що зборами учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» одночасно прийнято рішення про: - звільнення [PERSON] з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв'язку із припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ст.41 КЗпП України; - призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] (а.с.16). Отже, у справі встановлено, що з питання виключної компетенції Вищого органу управління СП ТОВ «Світловодськпобут» про звільнення з посади генерального директора [PERSON], та одночасне призначення на цю посаду [PERSON], існувало відповідне рішення від 03 квітня 2015 року, до прийняття якого особисто [PERSON] відношення не мав. Досліджуючи доводи позивача про наявність персональної вини [PERSON] у звільненні з посади [PERSON], суд враховує також такі обставини справи. Так, при вирішенні даного спору рішення судів, на які посилався позивач, згідно ч.4 ст.82 ЦПК України\~мають преюдиційне значення. При цьому, суд звертає увагу на те, що зі змісту рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року в справі № 401/1676/15-ц, та з ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року слідує, що вже 22 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до СП ТОВ «Світловодськпобут» про поновлення його на роботі на посаді генерального директора СП ТОВ «Світловодськопобут» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважаючи, що його звільнення фактично відбулось 14 квітня 2015 року на підставі рішення зборів учасників від 03 квітня 2015 року. Вказане доводить, що [PERSON], також і СП ТОВ «Світловодськпобут» вже з квітня 2015 року, тобто до підписання [PERSON] наказу від 09 липня 2015 року, визнавали, що [PERSON] було звільнено з посади генерального директора товариства на підставі рішення зборів учасників від 03 квітня 2015 року. Заявою від 14 серпня 2015 року [PERSON] у справі збільшив позовні вимоги та просив суд також визнати незаконним та скасувати протокол №03/04-15 від 03 квітня 2015 року зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут», а також визнати незаконним та скасувати наказ СП ТОВ «Світловодськпобут» №104/к від 09 липня 2015 року про його звільнення (а.с.85). При цьому, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців підтверджується, що станом на 17 квітня 2015 року керівником СП ТОВ «Світловодськпобут» призначений [PERSON] З наказу № 104/к від 09 липня 2015 року СП TOB «Світловодськпобут», який був підписаний [PERSON] видно, що [PERSON] був звільнений з посади 09 липня 2015 року відповідно до п.5 статті 41 КЗпП України, тобто у зв'язку з припиненням повноважень (а.с.9). Суд звертає увагу, що вказаний наказ №104/к від 09 липня 2015 року було підписано [PERSON] в той час коли Світловодським міськрайонним судом з квітня 2015 року розглядалася цивільна справа №401/1676/15-ц за позовом [PERSON] про незаконність рішення зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року про його звільнення з посади генерального директора товариства, і рішення у справі ухвалено не було. Дійсно, рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року в справі № 401/1676/15-ц задоволено позов [PERSON] до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», визнано наказ генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] незаконним, поновлено [PERSON] на посаді генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62597, 54 грн. (а.с.85-87). Суд звертає увагу, що саме СП ТОВ «Світловодськпобут» не погодилося з вказаним рішенням суду від 17 грудня 2015 року про поновлення [PERSON] на роботі, та невиконавши добровільно рішення суду на користь [PERSON], оскаржувало його. Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу СП ТОВ «Світловодськпобут» відхилено, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2015 року у справі № 401/1676/15-ц залишено без змін, тобто рішення суду набрало законної сили 15 березня 2016 року, проте позивач з даним розглядуваним позовом звернувся до суду лише у травні 2017 року. При цьому, з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 вересня 2016 року слідує, що касаційну скаргу СП ТОВ «Світловодськпобуту» було задоволено та скасовано вищевказані рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 березня 2016 року у справі № 401/1676/15-ц. Суд враховує, що скасовуючи вказані судові рішення Касаційний суд зазначив, що повністю погодитися із висновками судів не можна, так як до них суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції не звернув уваги на те, що [PERSON] був звільнений з посади генерального директора на підставі рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року. В звязку з тим, що суди не встановили фактичних обставин справи, не надали належної правової оцінки доказам, доводам і запереченням сторін, справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.76-82). За наслідками нового розгляду справи № 401/1676/15-ц, рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року задоволено позов [PERSON] до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», визнано наказ генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» [PERSON] №104/к від 09 липня 2015 року про звільнення [PERSON] незаконним, та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200261,34 грн., та в дохід держави - судові витрати (а.с.10,11). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року у справі № 401/1676/15-ц рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 181161,24 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Зі змісту вказаних судових рішень також слідує, що [PERSON] ще 22 квітня 2015 року, тобто до підписання [PERSON] наказу від 09 липня 2015 року, звернувся до суду з позовом до СП ТОВ «Світловодськпобут» про поновлення його на роботі на посаді генерального директора СП ТОВ «Світловодськопобут» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважаючи, що його звільнення фактично відбулось 14 квітня 2015 року. Лише заявою від 14 серпня 2015 року [PERSON] збільшив позовні вимоги та просив також визнати незаконним та скасувати Протокол №03/04-15 від 03 квітня 2015 року зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут», а також визнати незаконним та скасувати наказ СП ТОВ «Світловодськпобут» №104/к від 09 липня 2015 року про його звільнення. Крім цього, у вказаній справі [PERSON] відмовився від позову в частині поновлення його на посаді і його відмова була прийнята судом. (а.с.10-14). З рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року видно, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що звільнення [PERSON] відбулось на підставі рішення зборів учасників товариства, яке оформлено протоколом №03/04-15 зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року. Встановлені обставини вказаним рішенням Апеляційного суду доводять, що рішення про припинення трудового договору, укладеного між СП ТОВ «Світловодськпобут» та [PERSON], 03 квітня 2015 року було ініційовано та прийнято зборами учасників СП ТОВ «Світловодськпобут», а отже, - не відповідачем [PERSON], і протилежного позивачем не доведено. Судом також вивчалися підстави прийняття генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] наказу (розпорядження) №104/к від 09 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] за п.5 ст.41 КЗпП України. Судом враховується, що стаття 41 КЗпП України\~містить додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. А саме, пунктом 5 частини 1 вказаної статті передбачено, що крім підстав, передбачених\~статтею 40 цього Кодексу,\~трудовий договір\~з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. За змістом вказаної статті видно, що її положення безпосередньо кореспондуються з нормами\~статті 40 КЗпП України, якою передбачені гарантії для працівників, трудовий договір з якими, розривається з ініціативи власника або уповноваженого органу. Так, частина 3\~статті 40 КЗпП України\~містить гарантію відповідно до якої не допускається звільнення\~працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Рішенням суду від 24 січня 2017 року у справі №401/1676/15-ц встановлено, що наказом (розпорядженням) №104/к від 09 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України з 09 липня 2015 року, який було підписано генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], було допущено порушення ч.3 ст.40 КЗпП України, так як [PERSON] було звільнено в останній день відпустки в якій він перебував з 08 квітня 2015 року по 09 липня 2015 року. Інших порушень при звільненні [PERSON] вказаним рішенням суду не встановлено. Суд враховує, що припинення трудового договору з [PERSON] мало відбутися після виходу його з відпустки в перший робочий день у відповідності з ч.3 ст. 40 КЗпП України, тобто вказане звільнення могло бути з 10 липня 2015 року, й іншого позивачем не доведено. На підставі викладеного суд зазначає, що у керівника товариства [PERSON] станом на 09 липня 2015 року власної ініціативи на звільнення з посади [PERSON] не було, та станом на 10 липня 2015 року для прийняття рішення про припинення трудового договору з [PERSON] після виходу останнього з відпустки, існувала підстава - рішення зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року, відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України в звязку з припиненням повноважень посадової особи. Також, під час перевірки доводів позивача про наявність персональної вини [PERSON] у звільненні з посади [PERSON], суд враховує, що з рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 р. у справі № 912/1381/15 щодо вирішення корпоративного спору, видно, що товариство з обмеженою відповідальністю «Політрейд»\~15 квітня 2015 року\~звернулось до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним з моменту прийняття рішення зборів учасників спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», оформлене протоколом зборів учасників товариства №03/04-15 від 03 квітня 2015 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача не повідомлено про проведення зборів Товариства 03 квітня 2015 р., уповноважений представник позивача, який зазначений як учасник зборів, участі у зборах учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» 03 квітня 2015 р. не приймав, підпису на протоколі № 03/04-15\~\~не ставив, печаткою ТОВ «Політрейд» даний протокол не скріплював. Матеріали справи не містять доказів повідомлення учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» про час і місце проведення загальних зборів та порядку денного. Суд звертає увагу на той факт, що інший учасник СП ТОВ «Світловодськпобут» - Світловодська міська рада заперечував проти позовних вимог учасника ТОВ «Політрейд» доводячи дійсність рішення зборів учасників від 03 квітня 2015 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що питання про прийняття рішення зборами учасників СП ТОВ «Світловодськопбут» про звільнення з посади генерального директора [PERSON] з одночасним призначенням на цю посаду [PERSON], було ініційовано уповноваженим учасником СП ТОВ «Світловодськпобут» - Світловодською міською радою, що, в розумінні ст.145 ЦК України, є способом реалізації учасником товариства свого права на прийняття участі в управлінні товариством. Позивачем не доведено, що [PERSON] будь-яким чином вплинув на Світловодську міську раду у вирішенні вказаного питання. Окільки сторонами корпоративного спору не було надано господарському суду доказів повідомлення учасників про проведення\~\~зборів, участі ТОВ «Політрейд» у зборах 03 квітня 2015 р., проведення зборів 03 квітня 2015 року, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 р. у справі № 912/1381/15, визнано недійсним з моменту прийняття рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 р., яке оформлене протоколом зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут» № 03/04-15 від 03 квітня 2015 р., в тому числі, про звільнення [PERSON] з посади генерального директора товариства у зв'язку з припиненням повноважень посадових осіб на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, та призначення генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 16 березня 2016 року рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 р. у справі № 912/1381/15 залишено без змін. З вказаних у рішенні господарського суду від 03 листопада 2015 року обставин справи слідує, що між двома рівноправними учасниками господарського товариства СП ТОВ «Світловодськпобут», якими є: з однієї сторони субєкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Світловодсьтка міська рада, з іншої сторони субєкт господарювання - товариство з обмеженою відповідальністю «Політрейд», у квітні 2015 року виник корпоративний спір з питання щодо прийняття Світловодською міською радою участі в управлінні товариством (СП ТОВ «Світловодськпобут») шляхом звільнення з посади генерального директора товариства [PERSON] та призначення нового генерального директора. В результаті вказаного корпоративного спору 03 квітня 2015 року прийнято рішення, оформлене вищезазначеним протоколом № 03/04-15. Суд зазначає, що відповідач [PERSON] не є субєктом вирішення корпоративного спору, та будь-якої участі у прийнятті вказаного рішення не приймав, і протилежного позивачем не доведено, що доводить про відсутність персональної вини відповідача [PERSON] у звільненні [PERSON]А . Враховуючи викладене суд зазначає, що оскільки генеральний директор СП ТОВ «Світловодськпобут» призначається і звільняється з посади виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, наказ №104/к від 09 липня 2015 року генерального директора товариства [PERSON] про припинення трудового договору зі звільненим генеральним директором є похідним від рішення загальних зборів учасників товариства про припинення повноважень (звільнення) генерального директора [PERSON], яке було прийняте 03 квітня 2015 року, отже вказаний наказ генерального директора товариства було прийнято на виконання рішення Вищого органу управління товариством від 03 квітня 2015 року. Позивачем не доведено, що наказ №104/к від 09 липня 2015 року, який був підписаний [PERSON], про звільнення [PERSON] з посади генерального директора СП TOB «Світловодськпобут» було видано з інших підстав ніж ті, які в ньому вказані - відповідно до п.5 ч.1 статті 41 КЗпП України у зв'язку з припиненням його повноважень рішенням зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року. На підставі викладеного суд визнає, що наявність рішення загальних зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року про звільнення (припинення повноважень) з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] з одночасним призначенням на цю посаду [PERSON], поза сумнівом виключає наявність персональної вини [PERSON] у незаконному звільненні [PERSON] Також вирішуючи спір суд враховує, що відповідно до протоколу №04-11-16 від 04 листопада 2016 року 04 листопада 2016 року зборами учасників Спільного підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут», якими є ТОВ «Політрейд» та Світловодська міська рада, прийнято такі рішення: 1. На підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 р. у справі № 912/1381/15, вважати відсутніми (припиненими) повноваження [PERSON] як генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», про що внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 2. Припинити повноваження генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] та звільнити його з посади на підставі п.5 ст.41 КЗпП України 04 листопада 2016 року на підставі його заяви. 3. Обрати новим Генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] (а.с.37,38). На переконання суду, вказаним рішенням загальні збори учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» вирішили корпоративний спір щодо своєї участі в управлінні товариством шляхом обрання органу управління товариством нового генерального директора [PERSON], з одночасним припиненням повноважень, як [PERSON], так і [PERSON] на вказаній посаді. Вказане рішення зборів учасників товариства також доводить, що учасник товариства ТОВ «Політрейд» визнав, що [PERSON] з 03 квітня 2015 року по 04 листопада 2016 року обіймав посаду генерального директора товариства. Крім цього, суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Притягнення до матеріальної відповідальності можливе лише при умислі на порушення закону, або при необережності. З аналізу тексту цієї статті суд приходить до висновку про те, що винною особою може бути не лише керівник, але й інша службова особа (наприклад, юрисконсульт, який неправильно підготовив проект наказу (розпорядження), або неправильно проконсультував керівника підприємства, установи, організації (власника), який у свою чергу підписав незаконний наказ про звільнення працівника). Проте, це не звужує коло працівників, на яких може бути покладена матеріальна відповідальність у кожному випадку незаконного звільнення до однієї особи - посадової особи, яка підписала наказ про незаконне звільнення (переведення). Інші особи також можуть нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну незаконним звільненням (переведенням) і виплатою працівникові середнього заробітку (різниці в заробітній платі) за час вимушеного прогулу (виконання нижчеоплачуваної роботи), відповідно до ст. 132 і п. 2 ст. 133 КЗпП. При цьому суд враховує, що наказ (розпорядження) №104/к від 09 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, готувався на підставі рішення зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року, яке станом на 09 липня 2015 року у судовому порядку не було визнано недійсним, отже було обовязковим для керівника товариства. Суд також враховує, що на час перебування на посаді генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], одночасно вказану посаду не могла обіймати інша особа. Суд зазначає, що підготовка наказу (розпорядження) №104/к від 09 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України з 09 липня 2015 року, який було підписано генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], здійснювалася юридичним відділом СП ТОВ «Світловодськпобут», яким і допущено помилку в наказі, оскільки дата звільнення [PERSON] в силу перебування його у відпустці, - з 09 липня 2015 року останній день його відпустки, тобто в порушення вимог ч.3 ст. 40 КЗпП України, а звільнення мало відбутися в перший день після закінчення відпустки [PERSON] - з 10 липня 2015 року. При цьому суд враховує, що [PERSON] за фахом не є юристом, а тому суд визнає, що при підписанні наказу від 09 липня 2015 року, проект якого готувався працівниками СП ТОВ «Світловодськпобут», [PERSON] особисто не міг знати, що для законного припинення трудового договору з [PERSON] на підставі рішення зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року, звільнення мало відбуватися з дотриманням гарантій, передбачених ч.3 ст.40 КЗпП України, тобто не з 09 липня, а з 10 липня 2015 року. Встановлені судом обставини вказують, що позивачем не доведено персональної вини, як у формі умислу так і у формі необережності, [PERSON] в допущені у наказі №104/к від 09 липня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, порушення гарантії, передбаченої ч.3 ст.40 КЗпП України щодо строку припинення трудового договору. Вказане переконує суд, що вина у допущені порушення строку припинення трудового договору з [PERSON] у вказаному наказі лежить на іншій службовій особі, яка готувала проект вказаного наказу, та яка в силу своїх посадових обовязків, повинна була запобігти прийняттю та підписанню [PERSON] наказу, який було складено без дотримання вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, проте, проект вказаного наказу не зазнав належної правової підготовки. Вказану службову особу позивачем не вказано, в судовому засіданні не встановлено, а тому її не притягнуто до участі в справі як належного відповідача. З огляду на викладене суд визнає, що в судовому засіданні не встановлено достовірних даних про допущення незаконних дій [PERSON] так як позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами персональної вини [PERSON] у незаконному звільненні [PERSON], та відповідно, у навмисному заподіянні шкоди СП ТОВ «Світловодськпобут» в розмірі 181161,24 грн. у звязку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому у суду відсутні правові підстави для покладення на [PERSON] повної матеріальної відповідальності, передбаченої п.8 ст.134, ст.237 КЗпП України. На підставі викладеного суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю. Крім цього суд враховує, що порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, встановлено приписами статті 136 КЗпП України, відповідно до ч.4 якої стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Вищим органом управління СП ТОВ «Світловодськпобут» є загальні збори учасників товариства. Судом залучено до участі в справі як третіх осіб на стороні позивача учасників товариства. При цьому, під час розгляду справи третя особа на стороні позивача учасник СП ТОВ «Світловодськпобут» - ТОВ «Політрейд» позов до [PERSON] підтримав, просив його задовольнити. Проте, третя особа на стороні позивача учасник СП ТОВ «Світловодськпобут» - Світловодська міська рада, позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Враховуючи викладене, беручи до уваги що серед учасників товариства, які складають Вищий орган управління товариством, відсутня згода з питання стягнення шкоди з [PERSON], суд приходить також до висновку, що генеральний директор СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON], як підлеглий виконавчий орган управління товариством, у розумінні ч.4 ст.136 КЗпП України не є уповноваженою особою на звернення до суду з данним позовом. Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed