Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

26.01.2017 р. позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з останнього на його користь аліменти на його утримання у зв'язку з навчанням у розмірі ? частини від його доходів щомісячно до закінчення ним навчання, тобто до 30.06.2020 року, починаючи з дати звернення до суду. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 03.01.1997 року між відповідачем та третьою особою було укладено шлюб, який 21.02.2003 року було розірвано в судовому порядку. Позивач народився [INFO]. Після розірвання шлюбу батьків, позивач проживав разом з матір'ю та знаходився на її утриманні, а відповідач проживає в РФ. До повноліття позивача, відповідач надав матеріальну допомогу та сплачував аліменти на утримання позивача, а після досягнення ним 18-віку відмовився надавати будь-яку допомогу. З 01.09.2016 року позивач навчається в ХНУ ім. В.Н. Каразіна на факультеті комп'ютерних наук, зареєстрований та мешкає у гуртожитку, стипендію не отримує. Позивач не працює, допомоги, яку надає йому матір не вистачає, а тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки йому потрібна допомога на придбання зошитів, одягу, їжі, потрібно сплачувати за гуртожиток. Відповідач є працездатним, та має стабільний дохід. Позивач навчається та потребує матеріальної допомоги, строк його навчання складає 5 років з 01.09.2016 року по [INFO] За вказаних підстав позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно, просить розглядати справу за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивач взмозі працювати самостійно. Третя особа в судове засідання не з'явилась, просить розглядати справу за її відсутності та позов задовольнити. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі за позовом [PERSON] є громадянином РФ, та проживає у РФ. Тому, 08.06. 2017 року в порядку ст. 415 ЦПК України(в редакції до 15.12.2017 року) суд звернувся до компетентного органу РФ з судовим дорученням згідно вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 1993 року. 15.11.2017 року відповідач отримав позовну заяву з додатками та повідомлення про дату, час та місце судового засідання, та надав довідку про його доходи, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Тому, у зв'язку з виконанням судового доручення, а також у зв'язку з тим, що судом були вчинені всі необхідні дії щодо вручення відповідачу необхідних документів, судове доручення про вручення процесуальних документів та виконання процесуальних дій вважається виконаним належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду та за наявними в справі доказами. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.01.1997 року між відповідачем та третьою особою [PERSON]., який було розірвано 21.02.2003 року. [INFO] від шлюбу у сторін народився [PERSON], який є позивачем по даній справі. Відповідно до наданої довідки від 15.12.2016 року №769/16, позивач є студентом Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна денної форми навчання факультету комп'ютерних наук на бюджетній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2016 року по [INFO] Відповідно до довідки, наявної в матеріалах справи, відповідач працює в ООО «Индустриальные шины» на посаді водія-експедитора з 28.10.2015 року по цей час та його заробітна плата складає 19 000 рублів в місяць. Позивач мешкає та зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач кошти на утримання своєї дитини у добровільному порядку не надає. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення права на навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд враховує, те, що відповідач інших аліментних зобов'язань немає, є здоровим, працездатним та працевлаштованим чоловіком, а тому за таких обставин, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягаять задоволенню, а посилання відповідача, що позивач в змозі сам працювати є необгрунтованим. У відповідності зі ст.430 п.1 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved