Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

24 листопада 2014 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] з проханням визнати договір міни від 20.10.2014 р., за яким належні йому 47/100 ч. житлового будинку [ADDRESS] перейшли у власність [PERSON] удаваним правочиним. Застосувати наслідки удаваного правочину та визнати, що вказаний договір міни являється договором позики грошових коштів; визнати за ним право власності на 47/100 ч. житлового будинку по [ADDRESS] У позовній заяві [PERSON] зазначив, що згідно договору купівлі - продажу від 30.08.2013 р. він являвся власником 47/100 ч. житлового будинку [ADDRESS]. У зв»язку з заборгованістю його будинок відключили від мереж газопостачання та енергопостачання. З вересня 2014 р. він з дружиною [PERSON] почали шукати можливість зайняти грошові кошти для погашення боргів по обслуговуванню житлового будинку та для розвитку торгового бізнесу. У газеті «Прем»єр» вони потрапили на об»яву з пропозицією надання коштів в кредит від [PERSON] та [PERSON]. Під час зустрічі подружжя [PERSON] запропонувало їм грошові кошти в сумі 2500 доларів США строком на 1 рік до 20.10.2015 р.. Згідно домовленості грошова сума, яку вони зобов»язані повернути позикодавцям, разом з відсотками складала 4300 доларів США. Кожен місяць 20 числа вони повинні були передавати у присутності нотаріуса, з яким працюють позикодавці, грошову суму, еквівалентну 130 доларам США. На дані умови вони погодилися та домовилися зустрітися 20 жовтня 2014 р. у нотаріуса Малахової Г.І.. 20 жовтня 2014 р. він та дружина отримали гроші в сумі 2500 доларів США та підписали підготовлений нотаріусом договір міни. В цьому договорі вартість його будинку зазначена 88830 гр.. Їм пояснили, що нотаріус оформив договір займу на вигідних для сторін умовах особливим способом, вказавши його як договір міни, але це не може бути приводом для їх хвилювання. Окрім того, у них забрали правовстановлюючі документи на частину будинку, а їм передали картину невеликого розміру та попросили зберігати її у себе до закінчення строку договору. Нотаріус пояснив йому та дружині, що позикодавець чекає на 20 число кожного місяця для повернення частини грошової суми у розмірі еквівалентному 130 доларам США. Передані нотаріусом документи та картину з написом « [INFO], 2013 год [PERSON]» вони принесли додому. Отримані грошові кошти потратили на погашення боргів за газопостачання та енергопостачання, закупили товар для продажу на ринку. В середині листопада 2014 р. його дочка [PERSON] знайшла надані нотаріусом документи з договором та звернула увагу на його назву як договір міни. Він пояснив дочці, що вказані документи підтверджують факт займу грошових коштів у відповідачки та повідомив про обставини займу грошей. Ознайомившись зі змістом документу дочка пояснила йому, що між ним та [PERSON] був укладений договір міни, який ніякого відношення до договору займу не має і на теперішній час власником нашого будинку є саме відповідачка. Виходячи зі змісту договору вони обміняли картину 2013 року невідомого автора та гроші в сумі 4300 доларів США на належну їм частину будинку, що він вважає абсурдним та нелогічним. З урахуванням того, що ні він, ні дружина ніколи не цікавилися мистецтвом, а вказана картина не представляє ніякої цінності, їм не потрібна, то фактично вони продали належне їм нерухоме майно за 4300 доларів США. Також викликає сумнів вказана у договорі оцінка його частини будинку ТОВ «Бюро експертної оцінки Харків» у розмірі 88830 гр., бо в серпні 2013 р. він купив цю частину будинку за суму еквівалентну 36000 доларів США. Він вважає договір міни від 20 жовтня 2014 р. недійсним, бо не додержані вимоги, які необхідні для дійсності угод, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Його волевиявлення на укладання договору міни не було вільним та не відповідало його волі, зміст правочину суперечить законам України, угода міни не була направлена на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею, що згідно ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставами для визнання угоди недійсною. Він не мав наміру передавати належну йому частину житлового будинку, яка є єдиним місцем проживання його родини у власність іншій особі. Житловий будинок не був переданий у користування відповідачки за договором. Він та члени його сім»ї продовжують мешкати в будинку, зареєстровані в будинку, у зв'язку з чим реальні наслідки міни не наступили. У судовому засіданні позивач та 3-я особа, [PERSON], позовні вимоги підтримали і дали пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала з посиланням на те, що договір був укладений добровільно та відповідає волевиявленню позивача. Представник приватного нотаріуса та [PERSON], чоловік відповідачки [PERSON], проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що договір міни був укладений за обоюдною згодою і про деталі цього договору позивачу було відомо до його підписання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. 20 жовтня 2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округа Малаховою Г.І. був оформлений договір міни, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належні йому 47/100 ч. житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 10). За договором міни вказане нерухоме майно було обмінено на витвір мистецтва - авторську роботу «В сосновом бору» виконану автором [PERSON] з доплатою у сумі еквівалентній 4300 доларів США, що на день укладання договору за офіційним курсом НБУ становила 55685 гр.. Згідно п. 7 договору міни [PERSON] зобов»язаний зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в будинку осіб та звільнити майно для безперешкодного користування майном [PERSON] в строк до 20.10.2014 р.. / а. с.10/. Відповідно до ст.715 ЦК України за договором міни ( бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюються на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач вважає, що вказаний договір міни являється удаваним правочином, у зв'язку з чим просить суд застосувати наслідки удаваного правочину, визнавши договір міни договором позики грошових коштів та визнати за ним право власності на 47/100 ч. житлового будинку [ADDRESS] Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до наданого позивачем висновку експертного мистецтвознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. Засл. проф. М.С. Бокаріуса №4712 від 20.05.2015 р., картина під назвою «[INFO]» написана маслом на картоні розміром 23х16,3х1,6 см, представляє собою сучасну картину самодіяльного харківського художника [PERSON], яка для колекціонерів та музейних зібрань зацікавленості не представляє і що вартість цієї картини на момент проведення дослідження складає 150 гр. ( а. с. 75 - 76) . Аналізуючи докази та обставини справи, суд вважає, що вказаний договір міни являється удаваним правочином, оскільки мав на меті приховування іншого правочину - договору позики. Про те, що договір міни являється удаваним свідчить те, що: після укладання договору міни позивач всупереч умов договору разом з іншими членами сім»ї з реєстрації не знявся та залишився по теперішній час проживати у житловому будинку [ADDRESS] і проти цього відповідачка не заперечувала; зазначене нерухоме майно відповідачці не було передане; предмет міни - картина «[INFO]» [PERSON], яка вказана у договорі як витвір мистецтва вартістю 2072 гр., що являється еквівалентом 160 доларів США, за висновком експертного мистецтвознавчого дослідження являється сучасною картиною самодіяльного харківського художника [PERSON], вартістю 159 гр., яка для колекціонерів та музейних зібрань зацікавленості не представляє. На підставі викладеного суд визнає доводи позивача обґрунтованими, договір міни удаваним правочином, застосовує наслідки удаваного правочину та визнає договір міни договором позики грошових коштів, а також визнає за [PERSON] право власності на належні йому до реєстрації договору міни 47/100 ч. житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 127,3 кв. м, житловою площею 78,4 кв. м.

Outcome: approved