Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

24 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги наступним. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2011 року та Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2012 року у справі № 2а-5307/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести перерахунок та виплату [PERSON] державної та додаткової пенсії. Постанова суду набрала законної сили 01.08.2012. Виконавчий лист у справі видано 17.04.2013. Відповідач на виконання вказаного судового рішення нарахував 31 486, 33 грн., провів виплату на виконання рішення суду лише 30.11.2018. Крім того, постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2014 у справі № 335/11295/14-а, скасовано Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року та прийнято нову постанову, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, провести перерахунок та виплату [PERSON] державну та додаткову пенсії за відрахуванням фактично отриманих сум. Постанова набрала законної сили 21.01.2015. Виконавчий лист по даній справі видано 24.03.2015. Відповідачем було проведено перерахунок державної та додаткової пенсії Позивача та нараховані до виплати кошти в сумі 18 599, 01 грн. Однак, сума заборгованості так і не була фактично виплачена. Посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за вищезазначеними рішеннями суду, зазначає, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України має виплатити йому суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, що відповідно до розрахунку позивача складає загальну суму у розмірі 75 624,27 грн. 21.08.2019 року від позивача надійшла заява, в якій він просить суд стягнути з відповідача нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 18.08.2016 року по 30.11.2018 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23.05.2011 року та Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2012 по справі № 2а-5307/2011 на нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 21.01.2015 року по 30.04.2019 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року по справі № 335/11295/14а у загальній сумі 34 888, 21 грн. З наведених підстав позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя в особі голови комісії з припинення об`єднаного управління Тимченко С.В. з позовними вимогами не погодився, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У даному випадку спір виник у зв`язку з невиконанням рішень суду. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», а тому ст. 625 ЦК України у даному випадку застосуванню не підлягає. Крім того, судовими рішеннями, на які посилається позивач, суд не визначав конкретної суми до стягнення, а рішення носили зобов`язальний характер. Отже, зобов`язання в цьому випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Крім того, відповідно до доповнення до відзиву, що надійшло до суду 07.08.2019 року Відповідач просить залишити позов без розгляду, оскільки позивач вже звертався з аналогічним позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з період з 01.08.2012 року по 30.11.2018 року. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення першого судового засідання без повідомлення (виклику) сторін справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою від 17.07.2019 року відкладено розгляд справи, наступне судове засідання призначено на 09.09.2019 року, без виклику сторін. В порядку ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотань про призначення справи до судового засідання з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи не надходило. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Предметом заявленого [PERSON] позову є стягнення з відповідача на підставі положень ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням та не виконанням постанов Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, переглянутих Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, якими Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача. Так, Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2011 року та Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2012 року у справі № 2а-5307/11 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, провести перерахунок та виплату [PERSON] державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з урахуванням виплачених сум з 10 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року. Постанова суду набрала законної сили 01.08.2012. Виконавчий лист у справі видано 17.04.2013 року. Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача, виплата пенсій за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-5307/11 у розмірі 31 486,33 грн. здійснена 30.11.2018. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року у справі № 335/11295/14-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] пенсію в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсії за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з 26.03.2014 року, виходячи з розміру , встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» включно, за відрахуванням фактично отриманих сум. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. 24.03.2015 за вказаним рішенням суду видано виконавчий лист. Таким чином, оскільки виплата пенсій за постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2011 у справі № 2а-5307/11 була проведена позивачеві лише 30.11.2018, а за постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року у справі № 335/11295/14а, пенсія не виплачена дотепер, позивач вважає, що наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань, визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог в загальній сумі 34 888,21 грн. Разом із тим, дослідивши та проаналізувавши підстави заявленого позову, суд приходить висновку, що ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин застосована бути не може, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2011 у справі № 2а-5307/11 та Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 року у справі № 335/11295/14а, було зобов`язано відповідача вчинити певні дії, а саме провести перерахунок та виплату [PERSON] основної та додаткової пенсії. Оскільки у вказаних судових рішеннях не було визначено конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не може вважатися грошовим. Тому підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України у даному випадку відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 20.02.2019 у справі № 642/6005/17. Судові рішення, на які посилався позивач у позовній заяві, стосуються саме стягнення грошових коштів, а не зобов`язання вчинити певні дії, а тому ці рішення не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на що суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати зі сплати судового збору розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed