Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

25.11.2014 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити той факт, що [PERSON], [INFO], уродженець с. Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області та мешканець м. Одеси, Ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий 13.05.1996 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] його батька [PERSON], який проживав в с. Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що після смерті батька його мати [PERSON], сестри та брати вирішили, що земельну ділянку має успадкувати саме він, тому мати віддала державний акт на право приватної власності на землю, і цей документ зберігається в нього, що на думку заявника свідчить про прийняття ним спадщини. У зв'язку з чим заявник звернувся до суду з даною заявою. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Заявник у судове засідання з`явився, заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник зацікавленої особи Гандрабурівської сільської ради у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності. Правовідносини по справі є цивільно-правовими у зв`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного Кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 49, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1, 68 га, яка розташована на території Гандрабурівської сільської ради, та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю Серії ІV-ОД № 085066. Заявник [PERSON] звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте державний нотаріус Мороз Н.О. 02 вересня 2014 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що у заявника: відсутні документи, які можуть підтвердити родинні відносини між ним та [PERSON], який помер [INFO], та відсутні документи, які можуть підтвердити факт своєчасного прийняття спадщини на майно [PERSON], який помер [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON], про що 05 серпня 1958 року складено відповідний актовий запис за № 67, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим повторно 24 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, де в графі мати записана [PERSON], в графі відомості про батька запис відсутній. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 25 грудня 1976 року уклала шлюб з [PERSON], після чого їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.6). [INFO] [PERSON] померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 117, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. Заявник стверджує, що після смерті батька його мати віддала державний акт на земельну ділянку йому, таким чином вважає, що він прийняв спадщину в силу ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції Закону від 1963 року). Відповідно до частини 4-5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або подовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України 2003 року, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються зазначеним Кодексом. При відкритті спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1964 року, стаття 548 якого передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ст.549 ЦК УРСР 1964 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Однак, відповідно до вимог статті 524 вказаного Кодексу, спадкоємство здійснювалось за законом чи заповітом. У зв'язку з відсутністю у заявника заповіту від померлого, підставою для спадкування слід вважати спадкування за законом. Однак, доказів того, що [PERSON] є спадкоємцем будь-якої черги після смерті [PERSON] у судовому засіданні надано не було. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку що вимоги заявника не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed