Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

26 вересня 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. 02 жовтня 2009 року на прохання дочки він зареєструвала в належному йому будинку відповідача [PERSON], який був чоловіком дочки. 26 листопада 2012 року шлюб між ними було розірвано. В будинку відповідач не проживає на протязі 6 років, комунальні платежі не сплачує. Факт його реєстрації створює цілий ряд незручностей, а саме: за нього сплачуються комунальні послуги, неможливістю розпорядитись житлом на власний розсуд. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, оскільки невідомо фактичне місце проживання відповідача. Позивач та її представник адвокат Муль Т.О. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, надали згоду на заочний розгляд справи. Відповідачу [PERSON] судові повістки надсилались за адресою його місця реєстрації та за адресою останнього відомого місця проживання. Однак судові виклики повертались з відміткою, що він за вказаною адресою не проживає (а.с.30, 40, 50, 55). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК вважається, що він належним чином повідомлений про розгляд справи. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.53). Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Саратського районного суду Одеської області від 05 червня 2018 року (а.с.15-16) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності (14). З довідки Ройлянської сільської ради Саратського району Одеської області від 01 серпня 2018 року за № 723, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS], але не проживає з 2012 року (а.с. 20). Дочка позивача [PERSON] 16 вересня 2006 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджено копією свідоцтва про щлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Рішенням Саратського районного суду від 26 листопада 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON].(а.с. 8). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], зареєстрований в будинку [ADDRESS], проте в даному житловому приміщенні не проживає з 2012 року, його особистих речей в квартирі немає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, заперечень проти позову з належними та допустимими доказами, в тому числі щодо поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні, відповідач не подав. Враховуючи те, що відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає на протязі шести років, тобто більше року, але зареєстрований в ньому, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За таких обставин вимоги позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.137 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 гривень (а.с. 22). Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 гривень (а.с. 1). Загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2304,80 гривень (1600 грн. +704,8 грн.).

Outcome: partial