Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

26.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в вказаному будинку. 26.06.2018 року направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON], що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 13.07.2018 року. Ухвалою від 02.07.2018 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та пред'явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS], в якому окрім неї числиться зареєстрованим відповідач [PERSON] Однак з 1991 року останній не проживає в даному будинку, не бере участі в його утриманні, оскільки одружився та мешкав зі своєю сім'єю в с. Летня Дрогобицького району Львівської області, а 2014 році виїхав за кордон. Факт реєстрації відповідача в будинку створює їй незручності у вільному користуванні її власністю та завдає їй матеріальних збитків, оскільки обчислення та нарахування комунальних послуг здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих в будинку осіб, а тому змушена звернутись з даним позовом. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені нею вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин та не повідомив суд про причини неявки, відзиву (заперечень) проти позову не подав, ухвалу про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні отримав 04.08.2018 року, про що свідчить судове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. Третя особа - представник виконавчого комітету Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій відзначив, що просить суд проводити розгляд даної справи у його відсутності, позов підтримує. Зі згоди позивача, який не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Із наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.03.2002 року посвідченого виконавчим комітетом Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області та записаного в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 1024 вбачається, що будинок [ADDRESS] належав на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO], відповідно до свідоцтва про смерть останнього серії [NUMBER] від 27.07.2007 року, виданого Меденицькою селищною радою Дрогобицького району Львівської області. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 18.03.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Куртяк О.О. вбачається, що позивач [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] прийняла спадщину та є власником будинку [ADDRESS], в якому відповідно до копії будинкової книги числиться зареєстрованим відповідач [PERSON] Натомість, згідно наявних в матеріалах справи актів обстеження факту не проживання [PERSON], 1968 року народження в будинку [ADDRESS] від 12.01.2018 року, 14.03.2018 року та 12.06.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] на даний час за вказаною адресою не проживає. Зі слів матері та сусідів [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 2014 року та місце його проживання невідоме. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз'яснив Верховний Суд України, право члена сім'ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) згідно зі ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім'ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у будинку, що належить на праві власності [PERSON] Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач [PERSON] не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, добровільно це житло залишив, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати такими, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Що стосується вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, така вимога задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У випадку відмови відповідного органу виконати таке рішення суду, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: partial