Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

25 червня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом у якому просила суд шлюб, зареєстрований 14 червня 2013 року між нею та відповідачем Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , актовий запис № 586 - розірвати, та стягнути із [PERSON] , [INFO] , на її користь, аліменти на утримання дочки - [PERSON] , у розмірі - 1/4 частини всіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини. Позивач зазначає, що від спільного подружнього життя в них народилась дочка- [PERSON] , [INFO] . Шлюб виявився невдалим, спільне сімейне життя у неї із відповідачем не склалося, так як виявились різні характери та погляди на життя, в результаті чого постійно виникають непорозуміння та сварки. З квітня 2019 року сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети. Спору майнового характеру немає. З цих причин позивач вважає, що примирення між ними неможливе, час на примирення нам не потрібен. Також позивач зазначила, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дочки. Дочка проживає із нею, перебуває на її утриманні, оскільки грошей, що вона заробляє недостатньо для належного утримання дитини вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 21 липня 2021 року прийнято до розгляду вказану справу, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 жовтня 2021 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову. Судом встановлено, що 14 червня 2013 року між сторонами зареєстрований шлюб Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 586, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 23 червня 2021 року. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 20 грудня 2013 року. Батьком вказаний [PERSON] . Згідно довідки від 25 червня 2021 року № 455 [PERSON] не зареєстрована, але проживає разом із донькою [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я; матеріальне становище дитини; стан здоров`я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1. ст. 184 СК України). Враховуючи викладені обставини, розмір встановленого прожиткового мінімуму, а також спільний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів у розмірі ј частки всіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини, а також відповідно ст. 141 ЦПК України із відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Що стосується позовних вимог в частині розірвання шлюбу, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved