Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

26.04.2016 року Львівське міське комунальне підприємство (далі ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, інфляційних втрат та 3% річних. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі зареєстровані в [INFO]. Для оплати послуг відповідачам був відкритий особовий рахунок. У зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] оплату за послуги опалення здійснювали несвоєчасно та не у повному обсязі, за ними утворилась заборгованість. Відповідно до збільшених позовних вимог заборгованість відповідачів за період з 01.07.2014 року по 01.05.2016 року складає 2544,93 грн., втрати від інфляційних процесів 697,43 грн., три відсотки річних 79,79 грн., всього 3322,15 грн. Просить суд стягнути з відповідачів солідарно вказані суми боргу та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачів під час розгляду справи заперечував проти задоволення позову та зазначив, що дії позивача по нарахуванню заборгованості є неправомірними, оскільки послуги фактично не надаються, або надаються поганої якості. Фактично теплопостачання відсутнє з 2002 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до свідоцтва № Г-21997 від 14.12.1999 року. Згідно з розрахунком заборгованості, особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на ім*я [PERSON], в період з 01.07.2014 року по 01.05.2016 року заборгованість за послуги централізованого опалення склала 2544,93 грн. Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України зазначено, що власність зобовязує, орієнтуючи власників на те, що кожен з них не лише має субєктивні права, але й несе відповідальність перед громадою та суспільством за належне використання цих прав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами пункту 5 частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оцінюючи доводи представника відповідачів про те, що вони не отримували теплову енергію, суд вважає їх безпідставними, оскільки, відповідно до звернень [PERSON] у листопаді-грудні 2015 року було проведено обстеження квартири та встановлено, що в цей час теплопостачання було відсутнє. У зв'язку з цим зі споживача були зняті нарахування від початку опалювального сезону до відновлення теплопостачання. Так, у розрахунку заборгованості наявна сума корекції «- 1303,58 грн.» у грудні 2015 року. Таким чином, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за спожиту теплову енергію. В той же час, солідарне стягнення боргу, зазначене у ЦК України, можливе лише у випадках, передбачених законодавством. Вищезазначена квартира є приватизованою і тому на відповідачів і не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в квартирах державного житлового фонду. Також, на них не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в приватних будинках, оскільки вони є власниками квартири, а не наймачами чи членами наймача власника будинку. Відтак, вимоги позивача до відповідача [PERSON] є необґрунтованими, оскільки остання не є власником чи співвласником квартири, та відповідно до норм ЦК України не має обовязку нести витрати на утримання майна. Тому, суд вважає правомірними вимоги ЛМКП «Львівтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення. Оскільки, позивачем заявлені вимоги до відповідачів про солідарне стягнення, не є виходом за межі позовних вимог стягнення всієї суми заборгованості з одного з відповідачів. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення втрат від інфляційних процесів та 3 % річних, суд виходить з наступного. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких судовий наказ може бути видано в разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року (справа №6-931цс15). Тому, суд, перевіривши розрахунки суми втрат від інфляційних процесів та 3 % річних, надані позивачем, вважає їх арифметично правильними та виконаними з урахування норм закону. З урахуванням викладеного, з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) слід стягнути заборгованість за послуги централізованого опалення, інфляційні втрати та три відсотки річних у загальній сумі 3322,15 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, судові витрати 1378,00 грн. сплаченого судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved