Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

24 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта імені О.Ф.Засядько» та до ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» про стягнення заборгованості за оренду належної їй земельної ділянки, про розірвання договору оренди земельної ділянки, призначеної для ведення товарного господарського виробництва, та про витребування майна-земельної ділянки із чужого незаконного володіння. В процесі розгляду вказаної справи позивач подала заяву про залишення без розгляду частини заявлених нею позовних вимог, а саме вимог до ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» про витребування майна - земельної ділянки із чужого незаконного володіння та вимог до ДП «Агрофірма «Шахтар» ОП «Шахта імені О.Ф.Засядько» про стягнення заборгованості за оренду земельної ділянки, та ухвалою суду від 22 січня 2016 року ці позовні вимоги [PERSON] були залишені без розгляду. 28 січня 2016 року позивачкою були уточненні позовні вимоги до ДП «Агрофірма «Шахтар» ОП «Шахта імені О.Ф.Засядько» про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 17 січня 2008 року між нею, як власницею земельної ділянки, площею 5,500 га, розташованої на території Хрестищенської сільської ради Слов'янського району Донецької області, та відповідачем ДП «Агрофірма «Шахтар» ОП «Шахта імені О.Ф.Засядько». На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідачем, як орендарем, систематично не виконувались умови укладеного між ними договору оренди належної їй земельної ділянки, так як , незважаючи на передбачені договором оренди та Законом України «Про оренду землі» зобов'язання відповідача сплачувати їй ,як орендодавцю, в період з 01 січня по 31 грудня кожного року орендну плату, ці зобов'язання відповідач не виконував та за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2015 року орендну плату їй не сплачував, а виплатив заборгованість по орендній платі лише після того, як вона звернулась із зазначеним позовом до суду, а саме 21 січня 2016 року. Крім того,без її згоди та відома,як власника земельної ділянки, відповідач укладав договори про співпрацю із ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро», яка фактично останні роки користувалась належною їй земельною ділянкою, чим було порушено її право власності на землю. Просить розірвати договір оренди землі та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01 листопада 2006 року, площею 5,500 га, розташовану на території Хрестищенської сільської ради Слов'янського району Донецької області, кадастровий номер [NUMBER].Також, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на сплату судового збору 487, 20 гривень та на сплату правової допомоги адвоката по складанню позову 750 гривень та за участь у судових засіданнях 2000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась подала заяву про розгляд справи у її відсутності з участю її представника - адвоката Чередниченко Ю.В., позов з урахуванням його уточнення підтримала і просила задовольнити її позовні вимоги. ( а.с. 72 ) Представник позивача - адвокат Чередниченко Ю.В., діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2015 року та ордеру ( а.с. 70-71 ), в судовому засіданні підтримав позов, який просив задовольнити, так як систематична несплата орендної плати відповідачем за користування належною позивачці земельною ділянкою є, відповідно до статті 141 ЗК України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договору оренди землі, цей договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24,25 цього Закону та умовами договору. Основною умовою укладеного між сторонами договору оренди землі згідно пункту 11 є своєчасне внесення кожного року з 01 січня по 31 грудня орендної плати, що протягом чотирьох років відповідачем не виконувалось, тобто порушувалось зобов'язання за договором, а тому позивач вимагає його розірвання і повернення належної їй земельної ділянки. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта імені О.Ф.Засядько» Гончарова І.Т., діюча на підставі довіреності ( а.с. 82), яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Із наданого представником відповідача письмового заперечення, вбачається, що відповідач не заперечує факту заборгованості перед позивачкою за орендною платою у період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2015 року, посилаючись на те, що ДП «Агрофірма «Шахтар» не мала можливості виплатити позивачці орендну плату, так як остання не повідомила їм банківські реквізити, куди перераховувати грошові кошти та протягом 2012-2015 року позивачка не зверталася до них за отриманням орендної плати, тобто, позивач не надала відповідачу можливості своєчасно сплачувати їй орендну плату за користування земельною ділянкою. Вважають, що позивачка сама штучно утворила таку ситуацію по оплаті орендної плати, щоб мати можливість розірвати договір оренди землі в судовому порядку, що, на їх думку, не може бути підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, вважають, що адвокатом позивачці була надана некваліфікована правова допомога, позивачка відмовилась від частини необґрунтовано заявлених вимог, адвокат невірно розрахував орендну плату, супереч інтересам позивачки, розрахунок оплати за правову допомогу не наданий , а заявлені в цій частині вимоги 2000 гривень за участь в судових засіданнях і 750 гривень за складання позову є значно збільшеними. Просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. Суд, вислухавши представника позивачки та дослідивши додані докази і матеріали, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено,що 17 січня 2008 року між позивачем, яка у договорі зазначена як [PERSON], та відповідачем Дочірнім підприємством «Агрофірма «Шахтар» орендного підприємства «Шахта імені О.Ф.Засядько» було укладено договір оренди землі, що знаходиться у власності громадянина-[PERSON]. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 01 листопада 2006 року, площею 5,500 га, розташовану на території Хрестищенської сільської ради Слов'янського району Донецької області, кадастровий номер [NUMBER]. Вказаний договір оренди землі зареєстрований Слов'янським відділом реєстрації земель відповідно до запису у державному реєстрі земель по Хрестищенській сільській раді Слов'янського району Донецької області від 17 січня 2008 року за № 0408167000117. ( а.с.13-20 ) За даними паспорта позивачки та відповідно до свідоцтва про шлюб після реєстрації шлюбу 21.11.2006 року між [PERSON] і [PERSON], останній присвоєне прізвище [PERSON]. ( а.с. 9, 10 ) Згідно статей 90, 93 ЗК України, власники земельних ділянок мають право,зокрема, передавати земельні ділянки в оренду. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно статті 13 цього Закону, договір оренди землі-це договір,за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 792 ЦК України, за договором найму ( оренди ) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Аналіз зазначених норма закону приводить суд до висновку, що між сторонами при укладенні 17 січня 2008 року договору оренди землі виникли зобов'язання,які відповідно до статей 526,527,530 ЦК України, повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з договору оренди землі, укладеного між сторонами, цей договір було укладено на 12 років ( до 2019 року ), та згідно пунктів 9 і 11 цього договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі 1,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки у строк з 01 січня по 31 грудня кожного року, розрахунок також може здійснюватися сільськогосподарською продукцією та послугами. ( а.с.15-17 ) Судом встановлено, що відповідачем не виконувались вимоги пунктів 9,11 договору оренди землі стосовно строків та розміру орендної плати, заборгованість відповідача перед позивачкою по орендній платі за 2012-2015 роки становила без врахування утримань загалом 9570 гривень, а з урахуванням сплати податків та послуг - 7619 гривень. ( а.с. 77 ). Саме така сума була перерахована ДП «Агрофірма «Шахтар» на користь позивачки 14 січня 2016 року, тобто вже після її звернення до суду, що підтверджується поштовим переказом та фіскальним чеком ( а.с. 79 ) Таким чином, протягом чотирьох років, відповідач, користуючись за договором оренди земельною ділянкою, належною на праві власності відповідачці, систематично не виконував умови цього договору оренди, а саме не сплачував в обумовлені договором строки орендну плату. Твердження представника відповідача у письмових запереченнях на неможливість сплати ним орендної плати позивачці за весь період із-за відсутності відомостей банківського рахунку позивачки, на який можливо було перераховувати грошові кошти, та із-за того, що в договорі позивач не зазначила свою поштову адресу та не зверталась сама із вимогою виплатити їй орендну плату, не є слушними, оскільки, по-перше, ці обставини не позбавляли відповідача обов'язку виконувати умови договору оренди землі та обов'язок по сплаті орендної плати за цим договором лежить саме на відповідачі, як орендареві, по-друге, договором та Законом України «Про оренду землі» не передбачені обов'язки позивачки, як орендодавця, вимагати виплату їй орендної плати, так як Законом ( стаття 24 ) зазначено право орендодавця, а не обов'язок, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, та по-третє, викладені відповідачем умови, які нібито позбавляли його можливості виконувати зобов'язання по сплаті орендної плати протягом 2012-2015 років, не завадили виконати ці обов'язки в наступному , а саме в січні 2016 року, після звернення позивачки до суду. Крім того, доводи відповідача, що позивачка штучно утворила ситуацію з неотримання орендної плати протягом чотирьох років, щоб у подальшому вимагати розірвання договору оренди землі, нічим не підтверджені і не приймаються судом до уваги. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно частини 2 статті 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За приписами статті 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є,зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до вимог статті 141 ЗК України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, з наведених вище доказів вбачається, що відповідач систематично не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою,що належить позивачці, та цим порушив істотні умови договору оренди землі, а тому зазначений договір оренди землі підлягає припиненню шляхом його розірвання на вимогу сторони договору - орендодавця, а саме позивачки [PERSON] Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, а саме, обов'язок повернення орендарем орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором. Згідно пункту 21 договору оренди землі, що був укладений 17 січня 2008 року між сторонами, після припинення дії договору оренди землі орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гірше порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Таким чином, вимоги позивачки про повернення їй відповідачем належної земельної ділянки після припинення договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. Аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення їй земельної ділянки підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог про відшкодування їй судових витрат, суд виходить з того, що згідно статті 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За приписами статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції «Приват Банку» позивачкою при звернені до суду із зазначеним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок. Вказана сума підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки, незважаючи на те, що від частини заявлених позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості по орендній платі, позивач фактично відмовилась (позовні вимоги в цій частині залишені по її заяві без розгляду ), внаслідок замовлення цих позовних вимог відповідачем вже після звернення позивачки до суду. Саме такі роз'яснення надані у п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до яких, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Згідно зі статтею 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з правовою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів ). Згідно договору про надання правової допомоги, ордеру, адвокату Чередниченко Ю.В. за складання позову позивачкою сплачено 750 гривень та за ведення справи у суді сплачено 2000 гривень, що підтверджується квитанцією від 23.12.2015 року . ( а.с. 34, 70, 71 ) Між тим, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року, розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року становить 1378 гривень, 40 відсотків від якої складає 551, 20 гривень. Згідно довідки та журналів судових засідань, представником позивача - адвокатом Чередниченко Ю.В. на участь у судових засіданнях по цій справі, затрачено загалом 1 годину 23 хвилини. Тоді компенсації підлягає за 1 годину 23 хвилини сума 762 гривні 57 копійок із розрахунку за 1 годину 551,20 гривень і за 23 хвилини 211,37 гривень ( 9,19 гривень х 23 хвилини ) Розрахунок витрат на правову допомогу позивачем або її представником суду не надано, адвокат пояснив, що він виконував і окремі процесуальні дії поза судовими засіданнями, а саме надавав позивачці консультації, вартість цих послуг він оцінює приблизно 250 гривень. Виходячи з наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивачки компенсацію витрат на правову допомогу у загальному розмірі 1750 гривень, а не 2750 гривень, як зазначено у позові, частково задовольнивши у цій частині вимоги [PERSON] На підставі викладеного,ст. ст. 15,16, 319,321,373, 509, 526, 610,611, 792 ЦК України, ст.ст. 93,141 ЗК України, Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved