Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

24 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 05 серпня 2011 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинені фактично через небажання відповідача мати дітей, подружню невірність, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів і різних поглядів на сімейне життя та сімейні обов`язки. Сумісне господарство не ведеться, вважає що подальше збереження сім`ї не можливо. Просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, які повернулись до суду без отримання адресатом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у донецькій області, 05 серпня 2011 року, актовий запис № 423. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved