Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

25 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно. На даний момент дана сума є меншою ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј (однієї чверті) частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, син хворіє на хворобу «Альбінізм» і постійно потрібно підтримувати його медикаментозно, що потребує значних коштів. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість зі сплати аліментів, не бере участі в додаткових витратах, викликаних хворобою сина. Син має слабке здоров`я, а тому потребує постійних витрат на лікування. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що працює в ТОВ «Веселинівська МТС» та отримає заробітну плату в розмірі 6500 грн. Відповідач не сплачує аліменти на утримання сина. Син є інвалідом з дитинства, хворіє на хворобу «Альбінізм» та потребує постійних витрат на лікування, відвідування масажу. Також, син відвідує дитсадок «Малятко». Тому, просить її позов задовольнити повністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та акцентував увагу на тому, що відповідач [PERSON] не сплачує аліменти на утримання сина та має заборгованість по її сплаті. На даний момент ромір аліментів в сумі 600 грн. щомісячно не відповідає нормам законодавства та є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, син сторін хворіє на «Альбінізм» та потребує постійного лікування. З цих підстав, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Згоден на зміну розміру аліментів та зміну способу їх стягнення в розмірі ј (однієї чверті) частки від всіх видів його заробітку (доходу). В іншій частині позовних вимог просить суд відмовити повністю. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією довідки про місце проживання особи (а.с. 13) неповнолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто разом з матір`ю [PERSON] Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 серпня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 600 грн. щомісячно (а.с. 14). Як вбачається з копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25 січня 2019 року (а.с. 14-17) згідно з виконавчим листом №472/679/16-ц від 23 серпня 2016 року нараховано заборгованість станом на 01 жовтня 2018 року, яка становила 11555,36 гривень та яка була погашена відповідачем. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів згідно із ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст.182, 183, 184 СК України). Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року (у справі № 6-143цс/13), прийнятій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Згідно з копією довідки про заробітну плату (а.с. 18) позивач [PERSON] працює в ТОВ «Веселинівська МТС» та отримає заробітну плату в розмірі 6500 грн. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Веселинівської РДА 19.11.2018 року припинено підприємнику діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] . Оскільки в судовому засіданні відповідач визнав позов в частині зміни розміру аліментів та способу їх стягнення, зважаючи на те, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку, а також, приймаючи до уваги рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає, що достатніми для забезпечення належного рівня життя дитини будуть аліменти в розмірі розмірі ј (однієї чверті) частки від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, а вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на утримання сина, суд приходить до такого. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач, пред`являючи позов до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в повному обсязі не надає та не приймає участі у додаткових витратах на дитину, крім сум, які з нього стягуються за вищезазначеним рішенням суду. Судом встановлено, що спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , має захворювання: «Альбінізм - 2 тип, очношкіряна форма, тирозинопозитинвний. ТН-АР. Дисфункція сфинктера Одді по білліарному типу. Ністагм. Уроджене недорозвинення зорового анализатора ОН. Гиперметропія високого ступеня обох очей с астигматизмом ОН» і згідно з висноковм МСЕК є інвалідом дитинства, що підтверджується Випискою з медичною картки стаціонарного хворого №9329 Обласної дитячої лікарні, Індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 16.07.2018 року, Консультативним висновком Миколаївської обласної офтальмологічної лікарні від 04.07.2018 року та медичним висновком ЛКК №267 від 16.07.2018 року (а.с. 35-41). Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда [PERSON] від 16.07.2018 року та Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9329 Обласної дитячої лікарні від 16.08.2018 року [PERSON] потребує додаткових постійних витрат на лікування, а саме: на медикаменти - Сироп Аллева, Гепанекс, Тенотен дитячий, Солвіт. Крім того позивач вказує, що її син відвідує лікувальний масаж у приватної особи та дитячий садок «Малятко». Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд вважає, що позивачем не доведено, що її син потребує щомісячного відвідування лікувального масажу, крім того, нею не надано ні доказів про вартість такого масажу, ні доказів про те, ким цей масаж робиться та чи має ця особа право займатись діяльністю масажиста, а лише вказано, що масаж робить приватна особа. Щодо витрат за відвідування дошкільного навчального закладу «Малятко», суд приходить до переконання, що дані витрати не є тими додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Тому, в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачу. Разом з тим, суд враховує стан здоров`я дитини, яка потребує постійного медикаментозного лікування, що підтверджується наданими позивачем довідками та дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до одужання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь держави 877,40 грн. судового збору (704,80 х 300 : 1225) + 704,80 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial