Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

25 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчатись та потребує матеріальної допомоги, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення ним навчання, а також про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їх спільний з відповідачем син [PERSON], [INFO] знаходиться на повному її утриманні, а з 2013 року поступив до Херсонської державної морської академії, де навчається і на даний час на денній формі навчання за контрактом, та потребує матеріальної допомоги, яку вона в повному обсязі не може забезпечити. Крім того зазначила, що у звязку з навчанням вона несе додаткові витрати на утримання сина, оскільки оплачує його навчання за контрактом, додаткові курси необхідні для такого навчання, проживання у гуртожитку, проїзд від місця навчання додому та назад, а також харчування та інші побутові витрати. За період з 2013 року по липень 2016 року на вказані потреби вона сплатила 98525 грн. 14 коп., які вважає додатковими витратами на утримання дитини, а тому просить стягнути половину з відповідача. Крім того у подальшому просить стягувати з відповідача по 1677 грн. додаткових витрат на дитину, до закінчення ним навчання.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 11 травня 2010 року було розрізано. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. До досягнення повноліття сином, за рішенням суду позивач сплачував на його утримання аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку та не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У 2013 році дитина поступила на навчання за контрактом, та у звязку з цим вона несе додаткові витрати на його утримання які за період з 2013 по 2016 роки становлять 98 525 грн. 14 коп.. Після досягнення сином повноліття стягнення з відповідача аліментів припинено, але оскільки син продовжує навчатись та потребує матеріальної допомоги, а відповідач має постійну роботу та може надавати таку допомогу, то просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 його заробітку. Крім того, просить стягнути половину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини, та у майбутньому стягувати з відповідача по 1677 грн. щомісячно додаткових витрат на утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Та пояснив, що він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини до досягнення ним повноліття, та погоджується продовжувати платити кошти у звязку з продовженням навчання сина. Разом з тим не погоджується із часткою, яку просить стягувати позивач, оскільки він вже має нову родину, у нього є неповнолітня донька, та дружина на даний час вагітна, а тому просив визначити аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку. Що стосується додаткових витрат, то заперечував проти позову, оскільки йому відомо, що позивач ще за час перебування у шлюбі з ним, не витрачала своїх власних коштів, а відкладала їх на майбутнє навчання сина, також просив врахувати що у 2013 році, його батько передавав позивачці кошти на навчання сина. Та крім того зауважив, що такі витрати вважає необдуманими та безпідставними, оскільки за умови бажання навчатись, його син міг би навчатись за державним замовленням, а навчання за контрактом не є обовязковим. Наголошував на тому, що в разі зобовязання його нести такі витрати на утримання повнолітнього сина, він сам та його родина, в тому числі неповнолітня донька, будуть позбавлені засобів до існування. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 11 травня 2010 року (а.с.4), від нього мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.10). В провадженні Смілянського міського відділу ДВС знаходилось виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.5). Відповідач разом з сином не проживає, та після досягнення ним повноліття не надає допомоги. Син позивача перебуває у неї на утриманні, та з 01.09.2013 року навчається, за контрактом на денній формі навчання у Морському коледжі І рівня акредитації Херсонської державної морської академії ІV рівня акредитації, що обєктивно підтверджується копіями договорів №13-428 від 28.08.2013 року та №13-429 від30.08.2013 року відповідно до яких плата за навчання (чотири роки) загалом складає 55 880 грн., та копією довідки з місця навчання № 346 від 29 квітня 2016 року(а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітній син продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати його до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що повнолітній син позивача та відповідача, дійсно продовжує навчатись, та відповідно до копії довідки Херсонської державної морської академії № 01-27/822 від 10 травня 2016 року загальна суму його доходу за останні пів року становить 0 грн. 0 коп., що обєктивно підтверджує його потребу в матеріальній допомозі. Разом з тим, відповідач, який не надає сину допомоги на його утримання, має постійне місце роботи, де його заробіток становить 1450 грн., що підтверджується довідками з місця роботи (а.с. 28-30), отже може надавати відповідну допомогу сину, а тому позовні вимоги про стягнення з нього аліментів обґрунтовані вимогами закону, та підтверджені дослідженими судом доказами. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд відповідно до вимог ст. 182, 200 СК України враховує, як стан здоровя позивача, яка є інвалідом І групи, так і те, що відповідач має на утриманні дружину, яка перебуває у стані вагітності(а.с.26, 38) та малолітню доньку (а.с. 27), а тому розмір, який просить стягнути позивач, на думку суду є таким, що позбавить відповідача засобів до існування, та вважає допустимим стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, суд виходить із наступного: На підтвердження додаткових витрат на утримання дитини позивач надала квитанції про оплату його навчання за контрактом, додаткові курси, проживання у гуртожитку, проїзд від місця навчання додому та назад, а також харчування та інші побутові витрати, які підтверджують сплату позивачем за період з 2013 року по липень 2016 року на вказані потреби - 98 525 грн. 14 коп., половину з яких позивач просить стягнути з відповідача, та продовжувати періодично стягувати такі витрати у майбутньому Згідно вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що копії квитанцій приєднаних до матеріалів справи на підтвердження позовних вимог, підтверджують лише факт витрат позивача на сина у певний період, проте, враховуючи положення ст. 185 СК України, на думку суду відповідні витрати не відносяться до додаткових, а є витратами покликаними забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, та участь відповідача у вказаних витратах за період з 2013 по 2016 рік вже забезпечена рішенням суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. За таких обставин суд дійшов висновку, що під час судового розгляду позивач не довела тієї обставини, що відповідні кошти витрачені нею за наявності особливих обставин, а тому вони не є додатковими витратами на дитину, та не підлягають стягненню з відповідача. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у майбутній період, то суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. При цьому участь батьків у додаткових витратах, відповідно до вимог ст. 185 СК України, передбачена лише щодо дитини, тобто щодо особи, яка не досягла повноліття, а тому така позовна вимога не ґрунтується на вимогах закону та в цій частині позову також слід відмовити. Так як позивач звільнена від сплати судових витрат, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати.

Outcome: partial