Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

25.08.2015 представник позивача «Дельта Банк» Пономаренко Ю.В. звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 693 662, 29 грн. Також позивач просив всі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 03.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11178005000, за умовами якого банк, надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів13 870,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних на строк з 03.07.2007р. до 03.07.2014р. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р. до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаними борговими зобов'язаннями. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015р. має заборгованість на загальну суму 693 662,29 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Згідно з заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.03.2017, позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018, вказану справу було розподілено для розгляду судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2018 було задоволено заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення, рішення скасовано, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви. Про винесену ухвалу сторін було повідомлено належним чином. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Разом з цим, представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності з проханням відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 03.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11178005000, за умовами якого банк, надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів13 870,00 доларів США з розрахунку 12,5% річних. Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше ніж 03.07.2014. Відповідно до п. 1.3.3., 1.3.4. кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства. Строк сплати процентів встановлено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укр Сиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Укр Сиббанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило АТ «Укр Сиббанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників. До АТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, і за договором [PERSON] Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про надання кредиту ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка станом на 28.07.2015р. становила 693 662,29 грн, а саме: тіло кредиту - 244016, 08 грн, відсотки 449 646,22. Розрахунок заборгованості у даному випадку відсутній, так само, як відсутня і інформація щодо моменту виникнення заборгованості. Факт заборгованості підтверджується довідкою тимчасової адміністрації від 28.07. 2015. Разом з цим, відповідачем надано копії квитанцій про сплату грошових коштів за вказаним кредитним договором за період з 04.07.2007 року по 01.01.2009 року. При цьому відповідачем фактично визнається припинення сплати за кредитним договором після 01.01.2009. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). Установивши, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило АТ «Дельта Банк» права вимоги, зокрема, і за договором З [PERSON], можна дійти висновку про обґрунтованість вимог ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»має право вимоги і являється належним позивачем. Відповідно до ст. ст. 10. 57-59 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема на підставі пояснень сторін, їхніх представників, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, в порушення вимог ст. 57-60 ЦПК України, позивачем не доведено належними доказами факту передачі та отримання відповідачем кредиту у вказаному у договорі розмірі, тобто доказу виконання Банком перед позичальником своїх зобов'язань за цим кредитним договором, так само як і не зазначено розрахунок заборгованості, не надано інформацію щодо моменту утворення заборгованості. Крім того, згідно положень ст.ст. 256,257, 262 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Будь-яких додаткових угод сторін, якими встановлено інший термін повернення кредиту ніж строк визначений у кредитному договорі - до 21.06.2010 року, матеріали справи не містять, доказів того, що відповідач вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов»язку суду не надано, представник відповідача заперечує факт визнання відповідачем боргу. Саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень.(ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України) За ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд критично оцінює твердження представника позивача, щодо дати визначення заборгованості - 28.07.2015, оскільки кінцевим строком дії самого договору було визначено: 03.07.2014, відсутній розрахунок заборгованості,а останній платіж, який відповідач підтвердив датується 01.01.2009. Відповідно, позивачем ніяк не спростовано, що його право вимоги виникло з 04.02.2009 (наступний день після дати внесення грошових коштів відповідно до графіку погашення кредиту) і тільки 25.08.2015 року він звернувся з даним позовом до суду. Оскільки, позивач не довів належними доказами факт отримання відповідачем кредиту у розмірі визначеному кредитним договором, звернувся до суду із вказаним позовом з порушенням строків позовної давності, поважності причин такого пропуску судом не встановлено, а представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що у позові необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача у разі відмови в позові. З урахуванням вище викладеного та

Outcome: dismissed