Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

24.10.2018 [PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В обґрунтування позову зазначається, що позивач з 23.08.1997 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який з 03.09.2018 і по теперішній час продовжує навчання у Інституті хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені [PERSON] (м. Рубіжне) на денній формі навчання на контрактній основі, стипендії не отримує, навчання закінчується 20.06.2023. Позивач утримує їх повнолітнього сина виключно на власні кошти, у той час як сама має незначний заробіток, у звязку з чим коштів на утримання сина не вистачає. Інших повнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має, будь-яких стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на час навчання сина в розмірі ? частини від заробітку відповідача, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося, а справа розглядалася за наявними письмовими матеріалами. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Стороженко) [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 23 серпня 1997 року Кремінським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 002687 (а.с. 3). Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 1444175, батьками в якому зазначені позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області № 526 від 18.10.2018 [PERSON] разом зі своїм повнолітнім сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], а фактично проживають разом за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Центральна, 7/4, що підтверджується характеристикою від 23.10.2018, підписаною депутатом та секретарем Кремінської міської ради Луганської області (а.с. 7, 9). Відповідно до довідки декана Інституту хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені [PERSON] (м. Рубіжне) № 131/18 від 20.09.2018 [PERSON] є студентом факультету хімічних та інформаційних систем цього інституту і навчається за денною формою навчання за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність». Фінансування навчання здійснюється за договором (контрактом) № 155 від 27.08.2018 (а.с. 6, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.\~При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обовязку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обовязок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Із досліджених у судовому засіданні позовної заяви та письмових доказів судом було встановлено (і зазначені обставини не заперечувалися сторонами), що [PERSON], [INFO], який є сином відповідача [PERSON], на даний час досяг віку 18 років (і в той же час йому не виповнилося 23 років), продовжує навчатися на контрактній основі у Інституті хімічних технологій Східноукраїнського національного університету імені [PERSON] (м. Рубіжне) та потребує у звязку з цим матеріальної допомоги, яку позивач у повному обсязі самостійно надавати не має змоги. Мати позивача [PERSON] надає матеріальну допомогу сину у звязку із продовженням навчання останнім, однак зазначена обставина не знімає обовязку з відповідача як батька брати участь у наданні такої допомоги сину, оскільки, зокрема, сам відповідач не заперечував наявності в нього такої можливості, визнавши позовні вимоги у відповідній письмовій заяві, наданій суду. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання позову відповідачем. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, враховуючи всі встановлені обставини справи, а також беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання їх повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу (заробітку)відповідача\~щомісяця, починаючи стягнення з 24.10.2018 і до припинення\~навчання [PERSON], але не більше, ніж до досягнення ним 23 років. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved