Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

24 листопада 2020 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання громадянина таким, що втратив право користування житлом. В обґрунтування позову зазначила, що вона з неповнолітньою [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . В належній їй квартирі зареєстрований її син - [PERSON] , який у 2013 році разом зі своєю сім`єю виїхав до Французької Республіки, де проживає до теперішнього часу. 19 листопада 2015 року отримав статус біженця, повертатись на Україну наміру не має. На даний час реєстрація відповідача, позбавляє їх права скористатись допомогою держави на оплату комунальних послуг, у вигляді субсидії. Тому вона змушена звернутись до суду з питанням зняття з реєстраційного обліку відповідача. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, у разі відсутності відповідача. Представник третьої особи до суду не з`явився, до початку розгляду справи надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради Симоненко О. просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог згідно чинного законодавства, про що подала заяву на підтвердження своєї позиції письмові пояснення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що відповідач на даний відсутній на території України, суд відповідно до ч.2 ст.128 ЦПК України надав оголошення через офіційний веб-сайт судової влади України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 21.10.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саркісян Сусанна Мартіросівна та [PERSON] отримали у спільну сумісну власність по 1/2 частки житлового будинку та присадибної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Покровської районної у місті ради за адресою [ADDRESS] , зареєстрований з 10.07.2008 року по теперішній час [PERSON] . Відповідно акту, затвердженого Головою квартального комітету Гунько М.А. від 19 листопада 2020 року, [PERSON] з 2013 року по теперішній час в за адресою: [ADDRESS] не проживає. Вказаний акт складено у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Генерального директора Французького бюро захисту біженців та осіб без громадянства, 19.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] , надано статус біженця. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку понад одного року, обставин на підтвердження поважності причин такої відсутності відповідача судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, тому повинні бути задоволенні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved