Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

26 вересня 2019 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач є власником квартири на підставі свідоцтва про право спадщини за законом, посвідченого 16 травня 2016 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М. У належній їй квартирі зареєстровано місце проживання колишньої дружини її сина - [PERSON] , яка в ній фактично не проживає з грудня 1999 року. Вказуючи на те, що відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає [PERSON] , як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись квартирою. Просив усунути перешкоди у користуванні квартирою, визнавши відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом. Ухвалою від 17 жовтня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено її до судового розгляду на 05 листопада 2019 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали заяви суду про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечила проти задоволення позову. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Мартиненко А.М., № в реєстрі 438. Наведене підтверджується Витягом з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно витягу з будинкової (домової) книги на квартиру [ADDRESS] у квартирі позивача зареєстрована відповідач [PERSON] , Відповідно до довідки, виданої керівником ОСББ «Райдуга» Корчевською І.Б., встановлено, що в квартирі [ADDRESS] та на праві власності належить [PERSON] та з вересня 1992 року по 1997 рік були зареєстровані та фактично проживали: син [PERSON] - [PERSON] , його дружина [PERSON] та їхня дочка [PERSON] ; в період з 1997 року по 28 жовтня 2015 року [PERSON] проживала разом з чоловіком [PERSON] , після його смерті [INFO] проживає одна. Згідно акту на предмет обстеження житлових умов проживання [PERSON] відповідною комісією встановлено, що в належній їй квартирі [PERSON] зареєстрована та проживає одна, колишня дружина її сина - [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 1997 року. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у томі числі житлового приміщення, будинку, квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі позивача, однак не проживає в ній з 1997 року, реєстрація відповідача у будинку не дозволяє позивачу розпоряджатися нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права, тому порушене право позивача, як власника квартири підлягає захисту, а перешкоди у реалізації прав власника квартири можуть бути усунені шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цією квартирою. З огляду на викладене, відповідача слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу підлягає поверненню судовий збір в сумі 384 грн.20 к.(768,40 грн.:100%х50%). Решта - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved