Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

25.05.2016 року виконавчий комітет Київської районної у м. Полтави ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із позовом в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO] про позбавлення відповідачів батьківських прав. Позовні вимоги обгрунтовували тим, що 10.07.2015року, у зв'язку із існуванням реальної загрози життю та здоров'ю малолітньої [PERSON], [INFO] на позачерговому засіданні виконавчого комітету, було прийняте рішення № 186 «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] у батьків та її влаштування». Дитину тимчасово влаштовано до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату І-ІІІ ступенів імені Н.К. Крупської Полтавської обласної ради на повне державне забезпечення. 26.08.2015 Київський районний суду м. Полтави прийняв рішення про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Причиною відібрання дитини було, те що малолітня постійно перебувала в оточенні дорослих, які розпивали алкогольні напої, виражалися нецензурно, зчиняли сварки та бійки. Умови проживання дитини у помешканні матері були незадовільні. [PERSON] не мала засобів до існування та утримання дочки, вихованням дитини не переймалася, зловживала алкоголем, ніде не працювала. Батько - [PERSON] взагалі самоусунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню доньки. Працівники КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» неодноразово повідомляли про недбале ставлення матері до дитини. Так 15.10.2014 під час чергової сварки, між бабою дитини та матір'ю, малолітній [PERSON] було нанесено травму порожньою пляшкою по потиличній частині голови, внаслідок чого з'явилася значна кровотеча. Дитина була доставлена у травматологічний пункт, де дівчинці лікарі наклали кілька швів на різані частини голови. Від госпіталізації дитини мати відмовилася, рекомендації лікарів не виконувала. 26.12.2014 від лікарів надійшло прохання посприяти у госпіталізації малолітньої [PERSON], [INFO], яка протягом чотирьох днів хворіє на гострий бронхіт, але мати не виконує рекомендацій лікарів. Лише за сприянням працівників служби у справах дітей дитина була доставлена каретою невідкладної допомоги у дитячу міську клінічну лікарню, але одразу після огляду дитини мати відмовилася від стаціонарного лікування доньки і того ж дня малолітня [PERSON] була виписана з пульманологічного відділення за заявою матері. Працівники Полтавського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у своїх повідомленнях багаторазово зазначали, що родина проживає у незадовільних санітарно-гігієнічних умовах, у квартирі брудно, розкидані речі, немитий посуд, брудна підлога. Вказували , що матері надавалася допомога у вирішенні соціально-побутових питань, пропонувався соціальний супровід, але [PERSON] від супроводу відмовилася. Працівники Полтавського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді у своїх повідомленнях зазначали, що спосіб життя матері несе загрозу життю та здоров'ю своєї дитини. Мати не здійснює жодних кроків щодо зміни способу свого життя, не змінює на краще виконання батьківських обов'язків. Батьки попереджалися про можливість позбавлення їх батьківських прав у разі невиконання покладених на них батьківських обов'язків. Питання соціально- правового захисту малолітньої [PERSON] [INFO] неодноразово розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини та виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. На теперішній час батьки не звернулися до суду із позовом про повернення їм доньки , не змінили свого способу життя. Умови проживання у квартирі за адресою [ADDRESS] вкрай незадовільні. Мати не працює та зловживає алкоголем. Батько у своєму поясненні наданому працівникам служби у справах дітей Полтавської РДА не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, повідомляє, що не має можливості виховувати та доглядати за донькою тому, що не працює і не має власного житла. Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини. Просили позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню малолітньої [PERSON], [INFO], передати [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради для подальшого влаштування до сімейних форм виховання або, як виключення, до інтернатного закладу на повне державне забезпечення, стягнути аліменти з відповідачів на утримання дитини в розмірі по 1/3 від усіх доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для утримання малолітньої на користь опікуна чи державного закладу, де буде виховуватися дитина, накласти заборону на відчуження житла дитини за адресою [ADDRESS], де зареєстрована та має право користування малолітня [PERSON], [INFO], про що повідомити нотаріуса за місцем знаходження житла (згідно із ч. 4 ст. 17 закону України «Про охорону дитинства»). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги частково, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, окрім вимог про стягнення аліментів, оскільки рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26.08.2015 року аліменти з відповідачів на утримання дитини вже були стягнуті. Відповідачі у судове засідання не з»явились, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у їхню відсуьтність не подавали , про причини своєї неявки суд не повідомлляли. Суд вважає невку відповідачів у судове засідання неповажною та ухвалив розглядати справу у порядку заочного провадження. Прокурор наполягав на задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Установлено, що відповідачі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. 26.08.2015 року Київським районним судуом м. Полтави ухвалене рішення про відібрання малолітньої [PERSON], [INFO] у батьків, [PERSON] та [PERSON], без позбавлення їх батьківських прав. Дитину тимчасово влаштовано до Полтавської спеціалізованої школи-інтернату І-ІІІ ступенів імені Н.К. Крупської Полтавської обласної ради на повне державне забезпечення, де вона перебуває на час розгляду справи. Частиною 3 ст. 170 СК України передбачено , що якщо відпадуть причини,які перешкоджали належному вихованню дитини, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав. Як убачається із актів обстеження житлових умов відповідача [PERSON] вона не усунула причини, які перешкоджали належнолму вихованню дитини. [PERSON] і на теперішній час ніде не працює, зловжичає алкогольними напоями, немає засобів для існування, а в квартирі де вона проживала з дочкою взагалі відсутні будь-які умови для проживання дитини. Відповідач [PERSON] надав пояснення, що він згоден з позбавленням його батьківських прав, що він не має умов та бажання виховувати дочку. Відповідачі не звертались до суду із позовом про повернення дитини. Із \~Декларації ООН прав дитини (1959р.) вбачається, що , «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)Не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)в даються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі свідомо не піклувались про фізичний і духовний розвиток дочки , її навчання, підготовку до самостійного життя , не забезпечували необхідного харчування дитині , не виявляли інтересу до її внутрішнього світу; не спілкувались з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляли інтересу до ї її внутрішнього світу, що стало підставою для відібрання у них дитини без позбавлення батьківських прав. Однак відібрання дитини не вплинуло на відповідачів, вони не змінили свій спосіб життя та не усунули обставини, які стали підставою для відібрання дитини, що свідчить про їхнє свідоме нехтуваннями батьківськими обов»язками щодо виховання дочки. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтави ради № 133 від 10.05.2016 року затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів відносно дочки [PERSON], [INFO]. Матеріали справи містять докази про те, що відповідач [PERSON] протягом останніх двох років 11 разів притягувалася до адміністративної відповідальності, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя. Виходячи з інтересів дитини, яка з вини відповідачів позбавлена уваги, любові і розуміння, рівня життя, який би забезпечував її належний розвиток навіть щодо самих мінімальних матеріальних та моральних потреб, що негативно впливає на її фізичний і духовний розвиток , її навчання, підготовку до самостійного життя, суд приходить до висновку, що з метою захисту інтересів дитини необхідно позбавити відповідачів батьківських прав. Вирішуючи питання щодо передачі дитини під опіку органу опіки та піклування суд в першу чергу виходить з інтересів дитини, оскільки саме орган опіки та піклування вирішує питання щодо подальшої долі дитини , влаштування її до сімейних форма виховання, знаходить усиновлювачів, або як виключення влаштування до дитячого закладу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 247, п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України , а також п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України в разі поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника за нею (ними) зберігається право користування житлом, у якому вона проживала. Ч. 4 ст. 17 ЗУ « Про охорону дитинства» передбачено, що суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів, відповідно по 551 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved