Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

24 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом,в якому вказав, що [INFO] померла його дочка [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді,зокрема, земельної ділянки площею 5,77 гектарів (далі - га), кадастровий номер 2324980200:01:003:0033, розташованої на території Азовської сільської ради та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №053687, виданого 20 вересня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №422. Позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], але нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця. Посилаючись на відсутність можливості отримати дублікат державного акту, позивач [PERSON] прохає суд визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.34). Позицію позивача [PERSON] підтримав його повноважний представник [PERSON], який надав судові відповідну письмову заяву (а.с.47). Відповідач - Азовська сільська рада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача Демченко Л.В. не оспорювала, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.35). Представник нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог - державний нотаріус Шишман В.О. у письмовій заяві, поданій до суду, не заперечував проти позову, погодившись із доводами, наведеними у ньому (а.с.46). Сторони, треті особи та їх представники в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.31,32,39,41,42), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.34,35,46,47). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу по справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] в с. Петрівське Волноваського району Донецької області (а.с.8). Дочкою позивача є [PERSON] (а.с.6,7), яка померла [INFO] у віці 55 років в с. Веселе Волноваського району Донецької області, про що в Книзі реєстрації смертей 06 травня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 6 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки, площа яких складає 1,1717 га та 5,77 га відповідно, що розташовані на території Азовської сільської ради і передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріальною конторою 28 жовтня 2014 року, реєстровий №3-454, позивач [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 1,1717 га, яка розташована на території Азовської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю серії ЯИ № 464984, виданого 24 грудня 2009 року відділом Держкомзему у Розівському районі Запорізької області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010927900551 (а.с.9,10,11). Крім того, [PERSON] має право на успадкування іншої земельної ділянки площею 5,77 га, яка також розташована на території Азовської сільської ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №053687, виданого 20 вересня 2001 року на підставі рішення Азовської сільської ради народних депутатів Розівського району Запорізької області від 02 квітня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №422 (а.с.12). Проте, постановою державного нотаріуса від 28 жовтня 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,7702 га, що розташована на території Азовської сільської ради, яка залишилась після померлої [INFO] [PERSON]. Державний нотаріус роз'яснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання оригіналу правовстановлюючого документу на на спірну земельну ділянку на ім'я спадкодавця (а.с.14). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа нотаріальної контори встановлено, що 02 жовтня 2014 року після померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа № 373/2014 за номером у спадковому реєстрі 56600798 за заявою батька померлої [PERSON]. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с.43,44). Згідно з ч.1 ст.1297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З інформаційної довідки відділу Державного земельного агентства у Куйбишевському районі Запорізької області встановлено, що померлій [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №053687, виданого 20 вересня 2001 року, належить земельна ділянка площею 5,77 га, що розташована на території Азовської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 422 (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що померлою [PERSON] за життя було втрачено оригінал державного акту серії ІІ-ЗП №053687на право приватної власності на землю. Разом з тим, виготовлення, видача та реєстрація державних актів (дублікатів) з 01 січня 2013 року не передбачена. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину - це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. За таких обставин, неможливість отримання дубліката державного акта замість втраченого не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті дочки [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved