Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

24.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], які створює [PERSON], зобовязавши останню кожного тижня надавати йому сина для відпочинку та оздоровлення з 14.00 год. пятниці до 19.00 год. неділі за місцем проживання батька (позивач), а також під час зимових канікул на 7 днів та літніх канікул щороку сумарно на 30 днів. Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 19.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб і мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. 07.11.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, позивач не має можливості зустрічатися з сином, згоди щодо участі відповідача у вихованні сина не досягнуто. Рішенням опікунської ради від 15.01.2010 року за заявою [PERSON] визначено графік зустрічей батька з сином 2 дні на тиждень за місцем проживання батька. Відповідач від виконання такого рішення ухиляється тому позивач звернувся до суду з даним позовом, при цьому він посилається на ст. 150, 153, 157, 159 СК України. Ухвалою від 18.04.2016 року до провадження прийнято зустрічний позов [PERSON], в якому вона просить суд позбавити [PERSON]І батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі від якого мають спільного сина [PERSON]. Після розірвання шлюбу мати самостійно дбала про сина і виховувала його. З грудня 2009 року позивач за зустрічним позовом проживає однією сімєю з [PERSON], з яким 29.10.2014 року зареєструвала шлюб. Відповідач за зустрічним позовом ухиляється від виховання сина, не відвідує його, не цікавиться ним, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не створює для нього гідних умов життя. Вітчим проявляє любов і турботу про [PERSON], забезпечує його матеріально, виховує. Дитина називає вітчима татом, а до рідного батька не відноситься як до кола своєї сімї. Аліменти на утримання сина стягуються з [PERSON] за рішенням суду, при цьому рішення суду батько виконує неналежно. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач не відвідував сина в дитячому садку, не відвідує в школі, не приймає участі у шкільних заходах. Останній раз [PERSON] бачив дитину влітку 2014 року. [PERSON] також посилається на те, що [PERSON] не цікавиться матеріальними потребами сина (не забезпечує харчування, лікування, медичного догляду), не виявляє батьківської турботи та уваги (не спілкується з сином, не надає доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина). [PERSON] зазначає про спадщину, на яку має право син, проте через відповідача не може успадкувати таку, що також свідчить про ставлення [PERSON] до сина. На думку позивача за зустрічним позовом зазначене є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник підтримують вимоги первісної позовної заяви і просять такі задовольнити, при цьому не визнають вимоги зустрічного позову і в задоволенні такого просять відмовити у повному обсязі. Підтримуючи вимоги первісного позову [PERSON] додатково посилається на те, що органом опіки і піклування при вирішенні спору між батьками щодо способу участі кожного з них у вихованні сина [PERSON] у 2010 році, перевірялись його умови проживання та ставлення до дитини на підставі чого було визначено дні зустрічей з сином. Про те, що рішення органу опіки не виконується, а [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином свідчить той факт, що остання забрала дитину з зареєстрованого місця проживання (м. Карлівки) і перевезла до м. Полтави, при цьому не повідомляє відповідачу місце проживання чи місце знаходження сина і не реагує на його телефонні дзвінки. Щодо зустрічного позову [PERSON] зазначає про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав. На думку [PERSON] ухиленням можна вважати лише винну поведінку особи, свідоме нехтування своїми обовязками щодо дитини, а він виявляє бажання спілкуватися з сином та виховувати його. В період з 2008 по 2016 рік до органів опіки та служби у справах дітей не надходило жодних скарг на [PERSON], як на батька, з ним не проводились профілактичні бесіди на тему виховання сина, не застосовувались попередження, він не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обовязків. [PERSON] просить врахувати віддаленість місця проживання батька та сина, факт перешкод у спілкуванні з боку [PERSON], ту обставину, що він їздить на заробітки, а також те, що позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дитини. Представник [PERSON] додатково звертає увагу суду на те, що мати явно чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, оскільки навіть під час розгляду справи її представник не визнає, що дитина проживає в Полтаві, а визнавши таку обставину назвала суду не правильну адресу проживання вулицю [PERSON], тоді як пізніше було встановлено, що вона та син проживають по вулиці Великотирнівській. Точне місце проживання сина так і не було встановлено, навіть на прямі запитання в суді. Представник також посилається на односторонність висновку служби у справах дітей, які не опитали обох батьків, родичів, свідків, не дослідили жодних обставин та доказів, крім тих, що є у справі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте участь у справі приймає її представник [PERSON], яка проти задоволення первісного позову заперечує. Представник [PERSON] посилається на те, що відповідачем не надано жодного доказу, який свідчить про наявність перешкод у спілкуванні батька з сином, а також що він вживав якісь заходи задля зустрічей з сином. Лист органу опіки від 03.02.2012 року представник називає рекомендаційним і таким, що не доводить вказані факти. Акт обстеження житлово-побутових умов по вул. Ринкова, 5а в м. Карлівка, згідно якого дитина не проживає за такою адресою з 2008 року, представник вважає неналежним доказом, оскільки він складений з порушенням вимог ЗУ «Про доступ до персональних даних». [PERSON] не підтвердив доказами, що [PERSON] не відповідає на його телефонні дзвінки. Представник також зазначає, що протягом останніх 2 років [PERSON] не бачився з сином і з 2012 року нікуди не звертався з приводу наявних перешкод у спілкуванні, в тому числі і до [PERSON] (листами, телеграмами, телефоннимми дзвінками, особисто). [PERSON] не знав які школу і дитсадок відвідує дитина і не зявлявся в таких закладах, хоча маючи відомості з відповіді органу опіки даної у 2012 році про місце навчання [PERSON] м. Полтава, [PERSON] міг знайти школу в якій вчиться дитина і відвідати сина. [PERSON] працює за кордоном, проте не надає відомостей про свою дійсну заробітну плату до виконавчої служби і сплачує аліменти як непрацюючий; [PERSON] має заборгованість по аліментах, знає про таку, проте добровільно не сплачує пеню за прострочення. Представник зазначає, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги сину, в тому числі і на свята, не здійснює оздоровлення сина, не займається його вихованням, при цьому сам їздить за кордон на відпочинок. Зазначивши такі обставини, представник [PERSON] вказала, що це може бути підставою для позбавлення батьківських прав, отже для задоволення зустрічного позову, а також підставою для відмови в первісному позові. Представник служби у справах дітей [PERSON], щодо позовних вимог кожної зі сторін зазначила в судовому засіданні, що не може стати на бік батька чи матері дитини, оскільки пріоритетним для них є інтерес дитини. При цьому представник служби вбачає можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] Представник органу опіки і піклування [PERSON], в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні спору як за первісним, так і за зустрічним позовом покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. З наданих сторонами доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19.11.2005 року до 07.11.2008 року і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5-7, 63-64, 67) На даний час [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON]. Шлюб зареєстровано 29.10.2014 року. (а.с. 65) Під час розгляду справи сторонами не заперечується, що малолітній син проживає з матірю, а [PERSON] проживає окремо. У первісному позові [PERSON] зазначив, що [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, чим не виконує рішення органу опіки і піклування, яким встановлено графік зустрічей з сином. З наданих [PERSON] доказів вбачається, що 15.01.2010 року опікунська рада виконавчого комітету Карлівської міськради, розглянувши заяву [PERSON] про забезпечення вільного спілкування з сином [PERSON] та врахувавши побажання матері [PERSON], вирішила встановити [PERSON] наступний графік відвідування сина: два дні (одна ніч) в тиждень за місцем проживання [PERSON] (а.с. 9) 03.02.2012 року у відповідь на лист [PERSON] щодо вирішення питання участі у вихованні сина [PERSON], служба у справах дітей Карлівської РДА надала йому відповідь виходячи з якої службою була запрошена для бесіди [PERSON], яка дала пояснення що не перешкоджає виконанню рішення опікунської ради від 15.01.2010 року, проте у звязку з тим, що вона та син проживають в [INFO], остання пропонує батькові спілкуватися з сином у вихідні дні, коли син приїздить до м. Карлівки. Службою відмовлено у вирішенні поставленого в заяві питання, оскільки таке уже вирішено 15.01.2010 року. (а.с. 8) В останньому листі порекомендовано [PERSON] укласти нотаріальну угоду з [PERSON] щодо його участі у вихованні сина. Сторони визнають, що така угода укладена не була, ініціативу щодо укладення угоди не проявила жодна зі сторін. Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, а в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, [PERSON] будучи батьком малолітнього [PERSON] має право на спілкування з ним та на виховання сина, а мати дитини [PERSON] не повинна перешкоджати такому спілкуванню та вихованню. Докази того, що спілкування батька із сином зашкодить психічному чи фізичному здоровю останнього відсутні. При цьому представник [PERSON] заперечує в судовому засіданні ту обставину, що [PERSON] має перешкоди у спілкуванні з сином і зазначає, що останній не виявляє такого бажання, так само як і бажання утримувати сина та виховувати його. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що [PERSON] не просто не мав бажання спілкуватися з сином, а й свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків щодо нього, не цікавився його життям та здоровям, належно не утримував, не займався вихованням, забезпеченням його фізичного та духовного розвитку. Таку позицію представник [PERSON] підтримала і в судовому засіданні і за таких обставин вона вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] Серед аргументів представник [PERSON] навела і той, що фактично уже склалася нова сімя, в якій [PERSON] ставиться до вітчима як до батька. На підтвердження зазначених нею обставин позивач за зустрічним позовом надала суду довідку про навчання сина за програмою англійської мови та квитанцію про оплату таких послуг і характеристику [PERSON] з цієї школи, а також табель сина, грамоти, похвальні листи та характеристику з Полтавської гімназії №32 де навчається [PERSON] Крім того, в матеріалах справи міститься довідка із ДЮФШ ФК «Ворскла» згідно якої син відвідує тренування по футболу. (а.с. 69-78, 88, 122, 124) Зазначені докази характеризують спільного сина сторін, проте не є належним доказом невиконання своїх батьківських обовязків [PERSON] [PERSON] долучила до зустрічного позову копії листів медичної картки пацієнта [PERSON] (а.с. 81-87), проте належність такого доказу не обґрунтовувалась. В зустрічному позові зазначено, що [PERSON] не надає коштів на оздоровлення та лікування сина, що підтримує представник [PERSON] під час розгляду справи, проте медична картка не є доказом, який би підтверджував таку обставину. Жодних заяв про захворювання, що можуть бути перешкодою у спілкуванні, влаштуванні зустрічей батька з дитиною - суду не надано, так само як і належних доказів того, що зустрічі з батьком негативно впливають на стан здоровя сина. До зустрічного позову також долучено диплом, грамоти, довідку про доходи та виробничу характеристику чоловіка [PERSON] [PERSON] (а.с. 89-93) Докази, що характеризують [PERSON] не є належними у даній справі, оскільки не стосуються предмета спору. Позивач за зустрічним позовом також долучила до матеріалів справи довідку про свої доходи на посаді фармацевта у ТОВ «ТВА-ГРУПП» та характеристику з місця роботи, в якій між іншим зазначено, що вона приділяє належну увагу родині та сину. (а.с. 94-95) [PERSON] докази характеризують особу [PERSON] До матеріалів справи також долучено листок непрацездатності на підтвердження того, що на даний час [PERSON] є вагітною. (а.с. 128) В матеріалах справи міститься два акти обстеження умов проживання: [INFO] від 27.04.2016 року (з метою зясування ставлення та прихильності дитини до батьків, вивчення умов проживання) та [ADDRESS] від 02.03.2016 року (з метою обстеження умов проживання, зясування обставин що склались у вихованні дитини, участь батька у житті та розвитку дитини). Обстеження проведено на підставі заяв [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька її сина [PERSON]. Обстеження проведено головним спеціалістом служби у справах дітей Карлівської РДА. (а.с. 96) Згідно акту обстеження по вул. Радянській, 5а, висновок позитивний. В акті зазначено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за такою адресою, при цьому дитина має окрему кімнату, умебльовану відповідно до його потреб, в родині створені належні умови для всебічного, гармонійного розвитку дитини, стосунки в родині дружні. В акті від 02.03.2016 року про обстеження умов проживання [INFO] зазначено, що на час перевірки за такою адресою нікого не було, на дзвінок у двері квартиру ніхто не відчинив і зі слів сусідів, які відмовились надати свої дані (прізвище, імя, дати народження) [PERSON] може перебувати на заробітках в РФ, де він працює протягом останніх кількох років. (а.с. 96) В матеріалах справи міститься іще один акт обстеження умов проживання [INFO], складений головним спеціалістом служби у справах дітей 27.05.2016 року на підставі заяви [PERSON] [PERSON] складено з метою встановлення можливості проживання в квартирі дитини. У акті зазначено, що умови проживання в квартирі добрі, для дитини виділено окрему кімнату, де є ліжко, шафа, телевізор, диван, облаштовано робочий куточок. В акті зазначено зі слів проживаючих в квартирі осіб, що останні мають бажання спілкуватися з дитиною. Як висновок в акті зазначено, що за місцем проживання [PERSON] створено належні умови для проживання дитини. (а.с. 129) На підставі досліджених актів встановлено, що і в будинку де зареєстрована відповідач (довідна про реєстрацію на а.с. 13) і за місцем проживання позивача створені належні умови для проживання неповнолітньої дитини. Суд звертає увагу на те, що згідно акту від 27.04.2016 року [PERSON] та [PERSON] проживають в [INFO] без вітчима. При цьому останній вказаний у довідці про склад сімї [PERSON] від 24.02.2016 року, в якій зазначено, що сімя проживає [INFO] (а.с. 66). Згідно раніше досліджених доказів дитина навчається в м. Полтава і така обставина визнається сторонами в судовому засіданні. В матеріалах справи також міститься акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] по вул.. Радянській, 5а в м. Карлівка, який не визнає як доказ представник [PERSON] посилаючись на те, що він не містить згоди на обробку персональних даних [PERSON] Суд вважає такі доводи необґрунтованими. Виходячи з акту [PERSON] була присутня при його складанні і надавала свої пояснення, що представник [PERSON] не заперечувала. В такому акті зазначено, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають за адресою обстеження з 2008 року, а постійно проживають в [INFO]. (а.с. 128) Під час розгляду справи представником [PERSON] надавались суперечливі пояснення щодо місця проживання малолітнього сина сторін, проте вона наполягала на тому, що син проживає і зареєстрований [INFO], а його вітчим має можливість возити сина в Полтаву на навчання щодня. Зазначені обставини мають значення для вирішення спору, оскільки однією з підстав позову [PERSON] є те, що без його відома мати переїхала з сином до м. Полтави, при цьому не повідомляє його про місце проживання та місце навчання сина, чим чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Обґрунтовуючи зустрічний позов та заперечення проти первісного позову, представник [PERSON] посилається в тому числі і на те, що батько має можливість бачитись з сином в м. Карлівка майже щодня. З наданих в судовому засіданні пояснень обох сторін та вказаних вище доказів вбачається, що [PERSON] та його мати [PERSON] в м. Карлівка постійно не проживають. Враховуючи позицію представника [PERSON], яка відмовлялася назвати місце проживання [PERSON] в м. Полтава, пославшись на те, що на даний час [PERSON] є вагітною і зустріч з [PERSON] призведе до зайвих тривог та стресу, що може зашкодити здоровю її довірителя, - суд вбачає, що мати створює перешкоди у спілкуванні сина та батька. Під час розгляду справи представник [PERSON] не заперечує, що батько та його рідні приїжджали в м. Полтаву, до школи де навчається [PERSON] і за її словами зчинили там галас, отже такої ж поведінки слід чекати і за місцем проживання [PERSON] та його матері в м. Полтава, тому дійсна адреса їх проживання на даний час не може бути повідомлена. Виходячи з пояснень представника [PERSON], ініціатива щодо влаштування зустрічі з сином, зясування місця його проживання чи навчання повинна виходити від [PERSON] і це його обовязок знайти школу, квартиру, дізнатися місце знаходження сина. Така позиція не є правильною, оскільки мати повинна сприяти таким зустрічам і не відмовляти батькові у доступі до інформації про сина, який з ним не проживає. До зустрічного позову також долучено довідку-розрахунок від 04.03.2016 року, згідно якої за період з березня 2008 року по лютий 2016 року стягувались аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частина його заробітку щомісячно. Всього за вказаний період нараховано до сплати 46839,20 грн., сплачено 42336,20 грн., а борг становить 4503 грн. (а.с. 98) Суд вважає таку заборгованість не значною пропорційно до розміру виплачених аліментів. Суд звертає увагу, що щомісячно недосплачені аліменти становили від 30,75 грн. до 311,75 грн., при цьому до сплати підлягали аліменти у розмірах від 311,75 грн. до 680,75 грн. З довідки також вбачається, що боржник регулярно погашав заборгованості, які виникали і мали місце не лише заборгованості, а і переплати (графа «заборгованість», рядки зі знаком «-»). Тому суд не може вважати відповідача таким, що ухиляється від сплати аліментів, а отже від утримання сина. На підтвердження того, що [PERSON] не дбає про матеріальне благополуччя сина, [PERSON] долучила до матеріалів справи копію заповіту згідно якого [PERSON] заповів своєму онуку [PERSON] (син сторін) частину квартири, в якій на даний час проживає [PERSON] (вбачається з матеріалів справи), а також свідоцтво про смерть заповідача, інформацію про те що заяви про прийняття спадщини подано [PERSON] та [PERSON], як представником [PERSON], лист представника [PERSON] до [PERSON] з проханням надати правовстановлюючий документ на квартиру, право на успадкування частини якої має спільний син сторін та відомості про відправку такого. (а.с. 98-102) Зазначені докази не доводять нехтування батьком його обовязку щодо матеріального забезпечення сина і самі по собі не характеризують його ставлення до сина. З наданих доказів не можливо чітко встановити, що [PERSON] чинить перешкоди в набутті права власності сином на спадкове майно. [PERSON] долучив до матеріалів справи чеки та квитанції на підтвердження того, що ним надавалась допомога по утриманню сина, окрім аліментів. Чеки датовані 2008-2014 роками і серед придбаних товарів є речі для дітей, проте суд не може достовірно встановити, що такі речі були передані саме [PERSON], лише на підставі чекав. Підтверджуючи обставини, що зазначені в зустрічному позові, [PERSON] долучила до матеріалів справи фотографії з відпочинку [PERSON] та зі спільного відпочинку [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також фото останніх з позашкільних та шкільних заходів [PERSON] (а.с. 103) [PERSON] факт, що відповідач за зустрічним позовом проводить вільний час без сина, в тому числі і відпочиваючи за кордоном, з урахуванням того що син постійно проживає з матірю, сам по собі не доводить ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обовязків. [PERSON] також долучила до матеріалів справи психолого-педагогічну характеристику на [PERSON] складену практичним психологом [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] вважає своєю родиною маму та вітчима, знає про існування біологічного батька, проте засмучується при його згадуванні і стає роздратованим, оскільки батько був ініціатором розірвання шлюбу, не приділяв належної уваги синові та тривалий час не цікавиться навчанням і вихованням сина. До характеристики долучено диплом [PERSON] про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Біологія. Психологія». (а.с. 79-80) Суд враховує, що на момент розірвання шлюбу [PERSON] було менше 2 років і він не міг усвідомлювати хто є ініціатором розірвання шлюбу і така інформація може бути відома дитині лише зі слів дорослих, тому суд скептично оцінює висновок психолога в цій частині. Висновок не є висновком спеціаліста в розумінні ст. 54 ЦПК України і оцінюється як речовий доказ. Кваліфікація психолога підтверджена лише дипломом. Науковий ступінь присуджено [PERSON], як кандидату педагогічних, а не психологічних наук (а.с. 80). В характеристиці з Полтавської гімназії №32 зазначено, що мама та вітчим приділяють належну увагу вихованню [PERSON] і є активними учасниками життя класу, при цьому біологічний батько [PERSON] жодного разу не зявився до школи, не цікавився навчанням сина, не здавав кошти на потреби школи та класу, не брав участі у класному житті. (а.с. 88) В матеріалах справи міститься акт від 08.04.2016 року складений за результатами бесіди з [PERSON] начальником служби у справах дітей Карлівської РДА. Зустріч для проведення бесіди здійснено на підставі заяви [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Виходячи з акту в ході зустрічі встановлено, що [PERSON] більше 2 років не бачився з батьком, останній не вітав його з Днем народження, не відвідує його ні вдома, ні у школі, не цікавиться його здоровям та навчанням і не виконує свої обіцянки. Виходячи з акту, у [PERSON] склалися хороші стосунки з вітчимом. (а.с. 125-126) Органом опіки та піклування Карлівської РДА надано суду висновок № 1 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] До такого висновку служба прийшла вивчивши надані батьками докази до даної цивільної справи, врахувавши заборгованість по аліментах, яку раніше суд не визнав достатнім доказом ухилення від матеріального утримання сина,а також те, що батько більше 2 років не спілкується з дитиною. З такого висновку вбачається, що його винесено на підставі тих же доказів, які були вище досліджені судом. При цьому в судовому засіданні представник служби зазначила, що біологічні батько і мати повинні враховувати думку сина при вирішенні спорів і враховувати його інтереси, а будь-яка дитина повинна виховуватись в повноцінній сімї. Представник служби також не заперечує, що в розмові [PERSON] сказав, що хоче бачитись з батьком, якби той виконував свої обіцянки. В судовому засіданні опитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідки залучені за клопотанням позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] пояснив, що він є дядьком [PERSON] (рідний брат [PERSON] по лінії матері). Свідок зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами батько [PERSON] та його рідні, в тому числі і брат, спілкувалися з [PERSON]. [PERSON] дозволяла брати дитину для спілкування родичам, навіть за відсутності батька [PERSON] Останній на той час їздив на заробітки до м. Москви, куди також їздив [PERSON] До м. Карлівки батько дитини приїжджав рідко, тому з сином бачився по мірі можливого. Донька свідка [PERSON], дружила з [PERSON] і спілкується з ним в соціальній мережі «Вконтакті». За словами доньки, в останні роки [PERSON] прибрав з соціальної мережі номер свого мобільного телефону і як він їй пояснив мати забороняє публікувати такий. Свідок також зазначив, що в домі бабусі [PERSON] по лінії батька [PERSON] є речі [PERSON]. За словами [PERSON] на даний час їм не відоме місце знаходження та місце проживання [PERSON], хоча і в батька і у його рідних є бажання спілкуватись з останнім. Родичі зі сторони [PERSON] їздили до батьків [PERSON], які проживають в [INFO] і раніше надавали дитину для зустрічей, щоб побачитися з [PERSON], але ті їм говорили, що дитини немає, що він виїхав. Свідок зазначає, що раніше [PERSON] дарував подарунки синові, купував речі, солодощі, продукти крім сплачених аліментів. Пізніше батьки [PERSON] (дідусь і бабуся по лінії матері) перестали приймати подарунки від рідних [PERSON] і говорили, що їм заборонено приймати такі. Такі відмови свідок чув особисто, такі ситуації були при ньому. За словами свідка, уже в процесі розгляду справи в суді їм стало відоме місце навчання [PERSON] і тому він, [PERSON] та дружина свідка [PERSON], їздили до школи де навчається [PERSON]. В школі сказали, що дитини в цей день немає. Свідок не заперечує, що [PERSON] бачив давно, зазначає що проблеми почались з 2010 року і тоді батько дитини звернувся до органів опіки де йому встановили дні побачень. При ньому [PERSON] неодноразово дзвонив до [PERSON] з метою побачити сина, проте остання трубку не брала або «відбивала» дзвінок, також мали місце розмови з грубими словами. Бачитися з сином [PERSON] на прохання [PERSON] не давала. [PERSON] пояснила, що вона є рідною бабусею [PERSON] і після розірвання шлюбу між сторонами справи великих проблем не було, вони їздили до сватів (батьки [PERSON]М.) де брали дитину, нормально спілкувались, їх приймали як гостей. Пізніше сват став говорити, що [PERSON] немає, що він десь у Полтаві у дочки. В травні 2014 року їм сказали що бачили як [PERSON] гуляє біля 5 школи в м. Карлівка і вони з Дімою ([PERSON]І.) поїхали туди. Коли [PERSON] їх побачив, то підбіг і обнімав їх, [PERSON] сказав, що боїться говорити матері про те, що йому хочеться до батька, що йому забороняють говорити з ним по телефону; [PERSON] запитував чи буде він приходити в гості до батька і бабусі. Свідок також зазначає, що їм не було відоме місце проживання [PERSON], а на телефонні дзвінки родичів та [PERSON] мати дитини не відповідала, [PERSON] у звязку з цим сильно засмучувався. На запитання представника [PERSON] свідок також уточнила, що [PERSON] дійсно їздив на заробітки до м. Москви. [PERSON] зазначила, що вона є рідною тіткою [PERSON] (дружина брата [PERSON] [PERSON]В.). Свідок пояснила, що раніше їм давали дитину для спілкування батьки [PERSON], які проживають в [INFO]. Це відбувалось таким чином: родичі або [PERSON] дзвонили до батьків [PERSON], вони в свою чергу дзвонили до матері дитини і отримавши дозвіл давали [PERSON]. Останні 2 роки на телефонні дзвінки ніхто не відповідає, адреса проживання дитини в Полтаві родичам по лінії батька [PERSON] не відома. З [PERSON] спілкується донька [PERSON] [PERSON], через соціальну мережу «Вконтакті», а номер мобільного телефону [PERSON] їй не дає, оскільки йому заборонено це робити. Раніше телефон в соцмережі був доступним на особистій сторінці [PERSON], а в останні роки його приховали. Свідок також зазначає, що умови проживання в квартирі [PERSON] хороші і є можливість розмістити там дитину. До [PERSON] приходять в гості племінники дочка свідка, тому вона знає, що там створені всі умови для дитини. До м. Карлівки [PERSON] приїжджає не часто, у 2016 році був всього двічі. Більшу частину часу [PERSON] знаходиться в м. Москві. [PERSON] свідок останній раз бачила у 2013 році, коли вона, [PERSON] та її свекруха ([PERSON]М.) їздили до школи №5 в м. Карлівка, щоб побачити [PERSON], який там гуляв. Свідок також їздила з чоловіком та [PERSON] до м. Полтави в школу, де як їм стало відомо в ході розгляду даної справи, навчається [PERSON]. Класний керівник [PERSON] не дала номер мобільного телефону [PERSON] батькові, але вони взяли такий номер у школярів. Свідок також додала, що вона неодноразово була присутня при тому, як [PERSON] намагався додзвонитись до [PERSON] щоб домовитись про зустріч із сином, проте вона не брала трубку. На запитання представника [PERSON] про місце, графік роботи [PERSON] свідок нічого не пояснила, оскільки не володіє такою інформацією. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Пунктами 15-16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року №3 розяснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, зазначену в п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставу для позбавлення батьківських прав, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування батьківськими обовязками. З доказів, що надала позивач за зустрічним позовом на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання його батьківських обовязків суд має можливість встановити, що дитина проживає в сімї матері та її чоловіка [PERSON] і в сімї склалися хороші відносини. [PERSON] зазначав в судовому засіданні, що син скаржився на поведінку вітчима, який будучи в стані алкогольного спяніння, виховуючи [PERSON], бив по столу кулаком і кричав на нього. Зазначена [PERSON] обставина жодними доказами не підтверджена, а наданими [PERSON] доказами спростовується. Зазначена вище обставина не може бути підставою для відмови у позові [PERSON], який будучи батьком має право виховувати сина та спілкуватися з тим, в тому ж обсязі, що і мати. При цьому з пояснень свідків та досліджених вище доказів вбачається, що мати дійсно чинила перешкоди у спілкуванні сина з батьком, зокрема не повідомляла і не повідомляє фактичне місце проживання сина, місце його навчання, не виконувала рішення органу опіки, яким встановлено графік зустрічей батька з дитиною. Представник [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні ту обставину, що після визначення днів зустрічей органом опіки, мати не виконувала таке рішення, хоча і не заперечувала проти його виконання. Представник зазначила як причину неможливість надавати сина для спілкування батьку на першу ж вимогу останнього. Подібна причина зазначена і у відповіді органу опіки від 03.02.2012 року, згідно якої мати просить забирати дитину на вихідних. При цьому представник [PERSON] вважає, що саме [PERSON] мав проявити ініціативу в укладенні нотаріальної угоди щодо участі у вихованні сина [PERSON], хоча зазначене раніше свідчить, що дні зустрічей не влаштовували саме [PERSON], а не [PERSON] При цьому мати дитини також не проявила ініціативи для укладення договору, яким можна визначити конкретні дні зустрічей сина з батьком, що влаштовуватимуть обох батьків. Натомість [PERSON] вирішила не надавати дитину для зустрічей в незручні для неї чи сина дні. Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що спори між батьками щодо участі кожного з них у вихованні сина дійсно існують з 2010 року по цей час. Дослідивши всі докази в сукупності, суд вважає встановленою ту обставину, що мати не повідомляла батькові адресу проживання сина в м. Полтава та місце його навчання. Суд приймає до уваги докази зі сторони позивача, згідно з якими дитина зареєстрована і проживає в м. Карлівка, проте враховує, що особа може мати кільки місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦКУ), а мати і син працюють/навчаються в м. Полтаві, де також працює чоловік [PERSON] [PERSON] і за таких обставин, в сукупності з пояснення сторін та свідків, суд вбачає, що [PERSON] не проживає постійно в м. Карлівка, хоча представник [PERSON] цю обставину заперечує. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] дитиною не цікавився, а тому не знав де вона навчається, які дошкільні та позашкільні заклади відвідує не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Такі доводи [PERSON] спростовуються дослідженими вище доказами. Зауваження [PERSON] в тій частині, що з моменту відповіді органу опіки у 2012 році до цього часу батько не вчиняв жодних дій для вирішення питання зустрічей з сином, не спростовують ту обставину що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. При цьому суд враховує обставину яка визнається обома сторонами відповідач їздить на заробітки до м. Москви, отже рідко буває в м. Карлівка. Таким чином, суд не може вважати доведеним факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обовязків по відношенню до сина [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав і має бажання спілкуватися з малолітнім сином [PERSON], проте мати дитини [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином. [PERSON] не довела обґрунтованість вимог зустрічного позову, тому в задоволенні такого слід відмовити у повному обсязі. Судом враховано висновки органу опіки Карлівської РДА, психолога, пояснення класного керівника щодо того, що батько не бачиться з сином, проте за встановлених вище обставин суд не вбачає свідомого ухилення батька від зустрічей з сином та участі у його вихованні. Суд також звертає увагу на те, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] було подано після звернення до суду з позовом про встановлення графіку зустрічей сина та батька у звязку з тим, що мати чинить перешкоди у спілкуванні між ними. На відміну від вимог, що ставляться в первісному позові, вимоги зустрічного позову не були раніше предметом розгляду в судах чи в інших державних органах. [PERSON] в судовому засіданні довів обґрунтованість вимог первісного позову. Суд вважає за необхідне усунути перешкоди у спілкуванні батька [PERSON] з сином [PERSON], шляхом встановлення графіку зустрічей останніх. Позивач за первісним позовом просить суд зобовязавши [PERSON] надавати сина для зустрічей кожного тижня з 14.00 год. пятниці до 19.00 год. неділі за місцем проживання батька (позивач), а також під час зимових канікул на 7 днів та літніх канікул щороку сумарно на 30 днів. Заперечуючи проти первісного позову [PERSON] посилалась на відсутність перешкод та небажання батька дитини бачитися з сином, при цьому жодних заперечень з приводу кількості зустрічей, днів тижня, годин зустрічей про які просить [PERSON] вона не висловила. В матеріалах справи відсутній графік навчання сина, графік відвідування ним гуртків/секцій/шкіл. З матеріалів справи вбачається, що окрім гімназії №32 [PERSON] відвідує школу англійської мови та тренування з футболу, проте графік відвідування таких суду не наданий. При винесенні рішення суд враховує, що побачення з батьком не повинні зашкодити відвідуванню таких занять, тобто фізичному та духовному розвитку дитини. З акту обстеження умов проживання [PERSON], складеного службою у справах дітей, вбачається, що в його квартирі обладнано місце для навчання дитини (робочий куточок), тому зустрічі з батьком не повинні завадити навчальною, зокрема виконанню домашніх завдань, підготовці до контрольних чи екзаменів. З досліджених судом доказ встановлено, що [PERSON] проживає в м. Карлівка не постійно і часто виїжджає за межі України, що ставить під сумнів доцільність встановлення щотижневих зустрічей. Суд враховує вік дитини 10 років, що не створює перешкод для зустрічей з батьком, оскільки дитина уже є відносно самостійною, не потребує спеціального догляду, харчування чи присутності матері. Сторонами не ставилось питання про участь інших осіб під час зустрічей батька з дитиною (педагог, психолог, представник органу опіки). Суд також враховує, що син не бачився і не спілкувався з батьком протягом тривалого часу. Не залежно від причин, з яких виникла така обставина, вона повинна бути врахована в інтересах дитини. Врахувавши вищевикладене, суд вважає за можливе встановити щомісячні побачення батька з дитиною. Суд вважає побачення один раз на місяць протягом 2 днів достатніми при зазначених вище обставинах. Враховуючи, що суд скорочує кількість побачень на місяць про які просив [PERSON], суд вважає за доцільне надати йому можливість бачитися з сином у вихідні дні, а також у святкові дні які визначені Законом як не робочі. Суд не вбачає необхідності починати зустріч з дитиною з 14.00 год. пятниці, оскільки в цей день дитина знаходиться в школі. Побачення доцільно починати зранку вихідного або святкового дня і закінчувати ввечері вихідного або святкового дня. [PERSON] не обґрунтовано необхідність визначення 30 днів побачень під час літніх канікул та 7 днів побачень під час зимових. З досліджених судом доказів, зокрема наданих [PERSON] фотографій вбачається, що вона, її чоловік та її син дбають про відпочинок дитини влітку. Встановлення побачень [PERSON] під час літніх канікул з [PERSON] в кількості 30 днів, з урахуванням виробничої та навчальної практики які проводяться в школах та шкільних таборів, значно скорочує період який може провести з сином мати під час канікул або інші родичі (дідусі і бабусі, дядьки чи тітки, двоюрідні брати і сестри). [PERSON] не конкретизовано як саме він планує організовувати відпочинок сина в ці 30 днів. За таких обставин суд визначає [PERSON] додаткові 15 днів для побачень із сином під час літніх канікул. Враховуючи недовготривалість зимових канікул, суд вважає достатнім, окрім тих днів, що визначені судом для щомісячних побачень, додатково надати [PERSON] іще 2 дні під час зимових канікул для побачень з сином. Таким чином, суд частково задовольняє позов [PERSON] до [PERSON] і усуває перешкоди батьку у спілкуванні з сином, шляхом встановлення 2 днів побачень для нього та сина щомісячно у вихідні або святкові дні та 15 додаткових днів побачень під час літніх канікул і 2 додаткових під час зимових. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з розясненнями п. 36 Постанови ПВССУ від 17.10.2014 р. № 10, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. В матеріалах справи міститься квитанція про оплату [PERSON] судового збору у розмірі 487,20 грн. (а.с. 1) Половина такого судового збору становить 243,60 грн. До матеріалів справи також долучено квитанцію б/н від 01.12.2015 року про оплату [PERSON] послуг адвоката [PERSON] та розрахунок вартості послуг. В розрахунку зазначена вартість наступних послуг: досудовий аналіз справи 150 грн., консультація з питань цивільного права 100 грн., ціна складання процесуальних документів 450 грн., підготовка та участь в судовому розгляді 1300 грн. (а.с. 34-35, 20-21) Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу у розмірі 1400 грн., з яких 100 грн. це витрати на консультацію і 1300 грн. витрати на участь та підготовку до судових засідань. Половина таких витрат становить 700 грн. Судом враховано положення ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» щодо максимального розміру компенсації витрат на правову допомогу за участь адвоката в судовому розгляді справи. Враховуючи участь [PERSON] в судових засіданнях 26.01.2016 року (7 хв.), 10.03.2016 року (2 хв.), 18.04.2016 року (18 хв.), 30.05.2016 року (2 год. 20 хв.), 03.06.2016 року (55 хв.), 06.06.2016 року (2 год. 01 хв.), вартість наданої ним послуги не перевищує встановленого Законом обмеження щодо компенсації. Витрати на правову допомогу в іншій частині не доведені, оскільки позов було подано [PERSON] 24.11.2015 року, а договір з адвокатом укладено після того 26.11.2015 року. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] може бути стягнуто 943,60 грн. судових витрат.

Outcome: partial