Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

25.10.2016 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачкою в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, яким є земельні ділянки за №416, загальною площею 2,8403 га, в тому числі 1,2050 га ріллі та 1,6353 га багаторічних насаджень та за №418, площею 2,6787 га, в тому числі 1,2957 га ріллі та 1,3830 га багаторічних насаджень, розташованих за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області після смерті 27.08.2006 року [PERSON], яка, крім того, прийняла, але не оформила спадщину після смерті 17.12.2003 року свого чоловіка [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], зазначив, що 17.12.2003 року помер батько позивачки [PERSON], а 27.08.2006 року померла матір [PERSON], які по день смерті проживали та були зареєстровані в [INFO] на вул. Червоноармійська, 40. Після смерті батьків залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із житлового будинку, що знаходиться по вул. Червоноармійська, 40, та права на незавершену приватизацію батьками земельних ділянок (часток паїв), відповідно, батька [PERSON] за №418 площею 2,6787 га, в тому числі 1,2957 га ріллі та 1,3830 га багаторічних насаджень, та матері [PERSON] за №416, загальною площею 2,8403 га, в тому числі 1,2050 га ріллі та 1,6353 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділені спадкодавцям відповідно до розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30 серпня 2006 року за №388 та від 08.10.2008 року за №413. Спадкоємцем спадкового майна за законом є позивачка. Інший спадкоємець сестра позивачки та дочка померлих [PERSON] спадщини після смерті батьків не прийняла і на неї не претендує, про що подала відповідні заяви нотаріусу. Спадщину позивачка прийняла та вже частково оформила, зокрема, спадкові права на житловий будинок, що знаходиться на вул. Червоноармійській, 40, в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області. При оформленні спадщини на земельні частки (паї) встановлено, що батьки позивачки були працівниками та акціонерами СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії і включені до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) в ході роздержавлення та приватизації земель СВАТ. Зазначене підтверджується наявністю прізвища батьків позивачки за порядковими номерами, відповідно, 45, 44 та 46,45 в додатках №3 та №4 до розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». При житті батьки позивачки розпочали приватизацію земельних ділянок в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, але не завершили, так як померли. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини позивачці було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності батьків на ці земельні ділянки. Про те, що означені земельні ділянки не є самовільно зайнятими свідчить наявність розпоряджень Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», тобто рішень про передачу у власність земельних ділянок. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 05.09.2016 року (а.с.32), не зявилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у відсутності його та позивачки через неможливість прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з тих підстав, що зазначені в позові. Просить позов задовольнити (а.с.87). Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Рахнівсько-Лісовий сільський голова [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Рахнівсько-Лісової сільської ради, у якій також зазначив про те, що відповідач позов [PERSON] визнає та не заперечує щодо його задоволення (а.с.76). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не зявився, але від начальника Відділу до суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у відсутності представника Відділу, позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.83). Представник третьої особи Шаргородської РДА в судове засідання не зявився. 01.11.2016 року представником Шаргородської РДА [PERSON], що діє за довіреністю від 20.05.2016 року (а.с.42), подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Шаргородської РДА, щодо задоволення позову [PERSON] не заперечує (а.с.42). В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивачки, відповідача, третіх осіб заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності та у відсутності позивачки, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.12.2003 року в с. Рахни-Лісові помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №223729 (а.с.14). 27.08.2006 року померла матір позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №054276 (а.с.15). Батько позивачки [PERSON] при житті зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право, заповів в рівних частках своїм донькам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом від 06.02.1995 року, посвідченого секретарем виконкому Рахнівсько-Лісової сільської ради та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №9, який на день смерті заповідача не змінено і не відмінено (а.с.70). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не відкривалася та свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 28.10.2016 року (а.с.45). Спадкоємці [PERSON] за заповітом позивачка та [PERSON] спадщини після смерті батька не прийняли. Спадкоємець за заповітом від 06.02.1995 року після смерті [PERSON] [PERSON] від отримання частки у спадщині після смерті батька відмовилася, про що подала нотаріусу відповідну заяву (а.с.51). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла за законом, відповідно до норм діючого на той час ЦК УРСР, дружина останнього [PERSON], яка проживала та була зареєстрована із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Рахнівсько-Лісової сільської ради від 25.07.2016 року за №38 (а.с.16). Крім того, судом встановлено, що дружина померлого [PERSON], прийнявши спадщину після смерті чоловіка, не оформила свої спадкові права на спадкове майно, що залишилося після смерті останнього, оскільки померла 27.08.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №054276 (а.с.15) та довідкою виданою виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради від 29.10.2007 року № 3804. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є доньки - [PERSON] та [PERSON] (а.с.64). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] належать: право на завершення приватизації на земельну ділянку за №416, загальною площею 2,8403 га, в тому числі 1,2050 га ріллі та 1,6353 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області; право на незавершену приватизацію земельної ділянки №418, загальною площею 2,6787 га, в тому числі 1,2957 га ріллі та 1,3830 га багаторічних насаджень, що знаходиться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області [PERSON], спадщину після смерті якого за законом прийняла, але не оформила матір позивачки [PERSON]; житлового будинку за №40 на вул. Червоноармійська в с. Рахни-Лісові, який належить [PERSON], спадщину після смерті якого за законом прийняла, але не оформила [PERSON] Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла позивачка та вже частково оформила свої спадкові права, зокрема: на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який належав померлому чоловіку спадкодавиці [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14.08.1987 року. Інший спадкоємець [PERSON] донька [PERSON] спадщини після смерті матері не прийняла і від отримання частки у спадщині відмовилася, про що подала нотаріусу заяву. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №519/06 до майна померлої 27.08.2006 року [PERSON] (а.с.49-75), зокрема свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.12.2007 року (а.с.73) та витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.74), заявою про відмову від частки в спадщині (а.с.52). З оглянутої у судовому засіданні технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 12.05.2008 року №190 «Про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам (бувшим працівникам СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» надано дозвіл на проведення землевпорядних робіт, на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам (бувшим працівникам СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії), які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради, з них: працівникам СВАТ (згідно додатку №1), пенсіонерам СВАТ (згідно додатку №2) (а.с.78-82). З додатку №2 до розпорядження голови РДА від 12.05.2008 року №190 «Список пенсіонерів СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», що міститься у вказаній Технічній документації, під №177 значиться [PERSON], а під №178 [PERSON] (а.с.80-82). Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1,2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно додатками 3, 4 (а.с.21-24). З додатку за №3 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список громадян, яким видаються державні акти на право власності на землю на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», вбачається, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] включені до Списку за №№45 та 46; зазначено номера земельних часток (паїв) 418 і 416, площа ріллі в гектарах 1,2957 та 1,2050 відповідно (а.с.21 на звороті, 22). З додатку за №4 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список померлих громадян, державні акти на право власності на землю яких видаються спадкоємцям згідно чинного законодавства України», вбачається, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] включені до Списку за №44,45; зазначено номера земельних часток (паїв) 418, 416, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,3830 та 1,6353 відповідно (а.с.23-24). Спадкодавці [PERSON] та [PERSON] включені до протоколу розподілу земельних ділянок, земельних часток (паїв) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради за №№ 449,450 відповідно (а.с.31). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] розпочали процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянки не отримали, так як померли. Враховуючи що матір позивачки [PERSON] при житті не завершила процедуру приватизації земельної ділянки, яка була виділена їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2050 га ріллі та 1,6353 га багаторічних насаджень, а також не завершила процедуру приватизації виділеної [PERSON] земельної ділянки площею 1,2957 га ріллі та 1,3830 га багаторічних насаджень, спадкоємцем якого вона є за законом і спадщину після смерті якого прийняла, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Позивачка [PERSON], яка прийняла та частково оформила спадщину після смерті [PERSON], не може оформити спадщину на означені земельні ділянки через відсутність документів про право власності, у звязку із чим 15.10.2016 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.7-10). Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено позивачці процедуру приватизації означених земельних ділянок, що входять до складу спадщини після смерті [PERSON], оскільки відповідно до норм діючого на сьогодні цивільного та земельного законодавства це не входить до компетенції органу місцевого самоврядування. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її… Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (ч.ч.1,3,4 ст.1268 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку правовстановлюючого документа на земельну ділянку; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] у визначений законом спосіб не набули права власності на земельні ділянки №418, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,2957 га ріллі та 1,3830 га багаторічних насаджень, та №416, яка складається із 1,2050 га ріллі та 1,6353 га багаторічних насаджень, оскільки не завершили процедуру їх приватизації та не отримали правовстановлюючих документів. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельних ділянок не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на спадщину померлої матері [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз.6 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем Рахнівсько-Лісовою сільською радою визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved