Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.02.2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що з червня 2001 року він разом із відповідачкою [PERSON] розпочали спільно проживати без реєстрації шлюбу. [INFO] в них народилася спільна донька [PERSON] . 28.11.2003 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб. За час шлюбу в них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2013 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу його спільна з відповідачкою старша донька почала проживати разом з ним та у серпні 2017 року поїхала на навчання у Республіку Польща, строк якого до травня 2021 року. Разом з тим, з серпня 2017 року його молодша донька [PERSON] переїхала до нього на постійне проживання та фактично проживає з ним по даний час. При цьому, увесь час, протягом якого його доньки проживали у нього, відповідач повністю самоусунулася від їх виховання та утримання. Зазначає, що [PERSON] здорова та працездатна, протягом декількох останніх років, вже після нашого розлучення придбала у власність квартиру, вмеблювала її і зробила там дорого вартісний ремонт, часто відпочиває як на території України, так і за кордоном. Відповідачка працює головним бухгалтером комерційної фірми та надає бухгалтерські послуги багатьом приватним підприємцям, її постійний сукупний місячний дохід становить не менше ніж 15000 грн. У свою чергу він неодноразово усно вимагав раніше і вимагає по даний час у [PERSON] добровільно сплачувати аліменти та приймати фінансову участь в утриманні дітей, однак остання свідомо ухилялась і ухиляється від виконання своїх обов`язків перед дітьми, приховуючи свої доходи. Враховуючи наведене, а також те, що на його одноосібному утриманні продовжує перебувати старша донька [PERSON] , яка навчається за межами України, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідачки на свою користь в рахунок аліментів за минулий час три роки, на утримання двох спільних дітей, 108000 грн. одноразово. \~ \~ \~ \~22.03.2021 року відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що причиною послідовного переселення обох доньок до відповідача стала маніпуляція дітьми. Втім, проживаючи у [PERSON] доньки приїздили та перебували разом з нею тривалий час. Тобто, діти почергово проживали у неї та батька. При цьому, вона постійно надавала грошові кошти [PERSON] та [PERSON] , купувала їм речі та піклувалася про них. 17.03.2021 року вона звернулася до Департамент «ЦНАП у м. Луцьку» із заявою про надання висновку про визначеня місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків та за її зверненням службою у справах дітей Луцької міської ради наразі проводиться перевірка. Відтак, жодних правових підстав для стягнення з неї аліментів немає. У свою чергу, [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті її ухилення від їх сплати. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, які викладені у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що доньки сторін впродовж тривалого часу проживали як у свого батька, так і у своєї матері. При цьому, причиною їх переїзду на проживання до батьки був психологічні маніпуляції та своєрідний шантаж. Вважає позов безпідставним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2003 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2013 року було розірвано (справа № 161/3954/13-ц). За час сумісного проживання та зареєстрованого шлюбу у сторін народилося двоє спільних доньок [PERSON] , [INFO] , яка наразі досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 24.02.2021 року Департаментом «ЦНАП у м. Луцьку» за вих. № 1651, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване разом з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Так, суд не приймає доводи відповідачки про те, що з серпня 2017 року та впродовж вагомого проміжку часу її донька [PERSON] проживала разом з нею, оскільки відповідних доказів суду надано не було. У свою чергу, факт проведення перевірки за заявою відповідачки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, без надання відповідного висновку, не має жодного значення на час винесення даного судового рішення. Згідно\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровою, працездатною, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців за собою не має, місце її працевлаштування та розмір середньомісячного заробітку суду невідомий. Малолітня [PERSON] , [INFO] , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини. Так, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у заявленому позивачем розмірі. У свою чергу, відповідачкою не спростовано тієї обставини, що вона немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернувся до суду 25.02.2021 року, отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідачки на його користь. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із наведеного слідує, що ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах коли позивач звертався до відповідача особисто або через державні органи з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Аналогічної правової позиції, щодо стягнення аліментів за минулий час, дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у його постанові по справі №748/2340/17 від 06.08.2018 року. Разом з тим, позивачем [PERSON] не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення [PERSON] від їх сплати. За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період строком у 3 роки. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідачки слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial