Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

24 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який був чоловіком її доньки [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з серпня 2016 року відповідач за цією адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні вона, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельниької області від 12.03.2018 року шлюб між її донькою та відповідачем розірвано. А тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву не подав. В зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив у відповідності до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити з наступних підстав. Частинами 1 і 4 статті 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст.\~317\~ЦК України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321\~ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383\~ЦК України та ст.150\~ЖК Української\~РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири (будинку) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Як встановлено в суді та вбачається з договору купівлі-продажу будинку, посвідченого секретарем виконавого комітету Хролинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області 10.12.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 60, довідки про належність житлової площі на домоволодіння, виданої КП «Шепетівське БТІ» 20.11.2007 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . З інформації, що надійшла з Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 25.01.2020 року №13-10/145 на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.12.2019 року № 1235 вбачається, що крім членів сім`ї позивача у вищевказаному будинку значиться зареєстрований її колишній зять [PERSON] . З пояснень позивача [PERSON] судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та проживав у належному їй будинку як член її сім`ї, оскільки був чоловіком її доньки [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з донькою в серпні 2016 року добровільно змінив місце проживання, забравши свої речі. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили, однак до будинку з того часу відповідач не повертався. Вказані обставини стверджуються також рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.03.2018 року, що набрало законної сили 14.05.2018 року, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, оскільки сімейні стосунки припинені з серпня 2016 року, проживають окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до акту встановлення факту не проживання від 06.12.2019 року [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає в даному будинку з 2016 року. Даний факт підтвердили також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, ствердивши, що відповідач [PERSON] у будинку позивача з 2016 року не проживає, житлом з того часу не користується. Разом з тим, як вбачається з повідомлення Рилівської сільської ради № 08/02-26 від 15.01.2020 року, відповідач проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] більше одного року не проживає по [ADDRESS] , а проживає в [ADDRESS] . Будь-які поважні причини, які б перешкоджали проживати йому у будинку [ADDRESS] , відсутні. Таким чином, оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, позов слід задовольнити, а відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Крім цього, у відповідності до вимог ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved