overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

25 листопада 2011 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище: «Стрельченко»), [INFO], зареєстрований 25 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 099150 від 25.11.2011. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 188900 від 18.04.2012. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилами частини четвертої статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Обставин, що перешкоджають предявленню даного позову, визначених частиною другою зазначеної статті, судом під час розгляду справи не встановлено. Судом, відповідно до ст. 112 СК України, зясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Зважаючи на вказані обставини та письмові заяви сторін, суд визнав недоцільним вжиття заходів щодо примирення подружжя у даній справі. Враховуючи неможливість примирення сторін, та виходячи із закріпленого у статті 24 СК України принципу добровільності шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Позивач, який змінив своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у заяві від 13.06.2016 зазначив про своє бажання надалі іменуватися цим прізвищем, що є його правом, передбаченим ст. 113 СК України. З огляду на викладене, суд визнає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 27.05.2016 № 0.0.559185489.1, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 551,20 грн., отже відповідна сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

25 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 30 листопада 2017 року в сумі 22206,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1902,87 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 18769,58 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил банківських послуг штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1033,62 грн., які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 1762 гривень судового збору. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування № б/н від 25 листопада 2011 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит у розмірі 1200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 30 листопада 2017 року в сумі 22206,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1902,87 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 18769,58 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил банківських послуг штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) 1033,62 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав зобов'язання у строк, що є порушенням зобов'язання. А у відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А часткове задоволення позову, за правилами ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат 1762 гривні судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON]. посилався на те, що 25 липня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 238. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що з червня 2012 року він і відповідачка не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, в зв'язку із сварками, різницею характерів, відсутністю взаєморозуміння, він втратив до дружини почуття любові та поваги, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов визнає, просить суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 25 липня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 238, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що з червня 2012 року сторони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття довіри та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на його користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно від дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини, у зв'язку з чим просить задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Наполягав на розгляді справи за відсутності відповідача. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явивилась про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, повернулись конверт из позначкою «за закінченням терміну зберігання». Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення опіки над недієздатною особою В обґрунтування своїх вимог заявник посилалася на те, що вона є рідною сестрою [PERSON]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року [PERSON] була визнана недієздатною, в зв'язку з тим. Що остання страждає хронічним стійким психічним розладом у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями емоції та поведінки , що унеможливлює розуміти значення своїх дій та керуватися ними. Заявник зазначив, що при винесенні рішення судом не встановлений опікун недієздатної особи. В зв'язку з вищенаведеним, в заяві [PERSON], посилаючись на ст. 60 ЦК України, просила суд призначити її опікуном недієздатної [PERSON]. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, її представник в заяві просила суд розглянути справу без її участі, заяву [PERSON] підтримує. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, проти задоволення заяви не заперечує, надав подання щодо можливості призначення [PERSON] опікуном. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована і підлягає задоволенню, за наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] [INFO] уродженка м. Новомосковськ Дніпропетровської області є рідною сестрою [PERSON] [INFO] уродженки м. Новомосковськ Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвами пр народження. Встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2009 року [PERSON] була визнана недієздатною, підставою визнання недієздатною став той факт, що остання страждає хронічним стійким психічним розладом у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями емоції та поведінки , що унеможливлює розуміти значення своїх дій та керуватися ними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно до подання від 12 грудня 2013 року, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області вважає за доцільне призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON] Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

25 листопада 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає їй належної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісяця з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила його задовольнити. Відповідач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, заперечення проти позову не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення у справі. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, між сторонами по справі розірвано шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] року анродження (а.с.5). Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідності зі ст.ст.180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище й стан здоров'я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини. При таких обставинах позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Суд вважає, що на користь позивачки з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. до досягнення повноліття дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

25 листопада 2013 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.2-3). Свій позов аргументує тим, що між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] був укладений договір №б/н від 30.01.2008 року, за умовами якого Банк надав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Станом на 31.10.2013 року відповідач має заборгованість - 18023,45 грн., яка складається з наступного: - 4954,85 грн. - заборгованість за кредитом; - 9247,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2725,25 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 846,36 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не прибув був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без його присутності, позов підтримав, у разі не явки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи, (а.с.28). Відповідач у судове засідання не прибув, був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, про причину неявки не сповістив, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с. 21, 22, 24, 26). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30.01.2008 року між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладений договір № б/н про надання кредиту у розмірі 500,00 грн. (а.с.7-11). Згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем є заборгованість у розмірі 18023,45 грн. (а.с.4-6). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

25 листопада 2013 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.05.2009 року. Від шлюбу є спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач аліменти нікому не сплачує, позивачці в добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, незважаючи на її неодноразові звернення. Дитина знаходяться на повному утриманні [PERSON], що ставить її в скрутне матеріальне становище. Тому позивачка була вимушена звернутися до суду, прохала стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] на розгляд справи не з'явилась, проте надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. /а.с.12/ Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти стягнення з нього аліментів в зазначеному розмірі, прохав розглянути справу без його участі. /а.с.17/ Дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. /а.с.4/. Довідкою Зноб-Новгородської селищної ради Середино-Будського району Сумської області за № 417 від 15.11.2013 року підтверджується, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] разом з матір'ю - позивачкою [PERSON] та знаходиться на її утриманні. /а.с. 3/ Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на зазначене та враховуючи визнання відповідачем позову, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він з відповідачкою з 01 вересня 2009 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживає з відповідачкою. Фактично шлюбні стосунки припинені з 2012 року у зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей на даний час вони не мають. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, до адреси суду від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. Збереження сім'ї вважає неможливим, оскільки наданий судом строк для примирення не дав позитивного результату, вони і надалі живуть кожен своїм життям. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши письмові матеріали справи, та приймаючи до уваги той факт, що сторонам надавався строк в термін 6 місяців для примирення, який не дав позитивного результату, а також те, що позивач визнає позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 01 вересня 2009 року, актовий запис № 237. Згідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Лесосибирським територіальним відділом агентства записів актів громадянського стану Красноярського краю, [PERSON] народився 14 грудня 2001 року, актовий запис № 697, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Згідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Шарангского районна Нижегородської області, [PERSON] народилась 05 жовтня 2007 року, актовий запис № 97, в графі «батьки» зазначено: мати - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін, На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

25 листопада 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 18 жовтня 2013 року з метою придбання транспортного засобу позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 008882 з відповідними додатками до нього. В день укладення даного договору позивач сплатив на рахунок відповідача 7 500,00 грн. При підписанні договору відповідач запевнив позивача про те, що автомобіль позивач отримує через три доби. Позивач звертався до відповідача з вимогою передати автомобіль, проте відповідач відмовився передати транспортний засіб, посилаючись на те, що предмет договору передається в користування та володіння Лізингоодержувача після сплати ним 50 % його вартості, що становить 37 500,00 грн., а сплачена сума у розмірі 7 500,00 грн. є комісією за організацію та оформлення договору, тобто фактично є коштами представника товариства за залучення ним клієнта для укладення договору. Тому позивач вважає, що відповідач ввів його в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. На думку позивача, спірний договір суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Позивачем направлена заява від 25.10.2013 року про повернення коштів у сумі 7 500,00 грн., яка залишена без відповіді. За таких обставин позивач просить визнати недійсним договір № 008882 фінансового лізингу, укладений 18.10.2013 року, стягнути з відповідача 7 500,00 грн., а також сплачені судові витрати у сумі 229,40 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, в їх обґрунтування послався на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місто слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Проте відповідач, будучи допитаним у Печерському районному суді міста Києва, позов не визнав. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: dismissed