Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

26.12.2019 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Позов обґрунтований наступним. 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької об\-ласті Пянтковською О.Г та зареєстровано в реєстрі за № 1845. Продаж квартири здійснено за 27 500 доларів США (що еквівалентно на дату укладення договору купівлі-продажу 223 437 грн. 50 коп.). Грошові кошти продавець отримав від покупця в повному обсязі, що підтверджено укладеним договором. [PERSON] є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу квартири, що пі\-дтверджується також і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2014 року та рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2015 року. Отже,\~факт того,\~що [PERSON] ,\~в силу\~діючого законодавства,\~є добросовісним\~набу\-вачем встановлений\~рішенням суду\~в іншій\~цивільній справі,\~та не\~підлягає доказуванню\~у цій цивільній справі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2014 року було визнано\~незаконним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я [PERSON] \~Запорізька міська\~рада звернулась\~до суду\~із позовною\~заявою про\~витре\-бування майна\~від [PERSON] \~на підставі\~ст.\~388\~ЦК України\~як таке,\~що вибуло\~з володіння територіальної громади не з її волі. Згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2014 року у приватну власність [PERSON] квартира - як предмет спору, перейш\-ла згідно Розпорядження голови Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради № 395р від 27.02.2008 «Про приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] . І саме Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради 27.02.2008 року на підставі зазначеного розпорядження було видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] та 05.03.2008 року [NUMBER] ЗМБТІ зареєструвало її право власності на вищевказану квартиру. З урахуванням зазначених судових рішень, якими було встановлено фактичні обстави\-ни та визнано незаконним приватизацію за [PERSON] квартири, це й стало підставою для розгляду іншої судової справи з витребування майна від [PERSON] як останнього доб\-росовісного набувача вказаної квартири. Рішенням Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~07.04.2017\~року позовні\~вимоги задоволені частково: витребувано та\~вилучено квартиру\~ [ADDRESS] у\~ [PERSON] \~та передано\~квартиру у\~володіння територіальної\~громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; скасовано державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру; усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] спірною квартирою, які чинять [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та виселено останніх з квартири [ADDRESS] . Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . 10.08.2017 року Апеляційним судом Запорізької області скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2017 року залишено без змін. 07.11.2019 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду прийняв остаточне рішення у цій справі та відмовив у задоволенні наших касаційних скарг, та залишив рішення Комунарського районного суду та Апеляційного суду Запорізької області без змін. Отже,\~рішення суду\~є остаточним,\~набрало законної\~сили,\~що скасувало\~право власності [PERSON] на квартиру. При цьому, вищезазначеними рішеннями судових інстанцій було встановлено, що вка\-зана квартира, перед її придбанням [PERSON] , декілька разів була відчужена, що перевіря\-лось враховуючи судові рішення. Встановлено, що за рішеннями суду квартиру за адре\-сою у [ADDRESS] у [PERSON] витребувано та вилуче\-но, право власності скасовано. [PERSON] придбала вказану квартиру у [PERSON] за договором купівлі продажу і саме на виконання вказаного договору [PERSON] сплатила відповідачу грошові кошти. Вказані обставини стали підставою для набуття відповідачем [PERSON] майна у ви\-гляді сплачених йому позивачем грошових коштів. Отже, незаконність набуття\~ [PERSON] ,\~а в\~подальшому [PERSON] \~та [PERSON] права власності на спірну квартиру вказує на недійсність укладених в подальшому до\-говорів про відчуження такої нерухомості відповідно до ст. 658 ЦK України, якою перед\-бачено, що право продажу товару належить його власнику. Системний аналіз\~зазначених норм\~права свідчить\~про те,\~що [PERSON] \~має право на\~одержання від\~ [PERSON] \~грошових коштів,\~сплачених нею\~за придбання квартири,\~навіть за\~тієї умови,\~що договір\~купівлі -\~продажу,\~укладений безпосередньо між цими\~особами не\~був визнаний\~судом недійсним,\~враховуючи тлумачення\~статей 658 та 1212 ЦК України. Право власності на спірну квартиру перейшло до територіальної громади в особі Запо\-різької міської ради, на її користь витребувано вказану квартиру, яка вибула з її володіння незаконним шляхом. Отже, на час відчуження спірної квартири на користь [PERSON] , Запорізька міська рада її власником не була. Викладене свідчить проте, що законні підстави набуття коштів [PERSON] спла\-чених [PERSON] за спірну квартиру, згодом відпали, а тому грошові кошти підляга\-ють поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України. [PERSON] \~має право вимагати матеріальну\~шкоду від\~ [PERSON] \~в розмірі\~27\~500,00\~доларів США\~(що станом на дату подання позову еквівалентно 642 675 грн.). Таким чином, на підставі зазначеного наявні правові підстави за ст. 1212 ЦК України для задоволення позову. Крім того, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок по\-рушення її прав, що встановлено ст.23 ЦК України, так як, дії [PERSON] спричинили певні мо\-ральні та душевні страждання з приводу втрати на сьогодні остаточно житла, неповернення грошових коштів та неможливості придбати інше житло. Довготривалі судові процеси спри\-чинили певні хвилювання й постійні витрати на судові процеси. Наразі родині необхідно змінювати умови життя та необхідні переїзди, що викликає додатковий стрес та напруження. Складнощі виникають і у зв`язку із налагодженими побутовими умовами для неповнолітньої дитини, яка навчається у закладі, що територіально розміщено біля будинку, в якому прожи\-вала родина, що для дитини спричинить певний психологічний стрес. [PERSON] просить стягнути моральну шкоду з відповідача в розмірі 5 000,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 14.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 14.02.2020 року до суду представником позивача [PERSON] подано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2020 року, ВП № 54581891 щодо виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] , підстава фактичне виконання рішення згідно виконавчого документа. 14.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , в яких останній зазначив, що дійсно 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , його дружиною, укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької об\-ласті [PERSON] О [PERSON] Г та зареєстровано в реєстрі за № 1845. Він у нотаріуса, як чоловік позивача, надавав письмову згоду на придбання квартири. Продаж квартири було здійснено за 27500 доларів США, що еквівалентно було на той час 223\~437 грн. 50 коп. Вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, це підтверджено різними рішеннями судів. Крім того, до купівлі квартири саме [PERSON] , нерухоме майно декілька разів була відчужена, що встановлено рішеннями судів. За рішенням суду від 07.04.2017 року квартиру за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] було витребувано та вилучено, право власності на ім`я [PERSON] скасовано. 30.01.2020 року виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду щодо виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] закінчено. [PERSON] придбавала вказану квартиру в [PERSON] за договором купівлі-продажу, за даним договором позивач передала [PERSON] грошові кошти у доларах. Враховуючи викладені обставини, вважає, що [PERSON] має право на одержання від [PERSON] грошових коштів, сплачених нею за придбання квартири в розмірі 27\~500 доларів США, що станом на дату подання позову еквівалентно 642\~675 грн. Крім того, вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 5\~000 грн. є обґрунтованою, так як їх родина зазнала душевних і моральних страждань через судові тяжби, переїзди та зміну умов проживання. 17.03.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 07.05.2020 року до суду надійшов відзив на позов. В заперечення проти позову [PERSON] зазначає, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданого позивачем до позовної заяви, на час звернення до суду власником такого майна залишається саме [PERSON] , а отже жодних збитків позивачем не понесено і звернення до суду є передчасним. Крім того, як вбачається з позовної заяви позивач та її чоловік [PERSON] продовжують мешкати у вказаній квартирі. При цьому, необґрунтованою є вимога [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 27500,00 доларів США. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , вартість квартири складала 223437,50 гривень, розрахунки здійснено саме у гривні, зміна курсу гривні відносно долара США, що відбулась внаслідок економічних процесів у державі у вказаний період не є підставою для стягнення такої курсової різниці та позовних вимог саме у доларах США. Звертає увагу на те, що позов про витребування квартири з незаконного володіння пред`явлено до [PERSON] у 2016 році, а договір купівлі-продажу було укладено у 2013 році. Тобто, на момент продажу квартири він не знав і не міг знати про безпідставність набуття попереднім власником цієї квартири всупереч вимогам закону. Вважає, що його вини не має, а тому і підстав для стягнення з нього моральної шкоди не має. Просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. По суті позову зазначила, що 19.04.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартиру вона набула у власність за 27500 доларів США, що на той час було еквівалентно 223\~437 грн. 50 коп. Розрахунок відбувався саме у доларах США. При укладенні договору купівлі-продажу були також присутні її чоловік [PERSON] та мати відповідача. Внаслідок того, що рішенням суду у неї було витребувано зазначену квартиру, вважає, що є підстави для повернення грошей. Крім того, діями відповідача їй та її родині було завдано моральну шкоду, так як вона вимушена була приймати участь у судових засіданнях, дитину необхідно було переводити до іншої школи, де останній тяжко переніс адаптацію, переїжджати в інше місце. Тому, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS] , за рішенням суду зазначену квартиру витребувано з її володіння, скасовано державну реєстрацію права власності та виселено позивача і її родину з квартири. У січні 2020 року державним виконавцем виконано рішення суду. При укладенні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 27\~500 доларів США. Після ухвалення судами рішень законні підстави набуття коштів [PERSON] сплачених [PERSON] за спірну квартиру відпали, а тому грошові кошти підлягаю поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Також, [PERSON] та її родина понесла моральні страждання через судові тяжби, переїзд, тому моральну шкоду в розмірі 5000 грн. необхідно стягнути з [PERSON] . Відповідач [PERSON] у суді зазначив, що позов не визнає, вважає, що його вини у цьому не має, тому що спірну квартиру він придбав у власність у 2011 році, продав у 2013 році, тобто був також добросовісним покупцем, жодних проблем з документами не було. Розрахунок відбувався в день укладення угоди у нотаріуса в гривнях. При цьому, категорично заперечує проти стягнення з нього моральної шкоди, так як він не винуватий в тому, що трапилось. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що на момент звернення [PERSON] до суду із позовом, остання була власником спірної квартири. [PERSON] є добросовісним покупцем квартири, грошові кошти він не набув безпідставно, так його дії не були навмисними, при цьому, квартира декілька разів була перепродана, про що відповідач дізнався лише під час розгляду справи в суді. У договорі купівлі-продажу зазначено вартість квартири 27\~500 доларів США та гривневий еквівалент, розрахунок був проведений у гривнях, тому підстав для стягнення з [PERSON] грошової суми в іноземній валюті не має. Крім того, вини відповідача взагалі не має, так як не його діями було завдано шкоду [PERSON] та її сім`ї, а тому підстави для стягнення моральної шкоди відповідно відсутні. У судовому засіданні третя особа [PERSON] зазначив, що позов є обґрунтованим, просив його задовольнити. Зазначив, що він є чоловіком позивача, при укладенні договору купівлі-продажу був присутнім, крім того, надавав письмову згоду на купівлю. Розраховувались вони з [PERSON] у нотаріальній конторі, розрахунок був проведений у доларах США, жодних претензій з приводу розрахунку продавець не мав. У січні 2020 року він та його родина були виселені з квартири. Внаслідок судових процесів, конфліктів та матеріальних затрат, понесених з переїздом та консультаціями адвоката вони зазнали душевних страждань. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Конституцією України\~визначено, що кожна особа має право в порядку,\~\~ встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,\~\~невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 658 ЦК України\~визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Судом встановлено, що 19.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької об\-ласті Пянтковською О.Г та зареєстровано в реєстрі за № 1845. Тобто, між сторонами була укладена угода, на виконання якої позивач сплатив відповідачу грошові кошти (а.с. 9-16). Вказані обставини стали підставою для набуття відповідачем [PERSON] майна у вигляді сплачених йому позивачем грошових коштів. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2014 року було визнано\~незаконним розпорядження про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я [PERSON] \~Запорізька міська\~рада звернулась\~до суду\~із позовною\~заявою про\~витре\-бування майна\~від [PERSON] \~на підставі\~ст.\~388\~ЦК України\~як таке,\~що вибуло\~з володіння територіальної громади не з її волі (а.с. 51-57). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19.06.2014 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2014 року залишено без змін (а.с. 58-62). Рішенням Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~07.04.2017\~року позовні\~вимоги Запорізької міської ради задоволені частково: витребувано та\~вилучено квартиру\~ [ADDRESS] у\~ [PERSON] \~та передано\~квартиру у\~володіння територіальної\~громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради; скасовано державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру; усунуто перешкоди в користуванні [PERSON] спірною квартирою, які чинять [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та виселено останніх з квартири [ADDRESS] . Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (а.с. 28-34). 10.08.2017 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2017 року залишено без змін (а.с. 35-41). 07.11.2019 року Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду відмовив у задоволенні касаційних скарг [PERSON] і [PERSON] та залишив рішення Комунарського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10.08.2017 року без змін (а.с. 42-50). Отже,\~рішення суду\~є остаточним,\~набрало законної\~сили,\~тому це\~рішення суду\~скасувало право\~власності [PERSON] на квартиру. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особа або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Отже, незаконність набуття, [PERSON] , а в подальшому і [PERSON] права власності на спірну квартиру вказує на недійсність укладених в\~подальшому договорів про відчуження такої нерухомості відповідно до\~статті 658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибувало майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодо відпала. Конструкція\~ст. 1212 ЦК України, як і загалом\~глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент йог набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; потерпілий вимагає повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тлумачення\~ст. 1212 ЦК України\~свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України». Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що [PERSON] має право на одержання від [PERSON] грошових коштів, сплачених нею за придбання квартири, навіть за тієї умови, що договір купівлі - продажу, укладений безпосередньо між цими особами не був визнаний судом недійсним, враховуючи тлумачення ст.ст. 658 та 1212\~ЦК України. Власником спірної квартири за рішенням суду є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, на її користь витребувано указану квартиру, яка вибула з її володіння незаконним шляхом. Викладене свідчить проте, що законні підстави набуття коштів [PERSON] сплачених [PERSON] за спірну квартиру, згодом відпали, а тому грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі\~статті 1212 ЦК України. У цій справі між сторонами існує розбіжність у тлумаченні пункту 2 договору купівлі-продажу, якими передбачено, що продаж квартири здійснено за 223\~437,50 грн., що на момент здійснення операції складає 27\~500 умовні одиниці за курсом НБУ на день укладання договору, які покупець своїм підписом під цим договором підтвердив про проведення повного розрахунку. Згідно зі\~ст.99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1,2 ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.\~193, ч. 4 ст.\~524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 8\~ст. 16 ЦК України\~зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках. Позивач звернулась до суду з позовом на підставі ст.1212 ЦК і заявила вимогу про стягнення суми в розмірі 27500 доларів США, що еквівалентно 642\~675,00 грн. Судом встановлено, що фактично, відповідно до договору про купівлю-продаж квартири, розрахунок за придбання спірного житла відбувався у гривнях. Показання позивача та третьої особи в частині розрахунку у доларах США, суд не приймає до уваги, так як останні в даному випадку є зацікавленими особами та вони не допитувалися судом у порядку допиту свідків, і відповідно не були попереджені за дачу завідомо неправдивих показань. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач у своєму позові не посилається на вимоги ч.2 ст.533 ЦК України і відповідно, відсутня вимога про стягнення курсової різниці, тому суд не розглядає таку вимогу. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов до висновку, що грошові кошти підлягають поверненню позивачу на підставі\~статті 1212\~ЦК України в сумі 223\~437,50 коп., тобто в розмірі, який зазначений у п. 2 договору купівлі-продажу від 19.04.2013 року. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. У ч.3\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,- із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, підставою цивільно-правової відповідальності за завдану майнову або немайнову (моральну) шкоду є діяння, що містить склад цивільно-правового порушення - сукупність таких елементів: протиправне діяння, шкода, причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням та шкідливими наслідками, а також вина правопорушника. Під час судового розгляду не було встановлено вини [PERSON] щодо незаконності заволодіння ним грошовими коштами, отриманими за продаж спірної квартири. [PERSON] як на підставу своїх вимог про наявність вини відповідача у заподіяні їй немайнової (моральної) шкоди не надала суду жодного належного та допустимого доказу, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Згідно ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1-3\~ст.134 ЦПК України\~разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-6\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8\~ст.141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 09.06.2020 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи копії акту-рахунку від 09.06.2020 року та копії квитанції № 780207 від 09.06.2020 року щодо сплати послуг [PERSON] за надання професійної правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме: договором від 10.02.2020 року про надання професійної правничої допомоги, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордером на надання правничої (правової) допомоги, серія № 1010455 від 10.02.2020 року (а.с. 86-88), актом рахунком № 1 прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 09.06.2020 року, квитанцією, серії [NUMBER] № 780207 від 09.06.2020 року, позивач, у зв`язку з розглядом справи, понесла судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000,00 грн. З аналізу наданих документів, судом встановлено, що за консультацію, складання: позовної заяви, складання процесуальних документів, клопотань (про доручення документів від 14.02.2020 року, про закриття провадження у справі від 17.03.2020 року, про відкладення розгляду справи від 09.04.2020 року), участь у двох судових засіданнях (08.05.2020 року та 09.06.2020 року) авансовим платежем сплачено 5\~000,00 грн. Суд приймає до уваги, що представником позивача складено позовну заяву, клопотання та [PERSON] приймала участь у судових засіданнях. Відповідно до частини 8\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених до стягнення витрат, суд у відповідності до положень ч.3\~ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи, час, витрачений на складання процесуальних документів та час перебування у судових засіданнях, тобто обсяг виконаних робіт вважає, що витрати на правничу допомогу є співмірними. Згідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимог задоволені частково - лише у розмірі 223\~437,50 грн., тобто 34,5% від усієї суми, тому витрати понесені на правову допомогу підлягають стягненню також частково у розмірі 3\~300 грн. (5\~000 Х34,5/100). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 6476,80 грн. Оскільки позов задоволено частково, а саме на 34,5 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно в сумі 2\~233,83 грн. (6476,80Х34,5%/100).

Outcome: partial