Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

24 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 16 000 гривень за договором про намір від 20.08.2011 року, а також прострочки за період з 04.11.2011 року по 04.11.2012 року у розмірі 10 000 гривень, за цим договором, моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень та сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. В позовній заяві позивач вказала, що у серпні 2011 року вона мала намір придбати житло і звернулася за послугами до АН «Чугуївська нерухомість». 20 серпня 2011 року між нею, АН «Чугуївська нерухомість» та відповідачем був укладений договір про намір, на підставі якого відповідач має намір передати 1/2 частину будинку у її власність, а вона має намір прийняти та сплатити до 20 жовтня 2011 року кошти за 1/2 частину вказаного будинку. Після укладення договору про намір вона в якості гарантійного виконання обов'язків передала відповідачу кошти в сумі 16000 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, які враховувалися як частина платежу за будинок. Однак на теперішній час відповідач відмовляється передати нерухомість у її власність, в зв'язку з чим на підставі п.10 договору про намір від 20.08.2011 року гарантійна сума повинна бути сплачена відповідачем у подвійному розмірі, а також відповідач повинен сплатити просрочку за період з 04.11.2011 року по 04.11.2012 року у розмірі 10 000 гривень, моральну кошту, витрати на правову допомогу, понесені в зв'язку з подачею позову. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON]про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення з житлового будинку [ADDRESS] посилаючись на те, що договір про наміри від 20 серпня 2011 року був укладений в простій письмовій формі, а не в нотаріально посвідчений, як цього вимагає закон. У зв'язку з чим цей договір є нікчемним з моменту його укладення, тобто з 20.08.2011 р. Крім того, [PERSON] вказала, що така ж сама позиція стосовно нікчемності договору про намір від 20.08.2011 року викладена в рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 12.02.2014 року по справі № 636/5640/13-ц (а.с. 47,48). Враховуючи, що договір про намір від 20.08.2011 року не має ніякої юридичної сили, то відповідачка зобов'язана звільнити її нерухоме майно. У добровільному порядку виселитися гр. [PERSON] не бажає, на її вимоги про виселення не реагує, у зв'язку з чим [PERSON] була змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні первинний позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, в обґрунтування позову послався на обставини, аналогічні підставам звернення до суду. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували стосовно первинного позову, зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі, обґрунтувавши його доводами, зазначеними в позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що в задоволенні первинного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.02.2014 року по справі № 636/5640/13-ц (а.с. 47,48) вже було встановлено, що договір про намір від 20.08.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемним, оскільки при укладанні договору сторони порушили вимогу його обов'язкового нотаріального посвідчення, тому обставини щодо нікчемності зазначеного договору не підлягають доказуванню. Зазначене рішення набуло законної сили. В 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У відповідності до вимог ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Чугуївським міським судом Харківської області від 12.02.2014 року по справі № 636/5640/13-ц (а.с. 47,48) за позовом [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину була прийнята одностороння реституція щодо стягнення наданої [PERSON] суми задатку у розмірі 16000грн. Як пояснила у судовому засіданні [PERSON] та не оспорювалось представником [PERSON], що вказана сума 16000 гривень стягується Відділом державної виконавчої служби Чугуївського міжрайонного управління юстиції в Харківській області з пенсії [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином, вимоги [PERSON] щодо стягнення в порядку п. 10 договору про намір від 20.08.2011 року з [PERSON] гарантійної суми у подвійному розмірі, а також коштів за просрочку за період з 04.11.2011 року по 04.11.2012 року у розмірі 10 000 гривень не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. [PERSON] не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вказаний договір був укладений з ініціативи відповідача по справі. Відповідно до наданих пояснень сторін та їх представників зразок договору про намір було надано саме АН «Чугуївська нерухомість», за поміччю котрого сторони звернулися щодо купівлі-продажу ? частини будинку. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON], то вони підлягають задоволенню з заявлених нею підстав. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.46 та а.с. 50) [PERSON] до подачі зустрічного позову неодноразово зверталася до Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області, що підтверджується відповіддю правоохоронних органів від 05.03.2013 року вих. № 1581 та від 17.09.2014 року 6317/в-81, з питань виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] На підставі звернень [PERSON] правоохоронними органами кримінальне провадження не порушувалось їй було рекомендовано з відповідним позовом звернутися до суду. На підставі ст.ст. 16, 216, 236 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved