Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

24.12.2020 року заявник звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , громадянин України. [INFO] в м.Сорокине Луганської області Україна помер її чоловік- [PERSON] , громадянин України, [INFO] , про що 03.11.2020 року відділом ЗАГС Краснодонського міськрайонного управління юстиції МЮ ЛНР було видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті і відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної ради від 17 березня 2015 року № 254-УІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». 26.11.2020 року після звернення до Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з заявою про державну реєстрацію смерті чоловіка та отримала відмову у проведенні реєстрації смерті. До цього часу з заявою про державну реєстрацію смерті вона не зверталася до жодного відділу ДРАЦС та суду на території України. Встановлення факту смерті має для неї юридичне значення, оскільки надасть право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, а саме Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та в подальшому отримання допомоги на поховання. Заявник в судове засідання не з`явилася, в заяві просила розгляд справи провести без її участі. Представник Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження, без виклику заявника та заінтересованої особи за наявними у справі документами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] від 17.07.1971 року(а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 03.11.2020 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Краснодон Луганської Народної Республіки (а.с.9). Листом Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 26.11.2020 року заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , українського зразка, оскільки для підтвердження факту смерті пред`явлено документ-свідоцтво про смерть (лікарське свідоцтво про смерть) видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідає встановленій формі документів відповідно чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті (а.с.12). Отже, судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , факт смерті якого необхідно встановити, оскільки він помер на тимчасово окупованій території України визначеній постановою Верховної Ради України. Вирішуючи справу по суті судом використовуються норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є зокрема: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного, суд вважає надані заявником документи, як доказ смерті особи належними та допустимими, не дивлячись на те, що установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Згідно ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами та отримання свідоцтва про смерть. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved