Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

26 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що являється власником ? частини буд. № 9, що розташований по вул. Леніна (нині вул. Центральна) с. Суходіл Глухівського району Сумської області. Власником іншої половини вказаного домоволодіння є відповідач [PERSON] Наразі позивач позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися належною їй часиною будинку, оскільки [PERSON] без її згоди як співвласника будинку восени 2017 року дозволив підприємцю [PERSON] облаштувати на території садиби лісопильне та стругальне виробництво. Останній відмовляється вивезти лісопильне та стругальне обладнання, пиломатеріали. В свою чергу, відповідач [PERSON] змінив замки у спірному будинку з метою зашкодити позивачу користуватися садибою. Такі дії відповідачів перешкоджають користуватись її власністю. З цього приводу позивач зверталась з відповідними заявами та скаргами до ДФС України, державної екологічної інспекції у Сумській області, Глухівського ВП ГУНП в Сумській області, однак це не призвело до вирішення спору. Просить суд вселити її в житловий будинок, розташований за адресою вул. Центральна, буд. 9, с. Суходіл Глухівського району Сумської області, зобовязавши [PERSON] не чинити перешкод у користуванні вказаним будинком; усунути перешкоди в користуванні спірним житловим будинком, зобов'язавши відповідача [PERSON] провести демонтаж лісопильного та стругального обладнання та вивезти його разом з пиломатеріалами та відходами виробництва із сараїв Ж, К, г, Г, В, Б, Д, а також території подвір'я та земельної ділянки. Також просить стягнути з відповідачів солідарно на її користь судові витрати в сумі 2050 грн. за надання професійної правничої допомоги та 704,80 грн. судового збору. Відповідач [PERSON] направив суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав з огляду на таке. До прийняття рішення Апеляційним судом Сумської області позивач спірним домоволодінням не користувалась, не проживала в ньому з 2001 року, не приймала участі в його утриманні. У 2004 році після повторного одруження переїхала на постійне місце проживання до [INFO], де і проживала до 2014 року. В подальшому отримала у спадок будинок свого чоловіка, також має у власності ? частину будинку № 40 по пров. Водотеченському у м. Глухові. Наразі забезпечена житлом, і проживати у спірному будинку не збирається, за наданням їй ключів, вселенням до будинку, визначенням порядку користування не зверталась. При зверненні до суду позивач не надала доказів досудового врегулювання спору, зміни замків та дій відповідача [PERSON], пов'язаних із вчиненням перешкод у користуванні майном. В свою чергу відповідач, хоча за станом здоров'я і був вимушений переїхати на постійне проживання до м. Глухова, але слідкує за домоволодінням, забезпечує його збереження, кожен рік укладає договори страхування нерухомого майна. Після розірвання шлюбу з [PERSON] ним особисто побудовані сараї Ж і К. Посилаючись на наявність у спірному домоволодінні особисто ним побудованих господарських будівель та відсутність розподілу в натурі просить відмовити в задоволенні позову. Позивач надала відповідь на відзив, у якому зазначає про неправдивість викладених у відзиві обставин. А саме зазначає, що до осені 2017 року саме вона разом із синами доглядала за спірним будинком; їй не належить право власності на ? частину житлового будинку № 40 по пров. Водотеченському у м. Глухів, так як вказаний будинок вони разом із відповідачем [PERSON] подарували сину; будинок, який їй заповів померлий чоловік в її власності не перебуває, бо йде судовий процес щодо оскарження успадкування; з метою вирішення конфлікту неодноразово особисто зверталась до [PERSON], а на її прохання сини звертались до [PERSON], але це не призвело до вирішення спору. Відповідач ФОП [PERSON] відзиву на позов не надав. Разом з позовною заявою позивач заявив клопотання про виклик в судове засідання свідка [PERSON]. Відповідач [PERSON] у відзиві також заявив клопотання про виклик та допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні 29 серпня 2018 року представник відповідача [PERSON] заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копій накладних, які, на її думку, підтверджують будівництво сараїв К і Ж за його особисті кошти з матеріалів, що були придбані після розірвання шлюбу з позивачем. Відповідач ФОП [PERSON] також заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи копії договору оренди господарських будівель та споруд, земельної ділянки. Усі клопотання задоволені судом. Позовна заява надійшла до суду 26.07.2018 року. Ухвалою від 27 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено термін для усунення виявлених судом недоліків. Ухвалою від 02 серпня 2018 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, призначено перше судове засідання. Розгляд справи відкладався у зв'язку з тим, що відповідач ФОП [PERSON] не отримав відзив на позовну заяву. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені в заявах по суті справи, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] пояснив, що орендує у [PERSON] частину господарських будівель для господарської діяльності, тримає там пилораму, 5-6 станків. Позивач зверталася до нього, бажаючи отримати 5 тисяч доларів за будинок, звільнити приміщення сараїв не просила. Він їй відмовив, бо до будинку ніякого відношення не має, порадив звернутися до [PERSON]. Пізніше позивач приїжджала до будинку щоб зробити фотознімки, нічого не просила, пересувалась територією двору вільно. Спірний будинок пустує років десять. Коли будувався ангар йому невідомо. Договір він укладав із [PERSON], бо не знав про конфлікт подружжя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що з відповідачем [PERSON] познайомився, коли будувався будинок. Після розлучення подружжя [PERSON] підключав опалення в будинку, на прохання [PERSON] допомагав робити ангар проводив сварку. Це було приблизно 2005 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що возив [PERSON] метал для будівництва ангару і навісу у 2005 році у село Суходіл до нього додому. Пилорама там з'явилась десь рік тому, стоїть в ангарі. До нього [PERSON] претензій не пред'являла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що у липні 2018 року на прохання позивача була присутня у с. Суходол, коли фотографували об'єкти. Свідок робила фотографії, а позивач розмовляла з [PERSON], вони домовлялись про зустріч у суботу. У дворі був трактор, який тягав якісь колодки, були працівники, чоловік чотири. Фотоапарат передала позивачу. В будинок не заходила. У підсобних приміщеннях була там багато різних речей, у тому числі паливо мастильних матеріалів. Заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, безпосередньо дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2018 року в цивільній справі № 576/1969/17 визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою Сумська область, Глухівський район, с. Суходіл, вул. Центральна (колишня Леніна), будинок 9 (а.с. 13-15). Також судом встановлено, що спірне нерухоме майно було набуте сторонами під час шлюбу, є спільною власністю подружжя і їх частки у цьому майні є рівними (абз. 7 стр. 4 постанови). Право власності позивача на Ѕ частину будинку підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21). Порядок користування спірним будинком не визначений, про що в судовому засіданні повідомили позивач та відповідач [PERSON] Із копії технічного паспорта оригінал (дату виготовлення встановити не вдалося, але копія завірена 04.10.1993 року) на житловий будинок № 9 по вул. Леніна у с. Суходіл Глухівського району Сумської області вбачається, що до спірного домоволодіння входили житловий будинок А, сарай Б, гаражі В, Д, літня кухня Г, прибудова г, погріб П2 та огорожа. Рік побудови у технічному паспорті не вказаний (а.с. 71-74). Із копії технічного паспорта, виготовленого 07 червня 2018 року, на житловий будинок № 9 по вул. Центральна у с. Суходіл Глухівського району вбачається, що до спірного домоволодіння входять житловий будинок А, сараї Б, К, Ж, гаражі В, Д, літня кухня Г, прибудова г, погріб П2 та огорожа. Рік побудови житлового будинку 1992 (а.с. 16-20). Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321\~Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання та відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~вимагати припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 386 ЦК України\~гарантується право звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні належним на праві власності житловим будинком. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду тощо. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини спірного будинку, що підтверджується постановою Апеляційного суду Сумської області від 17 травня 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачу [PERSON] також належить на праві власності 1/2 частина будинку. Судом встановлено, що [PERSON], як співвласник означеного будинку перешкоджає позивачу вселитися та проживати в будинку. Так, [PERSON] позов категорично не визнав, додатково в судовому засіданні повідомив, що не заперечує проти вселення позивача, але лише після визначення відповідним органом порядку користування спірним будинком з позначенням конкретних кімнат, які матиме право зайняти позивач. На час вирішення справи домовитися про спільне користування будинком сторони не змогли. Разом з цим суд не може прийняти до уваги надані позивачем на підтвердження вчинення перешкод в користуванні спірним будинком заяв, листів та відповідей Глухівського відділу поліції ГУНП в Сумській області, Головного управління ДФС у Сумській області Державної екологічної інспекції у Сумській області, оскільки вказані докази не містять інформації саме щодо вселення [PERSON] З огляду на наведене суд приходить до висновку, що права позивача в частині позову до [PERSON] порушені і підлягають захисту. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що 01 жовтня 2017 року відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір оренди № 1, за умовами якого в оренду передаються господарські будівлі та споруди, земельна ділянка, що розташовані за адресою с. Суходіл Глухівського району Сумської області, вул. Центральна, 9, що належать орендодавцю ([PERSON]С.). Зазначені господарські будівлі і споруди передаються для використання в господарській діяльності та зберігання матеріалів. Термін дії договору до 31 грудня 2019 року (а.с. 93). Учасники справи підтвердили, що ФОП [PERSON] у своїй діяльності використовує господарські будівлі, які на схематичному плані у технічному паспорті позначені літерами Ж та К (ангар). Доказів використання інших господарських будівель та житлового будинку в господарській діяльності ФОП [PERSON], вчинення перешкод в користуванні житловим будинком з боку відповідача ФОП [PERSON], суду не надано. Крім цього, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Всі учасники справи в судовому засіданні підтвердили, що договір оренди не оскаржувався. З огляду на наведене позовні вимоги в частині, що заявлена до ФОП [PERSON]М, задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач загалом сплатила 1409,60 грн. судового збору, заявивши дві окремі вимоги немайнового характеру по одній до кожного з відповідачів. Оскільки позов задоволено лише в частині позовних вимог до відповідача [PERSON], з останнього слід стягнути 352,40 грн. (1409,60 грн. /2) судового збору на користь позивача. Відповідно до ч. 2,3\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: Згідно з ч. 2\~ст. 138 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Досліджуючи надані докази понесених судових витрат з урахуванням вимог закону суд приходить до наступного. Представництво інтересів позивача в суді підтверджено ордером. Також суду надано договір № 23 про надання професійної правничої допомоги 18 липня 2018 року, укладений з адвокатом [PERSON] Витрати, заявлені до стягнення, повязані з розглядом справи. Розмір заявлених до стягнення витрат суд вважає пропорційним. Відповідачі не заявили клопотання про зменшення розміру судових витрат. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем представлено суду акти виконаних робіт та відповідні квитанції про сплату гонорару на загальну суму 2000 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial