Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

25.05.2017 року [PERSON] (далі по тексту\~позивач) звернулася до Марїнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту\~відповідач) про розірвання шлюбу (а.с.2). Позивач стверджує, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, постійно виникають сварки. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони в процесі проживання сім'єю виявили несумісність характерів, різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2016 року між позивачем [PERSON] (дівоче прізвище Ступак), [INFO], та відповідачем [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Фрунзівскому району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 8, що підтверджується виданим 18.02.2016 року свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 251536 (а.с.4). Від сумісного шлюбу у сторін 02.04.2016 року народився синАфанасьєв [PERSON], про що 07.04.2016 року зроблено відповідний актовий запис за № 33, що підтверджується виданим 07.04.2016 року виконавчим комітетом Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області свідоцтвом про народження серії І-НО № 685199 (а.с.5). Відповідно до статей\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої\~статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу\~(частина третя статті 105 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною першою\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України). Згідно із частиною 2\~статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11\~(із змінами та доповненнями), проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитини, а також з огляду на те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved