Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

25.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом. В обґрунтування свого позову позивачі вказали, що 15.04.2010 року в с. Геніївка Зміївського району Харківської області помер їх батько - [PERSON]. Останнім місцем реєстрації та проживання батька було Харківська область, Зміївський район, с. Геніївка, вул. Гагаріна, буд. 88. За життя [PERSON] належала на праві власності на підставі державного акту серії Р2 №739347, виданого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області 03.03.2003 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 16.12.2002 року за №3 земельна ділянка, площею 0.1385 гектарів в межах згідно з планом (кадастровий номер 6321782001:01:004:0008), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, с. Геніївка, вул. Гагаріна, буд. 88 з цільовим призначенням „Будівництво і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, заповіту батько не залишав, а тому мало місце спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті батька були: позивачі, а також їхня матір (дружина померлого) - [PERSON]. Єдиним зі спадкоємців, хто прийняв спадщину після батька була його [PERSON], яка 24.11.2010 року в Зміївській державній нотаріальній конторі отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 15.04.2010 року в с. Геніївка Зміївського району Харківської області [PERSON]. За вказаним вище свідоцтвом, мати отримала у спадок вказану вище земельну ділянку, однак за життя так і не встигла отримати Державний акт на земельну ділянку. У вказаний день матірю було також отримане і ще одне свідоцтво, але на житловий будинок (розташований на вказаній земельній ділянці), яке було в подальшому зареєстроване в КП „Зміївське БТІ 31.10.2015 року в с. Геніївка Зміївського району Харківської області померла мати позивачів - [PERSON]. Останнім місцем реєстрації та проживання матері було Харківська область, Зміївський район, с. Геніївка, вул. Гагаріна, буд. 88, Заповіту мати не залишала, а тому має місце спадкування за законом. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] (діти померлої) і саме звернулися до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті матері. З урахуванням прийняття матірю спадщини (земельної ділянки) після смерті батька, позивачі вважають , що ця спадщина належала їй фактично, однак юридично не оформлена, а тому зазначають про те, що за життя їхній матері за спадщиною все ж належала земельна ділянка, площею 0.1385 гектарів в межах згідно з планом (кадастровий номер 6321782001:01:004:0008), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, с. Геніївка, вул. Гагаріна, буд. 88 з цільовим призначенням „Будівництво і обслуговування жилового будинку, господарських будівель і споруд, що належала до спадкування [PERSON] на підставі державного акту серії Р2 №739347, виданого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області 03.03.2003 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 16.12.2002 року за №3. Після звернення позивачів до нотаріуса по спливу 6 місяців з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №282/02-31 від 07.07.2016 року, яка є законною та обґрунтованою, оскільки у позивачів дійсно відсутній належно оформлений правовстановлюючий документ на спадкову земельну ділянку - Державний акт на землю на імя [PERSON]. На підставі вищенаведеного , позивачі просили визнати за ними , право власності в рівних частинах (по 1/2 частині за кожною) на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті 31.10.2015 року в с. Геніївка Зміївського району Харківської області матері - [PERSON] у вигляді земельної ділянки, площею 0.1385 гектарів в межах згідно з планом (кадастровий номер 6321782001:01:004:0008), яка розташована на території [PERSON] сільської ради, с. Геніївка, вул. Гагаріна, буд. 88 з цільовим призначенням „Будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала до спадкування [PERSON] на підставі державного акту серії Р2 №739347, виданого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області 03.02.2003 року на підставі рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів від 16.12.2002 року за №3. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявився, від сільського голови надійшов лист, в якому він просив розгляди справу без представника сільської ради., проти позову не заперечував. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. 31 жовтня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про її смерть 1-ВЛ № 522319 , виданого 02.11.2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 15). 15 квітня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть І-ВЛ №262300 , виданого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області 19квітня 2010 року (а.с. 18). Відповідно до Свідоцтва про народження Серії ІV-УР № 234668, виданого 12 серпня 1964 року [PERSON] сільською радою Зміївського району, про що зроблено відповідний актовий запис за № 44 батьками [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Прізвище з «Слюсарової » на «Лисак» змінено у звязку із укладанням шлюбу з гр. [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії ІІ-ВЛ № 320764 виданого 27.11.1982 р. Шелудківським с/ЗАГС Готвальдівського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 53 (а.с. 19). Як слідує з свідоцтва про народження І-ЯК №559662, виданого [PERSON] с/ЗАГС Зміївського району Харківської області 01 квітня 1969 р, про що зроблено відповідний запис за №23, батьками [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON]. Зміна прізвища з «Слюсарової» на «Половинка» підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ВЛ №060204 , виданого Шелудьківською сільською радою Зміївського району Харківської області 10 липня 1998 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016847536 від 07 липня 2016 року (а.с. 11, 20). З довідки , виданої [PERSON] сільським головою 19.04.2016 року за №457 слідує, що [PERSON] , яка померла 31.10.2015 року , дійсно на день смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою [INFO]. Крім неї на момент смерті і по теперішній час за вказаною адресою більше ніхто не зареєстрований і не проживає (а.с. 22). Померлий [PERSON] дійсно на день смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою [INFO] з 1959 по15.04.2010 року ( день смерті). Крім нього на момент смерті за вказаною адресою була зареєстрована його дружина [PERSON] з 1963 року і по день її смерті , про що свідчить довідка [PERSON] сільського голови від 01.10.2010 року за №1689 (а.с. 23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,1385 га, ( кадастровий № 6321782001;01;004; 0008 , що розташована в с.Геніївка вул..Гагаріна №88 Зміївського району Харківської області , наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою 24.11.2010 року за реєстром №1-2186. ( а.с. 25). Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 31.10.2015 року [PERSON] на земельну ділянку , оскільки [PERSON] та [PERSON] надали правовстановлюючий документ на землю , який не відповідає законодавству , яке діяло на той період , а саме не зареєстрований в Поземельній книзі, згідно п.14 Постанови КМУ від 09.09.2009 року № 1021, що підтверджується постановою приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07липня 2016 року (а.с. 42). Згідно листа приватного нотаріуса Змііївського районного нотаріального округу Харківської області від 11.08.2016 р. за № 372/01-16 вбачається, що після померлої 31 жовтня 2015 року гр. [PERSON] (спадкова справа № 26/2016) до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулися доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося (а.с. 69). Згідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну часту (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво на право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за п.3.5 спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом Таким чином, судом встановлено що 31.10.2015 року померла мати позивачів після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,1385 га, яка належала померлій на підставі Свідоцтва на спадщину, але яке у встановленому законом порядку за час життя не зареєструвала. Спадкоємцями першої черги, на день смерті є позивачі доньки померлої, які спадщину прийняли . Отже , враховуючи , що померла [PERSON] була власником вищевказаної земельної ділянки, а також ті обставини , що іншим шляхом позивачі не мають можливості оформити своє право на спадщину, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення

Outcome: approved