Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

26.06.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що йому належить 23/50 частин будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS], а відповідачці належить 27/50 частин вказаного домоволодіння. Домоволодіння розташоване на приватизованій земельній ділянці. Попередніми власниками за усною домовленістю було добровільно розподілено будинок та господарчі споруди, будинок має окремі входи, кожна частина будинку має свою систему опалення, енерго-, газопостачання. Позивач користується частиною будинку квартирою № 1, відповідачка користується квартирою № 2. Із господарчих споруд відповідачка користується літньою кухнею «В», сараєм-прибудовою «в», сараєм «Г», погрібом «пг», а позивач користується сараєм «Б», погрібом «пг1». Позивач до своєї частини житлового будинку розпочав будівництво самочинної прибудови для влаштування санвузлу у своїй квартирі, однак відповідачка не надала своєї згоди на влаштування прибудови, хоча це ніяким чином не порушує її прав, внаслідок чого позивач позбавлений можливості узаконити дану прибудову у встановленому законом порядку. Тому вважає необхідним поділити в натурі домоволодіння та земельну ділянку між сторонами відповідно часток у праві власності, в зв'язку з чим просить виділити йому в натурі у власність 23/50 частин будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS], що складається з кухні площею 6,3 кв.м, житлової кімнати площею 12,8 кв.м, житлової кімнати площею 8,3 кв.м, та господарські будівлі і споруди - сарай «Б», погріб «пг1»; а [PERSON] просить виділити в натурі у власність 27/50 частин будинковолодіння, яке розташоване в [ADDRESS], у майні, що є у спільній частковій власності, виділити в натурі в житловому будинку квартиру 2, що складається з веранди площею 3,1 кв.м, коридору площею 3,2 кв.м, кухні площею 5,2 кв.м, житлової кімнати площею 11,6 кв.м., господарських будівель і споруд, а саме літньої кухні «В», сараю-прибудови «в», сараю «Г», погрібу «пг». Вбиральню під літерою «Д» просить залишити у спільному користуванні; а також розподілити земельну ділянку по [ADDRESS], відповідно до варіантів розподілу, запропонованих експертом по узгодженню з відповідачкою. Також просить визнати за ним право власності на прибудову до будинку розміром 4 кв.м, під літерою «а1», здійснену по [ADDRESS] для облаштування санітарного вузла з прокладанням відповідних комунікацій. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 12.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині поділу в натурі житлового будинку та господарчих споруд за заявою позивача залишені без розгляду. В письмовій заяві позивач уточнив свою позовну вимогу щодо розподілу земельної ділянки, та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи просив встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2 висновку ТОВ «Суми експерт» від 27 жовтня 2014 року № 49. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання права власності на самочинно збудовану прибудову до будинку розміром 4 кв.м, під літерою «а1» та встановлення порядку користування земельною ділянкою підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позову частково заперечила, мотивуючи тим, що самочинна добудова позивача порушує її права. На узаконення самочинної прибудови вона дійсно не надає дозволу, так як позивач в зв'язку із влаштуванням в прибудові санвузлу розташував каналізаційну яму поблизу частини житлового будинку, що належить їй, в порушення санітарних норм, що може призвести до підтікання будинку, в разі початку функціонування санвузлу. Крім того, вхід в дану прибудову розташований безпосередньо біля належної їй частини будинку, що заважає їй користуватися своєю власністю. Стосовно позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, відповідачка не заперечувала, однак наполягала на першому варіанту будівельно-технічної експертизи від 27.10.2014 року, мотивуючи тим, що за другим варіантом вказаної експертизи самочинна будова буде знаходитися на земельній ділянці, виділеної позивачу. Суд проаналізував матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськнарсуду Сумської області від 16.05.1980 року, визнано право власності в домоволодінні, розташованому в [ADDRESS], за [PERSON] на 23/50 частини, виділивши в житловому будинку приміщення № 1-2 площею 12,8 кв.м., частину приміщення № 1-3 площею 8,3 кв.м., частину приміщення веранди № 1-1 площею 6,6 кв.м., сарай «Б», погріб «б», сарай «Г», туалет «Д», ? частину огорожі № 1 і № 2, а за [PERSON] визнано право власності в домоволодінні, розташованому в [ADDRESS] на 27/50 частини, виділивши в житловому будинку приміщення № 1-5 площею 3.2 кв.м., № 1-4 площею 6.2 кв.м., частину приміщення № 1-3 площею 12.1 кв.м., частину приміщення веранди № 1-1 площею 3.4 кв.м., погріб «а», літню кухню «В», прибудову «в», ? частину огорожі № 1 і № 2 (а.с. 75-76 інвентарної справи № 1428). За даним рішенням суду у спірному житловому будинку було влаштовано другий вхід до будинку, тобто у даному будинку виникли дві окремі квартири з окремими входами. Рішення суду було зареєстровано в БТІ (а.с. 77 інвентарної справи № 1428). В подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.1980 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2600, продала [PERSON] 23/50 частини будинку, жила площа якого в цілому становить 30,6 кв.м., приміщення 1-2 площею 12,9 кв.м., частина приміщення 1-3 площею 8,3 кв.м., 1-1 площею 6,6 кв.м., сарай під літерою «Б», погріб літера «б», сарай літера «Г», туалет під літерою «Д», ? частина огорожі, та земельної ділянки розміром 910 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 82 інвентарної справи № 1428). В свою чергу, [PERSON] договором купівлі-продажу від 22.02.1983 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1171, продала належні їй 23/50 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель сарай «Б», погріб «пг», туалет «Д», ? частина огорожі [PERSON] (а.с. 93 інвентарної справи № 1428). Як вбачається з технічної характеристики домоволодіння від 15.02.1983 року (а.с. 92 інвентарної справи № 1428), обидва погреби у домоволодінні (погріб «а» та погріб «б») були названі іншими літерами - погріб «пг» та погріб «пг1», а у договорі купівлі- продажу від 22.02.1983 року нотаріусом помилково не було вказано сарай «Г». 03.04.1985 року рішенням Охтирського міськнарсуду Сумської області, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], та визнано за [PERSON] право власності на 23/50 частини будинку, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 101 інвентарної справи № 1428), яка, змінивши прізвище на «[PERSON]», на підставі договору дарування від 31.03.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 694, подарувала [PERSON] 23/50 частину жилого будинку з надвірними побудовами: веранда «а», погріб «пг», сарай «Б», літня кухні «В», прибудова «в», сарай «Г», погріб «пг1», уборна «Д», огорожа (а.с. 106 інвентарної справи № 1428). Далі, [PERSON] подарував свою 23/50 частину жилого будинку та господарчих споруд [PERSON], що підтверджується договором дарування від 18.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 5682. У пункті 3 договору вказано, що на земельній ділянці, де розташований жилий будинок з прибудовою, погрібом, позначеними в плані літерою А, а, п.г., знаходяться також: сарай (літера Б), літня кухня з прибудовою (літера В, в), сарай (літера Г), погріб (літера п.г.), ворота (№ 1) (а.с. 128 інвентарної справи № 1428). Після смерті [PERSON] 23.10.2011 року належну йому 23/50 частину жилого будинку та господарчих споруд, розташованих по [ADDRESS], успадкував його син [PERSON] [INFO] (позивач у справі) - а.с. 41. Щодо переходу права власності від другого з подружжя [PERSON] на іншу 27/50 частину житлового будинку і господарчих споруд суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1471, спадкоємцем 27/50 частин жилого будинку з господарчими спорудами, розташованих по [ADDRESS] та належних [PERSON], який помер [INFO], є [PERSON] (а.с. 112 інвентарної справи № 1428). Дане свідоцтво було зареєстровано в Охтирському БТІ 26.05.1998 року. 01.09.1998 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за № 1008, продав свої 27/50 частин жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], [PERSON], відповідачці у справі (а.с. 119 інвентарної справи № 1428). Як вбачається з правовстановлюючих документів, на підставі яких переходило право власності на 23/50 та 27/50 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], нотаріуси складали дані документи без врахування тієї обставини, що за рішенням Охтирського міськнарсуду Сумської області від 16.05.1980 року на 23/50 частину домоволодіння було виділено з господарчих споруд сарай «Б», сарай «Г», погріб, туалет «Д», ? частину огорожі, а на 27/50 частину домоволодіння було виділено з господарчих споруд погріб, літню кухню «В», прибудову «в», ? частину огорожі. Суд вважає, що дані помилки нотаріусів при складанні договорів та свідоцтв про право на спадщину щодо переходу права власності на частини домоволодіння не призвели до зміни обсягу права власності сторін у справі на господарчі споруди, тому вважає встановленою ту обставину, що позивачу у справі [PERSON] у домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS], належить 23/50 частин житлового будинку, що складається з кімнати № 1-4 площею 12,8 кв.м., кімнати № 1-5 площею 8,3 кв.м., кухні № 1-3 площею 6,3 кв.м., а також господарчих будівель та споруд: сараю «Б», погрібу «пг1», сараю «Г», туалету «Д», ? частини огорожі. [PERSON] у даному домоволодінні відповідно належить 27/50 частин житлового будинку, що складається з кімнати № 2-4 площею 11,6 кв.м., кухні № 2-3 площею 5,2 кв.м., коридору № 2-2 площею 3,2 кв.м., веранди №2-1 площею 3,1 кв.м., а також господарчих будівель та споруд: літньої кухні «В», погрібу «пг», прибудови «в», ? частини огорожі. Судом також було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 455079 (а.с. 8), [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована по [ADDRESS], частка [PERSON] становить 27/50, частка [PERSON] становить 23/50. Встановлено, що позивач на земельній ділянці, що знаходиться у спільній частковій власності сторін, самовільно, без направлення до Інспекції ДАБК у Сумській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, розпочав будівництво прибудови (а.с. 40). З акту Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області за № 749 щодо перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19.09.2013 року вбачається, що головним державним інспектором Інспекції 19.09.2013 року було винесено [PERSON] припис про зупинення виконання будівельних робіт, зобов'язано [PERSON] привести у відповідність до вимог чинного законодавства самочинно розпочате будівництво прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] шляхом виконання заходів, передбачених статтями 27, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 22). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Стаття 34 вказаного Закону встановлює правило можливості проведення будівельних робіт щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, шляхом направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Позивач не надав суду доказів виконання припису інспектора ДАБК від 19.09.2013 року. З листа в.о. начальника Охтирського міськрайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Сумській області від 01.10.2013 року, у відповідь на звернення [PERSON], вбачається, що біля прибудови, в якій [PERSON] планує влаштувати санвузол, споруджений каналізаційний колодязь безпосередньо біля стіни прибудови та на відстані 1,5 м від веранди і 4 м від житлового приміщення [PERSON], з порушенням вимог діючих санітарних норм і правил та ДБН (а.с. 39). Так, відповідно до таблиці 3 до п.2.13 ДБН 79-92, відстань від житлових будинків до септиків повинна складати не менше 5 метрів, а до фільтраційного колодязя продуктивністю до 1 куб.м на добу не менше 8 метрів. Відповідно до п. 2.21 та 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 17.03.2011 N 145, рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). Вигреби повинні бути віддалені від стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. З вищевказаного вбачається порушення прав відповідачки при влаштуванні позивачем прибудови - санвузлу із каналізаційним колодязем. Протилежного позивач не довів у судовому засіданні. У відповідності до ст. 376 Цивільного Кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійсню) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення будівництвом прибудови прав відповідачки внаслідок недодержання позивачем санітарних та будівельних норм і правил, за таких обставин позовні вимоги в частині визнання права власності на самочинну прибудову задоволенню не підлягають. Як вбачається з пояснень сторін у судовому засіданні, між ними порядок користування земельною ділянкою не складався, так як в будинку проживає відповідачка [PERSON], а позивач [PERSON] з часу прийняття спадщини 04.12.2012 року в будинку не проживав. Відомостей про визначення угодою між попередніми співвласниками житлового будинку порядку користування земельною ділянкою суду не надано. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 49, наданого ТОВ «Суми-Експерт МС» від 27.10.2014 року (а.с. 71-78), запропоновано два варіанти порядку користування між співвласниками приватизованої земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], а саме, при першому варіанті, [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 341 кв.м. індивідуального користування (город, площа основи будівель), [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 421 кв.м. індивідуального користування (город, площа основи будівель), у спільному користуванні сторін залишається дворова частина площею 238 кв.м. При другому варіанті, [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 401 кв.м. індивідуального користування (город, площа основи будівель), [PERSON] виділяється земельна ділянка площею 481 кв.м. індивідуального користування (город, площа основи будівель), земельна ділянка спільного користування (дворова частина) становить 118 кв.м. Даний варіант, на думку суду, є більш прийнятним, оскільки відповідає принципам добросусідства і діючим ДБН, при цьому в загальному користуванні сторін залишається менша частина земельної ділянки, відповідно, більші частини земельної ділянки відводяться сторонам для індивідуального користування. Доводи відповідачки про те, що при другому варіанті експертизи на земельну ділянку загального користування буде припадати частина (10 см) її газової труби та будуть порушені її права на прокладення тротуарної плитки - стежки до належної їй літньої кухні, не приймаються судом, так як ці питання не вирішуються і при встановленні порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом експертизи, на якому наполягала відповідачка. Про проведення додаткової або повторної експертизи в справі відповідачка відмовилася заявляти клопотання, про що подала суду письмову заяву (а.с. 99). Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині визначення порядку користування земельною ділянкою. Розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позовну вимогу про розподіл земельної ділянки позивач при зверненні до суду оплатив судовим збором в розмірі 521,5 грн. та поніс витрати в сумі 1950 грн. на проведення судової будівельно-технічної експертизи. Враховуючи, що з огляду на висновок експерта підстав для поділу земельної ділянки немає, проте є підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою (про що позивач подав до суду письмову заяву), суд вважає справедливим розділити між сторонами дані витрати порівну, враховуючи роз'яснення, викладені в пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі викладеного,

Outcome: partial