Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

25.03.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 16.12.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2004 року шляхом стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 1289978,09 грн., а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7441,20 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.12.2004 року між позивачкою та відповідачами укладено договір від 16.12.2004 року купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідачі зобов'язались за 15000,00 грн. передати у власність позивачки однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, розпискою від 16.12.2004 року позивачка засвідчила, що грошові кошти за вказану квартиру отримала у повному обсязі, а відповідачка [PERSON] в свою чергу зобов'язалась у разі визнання вказаного договору недійсним сплатити позивачці матеріальну шкоду у розмірі 49000,00 дол. США., що за курсом НБУ станом на 14.03.2016 року еквівалентно 1274978,09 грн. Разом з тим, оскільки, на момент укладання вказаного договору відповідачам не належала вказана квартира, при цьому власником був відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.02.2014 року [PERSON], що свідчить про порушення вказаним правочином його конституційних прав, позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, однак через канцелярію суду подала заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.12.2004 року між позивачкою та відповідачами укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири загальною площею 42,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. Відповідно до умов вказаного договору відповідачі зобов'язались передати у власність позивачки однокімнатну квартиру загальною площею 42,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а позивачка передати відповідачам грошову суму у розмірі 15000,00 грн. При цьому, повний розрахунок (оплата) за договором підтверджується пунктом 4 Договору, яким сторони підписавши договір засвідчили факт повного виконання зобов'язань позивача перед відповідачами та виданою відповідачкою [PERSON] позивачці розпискою від 16.12.2004 року. Зі змісту розписки від 16.12.2004 року вбачається, що позивачка отримала грошові кошти від відповідачки за квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у повному розмірі, при цьому відповідачка [PERSON] зобов'язалась сплатити матеріальну шкоду у сумі 264600,00 грн., що еквівалентно 49000,00 дол. США. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення пошкодження майна фізичної особи або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ніш. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.02.2014 року у цивільній справі № 22-ц/796/1106/2014, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року, визнано право власності на вказану квартиру за [PERSON] як спадкоємцем попереднього власника [PERSON] з підстав встановленого судом факту вибуття квартири з володіння попереднього власника ([PERSON]) поза його волею, та витребувано квартиру з володіння позивача і виселено її та її неповнолітнього сина і мати з квартири. Таким чином, у позивачки фактично не виникло на законних підставах право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 16.12.2004 року. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також: моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу. Згідно з вимогами ст. 236 ЦК України, правочин є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи, що законним власником квартири за адресою: [ADDRESS], яка передана відповідачами у власність позивачки на підставі спірного договору купівлі-продажу на момент його укладення був [PERSON], відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 13.02.2014 року у цивільній справі № 22-ц/796/1106/2014, що свідчить про відчуження квартири без згоди власника та порушення права власності, суд приходить до висновку про визнання договору купівлі-продажу від 16.12.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Враховуючи, що розпискою від 16.12.2004 року відповідачка [PERSON] зобов'язалась сплатити позивачці матеріальну шкоду у розмірі 264600,00 грн., що еквівалентно 49000,00 дол. США. у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.12.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], суд вважає за необхідне, стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 1274978,09 грн. (еквівалент 49000,00 дол. США. За курсом НБУ станом на 14.03.2016 року), а також 15000,00 грн., сплачені позивачкою відповідачам за умовами договору купівлі-продажу від 16.12.2004 року, а усього 1289978,09 грн. у рівних частках, а саме по 644989,05 грн. з кожного. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7441,20 грн. у рівних частках, а саме по 3720,60 грн. з кожного.

Outcome: partial