Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

24 листопада 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг зі встановлення віконних блоків вартістю 7 500,00 грн. Позивач стверджує, що вікна були встановлені неналежним чином та невідповідного розміру, що підтверджується відповідними експертними висновками. З наведених вище підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 2 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у письмовому відзиві та у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що згідно замовлених експертиз встановлено, що розміри віконом відповідають розмірам, які вказані у комерційній пропозиції та кресленню. Також зробила заяву про застосування строку позовної давності. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 27 квітня 2017 року у місті Луцьку між ними був укладений договір індивідуального замовлення №087-1104, відповідно до умов якого позивач (замовник) доручила відповідачу (виконавцю) організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій (виробів). Вартість робіт була встановлена у розмірі 7 500,00 грн. Сторони не заперечують, що позивач оплатила роботи у повному обсязі. Відповідно до комерційної пропозиції від 27 квітня 2017 року, передбачалося встановлення двох вікон білого кольору за розмірами, конфігурацією та малюнком, який наведений у ній. 13 липня 2017 року між сторонами був укладений акт прийому-передачі ПВХ конструкцій (виробів). В акті зазначено, що претензій по кількості, якості, комплектності та розмірам виробів у замовника (позивача) не має. 28 листопада 2017 року між сторонами був укладений акт прийому виконаних робіт з монтажу вікон. Згідно експертного висновку Волинської торгово-промислової палати від 01 березня 2019 року №В-387, який здійснений на замовлення відповідача, розміри вікон відповідають розмірам, вказаним у комерційній пропозиції. Також було встановлено, що різниця між шириною прорізів (по внутрішніх площинах стін) та шириною вікон становить 80-100 мм, розміри вертикальних з`єднувальних швів становить 40-50 мм. Згідно п.6.4.8.2 ДСТУ Н Б В,2.6.-146:2010, коли різниця між шириною прорізу та віконного блоку становить більше 60 мм, треба провести додаткову підготовку прорізів, в тому числі із застосуванням розширювачів - спеціальних додаткових деталей, які приєднують до коробки вікна, що дозволяє збільшити ширину вікна з кроком 2 см при незмінних розмірів скління (а.с.9-10). Також, згідно експертного висновку Волинської торгово-промислової палати від 13 листопада 2020 року, віконні блоки виготовлені із недотриманням вимог щодо розмірів монтажних зазорів згідно діючого стандарту (а.с.15). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. З аналізу вищенаведених положень матеріального закону слідує, що він встановлює різні правові наслідки у разі виявлення у роботі (товарі) недоліків та істотних недоліків. За змістом пунктів 12, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Отже, під істотним недоліком розуміється такий, що унеможливлює чи не допускає використання придбаного товару (робіт) за цільовим призначенням, а під недоліком - будь-який відступ у товарі (роботі) від вимог нормативно-правових актів, договору чи стандартів. В розглядуваному випадку, як слідує зі змісту позову та усних пояснень позивача, вона вважає, що в проведених роботах існують такі недоліки: 1) невідповідність встановлених вікон замовленим розмірам; 2) неякісний монтаж вікон у вигляді завищеної ширини прорізів (монтажних зазорів). З приводу першого, суд зауважує, що згідно висновків Волинської ТПП, розміри фактично встановлених вікон відповідають розмірам, які були наведені у комерційній пропозиції. Доказів протилежного позивач суду не надала. Отже, в цій частині недоліки відсутні. Що стосується невідповідності ширини прорізів (монтажних зазорів) вимогам п.6.4.8.2 ДСТУ-Н Б В.2.6-146:2010, суд зазначає, що вказаний стандарт не забороняє монтувати вікна у разі ширини прорізу (монтажного зазору) більше ніж 60 мм, а передбачає проведення у такому випадку додаткових підготовчих дій - застосування розширювачів, що дозволяють збільшити ширину вікна з кроком 2 см за незмінних розмірів скління. Проте доказів того, що під час монтажу вікон відповідач не застосував відповідні додаткові розширювачі, матеріали справи не містять, а усні пояснення позивача, без їх підтвердження висновками експертів (спеціалістів), суд не може вважати належним та допустимим доказом. Суд зауважує, що сам по собі відступ від вимог ДСТУ стосовно ширини прорізу (монтажного зазору), за умови, якщо ДСТУ передбачена можливість такого відступу, не можливо вважати недоліком виконаних робіт, якщо у комерційній пропозиції та договорі сторони не встановлювали конкретний допустимий рівень прорізу. В даному випадку, таких додаткових вимог сторони ні у договорі, ні у комерційній пропозиції не встановлювали. Не можливо вважати такий відступ й істотним недоліком робіт, адже позивач жодним чином не вказує, що він не дозволяє чи не допускає використання вікон за призначенням (вікна не закриваються, не тримаються в рамі, хитаються, випадають, їх продуває вітром у місці стику рами та прорізу тощо). Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела наявність недоліків, або істотних недоліків, у виконаних відповідачем роботах, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed