Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

25.06.2015 року позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернувся до суду з позовом про виселення відповідача [PERSON] з квартири комунальної власності [ADDRESS]. Позов мотивований наданням [PERSON] спірної квартири та його вселення на підставі ордеру № 151382 від 25.02.1971 року. Наймач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку в зв'язку зі смертю. За свого життя [PERSON] жодного разу не звертався до житлових органів про реєстрацію в квартирі його членів сім'ї або про нарахування житлово-комунальних послуг на особу, яка проживає разом із ним як член сім'ї наймача. З квітня 2014 року ( з моменту смерті та зняття з реєстраційного обліку наймача) оплата за комунальні послуги не надходить, наявна заборгованість станом на 01.05.2015 року та становить 2991,43 грн. Балансоутримувачем даного будинку було встановлено, що в спірній квартирі проживає [PERSON], який перебуває на реєстраційному обліку в [ADDRESS]. Жодних документів про законність проживання в спірній квартирі відповідач працівникам житлових органів не надав. З огляду на наведе та посилаючись на ст.. 58, ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР, позивач просить позов задовольнити та виселити відповідача зі спірної квартири. 01.07.2016 р. протокольно складом суду: головуючий суддя Морозов М.О., секретар Самчик І.М. до спільного розгляду з первісним позовом був прийнятий позов [PERSON] до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Свяґтошинського району м.Києва про визнання права користування житловим приміщенням та об»єднано обидва позови в одне провадження. Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва № 357 30.09.2017 р. та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа була визначена судді Ключнику А.С., а № 249 від 16.02.2017 р. та відповідним протоколом - судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою суду від 05.12.2017 р. зустрічний позов [PERSON] до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Свяґтошинського району м.Києва про визнання права користування житловим приміщенням залишений без розгляду за другої неявки позивача за зустрічним позовом до суду. Представник позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у судовому засіданні позов підтримує, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Представник третьої особи Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації до суду не з'явився про причини неявки суд не повідомляв. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, наймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON], якого знято з реєстрації з 26.04.2014 року у зв'язку зі смертю (а.с. 6). Як встановлено судом, працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» під час обстеження квартири [ADDRESS], було встановлено, що в спірній квартирі проживає відповідач гр. [PERSON] без будь-яких правових підстав. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою добровільно звільнити займану квартиру, проте відповідач в добровільному порядку не звільняє її. Як вбачається з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2015 року (ун.№ 759/6781/15-ц, пров.№ 2/759/3662/15), [PERSON] відмовлено в задоволені позову про визнання права користування квартири [ADDRESS]. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено правомірність зайняття та проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], то останній підлягає виселенню зі вказаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Враховуючи викладене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем (а.с. 3). На підставі викладеного та

Outcome: approved