Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

25 січня 2019 року позивач [PERSON] (далі за текстом-позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд: змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 765,50 грн., щомісячно починаючи з 11 квітня 2016 року та досягнення дитиною повноліття. На теперішній час на виконанні Дзержинського ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів за зазначеним рішенням суду. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VIII в частину другу статті 182 СК України внесено зміни. На даний час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку позивача є підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В судовому засіданні дала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві обставинам. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та вказав, що не заперечує проти сплати аліментів в розмірі 1011 грн., а саме: в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме таку суму він сплачує за рішенням суду. Відповідач офіційно працює, на утриманні має матір пенсійного віку, дружину, яка на даний час знаходиться в декретній відпустці та доньку [PERSON] 2018 року народження, тому аліменти в більшому розмірі сплачувати не має можливості. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов не підлягає задоволенню, за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 765,50 грн., щомісячно починаючи з 11 квітня 2016 року та досягнення дитиною повноліття. Відповідач працює інженером 1 категорії в Харківському національному університеті ім.Каразіна, сплачує аліменти у розмірі 1011,99 грн., що підтверджується довідкою про доходи виданою за місцем роботи. Відповідно до свідоцтва про шлюб 27.10.2017 року відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] Згідно з свідоцтвом про народження у відповідача та [PERSON] [INFO] року народилась донька [PERSON] Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні не було встановлено обставин, що є підставою для збільшення розміру аліментів відповідно до вимог ст.192 СК України . Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача [PERSON] про збільшення розміру аліментів через зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON].

Outcome: dismissed