Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

25 червня 2019 року [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач понад шість років в спірному житловому будинку не проживає, реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності житлом, вона бажає продати належний їй будинок, однак відповідач за відсутності поважних причин відмовляється знятись з реєстраційного обліку, а тому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник надав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, відзиву не надала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 13 листопада 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , який набула в порядку спадкування після свого чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину і витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 5, 6/. Крім інших, у будинку [ADDRESS] зареєстрована донька позивача [PERSON] /а.с.8/, однак фактично за даною адресою не проживає більше 6 років. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які, кожна окремо, суду повідомили, що [PERSON] вже тривалий час працює та проживає в м. Києві, останній раз приїздила в сел. Вороніж на похорон батька (2015 рік), з того часу за місцем реєстрації взагалі не з`являлась, при цьому жодних перешкод для її проживання за місцем реєстрації ніхто не чинить. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації у будинку [PERSON] понад рік, при цьому перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved