Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

24 грудня 2015 року до Миргородського міськрайонного суду звернувся представник [PERSON] митної служби України з позовною заявою до [PERSON]. [PERSON] вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до наказу [PERSON] митної служби України від 13.08.2010 року № 609-с відповідачку зараховано на перший курс юридичного факультету, на заочну форму навчання. 20.08.2010 року між Академією та [PERSON] укладено договір № 408 про навчання, підготовку, перепідготовку підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Академією митної служби України. Наказом по [PERSON] від 19.06.2014 року № 315-кс відповідачку було відраховано за порушення умов договору, а саме пункту 3.1, створення заборгованості по оплаті за навчання в сумі 4079 грн. 58 коп., яку позивач просив стягнути. Також посилаючись на п. 5.2 договору, позивач просив стягнути неустойку в сумі 2731 грн. 51 коп., а на підставі ст. 625 ЦК України збитки від інфляції за час прострочення внесення плати у розмірі 2947 грн. 86 коп., три проценти річних в розмірі 255 грн. 15 коп. за період з моменту виникнення заборгованості 01.09.2013 року по день звернення до суду з позовною заявою 18.12.2015 року. [PERSON] митної служби України, будучи присутнім в судовому засіданні, підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні заперечила позовні вимоги та просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Суду пояснила, що вона вважає, що оплатила всі платежі за договором, однак надати підтверджуючих квитанцій не може. Окрім того, нею 12 грудня 2013 року було перераховано на рахунок позивача 4000 грн. в рахунок оплати по договору за 7 семестр навчання. Тобто заборгованість по договору, яку обліковує [PERSON] митної служби України рахується за 6 семестр, строк оплати за який настав 1 лютого 2013 року, тому просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до наказу [PERSON] митної служби України від 13.08.2010 року № 609-с відповідачку зараховано на перший курс юридичного факультету на заочну форму навчання. 20.08.2010 року між Академією та [PERSON] укладено договір № 408 про навчання, підготовку, перепідготовку підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг Академією митної служби України. Відповідно до розділу 4 договору загальна вартість освітніх послуг за рік становить 7800 грн. Згідно умов договору оплату замовник проводити або одноразово за рік або частинами- по семестрах. Здійснення плати частково має відбуватись: за першу половину навчального року до 1 вересня, за другу половину навчального року до 1 лютого (а.с. 6). Наказом по [PERSON] від 19.06.2014 року № 315-кс відповідачку було відраховано за порушення умов договору, а саме пункту 3.1, створення заборгованості по оплаті за навчання. Відповідно до наказу заборгованість у відповідачки наявна за сьомий семестр 2013/2014 років. Відповідно до бухгалтерських документів наданих суду представником позивача (а.с.51-53) рахується заборгованість у сумі 4079 грн. 58 коп. Відповідачкою не надано доказів належного виконання своїх зобовязання по договору в частині сплати коштів за період навчання, тому суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми. Оплата [PERSON] 12.12.2013 року послуг по договору на суму 4000 грн. (а.с. 39) обліковуються позивачем в бухгалтерських документах (а.с. 52). Однак на момент проведення даної оплати у відповідачки наявна заборгованість як за шостий, так і за сьомий семестри. Вказане свідчить про неповний розрахунок відповідачкою за надані освітні послуги за договором. Наказом по [PERSON] від 19.06.2014 року № 315 кс в пункті другому вказано про зняття нарахування коштів за навчання у восьмому семестрі 2013/2014 навчального року, що також було належним чином відображено в бухгалтерських документах (а.с. 53). Відповідно до п. 5.2 договору від 20.08.2010 року № 408 за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник за кожен день прострочення перерахування коштів сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Суд частково задовольняє вимоги [PERSON] щодо стягнення неустойки з відповідачки у вигляді пені передбаченої п. 5.2. договору на суму 1850 грн. 60 коп. в межах строку позовної давності за один рік з 23.12.2014 року по 24.12.2015 року. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплачувати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Outcome: partial