Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

24 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовна заява мотивована тим, що 14 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем, у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав у позивача 1900 доларів США, та 600 Євро, які зобов`язався повернути до 15 січня 2018 року. Умовами договору визначено відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 3 % щомісячно. Відповідач повернув позивачу грошові кошти частково, трьома платежами на загальну суму 230 доларів США, борг становить 1670 доларів США та 600 Євро. Станом на 17.01.2020 курс національної валюти на офіційному сайті Національного банку України становить: 100 доларів США 2409,23 грн., 100 Євро 2690,03 грн., відповідно сума заборгованості у гривнях становить 56374 грн., та згідно умов договору 3% в місяць за користування грошовими коштами за період з 16.01.2018 по 16.01.2020 (24 місяці; 56374 х 3 / 100 = 1691 х 24 = 40584) 40584 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача за період користування грошовими коштами з 16.01.2018 по 16.01.2020, 3 % річних в розмірі 3382 грн., інфляційні втрати в розмірі 8020,42 грн., пеню 38408,44 грн., та судові витрати, які складаються з судового збору 2201,54 грн., та витрат на правничу допомогу: 5 % від ціни позову, але не менше 5000 грн. за супроводження спору та 10 % від розміру фактично задоволених позовних вимог у судовій інстанції, орієнтовно 4000 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку, позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно розписки від 14.10.2017 [PERSON] одержав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1900 доларів США та 600 Євро, які зобов`язався повернути до 15 січня 2018 року. Крім того, між сторонами погоджено сплату 3 % в місяць за користування грошовими коштами, які сплачуються до 15 числа кожного наступного місяця (а.с.10). Відповідачем погашено борг в розмірі 230 доларів США. Статтею 1046\~ЦК України\~визначено,\~що за\~договором позики\~одна сторона\~(позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до постанови Верховного суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позик, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Зі змісту статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України,\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України). Статтею 524\~ЦК України\~визначено,\~що зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України \~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Станом на дату звернення позивача до суду з позовом, курс національної валюти на офіційному сайті Національного банку України становив: 100 доларів США 2409,23 грн., 100 Євро 2690,03 грн., відповідно сума заборгованості у гривнях становить 56374 грн. Згідно умов договору позики сторони погодили 3 % в місяць за користування грошовими коштами, розмір яких за період з 16.01.2018 по 16.01.2020 становить 40584 грн. (24 місяці; 56374 х 3 / 100 = 1691 х 24 = 40584). Окрім суми боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача за період користування коштами з 16.01.2018 по 16.01.2020, 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 3382 грн., інфляційні втрати в розмірі 8020,42 грн., та пеню 38408,44 грн. Загальний розмірі заборгованості відповідача перед позивачем складає 146768,86 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2201,54 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно вимог статті 137 ЦПК України,\~витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги з рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність в договорі про надання правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Надання адвокатом Заборським О.В. позивачу адвокатських послуг підтверджується, договором про надання правої допомоги та на представництво інтересів від 23.01.2020, в якому визначено, що вартість послуг адвоката становить 2000 грн. (а.с. 13-14), тоді як позивачем заявлено суму витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була доведена належним чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Зазначена правова позиція знайшла відображення в додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є правомірними, а позов підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial