Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

25 березня 2020 року до суду надійшла позовна заява заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, Веселинівської селищної ради Миколаївської області до [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки. Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2012 року між Веселинівською РДА та [PERSON] було укладено договір оренди землі строком на 10 років, який було зареєстровано відділом Держкомзему у Веселинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2012 року за № 482178034002531. За умовами вказаного договору орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 19,1186 га для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності та зобов`язався використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та сплачувати орендну плату у розмірі та строк, визначені договором. Відповідно до актів обстеження земельної ділянки та постанови про накладення на відповідача адміністративного стягнення, спірна земельна ділянка за цільовим призначенням відповідачем не використана. Навпаки, відповідач використав об`єкт оренди для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: засіяв та виростив соняшник та зернові культури. Такими діями відповідача державі заподіяно шкоду у розмірі 7814,73 грн. Враховуючи викладене, позивач в інтересах держави просив достроково розірвати договір оренди землі від 28 грудня 2012 року, укладений між Веселинівською РДА та [PERSON] , та зобов`язати його повернути земельну ділянку площею 19,1186 га, яка знаходиться в межах території Веселинівської селищної ради Миколаївської області, у розпорядження територіальної громади в особі Веселинівської селищної ради Миколаївської області. Прокурор Могила С.М. в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник Веселинівської селищної ради Коржинський Б.Г. в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник Веселинівської РДА в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надавав неодноразово заяви про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що на території України впроваджено карантин. Суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд у відповідності до ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача [PERSON] . Суд, заслухавши вступне слово прокурора Могили С.М., представника Веселинівської селищної ради Коржинського Б.Г., дослідивши матеріли справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що розпорядженням Веселинівської РДА Миколаївської області від 27 грудня 2012 року за №611-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 19,1186 га пасовищ в оренду на 10 років із земель державної власності у межах території Веселинівської селищної ради Миколаївської області для сінокосіння та випасання худоби. Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 10 років громадянину [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності, у межах території Веселинівської селищної ради Миколаївської області, в оренду передано із земель сільськогосподарського призначення земельну ділянку загальною площею 19,1186 га. 28 грудня 2012 року між Веселинівською РДА та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який було зареєстровано відділом Держкомзему у Веселинівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2012 року за № 482178034002531. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаного договору земельна ділянка загальною площею 19,1186 га пасовищ передана в строкове платне користування для сінокосіння та випасання худоби із складенням відповідного акту. Згідно з пунктами 15, 16, 17 цього договору цільове призначення земельної ділянки є сінокосіння та випасання худоби, а умовами її збереження є використання за цільовим призначенням. Відповідно до пункту 30 цього договору орендар має право на використання земельної ділянки, не порушуючи умов договору. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (пункт 38 зазначеного договору оренди земельної ділянки). Відповідно до проекту землеустрою земельна ділянка відноситься до категорії земель - землі сільськогосподарського призначення, а за умовами договору передбачено, що земельна ділянка використовується виключно як пасовище для сінокосіння та випасання худоби. Згідно із частиною першою статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 Цивільного кодексу України, зокрема частина 2 статті 759 ЦК України вказує, що законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частиною 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі, передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди. Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Відповідно до пункту «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку. Згідно із статтею 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Частиною 5 статті 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури. Статтею 34 ЗК України визначено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби, а органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Судом встановлено, що у користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка -площею 19,1186 га, (кадастровий номер № 4821780300:016:000:0800 відповідно до договору) та фактичний кадастровий номер 4821780300:01:000:0799, вартістю 608 924 грн., яка розташована в межах території Веселинівської селищної ради Миколаївської області, за категорією земель вона належать до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення, вид використання - для сінокосіння і випасання худоби. Разом з тим, внаслідок проведення 25 травня 2018 року держінспектором перевірки дотримання вимог земельного законодавства, у результаті якої встановлено, що земельна ділянка площею 19,1186 га, яка знаходиться у користуванні [PERSON] на умовах оренди згідно з договором оренди земельної ділянки від 28 грудня 2012 року, розорена та засіяна зерновими культурами, що свідчить про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. 09 липня 2018 року держінспектором відносно [PERSON] винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ст. 53 КУпАП у виді штрафу 170 грн., який відповідачем сплачено 22.08.2018 року. При цьому, 06.07.2018 року державним інспектором винесено припис землекористовачу [PERSON] усунути порушення земелнього законодавства під час викристання земельної ділянки площею 19,1186 га. Внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням у 2018 році державі завдано шкоду у розмірі 7814,73 грн., що підтверджується розрахунком від 25.05.2018 року, яка відповідачем сплачена 19.03.2019 року. Аналогічні порушення виявлялись також і в 2017 році, що підтверджується актом перевірки від 12.06.2017 року, актом обстеження від 12.06.2017 року. При цьому, факт продовження використання земельної ділянки не за цільовим призначенням підтверджується також протоколом огляду земельної ділянки від 24.10.2019 року, відповідно до якого вказана земельна ділянка оброблена після збору врожаю соняшника і підготовлена для подальшого засівання. Відповідачем вищезазначений припис та постанова про накладення адміністративного стягнення у зв`язку із порушенням вимог законодавства (використання земельної ділянки не за цільовим призначенням) не оскаржені, суму адміністративного стягнення у вигляді штрафу сплачено у повному обсязі. Таким чином [PERSON] визнав факт порушення щодо використання ним земельної ділянки не за цільовим призначенням та відшкодував заподіяну шкоду державі. Відтак, вищенаведені дії орендаря, у відповідності до перелічених норм земельного законодавства України можуть бути підставою для розірвання укладеного договору за згодою сторін чи у судовому порядку. За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок його вчинення завдається шкода другій стороні, та вона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладанні договору. Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі». Згідно із частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. З наведеного виходить, що факт порушення умов спірного договору оренди земельної ділянки, зокрема використання її не за цільовим призначенням, визначеним його умовами, встановлено та не заперечується відповідачем (відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано), а тому вказане порушення умов спірного договору, яким обґрунтовувалися позовні вимоги, є достатньою підставою для його розірвання та повернення земельної ділянки державі. Сам факт визнання порушення, відшкодування заподіяної шкоди та його усунення в наступному є по своій суті дійовим каяттям, яке не скасовує наявність факту порушення орендарем умов договору, які дають підстави для його розірвання у судовому порядку. Те що [PERSON] з Веселинівською селищною радою 06.08.2020 року укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 28.12.2012 року, якою змінено цільове призначення земельної ділянки з сінокосіння та випасання худоби на - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки дана угода укладена між [PERSON] та Веселинівською селищною радою, а договір оренди укладений між [PERSON] і Веселинівською РДА. Крім того, укладення даної угоди і зміна цільового призначення земельної ділянки не спростовують факту порушень договору оренди, які були допущені відповідачем [PERSON] . Таким чином, встановивши, що [PERSON] використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував для вирощування соняшника та зернових культур, тобто для товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови договору оренди, укладеного 28 грудня 2012 року з Веселинівською РДА, суд дійшов висновку про задоволення позову прокурора та про дострокове розірвання вказаного договору з поверненням земельної ділянки у розпорядження територіальної громади в особі Веселинівської селищної ради Миколаївської області. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 11235,86 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved