Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

25.09.2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що вони є власниками приватизованих квартир [ADDRESS], а також є співвласниками допоміжних приміщень зазначеного будинку. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29.01.2008 року за [PERSON] було визнано право власності на нежиле приміщення - горище загальною площею 130 кв.м., що розташоване в будинку [ADDRESS]. За їх, позивачів, апеляційною скаргою судове рішення було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.05.2013 року, проте до його прийняття [PERSON] продала спірне нежитлове приміщення [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим 20.10.2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивачі вважають, що відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та офіційного трактування цих норм Закону Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004р. вони як власники приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, а тому їх право власності є непорушним згідно ст..41 Конституції України та захищається державою відповідно до положень ст.55 Конституції України. У судовому засіданні позивачі та їх представники позов підтримали, 11.04.2014 року доповнили позовні вимоги, просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 130 кв.м., від 20.10.2011 року; надати право користування нежитловим приміщенням площею 130 кв.м. по [ADDRESS], їм, співвласникам квартир цього будинку; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 130 кв.м., на користь їх співвласників багатоквартирного будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити у їх задоволенні, надала суду письмові заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомила, відповідно до ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача, повідомленого належним чином, на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 806/6000 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 08.02.2007 року Другою одеською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером №1-510; позивачка [PERSON] - власником 169/2000 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19.09.2007 року Другою одеською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером №3-4116; позивачка [PERSON] - власником 217/1000 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 29.08.2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №4591; позивачка [PERSON] - співвласником 169/2000 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право Судом з'ясовано, що в будинку [ADDRESS] розташоване нежитлове приміщення - горище загальною площею 130 кв.м., на яке [PERSON] набула право власності на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.01.2008 року (справа №2-3591/08), та в подальшому - 20.10.2011 року продала його відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі №10097. Втім за апеляційною скаргою позивачів рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.01.2008 року було скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2013 року з посиланням на те, що спірне приміщення горища є допоміжним приміщенням та знаходиться у спільній власності власників та співвласників квартир будинку [ADDRESS]. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.2 ст.10 вказаного закону власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку (які передаються безоплатно й окремо приватизації не підлягають), технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах щодо утримання будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Тобто одночасно з приватизацією квартири квартиронаймачі набувають право власності на квартиру і допоміжні приміщення. Потреби в додатковому оформленні права власності на допоміжні приміщення згідно із зазначеною статтею немає. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004р.орган місцевого самоврядування не має права без узгодження співвласників багатоквартирного будинку - власників приватизованих квартир, а також громадян-наймачів: продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, забудови сходових кліток та ін., за винятком проведення ремонтних робіт відповідно до законодавства. Допоміжне приміщення (підвали, сараї, горища, колискові та ін) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах багатоквартирних будинків). Момент виникнення права власності на квартиру є моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення. За приписами ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Аналіз змісту наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку про те, що власники квартир є співвласниками допоміжних приміщень будинку (підвалів, горищ, сходів, вестибулів, колясочних тощо) і без їхньої згоди неможливо з цими приміщеннями проводити будь-які юридичні дії (продавати, здавати в оренду, перебудовувати, передавати в користування тощо). З огляду на вищевикладене та з урахуванням преюдиціального значення судового рішення - ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.05.2013 року, того, що позивачі є власниками та співвласниками квартир будинку [ADDRESS], суд дійшов висновку, що вони є і співвласниками нежитлового приміщення - горища загальною площею 130 кв.м. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (статті 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 330, стаття 388). Слід зазначити, що позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав до відповідачів посилаючись та

Outcome: partial