Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

25.02.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якій просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 01.10.1987 року старшим державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Чепігою Т.В., реєстраційний №3-2179, позивачу на праві приватної власності належить 44/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в КП «Харківське міськБТІ» 03.11.1987 року за реєстровим №25442. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу. На прохання відповідача [PERSON] , 21.07.2011 року позивач зареєструвала її в належній їй частині будинку. За договором між ними відповідач просила її зареєструвати на декілька місяців, а потім обіцяла знятись з реєстраційного обліку за адресою належного позивачу житлового будинку. Фактично вона у будинку не проживала жодного дня, речей її у будинку немає і ніколи не було. Тобто реєстрація відповідача у будинку носила формальний характер. Де на даний час перебуває [PERSON] позивачу невідомо. Вона не підтримує з позивачем ніяких стосунків, не спілкується, житлом не цікавиться, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, у зв`язку з чим позивачу доводиться мати витрати по оплаті за відповідача. Таким чином, відповідач за даною адресою зареєстрована, однак фактично не проживає. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 25.02.2019 року позивачем 05.03.2019 року вказані недоліки позовної заяви були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року прийнято позов до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі, призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Безрук Л.М. про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Безрук Л.М. позов підтримали, просили задовольнити, надала пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, проти заочного розгляду справи не заперечували. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.05.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні на підставі пояснень представника позивача, досліджених письмових доказів, показань свідків [PERSON] та [PERSON] встановлені такі фактичні обставини і визначений зміст спірних правовідносин. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 01.10.1987 року старшим державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Чепігою Т.В., реєстраційний №3-2179, [PERSON] на праві приватної власності належить 44/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] та право власності на вказане домоволодіння зареєстроване в КП «Харківське міському бюро технічної інвентаризації» 03.11.1987 року за реєстровим №25442 (а.с.10-14). Згідно з інформаційній довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, наданої 07.03.2019 року на запит суду про реєстрацію місця проживання, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.07.2011 року, що також підтверджується копією її паспорта (а.с.15-16, 27). Свідки [PERSON] та [PERSON] - знайомі позивача, в судовому засіданні підтвердили, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживала, вони її не знають і не бачили жодного разу, хоча відвідували позивача, речі відповідача за вказаною адресою відсутні. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що власник квартири позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком [ADDRESS] , її право порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача по сплаті за комунальні послуги та витрати на утримання будинку. При цьому [PERSON] не є членом сім`ї власника житла, не має права власності на вищевказане домоволодіння, з моменту реєстрації 21.07.2011 року за вказаною адресою не проживала, в судове засідання не з`явилася, відзиву не надала та не довела протилежних обставин, поважності причин її не проживання за адресою реєстрації або факту відповідної домовленості з власником житла про інші обставини, ніж повідомлено позивачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплачений відповідно до квитанції Приватбанку від 05.03.2019 року (а.с.3). На підставі викладеного і

Outcome: approved