Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

24 листопада 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 500417441 від 01 жовтня 2013 року в розмірі 58020,46 грн, з яких: 20661,78 грн заборгованість по тілу кредиту; 31703,76 грн заборгованість по процентах та комісії; 5654,92 грн пеня. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 01 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500417441, за умовами якого Банк надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 22714 грн зі сплатою 14,99 % річних на строк до 02 жовтня 2016 року. В подальшому 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ «Дата [PERSON]». 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги грошових коштів в тому числі і за кредитним договором № 500417441 від 01 жовтня 2013 року. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує зобовязання з повернення грошових коштів, просить стягнути з нього заборгованість в розмірі 58020,46 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності та про задоволення позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення з нього пені. Вказує, що він заборгованість погашав, а коли залишилось 15540 грн банки не приймали платежів на рахунок ПАТ «Альфа-Банк», тому заборгованість утворилась не з його вини. Просив в позові відмовити. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500417441, за умовами якого Банк надав відповідачу на поточні потреби кредит в сумі 22714 грн під 14,99 % річних та сплатою комісії 3,6% з кінцевою датою повернення кредиту 02 жовтня 2016 року. Погашення кредиту згідно Додатку № 1 мало відбуватися щомісячними рівними платежами: 36 платежів по 1604,98 грн. 30 вересня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» на підставі договору факторингу відступив ТОВ «Дата [PERSON]» право вимоги по кредитному договору № 500417441 від 01 жовтня 2013 року, укладеному з [PERSON] 17 червня 2015 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1 ДМГ-ЄАПБ відповідно до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу право вимоги грошових коштів, в тому числі за кредитним договором № 500417441 від 01 жовтня 2013 року. Отже, враховуючи наявність договору факторингу №2016-1 ДМГ-ЄАПБ від 17 червня 2015 року, витягу з Додатку № 1 до нього, які є чинними, є всі підстави вважати, що позивач належними та допустимими доказами довів своє право вимагати повернення боргу від [PERSON] Про те, що за договором кредиту №500417441 від 01 жовтня 2013 року відбулось відступлення права вимоги, [PERSON] повідомлявся ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про що свідчать письмові повідомлення, наявні в матеріалах справи (а.с.13-14). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові це є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідач [PERSON] не сплачував заборгованість за кредитним договорам ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в нього утворилася заборгованість, а його посилання на те, що жоден банк не приймав платежів, не підтверджені належними та допустимими доказами відповідно до ст.81 ЦПК України. Отже, станом на 10 жовтня 2016 року за договором №500417441 від 01 жовтня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 58020,46 грн, з яких: 20661,78 грн заборгованість по тілу кредиту; 31703,76 грн заборгованість по процентах та комісії; 5654,92 грн пеня. [PERSON] заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Статтею 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність тривалістю 1 рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, пеня за кредитним договором №500417441 від 01 жовтня 2013 року в розмірі 5654,92 грн нарахована станом на 10 жовтня 2016 року, то річний строк закінчується 10 жовтня 2017 року. Позивач звернувся до суду 22 листопада 2017 року, що підтверджено відбитком штемпеля на конверті (а.с.34). Тобто на момент звернення до суду позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 10 жовтня 2016 року (в межах заявлених позовних вимог), по тілу кредиту в розмірі 20661,78 грн, по відсотках в розмірі 31703,76 грн, а всього 52365,54 грн. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 58020,46 грн, а задоволено на суму 52365,54 грн., тобто на 90,3 % (52365,54 х 100 : 58020,46 ). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1444,80 грн судового збору (1600 х 90,9%).

Outcome: approved