Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

25.08.2015 р. [PERSON] звернулася до Городоцького районного суду з позовом до Завидовицької сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на ? земельної ділянки площею 1, 4626 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності серія ІІ-ЛВ № 056639 від 15.01.2002р. та на ? земельної ділянки площею 1, 7708 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності серія ІІ-ЛВ № 056640 від 15.01.2002р. та на ? майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 426 грн. ( або 32%) пайового фонду право на який підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія ЛВ №ІІІ 333265 виданий 06.02.2002р. У рішенні Апеляційного суду Львівської області зазначено, що позивачка прийняла спадщину після смерті діда в силу ч.4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час його смерті була неповнолітньою. Через розбіжності у написанні прізвищ прадіда та матері у їхніх особистих документах, помилках у державних актах про право власності на земельні ділянки у написанні імен їх власників не могла прийняти спадщину в нотаріальному порядку. [PERSON] є внучкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 20,11). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник Завидовицької сільської ради не був присутній у судовому засіданні подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності(а.с.45) Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд встановив. Справа витікає з цивільних правовідносин, що регулюється цивільним законодавством главою набуття права власності та положеннями про спадкування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності \~не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може предявити позов про визнання її права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №355617 (а.с.19) [PERSON]. помер 16.09.2004 р. У померлого було двоє дітей [PERSON] та [PERSON], згідно довідки Завидотавицької сільської ради №529, 530 . Однак як вбачається із наведеного спадкоємці першої черги спадщини після смерті батька не приймали, не подавали до нотаріальної контори чи нотаріуса заяв про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім цього ст. 1269 ЦК України вказує спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1279 не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів справи вбачається що 05.01. 2003р. померла [PERSON], а 16.09.2004р. помер її чоловік [PERSON] Подружжя проживало спільно за адресою Львівська область, Городоцький район с. Поріччя- Грунтове вул. Цвітна 676. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік, який проживав з нею до дня смерті, був зареєстрований та вступив в управління та володіння майном померлої( ст. 549 ЦК України в ред. станом на час смерті [PERSON]І.) На час смерті [PERSON] з ним разом ніхто не проживав та зареєстрований не був. Крім цього, до державної нотаріальної контори чи нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті обох з подружжя ніхто не звертався, спадкові справи після їх смерті не заводились. Вказане вбачається із довідок Завидовицької сільської ради. Дійсно, як вбачається із матеріалів справи у померлих було двоє дітей [PERSON] та [PERSON] Однак як вбачається із наведеного вище вказані спадкоємці першої черги спадщини після смерті батьків не приймали, такі не вступали в управління та володіння майном після смерті матері, що вчинив батько та не проживали разом з батьком на час його смерті, а також не подавали до державної нотаріальної контори чи нотаріуса заяв про прийняття спадщини після смерті батьків. Крім цього, спадкоємці жодних інших черг аналогічно спадщини після смерті вказаних осіб не прийняли та доказів цьому у матеріалах справи- немає. Отже лише позивачка прийняла спадщину після смерті діда. Зважаючи на наведене позивачка [PERSON] як спадкоємець померлого [PERSON] має право на спадкування його майна, але через розбіжності у написанні прізвищ не може оформити його у нотаріальному порядку. Враховуючи наведені вище обставини, при прийнятті рішення суд враховує розяснення Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування та розяснення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 року, які носять рекомендаційний характер, в тому, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набув, або володів вищезазначеними земельними ділянками неправомірно не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно судом не встановлено. Зібрані докази в сукупності, дають підстави суду, вважити позов підлягаючим задоволенню, оскільки позивачка згідно заповіту є спадкоємцем належного її дідусеві майна в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved