Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

25.01.2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.03.2014 р. укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитном з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Проте своїх зобовязань згідно договору відповідач належним чином не виконував. У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 13.12.2016 року має заборгованість 12929 грн. 85 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак від нього поступила заява, в якій просить справу слухати його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі. Просить стягнути в користь ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідача заборгованість в сумі 12929 грн. 85 коп. та стягнути сплачені судові витрати по справі. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене в газеті «Галичина» від 28.02.2017 року за № 15 (5265), про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 56, 60 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07.03.2014 р. укладено договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитном з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку діє картки. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а.с. 6-32). Відповідач порушив строки сплати кредиту і станом на 13.12.2016 р. прострочена заборгованість складає 12929 грн. 85 коп., яка складається з: 495,33 грн. заборгованості за кредитом; 8542,62 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована чатина); 591,90 грн. штрафу (процентна складова). Факт несплати відповідачем суми кредиту підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Зі змісту ст. 1054 ЦК України випливає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610-611 ЦК України невиконання зобовязання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобовязання являється порушенням зобовязання. В разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. В даному випадку відповідач порушив вимоги кредитного договору і сума заборгованості, яка нарахована позивачем згідно доданої суду таблиці розрахунку підлягає стягненню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1378,00 грн. судового збору та 240,00 грн. витрат за розміщення оголошення в газеті «Галичина» в користь позивача згідно платіжних доручень № PROM6BMJ5V від 16.12.2016 р. та № BOK31B0XMX від 21.02.2017 р., а всього 1618,00 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням № PROM6BMJ5V від 16.12.2016 р. Однак позовна заява надійшла до суду 25.01.2017 р. та зареєстрована за № 549/17-Вх. Відповідно до Закону України «Про Судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI, який набрав чинності 01.11.2011 р. (зі змінами в редакції від 01.01.2017 р.), згідно таблиці ставок судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру позивачем юридичною особоюсплачується судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн.). Тому з позивача слід стягнути в користь держави 222,00 грн. недоплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved