Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

25 лютого 2015 року, представник ПАТ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк», і які у відповідності до ч. 5 розділу ХVII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про акціонерні товариства» є правонаступниками АКБ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з названим позовом, який в подальшому неодноразово уточнював, та в остаточній редакції якого від 16.06.2015 р. просив суд, в рахунок погашення перед ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 06/95/172 від 28.12.2006 р. у розмірі 346509,71 дол. США (еквівалент 8647564,81 грн.) з яких : борг за кредитом 144829,80 дол. США (еквівалент 3614401,17 грн.), боргу по відсоткам 121869,89 дол. США (еквівалент 3041409,01 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 32522,34 дол. США (еквівалент 811633,86 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 23233,65 дол. США (еквівалент 579823,64 грн.), заборгованості за комісіями 24054,03 дол. США (еквівалент 600297,14 грн.) та [PERSON] за договором кредиту № 670/22-514 від 06.04.2007 р. у розмірі 257746,61 дол. США (еквівалент 5427841,84 грн.) з яких : борг за кредитом 109898,77 дол. США (еквівалент 2314339,40 грн.), боргу по відсоткам 73473,65 дол. США (еквівалент 1547268,93 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 39444,50 дол. США (еквівалент 830654,98 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 26370,92 дол. США (еквівалент 555340,64 грн.), заборгованості за комісіями 8558,78 дол. США (еквівалент 180237,88 грн.) звернути стягнення на предмети іпотеки : садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 242,7 кв.м, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2006 р. виданого виконкомом Молодіжненської с/р на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 23.08.2006 р. № 1052, зареєстрованого в державному реєстрі права власності на нерухоме майно від 28.08.2006 р. № 15845866, номер запису 733 в книзі 4 та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,060 га, кадастровий № 5123782000:02:001:0595, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 292376 від 17.04.2006 р., виданого на підставі рішення Молодіжненської с/р від 23.12.2005 р. № 1408-ІV що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, садовий кооператив «Лиман», вул. Озерна, 1, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на вищевказані предмети іпотеки за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом та стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму судового збору у розмірі 3654 грн., мотивуючи це невиконанням умов вищевказаних кредитних договорів позичальниками [PERSON] та [PERSON], належне забезпечення виконання кредитних договорів якими перед банком - було забезпечено відповідачем [PERSON], як іпотекодавцем, шляхом укладання з позивачами нотаріально посвідчених іпотечних договорів від 28.12.2006 р. (реєстр. № 2988) та від 10.04.2007 р. (реєстр. № 2054), відповідно до умов яких, іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку позивачам вищевказане нерухоме майно. Представники позивачів в судових засіданнях повністю підтримали вимоги уточненого позову від 16.06.2015 р. та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав повністю з мотивів його безпідставності та з підстав, викладених у відзиві на позов, наполягаючи на застосуванні судом строку позовної давності зі зверненням з позовом до суду, який позивачі пропустили з неповажних причин. Треті особи в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та дати судових засідань були повідомлені належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за останньою відомою судові їх адресою місця проживання, зареєстрованих у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками [PERSON] України в Одеській області № 644/1 від 15.04.2015 р. та поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання» і чия неявка не перешкоджає розгляду справи по суті згідно приписів ЦПК України (т. 1 а.с. 72,73,79-81,145-148, т. 2 а.с. 76-78,82-87). Заслухавши думку представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання осиного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У судовому засіданні встановлено, що 28.12.2006 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 06/95/172, відповідно до умов якого банк надав, а [PERSON], згідно заяви на видачу готівки № 5 від 28.12.2006 р. прийняла у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 190000 дол. США, з порядком погашення заборгованості згідно з графіком погашення і кінцевим терміном повернення заборгованості до 27.12.2013 р. зі сплатою 13 % річних (т. 1 а.с. 7-14,19). В якості забезпечення виконання позичальницею [PERSON] своїх кредитних зобовязань за вказаним договором кредиту, між банком та відповідачем [PERSON] 28.12.2006 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 2988), згідно умов якого, останній, як іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно : садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 242,7 кв.м, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2006 р. виданого виконкомом Молодіжненської с/р на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 23.08.2006 р. № 1052, зареєстрованого в державному реєстрі права власності на нерухоме майно від 28.08.2006 р. № 15845866, номер запису 733 в книзі 4 та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,060 га, кадастровий № 5123782000:02:001:0595, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 292376 від 17.04.2006 р., виданого на підставі рішення Молодіжненської с/р від 23.12.2005 р. № 1408-ІV, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, садовий кооператив «Лиман», вул. Озерна, 1 (т. 1 а.с. 15-18). Крім цього, 10.04.2007 р., між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 670/22-514, відповідно до умов якого банк надав, а [PERSON] прийняв у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 110000 дол. США, з порядком повернення заборгованості згідно графіку повернення кредиту і кінцевим терміном повернення заборгованості до 09.04.2012 р. зі сплатою 13% річних (т. 1 а.с. 84-89). В якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх кредитних зобовязань за вказаним договором кредиту, між банком та відповідачем [PERSON] 10.04.2007 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 2054), згідно умов якого, останній, як іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно : садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 242,7 кв.м, який належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 28.08.2006 р. виданого виконкомом Молодіжненської с/р на підставі розпорядження Овідіопольської РДА від 23.08.2006 р. № 1052, зареєстрованого в державному реєстрі права власності на нерухоме майно від 28.08.2006 р. № 15845866, номер запису 733 в книзі 4 та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, площею 0,060 га, кадастровий № 5123782000:02:001:0595, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 292376 від 17.04.2006 р., виданого на підставі рішення Молодіжненської с/р від 23.12.2005 р. № 1408-ІV, що знаходяться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, садовий кооператив «Лиман», вул. Озерна, 1 (т. 1 а.с. 90-94). Згідно умов п. 3.1.1 вищевказаних кредитних договорів, позивачами були повністю виконані умови договорів та видано суми кредитів з відкриттям позичкових рахунків в Одеській обласній філії банку та видано суми кредитів готівкою, на відміну від позичальників, якими порушуються строки повернення кредитів та сплати процентів, внаслідок чого у них перед позивачами утворилась заборгованість, яка станом на 15.06.2015 р. становить : у позичальниці [PERSON] за договором кредиту № 06/95/172 від 28.12.2006 р., у розмірі 346509,71 дол. США (еквівалент 8647564,81 грн.) з яких : борг за кредитом 144829,80 дол. США (еквівалент 3614401,17 грн.), боргу по відсоткам 121869,89 дол. США (еквівалент 3041409,01 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 32522,34 дол. США (еквівалент 811633,86 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 23233,65 дол. США (еквівалент 579823,64 грн.), заборгованості за комісіями 24054,03 дол. США (еквівалент 600297,14 грн.) ; у позичальника [PERSON] за договором кредиту № 670/22-514 від 10.04.2007 р. у розмірі 257746,61 дол. США (еквівалент 5427841,84 грн.) з яких : борг за кредитом 109898,77 дол. США (еквівалент 2314339,40 грн.), боргу по відсоткам 73473,65 дол. США (еквівалент 1547268,93 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 39444,50 дол. США (еквівалент 830654,98 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 26370,92 дол. США (еквівалент 555340,64 грн.), заборгованості за комісіями 8558,78 дол. США (еквівалент 180237,88 грн.), обґрунтовані і перевірені судом розрахунки яких були надані позивачами суду (т. 1 а.с. 158,160-164). При чому, як встановив суд, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.10.2009 р. про солідарне стягнення з позичальників [PERSON] та [PERSON] на користь АКБ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 06/95/172 від 28.12.2006 р. боргу у розмірі 1284019 грн. та судового збору не було реально виконано у звязку з відсутністю у боржників грошових коштів та нерухомого і рухового майна, що підтвердили в судовому засіданні представник позивачів та представник відповідача [PERSON] та підтверджується численними постановами про закінчення виконавчого провадження та актами державного виконавця про відсутність будь-якого майна у боржників (т. 1 а.с. 38-39,71,106 оборот аркуша,110,113,119,121,124,135,136,139,143). Відповідно до умов вказаних іпотечних договорів іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобовязань за цим договором та/або за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобовязання необхідних на утримання заставленого майна, а також витрати повязані з реалізацією предмета іпотеки у тому числі з урахуванням податків. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках : якщо у момент настання строку виконання зобовязання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме : при повному,або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій) та у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обовязку цільового використання кредитних коштів. Таким чином, судом було встановлено факт невиконання позичальниками [PERSON] та [PERSON] своїх кредитних зобовязань, забезпечених вищевказаним іпотечним майном (садовим будинком та земельною ділянкою, що належать відповідачу [PERSON]В.), а тому у суду є всі законні підстави звернути стягнення на вищевказані предмети іпотеки. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача [PERSON] на застосування до вказаних спірних правовідносин строків позовної давності, які позивачів нібито пропустили з неповажних причин з огляду на те, що п. 1.1 кредитного договору № 06/95/172 від 28.12.2006 р., укладеного з [PERSON] кінцевий термін повернення заборгованості встановлений 27.12.2013 р., а тому строк позовної давності спливає 27.12.2016 р., а за кредитним договором № 670/22-514 від 10.04.2007 р., укладеного з [PERSON] кінцевий термін повернення заборгованості встановлений 09.04.2012 р., а тому строк позовної давності спливає 09.04.2015 р., а позов банку був предявлений до суду 25.02.2015 р. Згідно із п. 7.3 вказаних вище кредитних договорів, договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе кредитних зобовязань. Як було вказано вище, у 2009 р., банк вже звертався до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та було винесено рішення про солідарне стягнення з вказаних боржників на користь банку заборгованості, однак враховуючи, що вказане рішення до сьогодні не виконано, борг за кредитними договорами не сплачений і тривають виконавчі провадження в органах ДВС, що підтверджується вищенаведеними постановами ДВС і борг до сьогодні не стягнутий з вказаних боржників, ПАТ «Укрсоцбанк» правомірно звернулися до суду з даним позовом, адже єдиними способом задовольнити їхні вимоги є звернення стягнення на предмети іпотеки у спосіб, визначений позивачами у позові, а тому, строки позовної давності за даними правовідносинами були перервані у відповідності до приписів ст. 264 ЦК України шляхом предявлення банком позову до боржників [PERSON] та [PERSON], враховуючи, що предметом позову до них були лише частина вимог, право на яку мають позивачі. На момент розгляду справи, доказів погашення боргу, сума якого є надвеликою сторонами по справі суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості зі всіма складовими кредитних договорів такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. На думку суду, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та зважаючи на умови ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку», умови нотаріально-посвідчених іпотечних договорів з іпотекодавцем (відповідачем) та великої суми заборгованості по всім кредитними договорам, і звернення стягнення на предмети іпотеки слід здійснити шляхом визнання на них права власності за позивачами. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. (т. 1 а.с. 6).

Outcome: approved