Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

24.12.2020 р. АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» звернулося в інтересах структурного підрозділу - Лохвицького управління експлуатації газорозподільної системи до Лохвицького районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 1165,81 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах ліцензійної території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського Кременчуцького районів та с. Придніпрянське Кобеляцького району Полтавської області), де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз». Послуги з розподілу газу здійснюється на підставах та на умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та інших нормативно-правових актів. Договір розподілу природного газу є публічним. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та на умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується оплатити оператору газорозподільної системи вартість послуги розподілу природного газу. Фактом згоди приєднання споживача [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є документальне підтверджене споживання природного газу. Факту споживання природного газу відповідач не заперечує. За умовами укладеного договору оператор зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість. Величина річної замовленої потужності по Споживачу [PERSON] становить 171,93 м.куб., відповідно місячний обсяг замовленої потужності - 143,08 м.куб. Тариф на послугу з розподілу природного газу є регульованим, Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 р. встановлений тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2020 по 01.07.2020 в розмірі 1,14 грн за 1 куб.м. за місяць, з 01.07.2020 - в розмірі 1,308 грн. за 1 куб.м. на місяць. Щомісячно до слати Відповідачу нараховувалось з 01.01.20 по 01.07.20 - 1,14 грн*143,08 = 163,11 грн., а з 01.07.20 - 1,308*143,08=187,15 грн, які він мав сплачувати до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються вищевказані послуги. 22.07.2020 р. проведено механічне від`єднання газової мережі споживача від газорозподільної системи, і нарахування за послуги розподілу природного газу з 01.08.20 р. припинилося. АТ «Полтавагаз» виконувало належним чином умови договору щоденно і цілодобово здійснювало доставку обсягів природного газу до межі балансової належності Споживача-Відповідача. Станом на 01.12.2020 зобов`язання щодо своєчасної оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу з боку споживача послуг (відповідача) не виконані, через що склалася заборгованість в сумі 1165,81 грн. Тому позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 28.01.2021 р. (а.с. 41). Відповідач в установлений строк відзиву на позов не надавав. Судове засідання 28.01.2021 р. було відкладено в зв`язку з задоволенням судом клопотань учасників справи: клопотання представника позивача - про витребування інформації щодо надання [PERSON] субсидії, клопотання представника відповідача - про ознайомлення з матеріалами справи, та клопотання відповідача - про відкладення справи. (а.с.52-54). В судовому засіданні представник позивача Векленко Л.М. позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, в усних поясненнях зазначила, що відповідно до ст. 68 Коституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Враховуючи приписи законодавства (Кодексу газорозподільної системи і ЗУ «Про ринок природного газу»), а також Типового договору з розподілу природного газу, оператором газорозподільної системи був укладений договір з побутовим споживачем природного газу - Кудряшовим. На виконання вимог Кодексу газорозподільної системи після введення в дію цього кодексу в листопаді 2016 р., побутовим споживачам природного газу були надіслані інформаційні листи щодо внесених змін в порядок надання послуг по постачанню природного газу і по розподілу природного газу. В цих інформаційних листах було наголошено, що в разі незгоди приєднуватись до Договору, споживач не має права використовувати газорозподільну систему та повинен надати письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Від [PERSON] заява щодо від`єднання його газовикористовуючого об`єкту, в зв`язку не бажанням користуватись послугами із розподілу природного газу, не надходила. Він продовжував починаючи з 2016 р. по 22.07.2020 р. користуватись послугами із газопостачання і послугами з розподілу природного газу. На сьогодні газопостачання йому припинено, а тому починаючи з 01.08.2020 року нарахування за послуги з розподілу природного газу йому не відбувається. Відповідач є отримувачем субсидії для оплати житлово комунальних послуг, в т.ч. і послуги по розподілу газу. Надана довідка з УПСЗН підтверджує, що [PERSON] є користувачем субсидії на оплату послуги з розподілу природного газу. Тобто з [PERSON] дійсно був укладений Договір з розподілу природного газу, оскільки він фактично користувався цими послугами і у матеріалах справи є підтвердження цього. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в усних поясненнях зазначив, що дійсно він споживав газ, але ж газова мережа була прокладена самими людьми, і Полтавагаз тимчасово користується цією розподільчою системою. Ніяких угод після 2015р. він не укладав, в 2019 р. приходили представники Полтавагаз, щоб він на обслуговування угоду заключив. Він вважає, що за газ повністю сплачував, в тому числі і коштами, що надавались субсидією, навіть є переплата. Позивач порушує ст.ст. 46-49 Конституції України по соціальному забезпеченню людей. Він дійсно не може сплатити за газ, хоч держава і дає якісь копійки, тобто допомагає субсидіями. За газ він сплатив всі ті гроші, які надавало йому Управління праці. Просив з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в усних поясненнях зазначила, що в розумінні ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вважала, що позивач не надав суду достатніх доказів , що між сторонами діє договір приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Позивач у своїй позовній заяві посилаючись на те, що договір приєднання має місце, при цьому посилається на роздруківку газети «Зоря Полтавщини», який стосується періоду 2015 р. Станом на 2015 р. ще не було відомо про тарифи на розподіл природного газу, які стали відомі загальному споживачу в січні 2020р. Станом на 2015 р. жоден споживач не був обізнаний з приводу тих тарифів, які будуть у майбутньому пропонуватися позивачем. Тобто [PERSON] , як би навіть був ознайомлений в 2015 р. і приєднався (за ст. 634 ЦК України) до даного договору, він не мав би зобов`язань сплачувати тарифи, оскільки він не був ознайомлений на той момент. Вважає, що якщо звернутися до поняття «Договору приєднання» в розумінні ст. 634 ЦК України, то з самого змісту даної статті вбачається, що це договір, який викладається в єдиній формі типовій або формулярах, в яких зазначені всі умови, за яких споживач фактично приєднується. А враховуючи те, що станом на 2015 р. не було відомо про тарифи 2020 р., то [PERSON] і не зобов`язаний сплачувати відповідні платежі. Вважала, що в даному випадку не надано доказів того, що газовий рік - попередній, за який було нараховано річну замовну потужність [PERSON] . Не доведено, що сам [PERSON] був споживачем цих послуг, і що саме він на той момент проживав у даному будинку за даним о/р. Тому позов задоволенню не підлягає. В додаткових усних поясненнях представник позивача Векленко Л.М. зазначила, що Законами України, які регулюють діяльність на ринку природного газу, крім ЗУ «Про ринок природного газу» та Кодексу ГРМ, є і ЗУ «Про житлово комунальні послуги», де в ст. 5 вказано, що послуга з розподілу природного газу входить до переліку послуг з житлово комунальних послуг. Отже, на договірні відносини між споживачем і надавачем поширюється дія ЗУ «Про житлово комунальні послуги», і надання цих послуг передбачено ст. 12 цього закону. В судовому засіданні як відповідачем, так і його представником, було доведено, що [PERSON] , проживаючи в с. Піски, яке входить у ліцензійовану діяльність АТ «Полтавагаз», є користувачем житлово комунальних послуг, в т.ч. і послуг з розподілу природного газу. А отже, посилання відповідача, що він не користувався послугами і на відсутність укладення договору є безпідставними, та такими, що не відповідають дійсності. [PERSON] фактично користувався послугами з розподілу природного газу і має сплатити його вартість на підставі ЗУ «Про ринок природного газу», Кодексу ГРМ, Типового договору про розподіл природного газу, ЗУ «Про житлово комунальні послуги» в розмірах встановлених регулятором. Щодо газети «Зоря Полтавщини» пояснила, що вона є саме тим виданням, яка доступне жителям Полтавщини. Всі зміни до Типового договору надруковані на офіційному сайті АТ «Полтавагаз», в кожному абонентському відділі якого є дошки оголошень з аналогічною інформацією, кожного місяця надсилаються рахунки споживачам. В позовній заяві зазначено, в якому саме розмірі [PERSON] щомісячно мав сплачувати за послугу за розподіл природного газу; у довідці ж УПСЗН зазначено, що [PERSON] за січень в рахунок відшкодування за послуги з розподілу природного газу надано 269 грн, тоді як до сплати становило лише 163,11 грн, в лютому 263 грн (163,11) і т.д. тобто держава йому повністю відшкодувала і фінансувала, але він не сплачував їх оператору ГРМ. В додаткових усних поясненнях представник відповідача [PERSON] зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що 01.01.2020 року після зміни тарифи були доведені до необмеженого кола споживачів, тобто ст. 634 ЦК України неможлива за таких умов. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 № 778 (із змінами) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території м. Полтава та Полтавської області (крім міст Кременчук, Лубни, Горішні плавні, Лубенського, Пирятинського, Оржицького, Гребінківського, Гадяцького, Семенівського Кременчуцького районів та с. Придніпрянське Кобеляцького району Полтавської області), де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (а.с. 14-15,16,17). Згідно статуту АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (а.с. 13) Таким чином, акціонерне товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах вищевказаної ліцензійної території, зокрема і на території Лохвицького району Полтавської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 40). В судовому засіданні він визнав ту обставину, що споживав до липня 2020р. природній газ. В газеті «Зоря Полтавщини» від 25.12.2015 опубліковано Типовий договір розподілу природного газу, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498. В п.7.1. цього договору зазначено, що оператор ГРМ зобов`язується розміщувати на сайті чинні тарифи за послуги з розподілу природного газу та поточну редакцію тексту цього договору (а.с. 22-24) Позивачем також надано, роздрукований з сайту, Типовий договір розподілу природного газу (зі змінами), в п. 6.1. якого зазначено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ (а.с. 18-21). В газеті «Урядовий кур`єр» від 28.12.2019 р. № 250 було опубліковано Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 3037 від 24.12.2019, якою установлено тариф на послуги розподілу природного газу, при цьому зазначається, що постанова набирає чинності з 01.01.2020 р. (а.с. 26) З довідки про споживання природного газу вбачається, що відповідач споживав природній газ в період з 01.10.18 по 30.09.19 р. у зазначених в довідці обсягах (а.с. 28). 4 листопада 2020 р. позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою оплатити вартість наданих послуг з розподілу природного газу в сумі 1352,96 грн (а.с. 31,33) Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 137 від 02.02.2021 р. (а.с. 61) [PERSON] було призначено субсидію: з 01.01.20 по 31.01.20 в розмірі 1734,49 грн (в т.ч. на розподіл природного газу - 269,79 грн), з 01.02.20 по 28.02.20 в розмірі 1493,95 грн (в т.ч. на розподіл природного газу - 263,34 грн), з 01.03.20 по 31.03.20 в розмірі 1417,97 грн (в т.ч. на розподіл природного газу 265,98 грн), з 01.04.20 по 30.04.20 в розмірі 529,30 грн (в т.ч. на розподіл природного газу 112,36 грн). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є , зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. При цьому п. 1 ч. 2 цієї статті визначено, що виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. П. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором... Договір розподілу природного газу є публічним. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів... За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Пунктом 1.3. Типового договору розподілу природного газу встановлено, що фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 … до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідачем не надавалася підписана заява-приєднання до умов договору, та не було сплачено рахунки Оператора ГРМ. Ці обставини були визнані учасниками справи в судовому засіданні. Проте суд вважає, що позивач довів ту обставину, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, оскільки, останній отримував послуги з постачання природного газу, що він визнав в судовому засіданні, і тому, відповідно, отримував і послуги з розподілу природного газу. Та обставина, що відповідач фактично споживав послуги з розподілу природного газу підтверджується і довідкою управління соціального захисту населення Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області № 137 від 02.02.2021, в якій зазначено, що відповідачу перераховувались кошти на оплату послуг з розподілу природного газу. Таким чином, відповідач [PERSON] приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримував послуги з розподілу природного газу, проте обов`язок щодо оплати цих послуг не виконав, оплату не здійснював, що зокрема було ним визнано в судовому засіданні. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як було зазначено вище, позивачем було доведено ті обставини, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, отримав послуги з розподілу газу, не оплатив їх. Проте позивачем всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Такого висновку суд дійшов, виходячи з такого. Позивачем додано до позовної заяви, як докази, розрахунок суми заборгованості [PERSON] за надані послуги з розподілу природного газу перед АТ «Полтавагаз» , в якому зазначено, що станом на 01.12.2020 р. заборгованість становить 1165,81 грн., при цьому зазначено, що заборгованість за період з січня по липень (включно) 2020 р. становить 1165,81 грн (а.с. 29) та розрахунок заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу станом на 01.11.2020 р., в якому зазначено, що загальна сума заборгованості становить 1352,96 грн, при цьому зазначено, що заборгованість за період з січня по липень (включно) 2020 р. становить 1166,09 грн (а.с. 32) . Таким чином, ці розрахунки мають суперечливі дані, зокрема щодо суми заборгованості з січня по липень (включно) 2020 р. Тобто ці розрахунки не можуть бути достовірними доказами в розумінні ст. 79 ЦПК України, тобто такими на підставі яких можна встановити дійсну обставину справи - суму заборгованості за спожиту послугу з розподілу природного газу. Самостійно зробити відповідні розрахунки суд позбавлений можливості через відсутність спеціальних знань в галузі бухгалтерії. Крім того, слід зазначити, що позивачем в судовому засіданні 12.02.2020 було надано довідку від 09.02.2021 р., однак її суд до уваги, як доказ, не приймає на тій підставі, що її подано всупереч положенням ч. 2 ст. 83 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до практики ЄСПЛ, рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього; тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи. Враховуючи викладене, а також те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, надання судом відповіді на аргументи відповідача та його представника є недоцільним.

Outcome: dismissed