Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

26.09.2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власницею житлового будинку в [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 року. 08.09.2016 року рішенням Новгород-Сіверського районного суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач до липня 2017 року проживав у її житловому будинку, однак у липні 2017 року він забрав свої особисті речі та виїхав з будинку. Виїхавши з будинку відповідач не знявся з реєстрації місця проживання в ньому та продовжує бути зареєстрованим в будинку позивачки і по теперішній час. Реєстрація відповідача в житловому будинку порушує права позивачки, як власника, оскільки обмежує право вільно користуватися та розпоряджатися ним. На її прохання знятися з реєстрації відповідач ніяким чином не реагує, тому вона змушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала до суду письмову заяву з проханням справу розглядати без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує та просила судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Відповідач [PERSON] також у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує проти виселення та не заперечує проти стягнення з нього на користь [PERSON] судового збору. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку від 21.06.2005 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7987900 від 08.08.2005 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.13,14). Розпорядженням Новгород-Сіверського міського голови № 32-ОД від 19.02.2016 року, назва вулиці [ADDRESS] перейменована на вулиця [ADDRESS] (а.с.17-18). 05.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 96, після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « [PERSON] » (а.с.11). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 08.09.2016 року, даний шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 15.02.2006 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією домової книги (а.с.15-16,19,24). Також встановлено, що з липня 2017 року по теперішній час відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Новгород-Сіверської міської ради Акальмазом Миколою Васильовичем в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON] від 12.08.2019 року (а.с.20). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] як колишній чоловік позивачки, не проживає за місцем реєстрації з липня 2017 року по теперішній час, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивачки. Крім того, стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов повністю. Відтак, встановлені підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат та стягує судовий збір з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved