Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

26 листопада 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що вона народилася 09 листопада 1991 року в м. Кривому Розі, в свідоцтві про народження батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Однак з січня 1990 року [PERSON] не проживала з [PERSON] і при народженні позивача записала батьком відповідача [PERSON], оскільки перебувала із ним в офіційному шлюбі, але справжнім біологічним батьком є [PERSON], з яким мати позивача [PERSON] проживала з квітня 1990 року однією сімєю по день смерті [PERSON] 15 лютого 2015 року за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] були повязані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємно турбувалися один про одного, вели спільне господарство. За життя [PERSON] виховував позивача, піклувався про її здоровя, фізичний та духовний розвиток, матеріально утримував. Позивач знала, що [PERSON] є її справжнім батьком, який в свою чергу за життя не піддавав сумніву факт свого батьківства щодо позивача. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, однак позивач позбавлена права прийняття спадщини через відсутність факту родинних відносин між нею та спадкодавцем, в звязку з чим державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 15.02.2015 [PERSON] через відсутність факту родинних відносин та пропуск строку прийняття спадщини. Позивач просила суд встановити факт того, що померлий [PERSON] являвся її батьком, зобовязати відділ РАЦС внести відповідні зміни в актовий запис про її народження, виключивши запис в графі «батько» [PERSON], записавши батьком [PERSON], а також визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що звернулася до суду з даним позовом, оскільки у позасудовому порядку не могла вирішити питання про встановлення батьківства [PERSON], оскільки на теперішній час не розірвано шлюб між її матірю та [PERSON] Вона намагалася з матірю вирішити це питання, зверталася до органів РАЦС приблизно два роки тому, до цього часу вона не потребувала на встановлення факту батьківства [PERSON] Про те, що [PERSON] її батько вона знала завжди, усвідомлено памятає його років з 8-10. Тоді як [PERSON] вона ніколи не бачила. [PERSON] завжди проживав з нею та матірю за адресою: м. Кривий Ріг вул. Армавірська, 5/13. За час проживання жодної фотографії з [PERSON] немає, до дитячого садку, школи він її не відводив, інші заклади, зокрема театри, цирк, медичні установи вони разом не відвідували, разом не відпочивали. Вона зверталася до нього по-різному: дядя [PERSON], іноді наодинці зверталася до нього «папа», при інших ніколи так його не називала. Щодо його стану здоровя не знає, в нього були проблеми з тиском, один раз він зламав ногу. Також, пояснила, що знала про його сімю, однак він ніколи не брав її з собою відвідати родичів в Апостолово, і не пропонував це. Усі свята вони святкували вдома, [PERSON] дарував їй разом з мамою на день народження золоті прикраси, а на інші свята, наприклад 8 березня, дарував поповнення рахунку мобільних телефонів її та матері. Також купив їй компютер, але коли не памятає, давав ї гроші на «карманні» витрати коли вона його просила про це. Усі речі вона купувала з мамою, як собі так і Прохорцю. 2-3 роки тому за приписом лікаря [PERSON] почав уходити ночувати на квартирі по вулиці Ватутіна. З приводу того, що [PERSON] готував собі їжу в гуртожитку, пояснити не може. Причину смерті його не знає. На похоронах була лише в церкві, на кладовищі та на поминальному обіді не була. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що справжнім біологічним батьком позивача є [PERSON], однак в свідоцтві про народження мати позивача записала батьком [PERSON], оскільки перебувала з ним на той час в зареєстрованому шлюбі. З квітня 1990 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю по день смерті [PERSON] 15 лютого 2015 року, і від спільного мешкання в листопаді 1991 року народилася позивач, батьківство щодо якої [PERSON] не встиг оформити за життя. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщини, однак позивач не може оформити свої спадкові права через відсутність факту родинних відносин та пропуск строку прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити в задоволенні позову, крім того, допитана в якості свідка, суду пояснила, що [PERSON] був її двоюрідним братом, вони часто спілкувалися, підтримували дружні стосунки, разом відвідували своїх рідних, неодноразово приїжджала до брата, ночувала у нього, останній раз приїжджала півтори роки тому, за час своїх відвідувань та зустрічей з братом ніколи не бачила ні [PERSON], ні позивача. Більш того, її дядько батько [PERSON] неодноразово скаржився на відсутність спадкоємців, тобто онуків, на що [PERSON] відповідав, що так склалося життя, що в нього немає дітей. За життя [PERSON] мешкав з жінкою на імя [PERSON] в період часу приблизно з 1985 по 2000 роки, однак дітей не мав. Він боявся мати дітей через поганий стан здоровя, оскільки після досягнення 40 років йому діагностували розсіяний склероз. Про смерть брата дізналася від [PERSON], яка подзвонила та повідомила, однак яка саме відбулася розмова не памятає, оскільки повідомлення про смерть брата її дуже засмутило, памятає лише, що [PERSON] повідомила про похорони [PERSON], оскільки вона з ним працювала разом. Позивача на похоронах не було. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, суду пояснив, що ніяких відомостей про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] немає, а також про те, що позивач являється дочкою померлого, крім того, [PERSON] спільно проживав з іншою жінкою на імя [PERSON] протягом 15 року, з якою неодноразово приїжджав до рідних, і за життя жалівся, що так склалося життя, що в нього немає дітей. За місцем реєстрації та мешкання [PERSON] в гуртожитку по вул. Мусоргського, його сусіди вперше побачили [PERSON] вже після його смерті, коли вона прийшла забирати речі останнього. За місцем мешкання [PERSON] [INFO] ніхто з сусідів не бачив [PERSON] Помер [PERSON] в квартирі по вул. Ватутіна, його впізнання проходило саме там його сусідами, а не [PERSON] та її дочкою позивачем у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду суду не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, надав суду письмові зауваження щодо позову, просив розглянути справу, враховуючи викладені зауваження, та без участі представника. За таких умов суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача [PERSON] та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Суд, заслухавши пояснення вказаних вище осіб, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] народилася 09 листопада 1991 року в м. Кривий Ріг (а.с. 6-7), про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 21.12.1991 р. зроблено відповідний запис за № 1863. Матірю дитини зазначена [PERSON], [INFO], батьком дитини зазначений [PERSON], [INFO], відомості про батька записані на підставі свідоцтва про укладення шлюбу , актовий запис № 180 від 20.02.1981р. та заяви [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у статті 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справи про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручі до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або є докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. З урахуванням положень статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 610836 від 17.02.2015 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер 15.02.2015 року, про що зроблено актовий запис за № 292 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] Другою криворізькою державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 235/215 від 18 березня 2015 року. Заяви про прийняття спадщини у даній справі подали [PERSON], [PERSON] двоюрідна сестра померлого, [PERSON] (а.с. 48-81). Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 15.02.2015 року [PERSON] у звязку з пропуском строку прийняття спадщини та відсутністю факту родинних відносин (а.с. 12). Суд вважає, що у судовому засіданні позивачем [PERSON] не доведені обставини спільного проживання [PERSON] та померлого [PERSON] до народження позивача 09.11.1991 р. та спільного ведення ними господарства, а також спільного виховання та утримання [PERSON] та померлим [PERSON] дитини. Також нею не надані докази, що з достовірністю підтверджують визнання померлим [PERSON] батьківства. Позивачем не надані письмові докази на підтвердження спільного утримання дитини, надання матеріальної допомоги [PERSON], не надано суду жодної фотографії, на яких було б зафіксовано позивача з [PERSON], або [PERSON] з [PERSON] з часу народження позивача і до дня смерті [PERSON] Не було надано позивачем і листів чи інших записів, написаних за життя [PERSON], зі змісту яких би вбачалося , що він визнавав своє батьківство стосовно позивача. Не надано доказів і про піклування [PERSON] під час вагітності про матір позивача [PERSON], а також про його піклування народженою дитиною, оскільки відсутні дані з лікувальних установ, дитячого садка, школи, позашкільних закладів, які б свідчили про виконання [PERSON] батьківських обовязків щодо позивача. Надані представником позивача суду письмові докази: копію рахунка офіціанта за поминальний обід від 17.02.2015, копія квитанції від 17.02.2015 щодо сплати [PERSON] ритуальних послуг, копії квитанцій про оплату меблів із зазначенням прізвища платника [PERSON] і адреси вул. Ватутіна, 12/6, копії розписок від 25.02.2002 та 26.02.2002 про погашення [PERSON] комунальних послуг [PERSON] (а.с. 164-167), суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету розгляду справи і ніяким чином не підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження позовних вимог позивачем надані лише покази свідка, проте навіть допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідки [PERSON], [PERSON] не вказали про прояви визнання померлим [PERSON] батьківства щодо [PERSON] на людях, у громадських місцях, жоден свідок не вказав, що [PERSON] навідувався до дитячого садочка чи до школи, де перебувала малолітня [PERSON], про спільний відпочинок з нею, про наявність спільних фотографій [PERSON] та [PERSON] Їх покази щодо спільного святкування днів народжень [PERSON] та [PERSON], а також того, що [PERSON] мав в квартирі [PERSON] речі, ліки та інструменти жодним чином не доводять факт визнання [PERSON] свого батьківства щодо [PERSON]. Однак ці свідки підтвердили той факт, що [PERSON] знав ще до народження позивача, що вона не його дитина, але бажав її виховувати та піклуватися про неї. Більш того, свідок [PERSON], хрещена мати позивача [PERSON], пояснила, що останній раз бачила [PERSON] в 2013 році на святкуванні ювілею [PERSON] і до цього коли приходила до останньої в гості не завжди бачила [PERSON], в основному бачила останнього на днях народженнях, і під час таких зустрічей ніколи не бачила, щоб [PERSON] виявляв будь-яку батьківську увагу щодо [PERSON], зокрема не брав її на руки, не обіймав, не допомагав з уроками, ніколи не звертався до неї, називаючи дочкою, як і позивач ніколи не називала його батьком. Свідок [PERSON] у своїх показаннях вказувала на те, що мешкала спільно з померлим [PERSON] до народження дочки і після, за життя він визнавав своє батьківство щодо [PERSON], допомагав дитині матеріально, зокрема, придбав їй компютер, телефон, спілкувався з дитиною. Суд ставиться критично до показань вказаної особи, оскільки вона зацікавлені у вирішенні справи, так як являється матірю позивача, і сама зазначила, що до смерті [PERSON] не вважала за необхідне звертатися до суду з приводу визнання його батьківства, а на теперішній час в звязку з відкриттям спадщини, позивач звернулася до суду з таким позовом, якби не потреба в оформленні спадщини, вони б не зверталися до суду для встановлення родинних відносин. До того ж показання свідка [PERSON] спростовуються показаннями інших свідків, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які кожний окремо, показали, що [PERSON] за життя ніколи не говорив про наявність дітей або дружини, натомість стверджував, що так склалося життя, що в нього немає сімї, зокрема дітей, постійно мешкав в гуртожитку по вулиці Мусоргського, за 2-3 роки до смерті постійно ночував в квартирі по вулиці Ватутіна, робив там своїми силами ремонт. Ніхто з свідків за весь час знайомства з [PERSON] не бачили ані [PERSON], ані [PERSON] Крім того, такі покази свідків підтверджуються і письмовими доказами, зокрема довідкою, виданою КП ЖЕО № 31 від 13 серпня 2015 року № 2234 про місце реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 21 червня 1976 року по 07 травня 2015 року, виписаний в звязку із смертю 15 лютого 2015 року (а.с. 159), медичними документами на імя [PERSON] із зазначенням його адреси проживання: [INFO] або вулиця Мусоргського, 11/316 (а.с. 160-163). Натомість суд не бере до уваги як належний доказ копію акту про мешкання, складений 30 жовтня 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг вулиця Армавірська, 5, оскільки сам текст даного акту суперечить встановленим в судовому засіданні обставинам, а саме те, що [PERSON] проживав по адресу: [INFO] разом з [PERSON] та [PERSON] з квітня 1990 року по день смерті, тоді як не вказаний день смерті, а також не відповідає дійсності, так як [PERSON] народилася в листопаді 1991 року і ніяк не могла спільно мешкати з [PERSON] з квітня 1990 року (а.с. 9). Щодо підтвердження чи непідтвердженння визнання померлим [PERSON] батьківства суд також бере до уваги такі обставини. При народження дитини [PERSON] до органів РАЦСу була подана спільна заява батьків про реєстрацію дитини. При житті [PERSON], ані сам [PERSON], ані [PERSON], [PERSON], яка ще до смерті [PERSON] досягла повноліття, не ставили питання про встановлення батьківства в судовому порядку. Суд вважає, що причиною цьому є невизнання померлим [PERSON] батьківства щодо позивача, а доводи позивача про те, що вона зверталася до паспортного столу за зміною прізвища, внесення змін до актового запису щодо народження, а також те, що по досягненні повноліття вона забажала встановити своє походження, однак за відсутності [PERSON] це виявилося неможливим, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на теперішній час позивач вже не вважає відсутність [PERSON] перешкодою для звернення до суду. Таким чином, оскільки при розгляді зазначеної справи позивач не надала доказів, які з достовірністю підтверджували б спільне проживання й ведення спільного господарства [PERSON] та матері позивача до її народження, спільне виховання або утримання ними її, визнання батьківства померлим [PERSON] за життя, тому суд вважає, що позов до задоволення не підлягає саме з цих підстав. Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач не мала право звернення до суду з даним позовом, так як це не передбачено ст. 53 КпШС України, а також про пропущення позивачем строків на звернення до суду, суд не бере їх до уваги, оскільки у рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року у справі «Яггі проти Швейцарії», Європейський суд з прав людини постановив, що мало місце порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому суд зазначив, що людина, котра намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності, а тому суд не може позбавити права позивача на звернення до суду для встановлення свого походження і на судовий розгляд справи по суті. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed