overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

26 квітня 2017 року, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд, встановити юридичний факт родинних відносин в тому, що він є сином [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO], посилаючись на письмовий висновок ВДРАЦСу Овідіопольського РУЮ в Одеській області про відмову про внесення змін до актового запису про його народження № 85 від 08.09.1964 р. з мотивів розбіжностей у написанні його прізвища та прізвищ його батьків російської мовою. В судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином під розписку, однак надав суду свою письмову заяву, в якій підтримав свою заяву та з посиланням на ст. 158 ЦПК України просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 13). Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, але надіслала до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення заяви та з проханням, розглянути вказану справу без її участі (а.с. 14). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.1964 р., в якому його прізвище записано російською мовою як «[PERSON]», а згідно паспортних даних громадянина України, його прізвище вказане як «[PERSON]» (а.с. 4,5). У свідоцтві про одруження батьків заявника серії [NUMBER] від 25.12.1963 р., прізвища матері і батька заявника зазначені російською мовою як «[PERSON]» (а.с. 5). У паспорті заінтересованої особи - матері заявника, її прізвище вказане як «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть батька заявника серії [NUMBER] від 08.04.2015 р., він вказаний російською мовою як «[PERSON]» (а.с. 6). На думку суду, вказані розбіжності у написанні прізвища заявника та його батьків, були допущені органами державної реєстрації при довільному перекладі з російської на українську мови. У зв`язку з викладеним, суд вважає доведеним та встановленим судом - юридичний факт родинних відносин заявника (як сина) матері [PERSON] та батька [PERSON], померлого [INFO]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою перебуває в шлюбі з 29 жовтня 2016 року, від шлюбу дітей не мають; спільне життя не склалося через різні погляди на життя. З 20.03.2017 року вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Спору щодо поділу спільного майна немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов підтримав та просив строк на примирення не надавати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2016 рокуміж сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 325, що підтверджується свідоцтвами про шлюб серії 1-БВ № 158153 та серії 1-БВ № 158154. Судом встановлено, що\~сім'я фактично розпалась, поновлення подружнього життя між сторонами виключається, а тому збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем в сумі 640,00 грн. згідно квитанції № 0.0.754204250.1 від 26.04.2017 року, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] Ікрамжана Турдалієвича, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: [PERSON], 04 грудня 2000 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. Між сторонами не було досягнуто згоди стосовно порядку та розмірів сплати аліментів. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], 04 грудня 2000 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивача. Згоди щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини сторони в досудовому порядку не дійшли. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України (яка визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дочку [PERSON], [INFO], в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на неї в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. 22 січня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Дитина проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], паспортними даними позивачки, свідоцтвом про одруження сторін. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини та її утримання, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на дочку [PERSON] в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання позивачки в розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 19 травня 2005 року у виконкомі Хижанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №5. Від даного шлюбу народились двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, сім'я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. Просила розгляд справи провести у її відсутність. В судове засідання відповідач не з'явився, однак надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, обставини справи підтвердив. Просив розгляд справи провести у його відсутність. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. Так, під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 19 травня 2005 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Хижанської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблено в книзі реєстрації актів запис за №5 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5) та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що спільне життя у них не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, у зв'язку з чим вони відмовляються від примирення. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, малолітні діти після розірвання шлюбу залишається з матір'ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, та інтересам малолітніх дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира № 6 за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Іванівка, вул. Дніпробузька, буд. 4, в якій зареєстрований її син [PERSON]. Разом з тим відповідач з 2013 року не проживає за вказаною адресою. Наявність зареєстрованої особи позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просила визнати відповідача, таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не зявилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Позивачка є власницею квартири № 6 в будинку № 4, розташованого по вул. Дніпробузькій (до перейменування Радянська) в с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та відповідним витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно № 13908215 від 16 березня 2007 року (а. с. 7, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з положеннями ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За зазначеною вище адресою зареєстрований відповідач, але фактично не проживає там понад три роки, що підтверджується довідкою за підписом старости с. Іванівка Очаківського району Миколаївської області № 354 від 25 квітня 2017 року (а. с. 11), а також актом, складеним за участю сусідів [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2013 року (а. с. 12). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає більше одного року, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачку права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов останньої таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

26 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12.09.1987 року вона уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований Брагинівській сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області (актовий запис № 18). Від шлюбу мають доньку, яка на теперішній час досягла повноліття. У 2010 році через різні погляди на життя та несхожість характерів між ними були припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства, втрачено любов та порозуміння. Збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2). Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1987 року позивач [PERSON]та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 12 вересня 1987 року, актовий запис № 18 (а.с.5). Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

26 квітня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 05.12.2014р., виконкомом Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, актовий запис № 03. В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, миритися не бажає, вважає, що через відсутність взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів їх шлюб з відповідачем остаточно розпався. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. Спору щодо спільного майна та місця проживання дітей немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

26 квітня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпро, бул. Рубіновий, 7/109. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 25.04.2017р. о 16 год. 07 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 25.04.2017р. о 16 год. 07 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Авдєєва лікарні КЗ «гор. лікарні № 14» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, занепокоєна, неадекватна. Память, інтелект, критика знижені. Висловлює маячні ідеї збитку на адресу племінниці. [PERSON] було поставлено попередній діагноз розлади особистості та поведінки внаслідок судинних захворювань головного мозку, виражений психоорганічний синдром з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved