Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

25.07.2019\~представник позивача\~ [PERSON] \~ адвокат\~Ничик А.В.\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~посилаючись на\~те,\~що [PERSON] \~є власником\~5/16\~частин будинку\~ [ADDRESS] .\~Інші 5/8\~частин даного\~будинку належить\~ [PERSON] .\~У вказаному\~будинку зареєстровані\~крім позивача, третьої особи [PERSON] ще відповідач [PERSON] , яка в зазначеному будинку не проживає з червня 2009 року, однак знятися з реєстрації не бажає. Ухвалою судді від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача адвокат Ничик А.В. не з`явилась, про день слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] ,\~яка належним\~чином повідомлена\~про відкриття\~провадження по\~справі в\~порядку загального\~позовного провадження,що\~підтверджується розміщеним\~оголошення на\~офіційному веб-порталі\~Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області про\~його виклик\~до суду не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України та відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день слухання справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позов підтримала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються положеннями статей 71 і 72 Житлового кодексу України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до Договору дарування частки житлового будинку від 05.06.2019 посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Сушановою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №669 на праві власності належить 5/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.8-9). Інші 5/8 частин даного будинку належить [PERSON] , яка відмовляється надати правовстановлюючі документи на свою частину будинку. Відповідно до\~частини 1\~статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В належній позивачу частці будинку зареєстрована відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією будинкової книги домоволодіння [ADDRESS] , де вказано, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 04.03.1997, а 20.08.2010 автоматично пере прописана. Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.05.2019 [PERSON] , 1994 р.н. за адресою [ADDRESS] не проживає з червня місяця 2009 року і по теперішній час (а.с.12). Відповідно до п. 34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини 1 статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно статті\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», висловив правову позицію, відповідно до якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача [PERSON] в даному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності в квартирі понад встановлений строк. У статті 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, судом належними доказами встановлено, що відповідач [PERSON] у зв`язку з обраним нею способом життя, за власною ініціативою і у добровільному порядку в 2009 році залишила будинок [ADDRESS] . Протягом тривалого часу вона не робила спроб самостійно прийти та вселитися до неї, таких вимог у встановленому законом порядку не ставила. Під час своєї відсутності в будинку відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносила. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони [PERSON] порушено не було, відповідач відсутня в даному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved