Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

26.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до\~[PERSON]\~про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що АКІБ «УкрСиббанк» згідно кредитного договору № 236-84 від 23 березня 2006 року надав відповідачу кредит в сумі 7900 доларів США , які [PERSON] повинна була повернути у порядку і на умовах, зазначених в договорі. Однак відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, через що утворилась певна заборгованість. 08.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступає ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого у позивача виникає право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. В звязку з цим, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 236-84 від 23 березня 2006 року в сумі 110378,90 гривень. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставах викладених в заяві та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] подав до суду письмові заперечення на позов. В судовому засіданні позовні вимоги не визнав та посилаючись на статті 257, 261, 262, 267 ЦК України просив відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Під час судового розгляду встановлено, що 23 березня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», у подальшому публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 236-84. Відповідно до п. 1.1 договору банк зобовязується надати, а позичальник прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюти в сумі 7900 (сім тисяч девятсот) доларів США у порядку і на умовах, зазначених у договорі. Згідно п.1.2.1 Договору надання кредиту здійснюється у термін з 24 березня 2006 року по 24 березня 2012 року. Згідно п.1.2.2 Договору позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше ніж в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Згідно графіку погашення кредиту останній платіж має бути здійснено позичальником 15.02.2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що кінцевим строком виконання грошового зобовязання є березень 2012 року. Відповідно до виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року у ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимоги за кредитним договором № 236-84 від 23 березня 2006 року. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем відповідач порушив умови договору, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитом та процентами, а саме: 2630,82 доларів США, що є еквівалентом 56856,69 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2476,53 доларів США, що є еквівалентом 53522,21 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З розрахунку не вбачається, коли позичальником було здійснено останній платіж на погашення кредитної заборгованості, тому для визначення моменту, з якого у позивача виникає право на позов суд обирає кінцевий термін виконання даного грошового зобовязання. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Однак згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3 статті 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. На думку суду позивачем, звернувшись до суду з даним позовом 26.08.2015 року, пропущено 3 річний строк позовної давності за зобовзанням, термін виконання якого закінчився в березні 2012 року, тому у розумінні ч. 4 ст. 267 ЦК України та враховуючи відповідну заяву представника відповідача це являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed