Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

25 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.11.2007 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з відповідачем відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вказує, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, не ведуть спільного господарства, мешкають окремо. Шлюбні відносини фактично припинені. Спору про місце проживання дитини сторони не мають, майновий спір відсутній. Позивач вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим, тому просить шлюб розірвати. Оскільки дитина проживає з матірю окремо від батька, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча за законом зобов'язаний приймати участь в утриманні дитини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не зявилася. Представник позивача надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки відповідач не повідомив. Відзиву на позов відповідач не подав. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. \~ \~ \~ \~Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює розглядати справу в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 10.11.2007 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2406, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 22). Сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 22 зворот). На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. На час розгляду справи спору про визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не зявляється в судове засідання, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. З копії свідоцтва про народження серії І-БП №068688, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, вбачається, що батьком дитини є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 2045 (а.с.22 зворот). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Та обставина, що мати дитини має дохід, не звільняє батька від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд враховує, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2018 року становить 1944 грн. Суд вважає, що за віком відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоровя, будь-яких належних доказів щодо відсутності доходів, поганого стану здоров'я відповідач не надав. Однак, суд не вважає обґрунтованим і той розмір аліментів, який просить стягнути позивач у сумі 3000 грн щомісячно. У позові позивач вказує, які витрати на дитину вона несе, а саме: на школу 400 грн. щомісяця, відвідування танцювального колективу «Живчик» та на змагання 1500 грн. щомісячно, відвідування літнього табору 1500 грн. раз на рік, відпочинок за кордоном один раз на рік, харчування, одяг, відпочинок, лікування тощо (а. с. 18). Однак, суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження понесення витрат у вказаних сумах позивачка суду не надала. Крім того, визначаючи розмір аліментів, суд вважає за необхідне провести розмежування між аліментами на утримання дітей та додатковими витратами на дітей в розумінні ст. 185 СК України,до яких слід віднести витрати на дітей, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо). Зокрема, витрати позивача на лікування дитини в звязку з хворобою дитини, а також витрати на відвідування танцювального колективу (розвиток здібностей дитини) є додатковими витратами на дитину, і позивач не позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом про участь батька у додаткових витратах на дитину, в порядку ст. 185 СК України. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що на даний час розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1500 грн. на дитину щомісячно є співрозмірним, і не порушуватиме права та інтереси позивача, дитини, відповідача та інших осіб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Судовий збір, понесений позивачкою за позовні вимоги про розірвання шлюбу, слід стягнути з відповідача на користь позивача, в звязку із задоволенням позову в цій частині. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112,\~141,\~180,\~181,\~182\~Сімейного кодексу\~України та

Outcome: partial