Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

26.10.2009 року до Малиновського районного суду звернулись [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 22 листопада 2007 року [PERSON], посварившись із батьком, [PERSON], наніс йому тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер. 11 листопада 2008 року Малиновський районний суд м. Одеси вироком по справі визнав винним [PERSON] в скоєні важкого злочину, який позбавив життя [PERSON] Оскільки з відповіді державного нотаріуса стосовно прийняття спадщини вбачається, що обставини для усунення відповідача від права на спадщину повинні підтверджуватись рішенням суду, а не вироком, позивачі просять суд усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON]. 25.11.2009 року [PERSON] до Малиновського районного суду м. Одеси подано позов до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у здійсненні права власності ( головуючий - суддя Мазун І.О.). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 р. (головуючий суддя Дрішлюк А.І.) вищевказані позови були обєднані в одне провадження, визначено процесуальний статус сторін. 18.08.2010 р. представником [PERSON] було подано до суду уточнення позовних вимог (т.2, а.с. 7-9), однак ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2010 р. уточнену позовну заяву залишено без розгляду за порушення стороною вимог ст. 31 ЦПК України щодо процедури та стадійності подання уточнень (т.2, а.с. 16-17). Розгляд справи разведено за раніше заявленими позовними вимогами (т.1, а.с. 42-44). В судове засідання Н 98.2010 року представники відповідача не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки не сповістили. Суд приймає рішення відповідно до вимог ст. 176 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов не може бути задоволений виходячи з наступного.. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11.11.2008 p., відповідача по первинному позову [PERSON] по справі 1-636/08 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених 4.2 ст. 345 КК та ч.2 ст. 121 КК України, та засуджено до 9 років та 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили після перевірки Апеляційним судом Одеської coласті. У відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені з. ти цією особою. Таким чином, суд вважає, доведеним факт завдання тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] своєму батькові [PERSON] 22.11.2007 року, який внаслідок цього помер 26.11.2007 року в MKJI №1 м. Одеси. Як вбачається з матеріалів справи в 2007 році [PERSON] після смерті своєї дружини ; спадкував право власності на квартиру [ADDRESS] - 9уд. 18\\3 по вул. Варненській в м. Одесі, що належали їм на праві спільної сумісної власності, та грошові вклади в Державному ощадному банку У раїни (т.1, а.с.227-246). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що включає в себе право власності 7а грошові банківські вклади, та нерухоме майно а саме квартиру [ADDRESS], [ADDRESS], та інше майно, що належало йому на праві власності. Спадкоємцем першої черги є син померлого, [PERSON] Позивачі за первісним позовом є спадкоємцями другої черги (т. 1, а.с. 131-175). Як вбачається з відповіді Сьомої одеської державної нотаріальної контори підставою для усунення від спадкування в порядку ст. 1224 ЦК України нотаріусом було визнано не вирок суду, а рішенням суду (т.1, а.с. 20). Відповідно до ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Стаття 115 КК України містить вказівку на „умисне протиправне заподіяння смерті, диспозиція ч.2 ст. 121 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вчинення навмисних дій - „умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Таким чином, законодавець, в КК Україні використовує іншу термінологію при визначенні складів злочинів, які були вчиненні проти життя, здоровя особи. Логічне співставлення та системний аналіз вказаних норм призводить суд до висновку, що ст. 1224 ЦК України використовує поняття „навмисне позбавлення життя, яке охоплює низьку навмисних дій, основною ознакою якого є свідомі дії особи направлені саме позбавлення життя, оскільки б в іншому випадку законодавець в межах ЦК України перераховував би всі склади злочинів відповідної групи, або вказав тільки один склад - навмисне вбивство. На користь такого висновку суду також свідчить також та обставина, що в абзаці другому ч. 1 ст. 1224 ЦК України вказано на єдиний випадок, коли не застосовується ч.І, підкреслюючи, що спадкодавець, знаючи про замах (тобто умисел не було реалізовано по незалежним від виконавця обставинам) все ж призначив особу своїм спадкоємцем за заповітом (тобто окремо необхідно вчинення свідомих дії в межах певної процедурі - скласти та посвідчити заповіт) в іншому випадку (незалежно навіть від волі потенційного спадкодавця імперативно застосовується абз.1 ч. 1 ст. 1224 ЦК України). З аналогічних позицій виходив державний нотаріус, надаючи класифікацію спірним правовідносинам (т.1, а.с. 175) Для складу злочину скоєного відповідачем характерним є наявність косвеного умислу на позбавлення життя особи, оскільки тілесні ушкодження є небезпечними для життя потерпілого і момент скоєння. З вироку суду вбачається, що з моменту закінчення злочинних дій у відношенні батька до прибуття співробітників міліції в квартиру [ADDRESS] [PERSON] не було вчинено жодних дій для збереження життя [PERSON], що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував у непритомному та безпорадному стані. Медична допомога викликана ним не була, незважаючи на вкрай небезпечний для життя характер тілесних ушкоджень. Причинно-наслідковий звязок між злочинними діями відповідача та смертю спадкодавця є беззаперечним та встановлений вироком суду. Факту складення [PERSON] заповіту на користь відповідача під час перебування в МКЛ №1 судом не встановлено. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, Оскільки суд задовільняє первинний позов та усуває відповідача [PERSON] від :тава спадкування, тобто [PERSON] втрачає право на спадкування майна після смерті [PERSON], померлого 26.11.2007 року в м. Одесі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволенню не підлягає, оскільки особа, яка була усунута від спадкування за законом, права власності на спадкове майно не набуває. При цьому суд звертає увагу сторони відповідача (позивача по зустрічному позову), що відповідно до «останови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 р. визнання права власності та усунення перешкод у рятуванні ним можливе лише за умови прийняття спадщини спадкоємцем у встановленому законом порядку при наявності обставин для подання подібного позову.

Outcome: approved