Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

25 січня 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 21.05.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбно-сімейні стосунки між нею та відповідачем припинено у 2016 році, до чого призвели різні погляди на сімейне та відсутність взаєморозуміння. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала та просила вирішувати справу у її відсутність. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Дідович». Відповідач [PERSON], будучи громадянином [PERSON] Федерації та фактично проживаючи у [INFO], також до підготовчого судового засідання не прибув, надавши нотаріально посвідчену заяву про визнання ним предявленого позову у повному обсязі. Просив вирішувати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом ЗАГС Надимського району служби Ямало-Ненецького автономного округу від 21 травня 2011 року, актовий запис № 159. У шлюбі мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також майнового характеру, станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи визнання предявленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від понесених нею та документально підтверджених витрати з оплати судового збору у сумі 352,40 гривень. Інша частина витрат з оплати судового збору у сумі 352,40 гривень підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved