Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

25.10.2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі 20000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку; стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій формі у розмірі 10000, 00 грн. до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.12.2015 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ у м. Херсоні складено відповідний актовий запис № 901. У відповідності до свідоцтва про зміну імені відповідач 22.05.2013 року змінив прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Від даного шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області 21.06.2018 року складено відповідний актовий запис № 471. Після фактичного припинення шлюбу із відповідачем, дитина проживає із матір`ю, тому перебуває на її утриманні. При цьому відповідач ухиляється від здійснення витрат на утримання спільної дитини, хоча має достатній рівень доходів, оскільки володіє професією моряка. Згідно контракту від 22.07.2010 року відповідач отримував заробітну плату у сумі 3500 доларів США на посаді третього механіка. Відповідач на даний час має ранг першого механіка, розмір його доходу є значно вищім. З листування із потенційним роботодавцем відповідача вбачається що розмір заробітної плати за останнім контрактом складав 7500 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини просила суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 08.11.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 12.03.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала та просила задовольнити. Під час розгляду справи висловлювала свою позицію з приводу заявленого позову, його підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення, які за змістом аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Позивач [PERSON] при розгляді справи надавала пояснення, якими позов підтримала у повному обсязі, наполягала на визначені розміру аліментів у заявленій сумі та визначення місця проживання дитини із нею. Представник відповідача [PERSON] надав заяву, якою заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів. З приводу вимог, стосовно визначення місця проживання дитини із матір`ю не заперечував. При цьому пояснив, що починаючи з 2017 року за контрактом не працює. З 29.01.2019 року працевлаштований у ПП «Саяр» на посаді автослюсара, отримує щомісячний дохід у розмірі 5000,00 грн. без урахування обов`язкових платежів Представник третьої особи Корабельної районної у місті Херсоні ради надала заяву, якою підтримала наданий висновок, просила розглянути справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.12.2015 року між сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ у м. Херсоні складено відповідний актовий запис № 901. У відповідності до свідоцтва про зміну імені відповідач 22.05.2013 року змінив прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Від даного шлюбу народився [PERSON] , [INFO] , про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області 21.06.2018 року складено відповідний актовий запис № 471. Після фактичного припинення шлюбу із відповідачем, дитина проживає із матір`ю, тому перебуває на її утриманні, про що свідчить Акт, складений 28.09.2018 року ТОВ КК « Шумен ». У відповідності до протоколу засідання державної кваліфікаційної комісії від 23.09.2013 року, висновку державної кваліфікаційної комісії від 25.09.2013 року та свідоцтва про підвищення кваліфікації від 23.08.2013 року [PERSON] має розряд другого механіка. У відповідності до контракту від 22.07.2010 року відповідач отримував заробітну плату у сумі 3500 доларів США на посаді третього механіка. Відповідач має ранг першого механіка, про що свідчить протокол засідання державної кваліфікаційної комісії від 31.05.2018 року. Згідно зіст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У наданих відповідачем запереченнях на позов, останній зазначає, що Позивач посилається на контракт від 22.07.2010 року та протокол засідання державної кваліфікаційної комісії від 31.05.2018 року, обґрунтовуючи заявлені вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] у твердій грошовій формі у розмірі 20000,00 грн. до досягнення дитиною 18 річного віку та на утримання [PERSON] в розмірі 10000,00 грн. до досягнення [PERSON] [INFO] . трирічного віку. Однак, на думку Відповідача, вказані докази не свідчать про факт його працевлаштування за контрактом на даний час та отримання ним доходу в тому чи іншому розмірі, але достатньому для забезпечення можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному Позивачем. Судом встановлено і підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки Відповідача (а.с. 75), що 18.04.2017 року [PERSON] прийнятий до Представництва СКМ АРУБА Королівство Нідерланди в Україні на посаду інженера механіка. 06.12.2017 року Відповідач переведений для подальшої роботи у м. Київ із збереженням посади та 05.02.2018 року звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України. 13.03.2018 року Відповідач зареєструвався у Херсонському міському центрі зайнятості, як безробітний. З 29.01.2019 року Відповідач працевлаштований до ПП «Саяр» з окладом, згідно штатного розкладу, що також підтверджує копія наказу № 1-к від 28.01.2019 року (а.с. 74). З копії реєстру застрахованих осіб у ПФУ від 19.06.2019 року вбачається, що у 20018 році, тобто станом на час звернення позивача із позовом, [PERSON] отримав дохід у загальному розмірі 98889,85 грн. Розмір доходу Відповідача у січні 2019 року становить 600,00 грн., у лютому 2019 року - 4200,00 грн., березні 2019 року - 4200,00 грн. та у квітні 2019 року - 4200,00 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначеного нею у позовній заяві розміру аліментів, її доводи спростовуються доказами, наданими з боку Відповідача. Таким чином, судом встановлено, що Відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в заявленому Позивачем розмірі, а саме: 20000,00 грн., доказів наявності у Відповідача такої можливості - Позивачем не надано і судом не встановлено. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з наведеним, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, визначивши їх в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 25.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів узгоджується з положеннями ст. 182 СК України, якою визначено рекомендований розмір аліментів на одну дитину, та може забезпечити достатній рівень утримання дитини. Заявлені вимоги, в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 10000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки дохід Відповідача, з урахуванням визначеного судом розміру аліментів на утримання дитини, унеможливлює утримання ним Позивача та у разі задоволення позову в цій частині поставить Відповідача у скрутне матеріальне становище. Стосовно вимог про визначення місця проживання дитини із Позивачем суд виходить з наступного, З висновку Виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради №2-14-6-25 від 11.01.2019 року вбачається, що Орган опіки та піклування Корабельно районної у місті Херсоні ради вважає доцільним визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матір`ю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, позивач має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112,180-184, 191 СК України,

Outcome: partial