Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

24 липня 2014 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Кивської області з позовом, яким просить : зобовязати [PERSON] усунути створені їй перешкоди в користуванні спільною квартирою № 48 в будинку № 6 по вул. Радгоспна в м. Бориспіль Київської області шляхом передачі позивачу ключів від замків вхідних дверей квартири; виселити з даної квартири [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON]; вселити позивачку до квартири [ADDRESS]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками є її колишній чоловік [PERSON] та їх спільний син [PERSON], яким також належить по 1/3 частини цієї квартири. Шлюб між сторонами розірвано в 2013 році. Наразі в цій квартирі проживають разом відповідачі по справі та син [PERSON]. Позивач [PERSON] згоди на вселення до спірної квартири [PERSON], яка є новою дружиною [PERSON], та її сина [PERSON], не давала і до неї ніхто не звертався для вирішення цього питання. Ключі, передані [PERSON] (колишньому чоловіку), останній в добровільному порядку не повертає. Письмові вимоги про виселення нової дружини разом з її сином, не виконує. Доступу [PERSON] до квартири не надає, чим перешкоджає їй в користуванні своєю власністю та речами, які залишились в квартирі. У звязку з наведеним позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права. 30 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], яким просить відмовити в задоволенні первісного позову та позбавити [PERSON] права користування 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовано тим, що з 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Їх син [PERSON] проживає разом з батьком, який створив нову сімю з [PERSON] та її сином від першого шлюбу [PERSON]. Сімя [PERSON] проживає у [INFO], яка є однокімнатною. [PERSON] та його син [PERSON] є співвласниками цієї квартири та володіють по 1/3 частини кожен. [PERSON] технічного паспорту на квартиру її загальна площа становить 38,6 кв.м., з яких жила площа 18,3 кв.м.. Виділ 1/3 частки в натурі із квартири неможливий, як і неможливо встановити порядок користування цією квартирою. Крім того, у сина [PERSON] склались неприязні стосунки з матірю [PERSON] у звязку з чим її вселення до квартири спричинить несприятливі умови для їх сина. Зважаючи на вказане просить відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 30 жовтня 2014 року вимоги за зустрічним позовом обєднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON]. [PERSON] та її представник в судове засідання зявились, вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити. У задоволенні вимог за зустрічним позовом просили відмовити. [PERSON], його представник [PERSON] та [PERSON] в судове засідання зявились, позов [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити його. [PERSON] пояснив суду, що шлюб між ним та [PERSON] розірвано в травні 2013 року. Колишня дружина добровільно покинула спірну квартиру та не проживає в ній по теперішній час. Вважає, що право власності позивачки на частину квартири не припинилось через розірвання шлюбу між ними. Зазначив, що дійсно наразі в квартирі [ADDRESS] проживають разом з ним дружина [PERSON], її син від першого шлюбу [PERSON] та рідний син [PERSON]. Дозволу у [PERSON], як у співвласника квартири, щодо вселення вищевказаних осіб не питав та такого дозволу від позивачки не отримував. [PERSON] підтвердив факт втрати ключів від цієї квартири в травні 2013 року, проте одночасно зазначив, що до [PERSON] не звертався з проханням передати йому її ключі від вхідних дверей квартири. Ключі, у звязку з цим, йому привозив син [PERSON]. Це були його особисті ключі, а не позивачки. Зазначив, що до лютого 2014 року у [PERSON] були власні ключі від квартири і вона могла безперешкодно ними скористатися. Дізнавшись від сина про появу в квартирі [PERSON], позивачка почала активно цікавитись квартирою та навідуватись до неї. Так, в лютому 2014 року [PERSON] увірвалась до квартири та счинила сварку з відповідачами. При цьому квартиру позивач відчинила власними ключами. Крім того повідомив, що з [PERSON], яка згодом стала його дружиною, познайомився влітку 2013 року в Карпатах. Перший раз вона приїхала до нього в гості 23.12.2013 року. Під час цієї зустрічі [PERSON] познайомив [PERSON] зі своїм сином [PERSON]. Наступного разу [PERSON] приїхала до нього в гості в лютому 2014 року. [PERSON] під час її гостювання до квартири за допомогою власних ключів увірвалась [PERSON] та вчинила сварку, внаслідок якої відповідач вигнав позивачку з квартири. Шлюб з [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в серпні 2014 року, а вже з вересня 2014 року [PERSON], як дружина відповідача, почала постійно проживати в спірній квартирі разом зі своїм сином від першого шлюбу [PERSON]. Відповідач підтвердив факт отримання листів від позивача з вимогами про повернення ключів від квартири та виселення з неї [PERSON] та її сина [PERSON]. Вимоги [PERSON] ним не виконано. Ключі позивачу він не повернув, виселяти дружину з дитиною не вважає за необхідне та можливе. Разом з тим, не вважає доцільним вселяти колишню дружину до цієї квартири, оскільки ним створено нову сімю, квартира є однокімнатною, а син [PERSON] не бажає спілкуватись з рідною матірю. [PERSON] підтвердила покази чоловіка та додатково пояснила, що до 27 серпня 2014 року ще працювала викладачем у Броньківській ЗОШ Іршавського району Закарпатської області. Шлюб з [PERSON] зареєструвала 16 серпня 2014 року. Разом зі своїм сином від першого шлюбу [PERSON] почала постійно проживати в [INFO] з 01 вересня 2014 року і проживають там наразі. [PERSON] є колишньою дружиною її чоловіка та намагається зруйнувати їх шлюб шляхом її виселення з квартири. Зазначила також, що до її появи в квартирі позивачка не цікавилась квартирою та не навідувалась до неї. Крім того вказала, що знає про листи [PERSON], отримані [PERSON], з вимогами про її виселення та сина [PERSON]. Вимоги за цими листами [PERSON] не виконує, оскільки оберігає свою сімю від втручань [PERSON] Представник третьої особи до суду зявилась, при вирішенні спорів поклалась на розсуд суду. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила суду, що перебувала до травня 2013 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають спільного сина [PERSON]. До липня 2012 року подружжя проживало однією сімєю в квартирі [ADDRESS]. В липні 2012 року відповідач будучи в стані алкогольного спяніння близько 21.00 години вигнав [PERSON] разом з сином на вулицю. До цього моменту, подібні сварки в сімї виникали постійно, внаслідок чого позивач неодноразово ночувала у сусідів. Подружнє життя з [PERSON] виявилось невдалим, оскільки останній постійно чинив сварки, ображав її та їх сина, забороняв користуватися речами побуту, посудом, ванною кімнатою, тощо. Опинившись в липні 2012 року на вулиці разом з сином, [PERSON] зателефонувала знайомому [PERSON] та попросила допомоги. Останній приїхав до них разом з дружиною та забрав до себе додому переночувати. Наступного дня [PERSON] разом з подружжям [PERSON] приїхали до квартири [ADDRESS], щоб забрати особисті речі позивачки та її сина. [PERSON] зібрала лише найнеобхідніші речі та покинула квартиру, оскільки не бажала більше проживати разом з чоловіком, який їх постійно ображає та виганяє з дому. Щодо насилля в сімї та позбавлення права користування власністю [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів, проте її заяви не реєстрували, оскільки [PERSON] є працівником міліції. З липня 2012 року позивач разом з сином не проживали в спірній квартирі. Син постійно бачив стосунки батьків та просив матір покинути [PERSON]. Протягом цього часу вона винаймала житло. Влітку 2013 року позивач разом з сином приїхали до спірної квартири, вдома був [PERSON]. [PERSON] хотіла забрати велосипед сина, проте чоловік не дозволив їй зайти, випхав в груди з тамбору до підїзду та велосипед не віддав. У звязку з цим [PERSON] була вимушена придбати новий велосипед для сина. В травні 2013 року позивачу зателефонувала сусідка по дому, повідомила що [PERSON] побили та він загубив свої ключі. Просила передати для нього ключі від квартири. Весь цей час у [PERSON] та її сина зберігались два комплекти ключів від квартири [ADDRESS]. Позивач через сина передала відповідачу власний комплект ключів. Ключі передала з власної волі, оскільки бажала допомогти [PERSON], який є батьком їх спільної дитини. З того часу, незважаючи на неодноразові звернення в листах до [PERSON] з проханням повернути ключі, останній їх не повернув. До спільної квартири не впускає, особистих речей не віддає. Син з листопада 2013 року, до появи нової жінки, проживає разом з батьком в квартирі [ADDRESS]. Це сталося спонтанно. [PERSON], незважаючи на погані стосунки з [PERSON], не бажала щоб її син втрачав батька та наполягала на їх спілкуванні. Одного дня син пішов до батька в гості та не повернувся. Особистих речей із собою [PERSON] не взяв, що свідчить про відсутність намірів сина залишатись у батька. Вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що направленні на несплату їй аліментів на утримання сина. Наприкінці грудня 2013 року позивач від сина дізналась, що в спірній квартирі почала періодично проживати жінка батька. [PERSON] до [PERSON] за дозволом на вселення сторонніх осіб не звертався та не повідомляв її про це. В лютому 2014 року позивач прийшла до власної квартири, щоб побачитись з хворим сином. Оскільки вхідні двері до квартири були відчинені, вона потрапила всередину безперешкодно. В квартирі позивач побачила колишнього чоловіка, їх сина та нову жінку [PERSON]. Счинилась сварка, внаслідок якої [PERSON] вигнали з квартири. Вирішити мирним шляхом з [PERSON] питання користування спільною власністю позивачу не вдається, оскільки останній уникає її та будь-якого спілкування з нею. До квартири не впускає, з сином спілкуватись не дає. Вселив до їх квартири нову дружину разом з її сином від першого шлюбу, про що [PERSON] не повідомив, дозволу на їх вселення не питав та, відповідно, такого не отримував. Особисті речі, які залишились в квартирі, не віддає. Іншого власного житла позивач не має. [PERSON] на її листи з проханням повернути ключі та виселити з квартири сторонніх осіб, не реагує. Свідок [PERSON] повідомив суду, що є начальником позивача. [PERSON] знає давно та характеризував її лише з позитивної сторони. Наприкінці весни 2012 року йому пізно ввечері зателефонувала [PERSON]. Плакала та повідомила, що її разом з сином вигнав на вулицю пяний чоловік та попросила допомоги. Він разом з дружиною приїхав того ж вечора та забрав їх з парку до себе додому. [PERSON] була в синцях. Наступного дня свідок, його дружина [PERSON] та [PERSON] приїхали до квартири [ADDRESS], щоб забрати особисті речі позивача та її сина. [PERSON] впустив їх до квартири, нагрубив, звинуватив свідка в стосунках з [PERSON] та дозволив дружині зібрати речі. Позивач взяла з собою найнеобхідніші речі, багато чого залишилось в квартирі. До цього дня свідок з [PERSON] знайомий не був. [PERSON] небагато розповідала про свій шлюб, проте неодноразово приходила ще за часів шлюбу з відповідачем, в сльозах, синцях, з побитою губою. Після ночі, коли [PERSON] вигнав дружину з сином на вулицю, свідок допоміг їй винайняти квартиру. З того часу вона разом з сином не проживали в [INFO]. Син [PERSON] постійно приходив до їх офісу після школи, робив уроки, чекав на матір. Стосунки між ними були доброзичливими. Свідок особисто чув розмову [PERSON] з матірю, в якій син просив її розлучитись з [PERSON] та більше не повертатися до нього. Згодом [PERSON] дізнався, що [PERSON] повернувся до батька та уникає спілкування з [PERSON] Свідок [PERSON] надала аналогічні [PERSON] покази та додатково повідомила, що в ніч, коли вона разом з чоловіком приїхали забирати з парку [PERSON] разом з її сином, останній в руках тримав ніж, оскільки боявся що батько може образити маму. На очах свідка [PERSON] в приміщенні їх офісу приносив позивачці якісь документи та дуже просив розлучитись з [PERSON] і більше не повертатись до нього. Протягом 2013 - 2014 років [PERSON] намагалась потрапити до своєї квартири, але відповідач не впускав її. Знає, що у позивачки ключів від спірної квартири немає. Іншого власного житла [PERSON] не має. В квартирі [ADDRESS] проживає колишній чоловік [PERSON], який не дозволяє їй там проживати та не впускає до квартири. Повідомила, що вона разом з чоловіком неодноразово підвозили [PERSON] до будинку № 6 по вул. Радгоспна в м. Бориспіль, проте [PERSON] не впускали навіть до підїзду. Позивач дзвонила в домофон та на телефони чоловіка і сина, проте її не впускали та не відчиняли дверей. Почекавши деякий час, [PERSON] поверталась до їх машини та вони всі разом їхала звідти геть. Підтвердила також, що вона разом з чоловіком дарувала неодноразово [PERSON], як працівнику фірми, на різі свята побутову техніку та речі, які залишились в спірній квартирі. Свідок [PERSON], яка працює в службі у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради Київської області (далі по тексту - Служба), повідомила суду, що 15.07.2014 року за вказівкою керівника пішла разом з [PERSON] до квартири [ADDRESS], щоб поспілкуватись з дитиною, а саме - [PERSON]. Зустріч відбулась за домовленості з батьком дитини, який не заперечував проти їх візиту до квартири. Необхідність у спілкуванні з дитиною виникла через те, що на розгляді Служби перебуває питання визначення порядку спілкування батьків з [PERSON], у звязку з чим вони мали поспілкуватись з дитиною та перевірити умови його проживання. Під час обумовленого візиту в квартирі були присутні [PERSON], його батько [PERSON] та жінка, яку він назвав своєю дружиною [PERSON] і її син [PERSON] Під час спілкування [PERSON] сказав, що поки що спілкуватись з мамою не хоче, але з часом можливо відновить з нею спілкування. З дозволу [PERSON], щоб не ходити двічі, свідок разом з [PERSON] склали акт обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON]. Інформація до акту вносилась зі слів [PERSON] (батька), який повідомив особисто, що [PERSON] його дружина не зареєстрована, але проживає в квартирі, [PERSON] - її син - не зареєстрований, але проживає в квартирі, а [PERSON] зареєстрована в цій квартирі, проте не проживає в ній. Свідок [PERSON] надала аналогічні з [PERSON] покази. Лише зазначила, що з дитиною спілкувалась, ходила по квартирі та записувала дані для акту [PERSON]. Сам акт обстеження умов проживання складався в приміщення Служби. Всі дії вчинялись ними за погодженням та дозволу [PERSON] Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає позивачку близько 14 років. Вона разом з [PERSON] гуляли майже кожного дня з дітьми у подвірї, коли позивачка проживала за цією адресою. Протягом 2014 року близько 3-4 разів бачила [PERSON], яка намагалась потрапити до себе додому. Двері їй не відчиняли навіть підїздні. В присутності свідка позивач телефонувала [PERSON], щоб той впустив її. Останній так голосно відповідав та грубив [PERSON] по телефону, що свідок чула як [PERSON] ображає її та відмовлявся впустити до підїзду та квартири. Телефон сина був вимкненим та зателефонувати на нього [PERSON] у звязку з цим не могла. [PERSON] достеменно знає, що [PERSON] більше не проживає у [INFO] та її не впускають до неї. З 2014 року свідок постійно бачить як саму, так і з [PERSON] жінку [PERSON]. Вони проживають у спірній квартирі разом. Чи має ключі від квартири [PERSON] та чи губила вона їх, свідку невідомо. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає цю родину давно, оскільки протягом 1-5 класів навчання їх дітей у школі, була головою батьківського комітету та спілкувалась з усіма батьками учнів класу. Зазначила, що під час шлюбу з [PERSON] позивач часто ночувала разом з сином по сусідах, оскільки відповідач ображав та виганяв їх з дому. Знає, що [PERSON] розлучились. Цьому передувала якась сварка, під час якої [PERSON] вигнав в ніч дружину з сином на вулицю. З того часу і по цей час позивачка в цій квартирі не живе. Влітку 2013 року бачила [PERSON] разом з сином в парку, де дізналась, що [PERSON] дуже хоче забрати свій велосипед, який лишився в квартирі [ADDRESS]. Позивач у телефонній розмові повідомила [PERSON], що прийде за велосипедом. Свідок разом з позивачкою ходили до квартири, але [PERSON] вигнав [PERSON], пихав та ображав її, а велосипед так і не віддав. [PERSON] з осені 2013 року живе разом з батьком. Наприкінці 2013 року [PERSON] чекала на сина біля будинку. Вона хотіла передати йому підштаніки, бо холодно та зима, але син швидко пішов до підїзду та зачинив за собою двері. [PERSON] до будинку не впустили. Після переїзду сина до батька, [PERSON] уникає спілкування з мамою. Також повідомила, що взимку 2013 року позивач хотіла забрати свої речі з квартири, які там лишились, проте її також не впускали до будинку та квартири. Зазначила, що навесні 2013 року відповідача побили і він загубив свої ключі. [PERSON] передала для [PERSON] ключі від спірної квартири через сина, оскільки їй зателефонувала сусідка і попросила про це від його імені. Ключі син [PERSON] передав сину сусідки, яка телефонувала [PERSON] [PERSON] була свідком передачі ключів. З цього часу у позивача не було ключів від квартири і їй їх не повертали. Сусідка, через яку передавались ключі, в розмові повідомляла, що ключі віддала [PERSON] Через неї назад їх не повертали. Свідок неодноразово бачила особисто намагання [PERSON] потрапити додому, проте її не впускали. Навіть якщо хтось з сусідів відкривав підїздні двері, то в квартиру її не впускали. В 2013 році перед днем [PERSON] свідок з дитиною та позивачкою чекали під підїздом, щоб передати [PERSON] подарунки. На дзвінок домофону син виглянув в віконце у підїзді, побачив їх та не впустив до будинку. Через 30 хвилин після цього на телефон [PERSON] зателефонував відповідач і в грубій формі наказав їй не лізти в їх проблеми, а [PERSON] передав, щоб більше не приходила бо її все одно ніхто не впустить. Повідомила також, що 14.02.2014 року [PERSON] пішла до школи сина та дізналась, що він захворів та не прийшов на навчання. Позивач прийшла до свідка та попросила її піти разом до квартири де мешкає син разом з батьком. Того дня до квартири [ADDRESS] [PERSON] змогла увійти, оскільки двері були не замкнені. В квартирі був колишній чоловік, жінка та син. Там відбулась сварка і [PERSON] вигнали. З того часу нічого не змінилось, в квартиру [PERSON] потрапити не може. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є рідною сестрою [PERSON] Під час шлюбу [PERSON] постійно бив її сестру. Влітку 2012 року відповідач вигнав [PERSON] разом з сином на вулицю. Потім вони розлучились. В спірній квартирі залишись особисті речі позивачки та речі їх покійної мами, якими свідок дуже дорожить та хоче їх повернути. Проте [PERSON] не впускає до квартири ні [PERSON], ні свідка чи її чоловіка. З літа 2014 року позивачка проживає разом з свідком в гуртожитку. Іншого житла, крім квартири [ADDRESS] у [PERSON] немає. Ключів у неї від цієї квартири немає, а [PERSON] разом з новою сімєю там живе та позивачку не впускають, хоча вона є співвласником квартири. Весною 2014 року чоловік свідка телефонував [PERSON] та просив дозволу прийти за речами покійної мами свідка. Проте відповідач зазначив, що в нього нова сімя, а всі старі речі він викинув з квартири. В грудні 2014 року позивач разом зі свідком прийшли провідати [PERSON] до школи, але він був відсутнім. Вони разом пішли до будинку № 6 по вул. Радгоспна в м. Бориспіль, але їх не впустили навіть у підїзд. З 2013 року у [PERSON] немає ключів від спірної квартири, оскільки їй їх не повернув [PERSON]. З 2012 року і по цей час позивач не проживає у власній квартирі. Свідок повідомила, що достеменно знає, що до [PERSON] колишній чоловік з проханням надати дозвіл на вселення нової дружини та її сина, не звертався. Дозволу на вселення [PERSON] з сином у квартирі [ADDRESS] позивач не давала. Забрати власні речі, речі їх покійної матері, користуватися квартирою [PERSON] не може, оскільки ключі їй [PERSON] не повернув, а до квартири не впускає. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази допитаних свідків та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Права, визначені в ст. 10, 27, 31, 57-61 Цивільного процесуального кодексу України, сторонам у справі розяснено неодноразово. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 липня 1998 року виконкомом Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 6. Наведене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-БК № 349053 від 25 липня 1998 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БК № 090316 виданим 06.09.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області (а.с. 9). За рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.05.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Крім того, даним рішення суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття. Рішення суду набуло чинності 04.06.2013 року (а.с. 11-12). Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно за № 9200 від 30.06.2005 року право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS], належить [PERSON] (1/3 частки), [PERSON] (1/3 частки), [PERSON] (1/3 частки). Загальна площа 38,6 кв.м., житлова площа 18,3 кв.м. (а.с. 6). Частинами 1 та 2\~ст.317 Цивільного кодексу України встановлено, що\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1, 2\~ст. 319\~\~Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1, 2\~ст.321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. [PERSON] ч.1\~ст.391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено та підтверджується показами свідків, що з 2013 року [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 48 в будинку № 6 по вул. Радгоспна в м. Бориспіль Київської області, 1/3 частина якої належить їй на праві приватної власності. Наведене проявляється в тому, що [PERSON] не повертає позивачці її ключі від квартири та не дає їй доступу до неї, можливості проживати в ній та користуватися своїм майном, вселив без згоди позивача, як співвласника, до квартири сторонніх осіб. Наведене також підтверджується зверненням [PERSON] від 09.07.2014 р. до Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області, за результатом розгляду якого надано висновок, яким рекомендовано для вирішення питання невиконання рішення Бориспільської міської ради від 23.06.2014 р. за № 391 про участь у вихованні спільної дитини та перешкоджання користування спільною квартирою за адресою : [ADDRESS], звернутись до суду (а.с. 14). Статтями \~47,\~48 Конституції України\~гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. [PERSON] ч. 4\~ст. 9 Житлового кодексу України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 4\~ст. 156 Житлового кодексу України\~припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. За змістом\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.\~ До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що 16.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 412. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 169633 від 16.08.2014 р. (а.с. 58). [PERSON] обстеження умов проживання та утримання малолітнього [PERSON], [INFO] комісією Служби у справах дітей та сімї Бориспільської міської ради Київської області встановлено, що в квартирі за адресою : [ADDRESS] проживають : [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає, підполковник міліції; [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає, учень; [PERSON] не зареєстрована, проживає, практичний психолог; [PERSON] - не зареєстрований, проживає, учень; [PERSON] - зареєстрована, не проживає, геодезист (а.с. 10). В листах від 24.07.2014 року та від 15.08.2014 р. відправлених [PERSON] з рекомендованими повідомленнями відповідачам, позивач просила їх передати їй ключі від замків вхідних дверей квартири [ADDRESS] та звільнити квартиру від сторонніх для неї осіб - [PERSON] та [PERSON], а останніх виселитись з квартири (а.с. 36-43). Вимоги за даними листами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не виконано. Наведене підтверджено показами свідків, поясненнями відповідачів та не спростовується доказами у справі. Статтею 155 Житлового кодексу України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. На підставі наведеного суд вважає, що [PERSON], як співвласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.\~ [PERSON] ч. 1 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~ Статтею 109 Житлового кодексу України\~визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року за № 2,\~вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача (власника), суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в\~п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Судом встановлено та підтверджується показами сторін у справі, що в силу вимог ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, що вселення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] здійснено без отримання згоди всіх співвласників квартири. Тобто, без дозволу [PERSON], яка є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Договору між співвласниками квартири про порядок користування нею немає. За отриманням дозволу на вселення до квартири відповідачі до позивача не звертались і [PERSON] не надала їм згоди на вселення. У звязку з цим суд вбачає підстави для виселення [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Відповідності до ч.1\~ст.88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. [PERSON] квитанції № 9022227 від 24.07.2014 р. [PERSON] під час звернення до суду з даним позовом понесено витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн., які слід солідарно стягнути з відповідачів у справі (за первісним позовом) (а.с. 1). Вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 155 Житлового кодексу України визначено, що жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. [PERSON] довідки психолога № 1 від 20.10.2014 р. по результатам очного психологічного обстеження та діагностики [PERSON], встановлено, що він не залежить від стороннього впливу та самостійно може відповідати та обирати з ким йому проживати. Разом з тим [PERSON] рекомендовано пройти психологічну роботу направлену на відновлення емоційних звязків між мамою та дитиною в присутності спеціаліста психолога, з метою забезпечення психологічного захисту від психологічних натисків, засуджень та емоційного шантажу (а.с.50-55). Разом з тим, [PERSON] не наведено жодної норми чинного законодавства на підставі якої [PERSON] слід позбавити права користування квартирою. [PERSON] вказує як підставу для позбавлення [PERSON] права користування належною їй 1/3 частини квартири, лише на психічний стан та відношення сина [PERSON] до матері, які є негативними та такими, що дестабілізують психіку дитини. Проте, наведене відповідачем не є та не може бути підставою для задоволення зустрічного позову щодо позбавлення [PERSON] права користування частиною квартири. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені [PERSON] при зверненні до суду з зустрічним позовом слід віднести на його рахунок, оскільки у задоволенні його позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved