Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

25.04.2014 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що у ході проведення перевірки з питань додержання службовими особами КЕВ м. Мукачеве вимог Закону України «Про використання земель оборони» встановлено, що пунктом 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» [PERSON] відведена та надана в приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечка [ADDRESS] (далі - земельна ділянка), на підставі чого 04.06.2010 року останній видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534812. 02.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого до відповідача у приватну власність перейшла спірна земельна ділянка. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/68/13-к пункт 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» [PERSON] визнано недійсним, у зв'язку з чим, з врахуванням незаконного відчуження спірної земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю - просить суд їх задоволити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, не з'явились, причини неявки суду не повідомили, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Пунктом 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 затверджено проекти відведення земельних ділянок та надано в приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS]. 04.06.2010 року на підставі рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534812, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: 2110100000:57:002:0051. 02.07.2010 року між [PERSON] (далі - продавець) та [PERSON] (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого покупець придбав у продавця за 60 140,00 грн. належну продавцю земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер земельної ділянки: 2110100000:57:002:0051. Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/68/13-к визнано недійсним пункт 1.9 рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 року № 1404 «Про надання земельних ділянок» [PERSON], так як таким незаконно відчужено спірну земельну ділянку площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечка [NUMBER], з постійного користування Збройних Сил України. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). У ході розгляду справи встановлено, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, які слугували підставою видачі [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 534812, рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.03.2013 року по справі № 907/68/13-к скасовані, оскільки таким встановлено незаконність набуття права власності на спірну земельну ділянку, відчужену відповідачу. Статтею 330 ЦК України визначено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, подальше визнання наступних правочинів, на підставі яких відчужувалось спірне нерухоме майно, недійсними акти цивільного законодавства не вимагають. Таким чином, позивач обґрунтовано пред'явив віндикаційний позов до особи, яка набула за правочином право власності на спірне майно, в даному випадку, з врахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, до [PERSON], що, зокрема, узгоджується із правовою позицією викладеною в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року. Разом з тим, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Беручи до уваги вищенаведене, аналізуючи в сукупності докази, виходячи з їх належності та допустимості, положень ч. 3 ст. 61 ЦК України, враховуючи, що рішення Ужгородської міської ради, яким визнано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га, що входить до складу земельної ділянки військового містечка [ADDRESS], скасовано, з метою відновлення порушених прав законного володільця незаконно відчуженої спірної земельної ділянки, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги позивача. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України. У відповідності до ст. 218 ЦПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Outcome: approved