Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

24 вересня 2021 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому після уточнень просить визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] - технічна характеристика якого: літ. «А» житловий будинок, літ. «а» прибудова, літ. «al» прибудова, літ. «Б» кухня, літ. «В» підвал, літ. «Г» сарай, літ. «Д» туалет, літ. «Е» навіс, літ. «Ж» навіс, літ. «З» навіс, №1 хвіртка, №2 ворота, №4 водопровід, №5 огорожа, №6 яма вигрібна, №7 огорожа, за [PERSON] , [INFO] , картка фізичної особи платника податків [NUMBER] та [PERSON] [INFO] - визначивши частку [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та визначивши частку [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування позову вказує, що оскільки вказане майно було набуте нею під час її перебування у шлюбі із відповідачем, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 травня 2001 рок, останнє належить їм на праві спільної сумісної власності в якому їх часки є рівними. Намагаючись урегулювати питання щодо їх реальних часток у вказаному майні та не будучи юридично обізнаними вони вирішили укласти договір № 1378 купівлі-продажу на Херсонській регіональній біржі нерухомості, відповідно до якого позивачкою було продано відповідачу 49/100 часток вказаного домоволодіння. Даний договір є нечинним оскільки його було укладено із неуповноваженою особою, тобто [PERSON] який діяв від імені [PERSON] без підтвердження прав законного представника та його не було нотаріально посвідчено. Таким чином, зважаючи на придбання вказаного майна у шлюбі позивачка просить поділити його визначивши за кожним по Ѕ частці. На судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти розгляду справи заочно. На судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити повністю з огляду на таке. Відповідно до актового запису № 18 від 20 травня 1978 року зробленого виконавчим комітетом Борозенської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, що вбачається із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 03 квітня 2018 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі з 20 травня 1978 року по теперішній час. [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 травня 2001 року, що видане виконавчим комітетом Борозенської сільської ради народних депутатів Херсонської області за позивачкою [PERSON] було підтверджене право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Борозенської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 09 березня 2001 року № 21 та міститься у справі в БТІ під № 5978. Відповідно до копії договору купівлі-продажу за № 13784032 від 12 жовтня 2002 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] 49/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , за що відповідно до п.3 договору покупець передав продавцю 500 грн. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Враховуючи, що спірне майно житловий будинок набуто 18 травня 2001 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірний будинок, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Згідно зі статтею 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спірний будинок придбаний в період шлюбу (після 23 років перебування у шлюбі) та за спільні кошти подружжя. Це також вбачається із письмово зафіксованого факту домовленості подружжя щодо рівного поділу вказаного майна шляхом укладення на товарній біржі договору купівлі-продажу. Зазначення в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 18 травня 2001 року про те, що спірний будинок належить позивачці на праві особистої власності само по собі не означає, що воно належить лише їй. Майно і в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання. Згідно зі статтею 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). На підставі викладеного, враховуючи відсутність доводів сторін щодо відступлення від рівності часток подружжя, то спірний будинок належить сторонам у рівних частках, у зв`язку з цим в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за сторонами підлягає визнання право власності на Ѕ частку вказаного будинку за кожним. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved