Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

25 серпня 2020 року за вхідним № 4778/20-вх. з Дзержинського районного суду міста Харкова надійшла цивільна справа з єдиним унікальним № 638/3162/20 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому. Відповідно до позовної заяви представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвокат Марченко Ніна Миколаївна, яка діє на підставі довіреності від 28 грудня 2019 року № 41-01/87, просить стягнути з [PERSON] витрати, пов`язані із здійсненням регламентної виплати потерпілому у розмірі 17636 гривень 80 копійок, витрат на проведення КТЗ у розмірі 910 гривень 60 копійок та судові витрати по справі. Вищевказана справа була направлена на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області за підсудністю відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 травня 2020 року. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначила, що 25 жовтня 2018 року в місті Харкові по вулиці Ахсарова, будинок № 18 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] , зазнав механічні пошкодження. За результатами даної дорожньо-транспортної пригоди на відповідача за порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України складено протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Представник позивача зазначив, що на момент скоєння дорожньо - транспортної пригоди відповідач в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило на користь потерпілої особи - [PERSON] страхове відшкодування в сумі 17 636 гривень 80 копійок. Виплата страхового відшкодування була здійснена Моторним (транспортним) страховим бюро України відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на підставі наказу № 2334 від 11 березня 2019 року. З метою встановлення розміру заподіяної шкоди, Моторне (транспортного) страхове бюро України залучило суб`єкта оцінюючої діяльності, вартість послуг якого складає 910 гривень 60 копійок. Таким чином загальний розмір витрат позивача з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 18547 гривень 40 копійок. Посилаючись на викладені обставини, на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1191 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути в регресному порядку з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 18547 гривень 40 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року було визначено про заочний розгляд справи за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось. Уповноважений представникМоторного (транспортного) страхового бюро України у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. На електронну адресу суду представник позивача - адвокат Марченко Н. М. направила заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 2234/20-вх від 12 листопада 2020 року, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати без представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що були призначені на 17 вересня 2020 року, 16 жовтня 2020 року та 12 листопада 2020 року не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, що було призначено на 12 листопада 2020 року [PERSON] повідомлявся шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1009561/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву у порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не подав. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його відповідна заява, надана його представником та долучена до матеріалів справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також відзову на позовну заяву, суд вирішив за можливе справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача у наданій ним заяві. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2018 року в місті Харкові по вулиці Ахсарова, будинок № 18 відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] , під керування водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] . З постанови судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 638/16427/18 вбачається, що [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 жовтня 2018 року о 22 годині 45 хвилин у місті Харкові на вулиці Ахсарова, будинок № 18. Зі змісту постанови вбачається, що водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] на вулиці Ахсарова, будинок № 18 у місті Харкові, не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода. В діях водія [PERSON] встановлено порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та притягнуто до адміністративної відповідальність за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень 00 копійок (а. с. 5). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а. с. 24). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 19 грудня 2018 року [PERSON] повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 25 жовтня 2018 року о 22 годині 42 хвилини за адресою: місто Харків, вулиця Ахсарова, будинок № 18, за участю автомобілів марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] та «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] (а. с. 31). Судом встановлено, що 25 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 25 жовтня 2018 року за участю автомобіля марки «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а. с. 32). Відповідно до звіту № 33 про встановлення вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин, складеного 08 лютого 2019 року ФОП [PERSON] (оцінщик [PERSON] ) відновлювальна вартість ремонту автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] складає 17636 гривень 80 копійок (а. с. 9 - 13). Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України від 11 березня 2019 року № 2334 на підставі статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено сплатити на рахунок [PERSON] 17636 гривень 80 копійок за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо - транспортної пригоди (а. с. 33). Із матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 935895 від 12 березня 2019 року Моторним (транспортним) страховим бюро України перераховано [PERSON] страхове відшкодування згідно наказу № 2334 від 11 березня 2019 року, справа № 55434, в сумі 17636 гривень 80 копійок (а. с. 34). Крім того, платіжним дорученням № 936328 від 22 березня 2019 року Моторним (транспортним) страховим бюро України перераховано 910 гривень 60 копійок за послуги аваркома (експерта) згідно рахунку № 104 від 08 лютого 2019 року, справа № 55434 (а. с. 8). 04 грудня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до [PERSON] з претензією про регресні вимоги на суму 18547 гривень 40 копійок (а. с. 35). При вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України. Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України). Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з статтею 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту постанови судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 638/16427/18 вбачається, що [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 жовтня 2018 року о 22 годині 45 хвилин у місті Харкові по вулиці Ахсарова, будинок № 18 за участю автомобіля марки «Daewoo Nubica», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Таким чином, з огляду на наведені вище норми права особою, що повинна відповідати за завдану шкоду є відповідач по справі. Приписами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Положеннями пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати Моторне (транспортне) страхове бюро України у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено під час судового розгляду справи, у зв`язку з тим, що [PERSON] на момент настання дорожньо - транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що вбачається із наданих суду доказів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Стаття 27 Закону України «Про страхування» передбачає, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільного процесуального кодексу України. За правилами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, відповідачем [PERSON] не було надано будь - яких доказів підтверджуючих здійснення останнім відшкодування завданих збитків потерпілому [PERSON] або позивачу - Моторному (транспортному) страховому бюро України, також не надано доказів, що виплачене позивачем потерпілому відшкодування складає меншу суму, або пошкодження транспортного засобу марки автомобіля марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак [NUMBER] , не відповідають тим, що зазначені у висновку аварійного комісара, або фактичним пошкодженням. Із клопотаннями, заявами про призначення автотоварознавчої, автотехнічної експертизи тощо, з метою доведення своїх заперечень - [PERSON] не звертався. Виходячи з викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, а отже є такими, що підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України, суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2102 гривні 00 копійок, що підтверджено платіжним дорученням № 9795665 від 07 лютого2020 року (а. с. 1). Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Суд дійшов до висновку про повне задоволення позовних вимог Моторного транспортного страхового бюро України, у зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved