Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

25 листопада 2015 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01 червня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» (далі ПАТ «Плюс Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та відповідачем укладено кредитний договір № 910.71059, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 48 624, 40 гривень на купівлю транспортного засобу марки GEELY, модель МR-7151А ЗНГ, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], строком до 1 червня 2015 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та позичальником того ж дня укладено договір застави транспортного засобу. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умов кредитного договору, останній платіж був здійснений 08 вересня 2014 року, у звязку із чим станом на 09 листопада 2015 року утворилась заборгованість у сумі 15 331, 987 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 11 766, 71 гривень, прострочених процентів 3 499,53 гривень, строкових процентів у сумі 65,74 гривень. Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом та просив: вилучити у відповідача або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, що є предметом застави, передати його в управління банку на період до його реалізації; у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави. 11 березня 2016 року заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. 23 травня 2016 року рішенням Апеляційного суду Донецької області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 01 червня 2010 року №910.71059, станом на 09 листопада 2015 року в сумі 15 331,98 гривень звернуто стягнення на заставлене майно, а саме, на транспортний засіб марки GEELY, модель МR-7151А, ЗНГ, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], шляхом продажу транспортного засобу банком будь-якій третій особі покупцю від імені власника. Надано ПАТ «Ідея Банк» повноваження вчиняти дії, необхідні для здійснення продажу автомобіля (зняття з обліку в органах ДАІ України, отримання дублікатів документів на транспортний засіб, отримання/виготовлення ключів/їх дублікатів, отримання відомостей про транспортний засіб/особу власника). Відмовлено ПАТ «Ідея Банк» у задоволенні позовних вимог про вилучення в [PERSON] або інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, автомобіля марки GEELY, модель МR-7151А, ЗНГ, 2010 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], та передачу його в управління банку на період до його реалізації. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 18 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про вилучення та передачу транспортного засобу залишено без змін. У решті судові рішення банк не оскаржував. 06 вересня 2017 року постановою Верховного суду України ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2017 року, рішення Апеляційного суду Донецької області від 23 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача або інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, та передачу його в управління банку на період до його реалізації скасоване, справу в цій частині направлено на новий розгляд до апеляційного суду Донецької області. У судове засідання апеляційної інстанції не зявився представник позивача ПАТ «Ідея Банк», про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від позивача до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.216). У судове засідання апеляційного суду не зявився відповідач [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві адреса [PERSON] зазначена: м. Голівка Донецької області, але згідно листа ЦПЗ №2 від 02 лютого 2017 року №01/3-376, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію м. Горлівка. Телефонний зв'язок з [PERSON] відсутній. Крім цього, апеляційним судом Донецької області на сайті судова влада України 13 жовтня 2017 року було розміщено оголошення про розгляд справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави 25 жовтня 2017 року о 14 год.00 хв. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про вилучення у відповідача або інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, та передачу його в управління банку на період до його реалізації підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк») і [PERSON] укладено кредитний договір № 910.71059, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 48 624,40 гривень на придбання транспортного засобу марки GEELY MR-7151A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0002438 L6T7524S4AN000709, реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на строк до 01 червня 2015 року (а.с.11-12,20). В забезпечення виконання кредитних зобовязань між відповідачем та позивачем було укладено договір застави транспортного засобу марки GEELY MR-7151A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0002438 L6T7524S4AN000709, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16-17). На підставі вказаного договору застави реєстратором Івано-Франківською філією Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 21 липня 2010 року за реєстраційним № 10060388 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис про обтяження зазначеного автомобіля (а.с.18). Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, у звязку з чим станом на 9 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 15 331,98 гривень, з яких: прострочена заборгованість 11 766, 71 гривень, прострочені проценти 3 499, 53 гривень, строкові проценти 65, 74 гривень (а.с.21). Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині вилучення предмету застави у позивача або у інших осіб зазначив, що це не ґрунтується на законі і позовна вимога заявлена в порушенні умов договору застави позивачем, питання вимог про витребування майна (предмету застави) із чужого незаконного володіння, як то визначено договором застави позивач не заявляв. Але з таким висновком суду погодитися не можливо. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 587 ЦК України особа, яка володіє предметом застави, зобовязана, якщо інше не встановлено договором: 1) вживати заходів, необхідних для збереження предмета застави; 2) утримувати предмет застави належним чином; 3) негайно повідомляти другу сторону договору застави про виникнення загрози знищення або пошкодження предмета застави. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів те реєстрацію обтяжень» боржник повинен своєчасно повідомляти обтяжувача про загрозу втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяження. Позивач ПАТ «Ідея Банк» надіслав до апеляційного суду письмову заяву, де зазначив, що в порушенні ч.2 ст.8 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» боржник [PERSON] не повідомляв обтяжувача ПАТ «Ідея Банк» ні в усній, ні в письмовій формі про будь які загрози втрати, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета обтяжень транспортного засобу марки GEELY MR-7151A ЗНГ, 2010 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y7WMR7151A0002438 L6T7524S4AN000709, реєстраційний № [NUMBER] (а.с.218). Згідно з п. 2 параграфу 5 договору застави, укладеного між сторонами у справі, звернення стягнення та предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним зі способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі покупцю. За положеннями пункту 3 частини 2 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду мають зазначатись, зокрема, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні суду, є одним із заходів примусового виконання цього рішення. Отже, вимоги банку про вилучення предмета застави та передачу в управління на період до його реалізації є саме такими заходами. Незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, однак, щоб державний виконавець при виконанні рішення суду (відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження») вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувачу, це повинно бути зазначено в рішенні суду. Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України в даній справі. Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Обовязковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Виконанням судового рішення завершується процес захисту субєктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України. Таким чином, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України на зазначені вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів та заперечень сторін, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам щодо позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про вилучення предмету застави та передачі його в управління банку на період до його реалізації, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку, що висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] про вилучення предмету застави та передачі його в управління банку на період до його реалізації зроблений із порушенням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині з наведених підстав.

Outcome: approved