Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

26 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 11 липня 2008 року. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та Даніла, [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Сімя фактично розпалась, основою розпаду сімї стало те, сторони не зійшлись характерами. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та дітей, тому вона звернулась до суду з даним позовом і просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши письмову заяву про те, що позов підтримує, просила розглянути справу без її участі, позов підтримує (а. с. 15 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, з позовом згодний (а. с. 16 ). Частиною 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до \~ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та Супряга (дошлюбне прізвище) [PERSON] зареєстрували шлюб 11 липня 2008 року у виконкомі Рижівської сільської ради Білопільського району Сумської області, про що складено відповідний актовий запис за № 03. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП № 035120 (а. с. 5 ). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про їх народження серії 1-БП № 069372 та серії 1-БП № 069371 відповідно (а. с. 6-7 ). Як вбачається з позовної заяви причиною розпаду сімї стали різні погляди на критерії шлюбу, життя та сімю, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяв сторін, вони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сімї, поновлення шлюбних відносин та подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У звязку з наявністю заяви позивача, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні [PERSON]. Судовий збір в розмірі 640 грн., сплачений позивачкою при зверненні із позовом до суду, остання просила не стягувати із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved