Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

24 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 березня 1988 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі РАГС Слов'янського міськвиконкому, актовий запис №220. Позивач зазначив, що шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з осені 2010 року, відносини вони не підтримують, мешкають окремо, спроб примиритися не було. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 19 березня 1988 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі РАГС Слов'янського міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис №220, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю з осені 2010 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Згідно викладеного,

Outcome: approved