Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

26 листопада 2012 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод та вселення. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідач є його братом та вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивачу належить 1/4 частка вказаної квартири, а відповідачу 3/4 згідно свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER], виданого 07 квітня 1997 року виконкомом ЛМР народних депутатів. Дане свідоцтво було видане на чотирьох членів сім'ї: на позивача, відповідача та їхніх батьків. На прохання відповідача позивач відмовився від належної йому частки у спадщині після смерті батьків у його користь. Після цього позивач продовжував проживати у цій квартирі. Між сторонами склався порядок користування квартирою, відповідно до якого він займав кімнату, площею 10,7 кв.м., а відповідач дві інших кімнати. 23 червня 2011 року позивач на прохання брата знявся в обліку у цій квартирі та до сьогодні ніде не зареєстрований. 20 вересня 2012 року відповідач вигнав його з квартири, помінявши замки у дверях та не впускає позивача в квартиру. Позивач звертався в ЛКП для оформлення його реєстрації у квартирі, але для цього необхідно було представити будинкову книгу, яка знаходиться у відповідача. Таким чином відповідач чинить йому перешкоди в користуванні власністю, а тому він звернувся до суду з позовом про захист своїх прав. Відповідач [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що він успадкував частки у спірній квартирі своїх покійних батьків, оскільки така була воля батьків. Він проживав з ними, доглядав, матеріально забезпечував, після смерті поставив пам'ятник. 23.06.2011 р. його брат виписався з квартири, оскільки постійно проживав разом зі своєю сім'єю у власному будинку в [ADDRESS] Твердження брата про те, що вони спільно проживали у спірній квартирі та між ними було встановлено порядок користування квартирою не відповідає дійсності. У спірній квартирі він проживає зі своєю дружиною [PERSON] та двоє їхніх дітей. З братом у нього виник конфлікт через те, що він вирішив, що його донька буде проживати у спірній квартирі під час навчання у м. Львові. Зазначає, що при житті батьків була домовленість, що квартира повністю залишається йому. Всі витрати по утриманні квартири ніс [PERSON]. Він згоден на грошову компенсацію вартості частки брата, оскільки спільне проживання з ним та членами його сім'ї є неможливим. Таке припинення права на частку брата не завдасть шкоди інтересам співвласника. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримала. Заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва № [NUMBER], виданого 07 квітня 1997 року виконкомом ЛМР народних депутатів, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] померли. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємцем часток у спірній квартирі по смерті [PERSON] ста [PERSON] став [PERSON]. Як вбачається з довідки № 1724 від 18.10.2012 р., виданої ЛКП «Збоїща-408» [PERSON], останній дійсно проживав та був прописаний у м. Львові по [ADDRESS] з 16.05.1986 та знятий з реєстрації з 23.06.2011 р. Дружина позивача [PERSON] та його сім'я зареєстровані та проживають у [ADDRESS] що стверджується довідкою, виданою Добросинською сільською радою від 15.11.2012 р. Згідно довідки № 1790 від 12.12.2012 р., виданої ЛКП «Збоїща-408», у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON] Як вбачається з акту, складеного 12.12.2012 р., складеного директором ЛКП «Збоїща-408», [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] на даний момент не може зреалізувати своє право власності на 1/4 частку у спірній квартирі, оскільки [PERSON] чинить постійні перешкоди йому в користуванні власністю. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності передбачає право володіння, користування та розпорядження з боку власника своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Проаналізувавши вищевказані норми, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити в повному обсязі та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] у м. Львові та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Окрім цього відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] 107,30 грн. судового збору. Що стосується зустрічного позову [PERSON] [PERSON] третя особа: [PERSON] про припинення права на частку, то суд приходить до висновку, що він не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Однак всупереч вимогам [PERSON] судом встановлено, що частка [PERSON] є значною. Незважаючи на те, що між сторонами існують неприязні стосунки, суд вважає, що їх спільне володіння та користування майном є можливим. Згідно висновку експерта № 610 від 09 жовтня 2014 року, дійсна ринкова вартість 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, [ADDRESS] станом на день проведення експертизи становить 151 310,0 грн., тобто це є значною часткою. Судом встановлено, що [PERSON] має бажання реалізувати своє право на користування майном та не бажає отримати грошову компенсацію за свою частку у спірній квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однак, в провадженні суду вищевказана справа після проведення експертизи перебувала більше семи місяців до ухвалення рішення, що є значним періодом та за це час [PERSON] не вніс вартість частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи вищенаведене, позов [PERSON] суперечить вимогам ст.41 Конституції України, згідно якої право приватної власності є непорушним, а відтак в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: approved