Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

26 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись, що вони з відповідачем 03 вересня 1994 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Шлюбні відносини припинили із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та різних характерів, втрати почуттів поваги та любові один до одного. Разом не проживають 7 років, не ведуть спільного господарства та не мають відносин, які притаманні подружжю. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та не відповідає його інтересам та інтересам відповідача. Просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву, де просив провести судове засідання у його відсутність, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення на веб-сайті Кременчуцького районного суду Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, причини неявки не повідомила. Суд, дослідивши надані матеріали і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 про рівноправність кожного з подружжя - кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання . Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 03 вересня 1994 року зареєстрували шлюб в Виконавчому комітеті Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 09. Разом не проживають 7 років, не ведуть спільного господарства та не мають відносин, які притаманні подружжю і не підтримуючи шлюбні відносини тривалий час, ніхто з них не приймав мір для поновлення сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати, залишити відповідачу шлюбне прізвище « [PERSON] ». Так як позов задоволено, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на рахунок держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., так як позивача було звільнено від його сплати при подачі позову.

Outcome: approved