Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

25 липня 2018 року [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які були визначені рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2016, які підлягають стягненню з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] та стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі щомісяця на кожну дитину у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.12.2016 року з [PERSON] стягнуто на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 листопада 2016 року до повноліття дітей. Відповідач не сплачує аліменти, не приймає участі в житті власних дітей. На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, у звязку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Відповідно до вимог ст. 182 ч.2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У звязку з чим вимушена звертатися до суду з даним позовом. Ухвалою від 18 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у загальному провадженні із призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 15 листопада 2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не зявився, відзив до позову не надав, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] з 23 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 січня 2005 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] 1-КИ № 151935 від 10.11.2010 (а.с.6,7). Від вищезазначеного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження [PERSON] І-КИ №214406 від 24.03.2003, [PERSON] І-КИ №066457 від 04.07.2006 та [PERSON] 1-КИ №257378 від 10.11.2009 відповідно (а.с. 3,4,5). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 грудня 2016 року стягнуто з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER]\~ на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], щомісяця на кожну дитину в розмірі\~ 30%\~ прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2016 року до досягнення дітьми повноліття, на підставі якого 22.12.2016 видано виконавчий лист (а.с. 8). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 08.12.2016 року) встановлювала, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~пунктом 23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справи\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~від 15\~травня 2006\~року №3\~розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~звязку зі\~зміною матеріального\~чи сімейного\~стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоровя\~когось із\~них; випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %). З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, оскільки, як встановлено судом позивач по справі, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08.12.2016 повинна отримувати аліменти від відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей щомісяця на кожну дитину в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час, як діючим законодавством передбачено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що погіршує матеріальне становища як позивача, так і неповнолітніх дітей сторін по справі. Таким чином, враховуючи, що в законодавство внесено зміни, а саме змінився мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей щомісяця на кожну дитину в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист №212/6780/16-ц, 2/212/3223/16 від 08.12.2016, виданий Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відділу державної виконавчої служби, в якому на виконанні перебуває вказаний виконавчий лист, після набрання даним рішенням законної сили та повного погашення заборгованості [PERSON] за вказаним виконавчим листом, якщо така заборгованість існує. Оскільки в силу п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд також присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved