Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

26.01.2017 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 24.07.2001 року на підставі договору заручання вони стали власниками, в рівних частках, житлового будинку [ADDRESS]. На час отримання будинку у власність норма земельної ділянки, на якій розташований будинок не була встановлена. Будинок одноповерховий, глинобитний, обкладений цеглою, жила площа будинку 32.50 кв.м. До складу також входили господарські та побутові споруди: погріб б-1, сарай Б, вбиральня В, гараж Г, огорожа №1, душ б. З метою покращення житлових умов , вони у 2009 році здійснили реконструкцію будинку , добудували до будинку прибудову, що в технічному паспорті позначено літ. В-2, тамбур в-4, прибудову в-3, вбиральню Е, навіс Д, навіс д, огорожа №3 та №1 , хвіртка №4 та №5, які є об»єктами самочинного будівництва. Згідно довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» навіси літ. Г, г-1,Д, д, горожі №1, №3, №6, хвіртки №4 та №5 не є самочинними. З метою оформлення вказаної реконструкції вони звернулись до Департаменту ДАБІ у Полтавській області із заявою про прийняти в експлуатацію об»єкта самочинного будівництва, однак їм було відмовлено. З такою є заявою вони звертались до відповідачів, однак також отримали відмову. У всіх відмовах зазначено, що вимогами , встановленим «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів» затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 до декларації про готовність об»єкта до експлуатації передбачене рішення суду про визнання права власності на вказане будівництво. Також зазначали, що відповідно до рішення Київської районної у м. Полтаві ради від 27.10.2016 року вони отримали у спільну сумісну власність земельну ділянку за вказаною адресою, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) , площа ділянки 0,806га. Просили визнати за ними в рівних частках право власності на самочинно реконструйований житловий будинок [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 0,0806 га, кадастровий № [NUMBER] цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею приміщень 103.0 кв.м., житловою площею 35.2 кв.м , у тому числі на самочинно прибудовані, прибудови а-2 / площа 30,6 кв.м./ прибудови а-3 / площа 15,6 кв.м./ , тамбуру а-4 / площа 4,7 кв.м./ , вбиральні Е / площа 1,3 кв.м/ . Позивач [PERSON] просив встановити факт, що договір купівлі-продажу від 24.07.2001 належить йому, оскільки у вказаному правовстановлюючому документі його ім»я записане як [PERSON] тоді як по паспорту він [PERSON]. Зазначені обставини позбавляють його можливості зареєструвати його право власності на реконструйований будинок та розпоряджатись його часткою у спільній власності. У судовому засіданні позивачі та їхній представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача, виконавчого комітету Полтавської міської ради позовні вимоги не визнав з тих підстав, що вони є неналежним відповідачем, оскільки не уповноважені вирішувати питання щодо реєстрації самочинного будівництва. Таке право делеговане районним радам. Представник відповідача, виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, не надавали заяв про неможливість розгляду справи у їхню відсутність. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Встановлено , відповідно до договору дарування від 24 липня 2001 року позивач [PERSON] сама особисто та як законний представник [PERSON] прийняла в дар, в рівних частках, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. Із паспорту позивача [PERSON] убачається, що його ім»я [PERSON], а не [PERSON]. Ту обставину, що саме [PERSON] є власником спірного будинку підтвердила позивач [PERSON], його матір, а тому наявні підстави для задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту належності йому вказаного договору дарування . Отже позивачі є власниками вищезазначеного будинку на підставі договору дарування від 24.07.2001 року, в рівних частках. Позивачі є власниками земельної ділянки на якій розташований вказаний будинок, на підставі технічної документації що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 43) . Площа земельної ділянки 0,0806 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, спільна сумісна власність. Позивачі здійснили реконструкцію будинку. Технічним паспортом на спірний будинок та готовність до експлуатації самочинно збудованого об»єкта ( а.с. 70-73 ) підтверджується та обставина, що прибудова а-2 / площа 30,6 кв.м./ прибудова а-3 / площа 15,6 кв.м./ , тамбур а-4 / площа 4,7 кв.м./ , вбиральня Е / площа 1,3 кв.м/ є самочинними об»єктами будівництва. Із довідки ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» ( а.с. 56) убачається , що навіси літ. Г, г-1,Д, д, горожі №3, №1, №6 хвіртки №4 та №5 не є самочинними. «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів» затвердженим постанову КМУ від 13.04.2011 року № 461 до декларації про готовність об»єкта самочинного будівництва до експлуатації передбачена наявність рішення суду про визнання права власності на вказане будівництво. Із висновку експертного будівельно - технічного дослідження № 120 від 27.10.2016 року ( а.с. 18-43) убачається, що конструктивне об»ємно планувальне рішення, санітарно-гігієнічні умови, пожежна безпека, інженерне обладнання прибудови а-2 / площа 30,6 кв.м./ прибудова а-3 / площа 15,6 кв.м./ , тамбур а-4 / площа 4,7 кв.м./ , вбиральня Е / площа 1,3 кв.м/ за вказаною адресою відповідають будівельно-технічним вимогам, що діють на території України. Ч. 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивачі звертались із вимогою про узаконення самочинних прибудов до спірного будинку до відповідачів та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, які їхніх заяв не задовольнили та зазначають, що для вирішення цього питання необхідне рішення суду, що також передбачено «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів» затвердженим постанову КМУ від 13.04.2011 року № 461. Оскільки позивачі вичерпали передбачені чинним законодавством варіанти узаконення самочинної реконструкції належного їм на праві приватної власності жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці наданій їм у власність, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель їхні права щодо визнання за ними права власності на спірний будинок порушені та підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на самочинно реконструйований будинок. Суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог , а саме у відмові у задоволенні позовних вимог, які заявлені до виконавчого комітету Полтавської міської ради, який є неналежним відповідачем по справі.

Outcome: partial