Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

26.12.2013 року позивач ПАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], [PERSON] в порядку регресу витрати пов'язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 4513,20 грн. та судовий збір. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 01.10.2008 року був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 04.07.2009 року в м. Києві на перехресті проспекту Повітрофлотського та вул.. Антонова з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «АС 63302АХІ-1», д.н. [NUMBER], та потерпілого автомобіля «Daewoo», д.н. [NUMBER]. 12.03.2012 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь страховика потерпілого ПАТ «ВіЕйБі Страхування» в розмірі 4513,20 грн. Відповідачіі порушили умови договору страхування та не повідомили позивача про дорожньо-транспортну пригоду. У зв'язку з цим позивач вважає, що згідно п.п. ґ п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він набув право регресної вимоги в межах суми виплаченого страхового відшкодування, тобто 4 513, 20 грн., які він просить стягнути на свою користь з відповідачів в солідарному порядку. В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. 19.02.2013 року до суду надійшла телеграма представника позивача, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позивача заперечив з підстав необґрунтованості вимог в частині покладення на нього обов'язку солідарного відшкодування шкоди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома на поставив. З заявою про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності не звертався. З урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №ВА/7045757. За даним договором ПАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе зобов'язання в разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпечуваного транспортного засобу «АС 63302АХІ-1», д.н. [NUMBER], за умови настання цивільно-правової відповідальності здійснити виплату страхового відшкодування на користь третіх осіб, яким під час такої ДТП заподіяна шкода. 04.07.2009 року в м. Києві на перехресті проспекту Повітрофлотського та вулиці Антонова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля «АС 63302АХІ-1», д.н. [NUMBER], та автомобіля «Daewoo», д.н. [NUMBER]. Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №8427864 видану ВДАІ з обслуговування Солом'янського району УДАІ ГУМВС України в м. Києві, на час скоєння ДТП автомобілем «АС 63302АХІ-1», д.н. [NUMBER], керував [PERSON] Вказаний автомобіль належить на праві власності [PERSON] Зазначені обставини в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.10.2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи що постанова Солом'янського районного суду м. Києва від 05.10.2009 року набрала законної сили, суд вважає вину відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди від 04.07.2009 року доведеною. 20.10.2011 року до позивача звернувся страховик потерпілого внаслідок ДТП автомобіля «Daewoo», д.н. [NUMBER], ПАТ «ВіЕйБі Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування. 12.03.2012 року позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 4513,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 12.03.2012 року №2229. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України. Зазначена стаття, зокрема, визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Згідно п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених цим Законом. Водночас відповідно до п.п. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, враховуючи, що матеріальна шкода, яка відшкодована ПАТ «ВіЕйБі Страхування» власнику автомобіля «Daewoo», д.н. [NUMBER], завдана з вини [PERSON], а також те, що останній не повідомив позивача про настання страхового випадку, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення на його користь з [PERSON] в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 4513,20 грн. є обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Разом з тим, суд визнає такими, що заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] про безпідставність покладення на нього обов'язку виступати солідарним боржником разом з [PERSON] Так, статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Солідарна відповідальність внаслідок завдання шкоди встановлена, зокрема, ст. 1190 ЦК України, частина перша якої визначає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. В тім, в ході розгляду справи не встановлено, що шкода завдана автомобілю «Daewoo», д.н. [NUMBER], спільними діями [PERSON] та [PERSON] Так само не передбачено солідарну відповідальність страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, і положеннями п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається позивач обґрунтовуючи своє право вимоги. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстави для задоволення позову в цій часті. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial