Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

26.09.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми вкладу та нарахованих відсотків ( а.с. № 4-6 тому № 1). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2015р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015р., у задоволенні позову [PERSON] відмовлено ( а.с. № 68-70, 173-175 т. № 1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.11.2015р. рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2015р. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. № 207-208 т. № 1). В ухвалі ВССУ від 18.11.2015р., яка є обовязковою для виконання, зазначено, що відповідачем не був спростованих факт наявності укладеного позивачем із банком банківського договору. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.12.2015р. справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд (а.с. № 2 т. № 2). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.01.2016р. - а.с. № 8-9) посилалися на те, що в зв'язку із переїздом та працевлаштуванням у м. Сімферополі, 20.06.2013р. у відділенні Кримського РУ «ПАТ КБ «ПриватБанк», між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) SAMDN80000736014452 від 20.06.2013р. на суму 4000 доларів США строком на три місяці до 20.09.2013р., з виплатою 8 % річних на суму вкладу. За умовами даного договору його дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми депозиту. 24.04.2014р. позивач направив банку заяву про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогу виплатити всі грошові кошти за договором разом із нарахованими відсотками, проте така заява була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу. У зв'язку із зазначеним позивач та його представник просили стягнути на з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу у розмірі 4 тис. доларів США та 380,00 доларів США нарахованих процентів, а також судові витрати у справі. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 17.07.2014р. - а.с. № 16 т. № 2) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у справі, оскільки АНО «Фонд захисту вкладників» придбала права вимог по вкладам, укладеним на території АР Крим з метою здійснення компенсаційних виплат, у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на думку представника банку, позивач не довів існування спірних правовідносин між сторонами, наявність стягуваних грошових коштів на рахунку та невиконання відповідачем взятих на себе договором зобов'язань, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторін. До своїх додаткових письмових заперечень від 23.02.2016р. представник відповідача надала ухвалу ВССУ від 07.10.2015р. в аналогічному спорі, яка підтверджує, що за таких же обставин, що і у справі (ненадання оригіналу депозитного договору, квитанції про внесення грошових сум), ВССУ залишив рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким відмовлено у задоволені позову, без змін. Суд, вислухав сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.. Спірні правовідносини врегульовані ст. 626-639, 1058, 1059, 1068 ЦК України, п. 8 глави 2 розділу Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174 (далі - Інструкція) та п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03.12.2003р. № 516 (далі Положення). Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, яка вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003р. № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12.11.2003р. № 492 та зареєстрованої в МЮУ 17.12.2003р. за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в МЮУ 05.09.2003р. за № 768/8089. Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. З вищевикладеного можна зробити висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Є і відповідна судова практика з цих питань (а.с. № 26-29, 30-33 т. № 2). Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. (справа № 6-96цс14) та постанові Верховного Суду України від 29.10.2014р. (справа № 6-118цс14). Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] ( а.с. № 4 т. № 1 , а.с. № 21 т. № 2). З 10.09.2012р. протягом 35 календарних днів позивач перебуваючи по роботі в Криму орендував житлове приміщення, яке знаходилось в АРК, [ADDRESS] (а.с. № 21-24 т. № 2) В судовому засіданні позивачем та його представником для огляду надана копія договору, на якій містилася копія печатки ПАТ КБ «ПриватБанк» та оригінал штампу Філії «Кримське РУ» ПАТ КБ»ПриватБанк» та оригінал квитанції про внесення грошових коштів на суму 4000дол. США, яка не містила печатки банку. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до \~ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Крім договору та квитанції, позивачем також було надано до позовної заяви копію довідки № 18837801 про наявність станом на 23.05.2014р. рахунків в ПАТ КБ «ПриватБанк», видану Кримським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.05.2014р. та отриману позивачем через електронну пошту, оригінал якої у позивача відсутній за його ж твердженням. В розумінні ст. 58 ЦПК України, дана довідка не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить «живого» підпису уповноваженої особи банку та печатки банку, номеру вихідної кореспонденції та повних номерів рахунків позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на момент видачі даної довідки, згідно нормативних актів Центрального банку Російської Федерації з 21.04.2014р. діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» була припинена. Стосовно наявності листа банку від 23.09.2014р. № 20.1.0.0.0/7-201409922/184, який згідно ухвали ВССУ від 18.11.2015р. (а.с. № 207-208 т. № 1) може бути належним доказом укладення між сторонами депозитного договору (лист містить пропозицію реструктуризації вкладу), то представником відповідача в судовому засіданні зазначено, що зважаючи на відсутність доступу до документів філії Кримське РУ «ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку із анексією півострова, всім вкладникам вказаної філії пропонувалось здійснення реструктуризації вкладів за умови надання оригіналів депозитного договору та квитанції про внесення коштів на рахунок, проте, за спірним вкладом документи для реструктуризації до банку надані не були, оскільки як вбачається з листа банку, позивач відмовився від пропозиції (а.с. № 11 т.№ 1). З наданих суду доказів вбачається, що у позивача відсутній оригінал спірного договору. Надана до справи копія договору, квитанція та довідка банку не є належними та допустимими у розумінні ст. 60 ЦПК України доказами виходячи з вищевикладеного. Під час розгляду справи, суд вважає, що суттєве значення для вирішення справи має надання позивачем саме оригіналів документів, з наступних підстав. Загальновідомим фактом є те (і це не підлягає доказуванню у розумінні ч. 2 ст. 61 ЦПК України), що на окупованій території АРК орган країни - окупанта АНО ФЗВ, за рахунок майна відповідача, здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк», договори з якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому виплати здійснюються на підставі оригіналів документів, у тому числі договору депозитного вкладу та платіжного документу про внесення за ним коштів. На електронну пошту ПАТ КБ «ПриватБанк» надходять і рішення судів тимчасово окупованої території АРК про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових сум за позовами вкладників, ухвали (постанови) про арешт майна банку. Є і відповідна судова практика з цих питань (а.с. № 26-29, 30-33 т. № 2). . З урахуванням цього, відсутність оригіналів документів у вкладників в високою долею ймовірності може свідчити про звернення останнього за виплатами до АНО ФЗВ (за рахунок майна банку). Доказів зворотного позивачем та його представником суду не надано. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, приймаючи до уваги, що позивачем не було надано суду оригіналів документів на підтвердження обґрунтування позовних вимог, як і не було надано належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк», суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні Заперечення представника відповідача що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі з огляду на положення Закону України «Про визначення прав і свобод громадян і правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд оцінює критично, оскільки позивач є громадянином України, зареєстрований у [INFO], а місцезнаходженням ПАТ КБ «ПриватБанк» є м. Дніпропетровськ. Обговорюючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору понесені ним при подачі позову (а.с. № 2 т. № 1 ) відшкодуванню не підлягають. З приводу стягнення з відповідача витрат на інформаційно-технічне забезпечення необхідно зазначити, що такий вид судових витрат виключений із числа витрат повязаних з розглядом справи ще 08.07.2011р., а тому він взагалі не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки позивачем був помилково сплачений позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed