Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

26.02.2016 р. [PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 233/1228 від 12.03.2014 р. в сумі 12712,86 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 3875,19 грн., а загалом - 16588,05 грн., пославшись на те, що на підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 12.03.2014 р. з відповідача на її корись стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до повноліття доньки, починаючи з 13.02.2014 року. Але відповідачем лише за січень-грудень 2015 року були сплачені аліменти по 300 грн. за кожен зазначений місяць на загальну суму 3600 грн. У зв'язку з несплатою відповідачем аліментів виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2016 р. складає 12712,86 грн. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в сумі, яка за наведений розрахунком складає 3875,19 грн. Загальна сума, яку просить стягнути з відповідача на свою користь, дорівнює 16588,05 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посилання на підтримання позову в повному обсязі. Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Дослідивши докази по справі, суд дістає висновку про часткове задоволення позову за таких підстав: Рішенням Костянтинівського міськрайсуду Донецької області від 12 березня 2014 року зі [PERSON], [INFO], уродженця м. Костянтинівки Донецької області, на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], щомісяця в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2014 року і до повноліття дитини, або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. На примусове виконання судового рішення 27.03.2014 р. видано виконавчий лист (а.с.7). Згідно з довідкою-розрахунком ст. державного виконавця ВДВС Костянтинівського міськрайонного управління юстиції (а.с.20) за [PERSON] рахується заборгованість по аліментам, починаючи з 13.02.2014 р., розмір якого станом на 01.02.2016 р. складає 12712,86 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимоги стягнення заборгованості по аліментах, суд вважає, що такі вимоги не ґрунтуються на законі, виходячи з такого: Положеннями СК України передбачено можливість сплачувати аліменти на утримання дитини як за домовленістю між батьками так і за рішенням суду (ст.181). За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу за заявою платника, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тож нарахована сума заборгованості по сплаті аліментів підлягає стягненню в судовому порядку тільки у випадку її виникнення на підставі добровільної сплати аліментів відповідачем, а не в результаті її виникнення після примусового стягнення аліментів у судовому порядку, оскільки в такому разі аліменти стягуються в порядку виконавчого провадження. Тож в задоволенні позову в частині вимог стягнення заборгованості по аліментах слід відмовити. Щодо вимог стягнення пені: Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Відповідно до роз'яснень, викладених у Правовій позиції за постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Розрахунок пені, наведений позивачкою (а.с.2-3) та перевірений судом, відповідає порядку його проведення за вище згадуваними Правовими позиціями Верховного Суду України. Тож, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня у визначеному позивачкою розмірі в сумі 3875 грн. 19 коп., позов в цій частині як обґрунтований - задоволенню. За наведених підстав позов за обома позовними вимогами підлягає частковому задоволенню. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням тієї обставини, що у відповідності до ч.2 ст.4 Закону «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру не може бути менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що дорівнює 551,20 грн.,з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. На підставі ст.196 СК України,

Outcome: partial