Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

26.04.2018 [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою, відповідно до якої просили розірвати шлюб між ними, зареєстрований 22 листопада 2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №109 від 22 листопада 2003 року, просили залишити [PERSON] прізвище - «[PERSON]». Заява обґрунтована тим, що заявники у шлюбі мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть. Між сторонами досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей. За таких обставин, просили шлюб розірвати. Ухвалою судді від 03.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявники в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просили заяву про розірвання шлюбу задовольнити та розірвати шлюб. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановлений спосіб. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, 22 листопада 2003 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області зареєстровано шлюб, актовий запис №109 від 22 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER], від 22.11.2003 (а.с.8). Від спільного подружнього життя сторони мають трьох малолітніх дітей: - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 29.04.2004 (а.с.10); - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 03.12.2014 (а.с.11); - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 11.10.2016 (а.с.12). Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільних малолітніх дітей та їх утримання, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором між батьками про виховання та утримання дитини, посвідченого 26.04.2018 року приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С., зареєстровано в реєстрі за № 701 (а.с.13). Відповідно до вказаного договору місце проживання дітей визначено з матір'ю, визначено також порядок сплати аліментів, обсяг прав та обов'язків щодо виховання дітей. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України, серія та [NUMBER] (а.с.4). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України, серія та [NUMBER] (а.с.6). Положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч.3 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з'ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Враховуючи докази, що містяться у матеріалах справи, з огляду на спільну заяву подружжя, договір, підписаний сторонами, обставини, викладені в заяві, про те, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 2 ст. 115 СК України). З врахуванням наведеного, суд приходить, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв'язку із шлюбом змінив своє прізвище. В такому випадку, заявнику [PERSON] залишити після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в окремому провадженні судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved