Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

26.06.2014р. до місцевого суду із позовом звернулась [PERSON], де посилаючись зокрема на вимоги ст.ст. 164, 165 СК України просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що з відповідачем раніше перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; матеріальну допомогу не надає, чим ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню дитини /а.с. 2-4/. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивачка - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав, зазначених нею, у поданому позові. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Представник третьої особи - ХРИСТЕНКО А.С. в судове засідання не з'явилась, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, вирішення долі позову залишає на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити виходячи з наступних підстав: Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з жовтня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с. 6 з обороту/. [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с. 8/. Рішенням Докучаєвського міського суду Донецької області від 24 лютого 2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] зокрема на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] стягнені аліменти /а.с. 10/. 09 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами /а.с. 7/. Із рішення Виконавчого комітету Докучаєвської міської ради Донецької області від 09 липня 2014 року № 137, яке винесене зокрема на підставі висновку служби у справах дітей Докучаєвської міської ради від 17 червня 2014 року № 14/61-259, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с. 22-23/ Як слідує з тексту цього рішення, .на теперішній час батько дитини не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його здоров'ям та життям, аліменти не сплачує, з 08.02.2010р. та станом на 01.06.2014р. має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41 764,03грн, про що свідчить довідка-розрахунок про нарахування та сплату аліментів за період з 08.02.2010р. по 01.06.2014р. від 13.06.2014р. № 2983 /а.с. 15/. Після розірвання шлюбу самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, життям сина та його успіхами не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Обов'язки щодо утримання, виховання та розвитку дитини виконує мати, що підтверджується характеристикою класного керівника ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 [PERSON] /а.с. 11/. Відповідно до характеристики, наданої Докучаєвським МВ ГУМВС України в Донецькій області, батько дитини зарекомендував себе посередньо, з сусідами будь-яких стосунків не підтримує, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок і спокій громадян не порушує /а.с. 13/. Допитана в залі судового засідання свідок [PERSON] підтвердила дані обставини. За змістом ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України). Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивача та покази свідка, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина, суд дійшов до висновку про недостатність підстав для застосування до відповідача [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Доводи викладені у позовній заяві, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина.

Outcome: dismissed