overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «ФІДОБАНК» ( далі - ПУАТ\~«ФІДОБАНК»)\~звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 26.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк» та [PERSON] та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1524. Відповідно до п.1.1 Статуту ПУАТ\~ФІДОБАНК, він є повним правонаступником щодо всіх обов»язків ВАТ«СЕБ Банк».\~\~Відповідно до п.2 розділ 1 Кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 43 500 доларів США із сплатою 10,0% відсотків річних. 26.08.2008 року між ВАТ«СЕБ Банк» та [PERSON] укладена Договір поруки №1524, відповідно до умов якого [PERSON] забовязалася відповідати за своєчасне виконання боржником його боргових забовязань перед кредиторам за Кредитним договором № 1524 від 26.08.2008 року, в повному обсязі таких забовязань. Крім того, 26.08.2008 року, в забезпечення виконання забовязань за Кредитним договором між ВАТ«СЕБ Банк» та [PERSON] укладений Договір іпотеки №1524, згідно якого [PERSON] з метою забезпечення взятих на себе забовязань за Кредитним договором передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,5 м2, житловою площею 27,6 м2. посвідчений приватним нотаріусом. Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязаний повертати позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі, а також сплачувати відповідну платню за користування кредитом в порядку та на умовах кредитного договору, щомісячно. На протязі вказаного строку Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 07.02.2017 року за Відповідачем числиться заборгованість у сумі: 373 784,84,95 гривень, з яких: - прострочені нараховані проценти: 108\~598,3 грн.; - нараховані проценти за період з 26.01.2017 року по 06.02.2017 року включно: 1190,12 грн.; - борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту по договору станом на 07.02.2017 року 54\~909,95 грн.; - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та несвоєчасну сплату процентів, розрахована за період з 27.02.2014 року по 13.04.2014 року включно: 101,14 грн.; - залишок строковоъ заборгованносты станом на 07.022017 року: 208\~985,3 грн. Просять стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1524 від 26.08.2008 року в розмірі 373 784,81 грн. та судовий збір у розмірі 5606,77 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача до судового засідання не зявився, надав заяву з проханням розглянути справу без їх присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. (а.с.99). \~\~Відповідачі до відкритого судового засідання не зявилася, відомостей про причини неявки суду не надала, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, у звязку з чим суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 07.08.2004 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просив не надавати, вказав, що спільно господарство не ведуть з січня 2016 року. Відповідач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, вказала, що спільно господарство не ведуть з січня 2016 року та просила строк на примирення не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 07.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 07.08.2004 року, серія 1-НО № 253090, актовий запис № 1094. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 113141. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть з січня 2016 року, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2014 року , від якого мають сина [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний, фізично здоровий, аліментних зобовязань на користь інших осіб не має. В звязку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Суд, на підставі п.1, 2 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності , суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2014 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини, яка після припинення відносин між сторонами, проживає з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоровя дитини, її вік та її матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, фізично здоровий, аліментних зобовязань на користь інших осіб немає, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] , в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2013 року, актовий запис № 68, від спільного проживання мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] З грудня 2016 року шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з постійними сварками через відсутність взаєморозуміння, різними поглядами на життя, ведення господарства та несумісність характерів. Спору про спільне майно між сторонами немає. Позивачка вважає неможливим примирення і подальше збереження сімї, тому просила розірвати їх шлюб з відповідачем. У судове засідання позивачка не з*явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги (а.с. 15). Відповідач у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою (а.с. 17). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 20 березня 2013 року зареєстрували шлюб (а.с. 6), від спільного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою, що не заперечувалось відповідачем. З грудня 2016 року сімейно-шлюбні відносини сторін припинені у звязку з постійно виникаючими сварками через відсутність взаєморозуміння, різними поглядами на життя, суперечками з ведення господарства та несумісність характерів. Спору про спільне майно між сторонами немає. Відповідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тривалість припинення шлюбно-сімейних відносин, тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї сторін у справі суперечить їх інтересам, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 25 січня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис № 27 розірвати. В обґрунтування позову він зазначив, що від шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з травня 2014 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Позивач у судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи встановлено, що сторони 25 січня 1997 року уклали шлюб (арк.с.5). Від зазначеного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть з травня 2014 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 2 грудня 2011 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 2 грудня 2011 року Полігонівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області між позивачем та відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 10. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народилась діти: донька [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до громадянки [PERSON], в якому вказав, що 15 жовтня 1999 року між ними був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого він придбав у відповідачки будинок № 3, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с.Миколаївське, вул. Космонавтів. Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просив визнати дійсним укладений між ними договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Позивач до судового засідання не зявився, в позові проси розглядати справу без його участі, а позов задовольнити. Відповідачка до судового засідання не зявилась, про дату та час слухання справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 15 жовтня 1999 року позивач уклав на Універсальній товарній біржі «Марія» письмовий договір № 43, за яким придбав у громадянки [PERSON], будинок № 3, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с.Миколаївське, вул. Космонавтів. 15 жовтня 1999 року позивач зареєстрував даний договір в комунальному підприємстві «Миколаївське МБТІ» та отримав на своє імя реєстраційне посвідчення. В даний час позивач дізнався, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 97, мотивуючи свій позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, в сім'ї постійно відбуваються сварки. Спільне господарство не ведеться, сім'я розпалась остаточно, подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце проведення судового засідання, однак до суду не прибув про причини неявки суд не повідомив, тому, суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім'ї на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

24 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дати подачі позову до досягнення повноліття. В судове засіданні позивачка не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідач також не з'явився в судове засідання та надав заяву, що позов визнає, просить розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 17 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принцину загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Судом встановлено, що сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 2011 року по квітень 2017 року. Під час спільного проживання у сторін народилась спільна дитина син [PERSON], 26 травня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12 червня 2012 року серія І-БП № 137425 (а.с. 2). З 16 квітня 2017 року сімейні відносини сторони припинили і стали проживати окремо. Дитина залишилась з матірю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією довідки про склад сімї від 21 квітня 2017 року (а.с. 3). Участі в утриманні сина відповідач не приймає. З урахуванням матеріального становища сторін, згоди відповідача з заявленими вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved