Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

25.02.2019 р. [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що він працював на підприємстві відповідача 29 років 3 місяці, зокрема 27 років 6 місяців в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав 2 професійні хвороби, а саме: 1) вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією L5-S1 та С5-С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями на фоні остеоартрозу поперекового відділу хребта; циркулярної протрузії дисків L3-L5; вторинного відносного стенозу хребтового каналу на рівні L3-S1 (вираженого на рівні L4- L5), з двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня. Висновком МСЕК від 24.01.2019 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та 3 група інвалідності первинно з 14.01.2019 р. до 01.02.2020 р. з переоглядом 01.01.2020 р. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в звязку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлений можливості вести активний спосіб життя. Просить стягнути на його користь з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Ухвалою суду від 26.02.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 28.03.2019 р. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог (вх.№5820 від 28.03.2019 р.). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі (вх.№5822 від 28.03.2019 р.). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював з 16.10.1989 р. по 03.03.2006 р. помічником машиніста екскаватора «Першотравневий карєр» ВАТ «Північний ГЗК», з 03.03.2006 р. по 24.01.2019 р. машиністом екскаватора «Першотравневий карєр» виробнича дільниця № 1 ПрАТ «Північний ГЗК» з правом пільгового пенсійного забезпечення. 24.01.2019 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 26-30). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 01.11.2018 р. №1572 вбачається, що [PERSON] встановлено два професійні захворювання з діагнозами: 1) вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з помірно вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулопатією L5-S1 та С5-С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями на фоні остеоартрозу поперекового відділу хребта; циркулярної протрузії дисків L3-L5; вторинного відносного стенозу хребтового каналу на рівні L3-S1 (вираженого на рівні L4- L5), з двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), стійкий больовий синдром; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійні, 01.11.2018 р (а.с.12-14). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №323/4.6-7 від 04.05.2018 р. умови праці машиністом екскаватора [PERSON] визнано такими, що відносяться: -по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - по вмісту хімічних речовин загальнотоксичної дії до 2 класу (допустимі); - по рівню шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по рівню вібрації загальної до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - по важкості праці до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) Умови праці помічником машиніста екскаватора [PERSON] визнано такими, що відносяться: - по вмісту аерозолів переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - по показникам вібрації загальної до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - по рівню шуму до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); - по показникам мікроклімату - до 2 класу (допустимі); - по важкості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - по напруженості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі) а.с.15-18. Згідно п. 13 акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 23 листопада 2018 року загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 2 ступеню (шкідливі) а.с.20. Пунктом 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 листопада 2018 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення загальної транспортно-технологічної вібрації, коректований еквівалентний рівень в дБ 61 при гранично допустимому 59 згідно ДСН 3.3.6.039-99; аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (Si02) у пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,4 рази перевищує ГДК (4,8 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/ м3 згідно\~ГОСТ-12.1.005-88.\~ «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зони) а.с. 21. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054298 від 24.01.2019 р. позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності по професійному захворюванню (45% - вібраційна хвороба; 20% - ХОЗЛ) та третю групу інвалідності первинно з 14.01.2019 р. до 01.02.2020 р. по причині професійного захворювання. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця та напівжорсткий поперековий корсет (а.с. 23). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 листопада 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом екскаватора в карєрі виконував роботи з керування екскаватором по навантаженню гірничої маси у автомобільний транспорт. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та пилу. Працюючи раніше помічником машиніста екскаватора, з цих же причин також підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та пилу (а.с. 21). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 23.11.2018 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 50 роки втратив професійну працездатність первинно у розмірі 65% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Дата чергового переогляду 01.01.2020 р. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, займатися фізичними вправами, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 29 років 3 місяці, з яких 27 років і 6 місяців у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності на строк до 01.02.2020 р., а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 150 228 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 р. Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 р. «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 70 000 грн. за встановлені первинно 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.02.2020 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial