Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

26 листопада 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що [PERSON] його рідна сестра, яка померла [INFO]. 16 листопада 2010 року [PERSON] склала заповіт, який вважає недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було і не відповідало його волі. Сестра хворіла на онкологічну хворобу. З підстав ст.ст. 1257, 1248, 1247, 1257 Просив: визнати недійсним заповіт складений 16.11.2010 року від імені [PERSON], [INFO] і посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (нині [PERSON]) за реєстровим № 68 (а. с. 2-4). У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач заперечував проти заявленого позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не з'явилася, надала заяву у якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Надала письмові пояснення у яких просила в задоволенні позову відмовити (а. с. 30-32). Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою (а. с. 5-8). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9, 129). [PERSON] за життя склала Заповіт 16 листопада 2010 року (а. с. 7) на ім'я [PERSON], [INFO] (відповідач у справі). Відповідно Акту № 11 амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи на [PERSON], остання в період часу на момент складання заповіту 16 листопада 2010 року, яким-небудь психічним розладом не страдала. По своєму психічному стану в той період часу вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 176-178). Підстави припускати що заповіт підписала не [PERSON] у суду відсутні з огляду на матеріали справи та пояснення у судовому засіданні сторін і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які кожен окремо пояснили, що померла бажала скласти заповіт на ім'я відповідача про що відкрито розповідала. У зв'язку з чим суд критично ставиться до клопотання щодо призначення посмертної почеркознавчої експертизи заявлене позивачем після розгляду справи по суті та надходження Акту з експертної установи щодо психічного стану померлої під час складання Заповіту. Відповідно до п. 17 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. В п.16 вказаної постанови зазначається, що «заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини». За змістом ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.215,203ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення сторонами вимог встановлених ст.. 203ЦК України, а саме: зміст не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Згідно вимог ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Частиною 1 ст.1234 ЦК України, передбачено, що право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до вимог ч.1 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі , із зазначенням місця його складення. Згідно ч. 2 ст.1247 ЦК України, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 3 ст.1247 ЦК України, передбачено, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1247 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання ; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 Цивільного кодексу України; заповіт має бути посвідчений посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 Цивільного кодексу України; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. При цьому частина 4 ст. 1247 Цивільного Кодексу України щодо обов'язкової державної реєстрації заповітів, посвідчених посадовими особами у Спадковому реєстрі, було доповнено згідно із Законом України № 2527-УІ від 21.09.2010 року. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що спірний заповіт був складений у відповідності до вимог ст. 1247 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] не виникає: заповідач чітко висловила свою волю щодо розпорядження на випадок її смерті, розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. Перешкод для вчинення нотаріусом дії були відсутні. А факт лікування [PERSON] не є доказом впливання на її волю, усвідомлення значення своїх дій та не можливість керувати ними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору у сумі 110 грн. 30 коп. понесені [PERSON] віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed