Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

24.09.2019року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача[PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Спільнежиття з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання малолітнього сина не надає, жодної участі у витратах на дитину не приймає. Крім того, позивач вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не може працювати і належним чином матеріально забезпечувати себе та сина, тому потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного, позивач просить стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4частки від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та 1/4 частину від заробітку (доходу) на її утриманні до досягнення сином трирічного віку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю, згоден сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Заслухавши учасників судового процесу,дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 11вересня 2018 року Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області між [PERSON] та [PERSON] шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 289. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки виданої Головою КСОН м-ну Завокзалля, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з сином [PERSON] , [INFO] .. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, при цьому цей обов`язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз`яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням позиції відповідача, який в судовому засіданні не заперечував щодо визначеного позивачкою розміру аліментів, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своїх дітей, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання синащомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу)до досягнення ним повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитинизабезпечить йогоналежний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частиною другою, четвертою статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на своє утримання, позивач зазначила, що вона власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, проте їй самій важко, так як вона ніде не працює, оскільки доглядає за сином, якому ще не виповнилося і одного року, а відповідач має працездатний вік та може надавати таку допомогу. При встановлених в судовому засіданні обставинах, суд приходить до висновку, що відповідач є молодою працездатною особою,спроможний платити аліменти як на утримання дитини, так і на дружину. Відповідно до статті 79 Сімейного кодексу України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 768,40 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved