Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

25.04.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 06 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 166, мотивуючи тим, що між ним та відповідачем не склалося спільне сімейне життя, вони спільно не проживають, позивач в 2018 році вже звертався до суду з аналогічним позовом, але позов було залишено без розгляду, він вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому позивач прийшов до висновку, що сім`я розпалася та її не можливо зберегти. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, тому він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2011 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 166 (а.с.4). Від шлюбу у сторін народилися: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 26.12.2011 року, актовий запис № 54 (а.с.6) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 15.05.2013 року, актовий запис № 68 ( а.с.5). Сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб позивач не бажає. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки позивач наміру не має, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Згідно вимогам ст. 141 ЦПК України всі витрати, пов`язані з розірванням шлюбу покласти на відповідача.

Outcome: approved