Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

24.11.2015 року директор Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 Донецької обласної ради Олійников І.М. звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Краснолиманської міської ради, про позбавлення батьківських прав. До участі у справі допущено прокурора Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області за відповідною заявою від 17.12.2015 року №30-3407, оскільки зазначена справа стосується соціальних прав та правового статусу малолітніх дітей (а.с.37). В обґрунтування поданої заяви заявник вказує, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.08.2013 року малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], були відібрані від їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав і передані до органу опіки та піклування, з батьків були стягнені аліменти на утримання дітей. Відповідно до рішень Краснолиманської міської ради від 18.09.2013 року №№ 253, 254 [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. З 13.12.2013 року і по теперішній час, [PERSON] є учнем 4-го класу, [PERSON] є ученицею 5-го класу Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату № 7 Донецької обласної ради. За час перебування дітей в даному закладі, батьки їх не відвідували, долею своїх дітей не цікавились, матеріальної допомоги не надавали, повернути в сім'ю не намагались, аліменти, на особові рахунки дітей, не надходили. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, навела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснила, що за два роки, що малолітні діти перебувають у Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті №7 Донецької обласної ради, відповідачі жодного разу не тільки не відвідали дітей, але навіть не зателефонували, тобто, життям і здоров'ям дітей взагалі не цікавляться. Навіть тепер, коли їм стало відомо, що справа знаходиться в суді, були новорічні свята, вони не навідали [PERSON] та [PERSON]. За цей час аліменти дітям батьки не сплачували, про що свідчать копії ощадних книжок. Просила позов задовольнити, позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що, дійсно в 2103 році у них було відібрано 7 дітей, яких розмістили по різних дитячих закладах, з дітьми, які знаходяться в м. Маріуполі вони спілкувалися за телефоном. З [PERSON] та [PERSON] дійсно не спілкувалися та не відвідували, бо не мали грошових коштів. З приводу повернення дітей нікуди не зверталася. Крім того, за цей час у них народилися ще двоє дітей, які знаходяться на їх утриманні. Вона не працює, бо займається дітьми. Просить не позбавляти її батьківських прав, надати їм з чоловіком строк - півроку, щоб вони могли забрати всіх дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що, дійсно в 2103 році у них було відібрано 7 дітей, яких розмістили по різних дитячих закладах. З цього часу ані з [PERSON], ані з [PERSON] він не спілкувався, бо не мав грошових коштів. Офіційно багато років ніде не працює. Зараз працевлаштовується, буде отримувати заробітну плату та сплачувати аліменти. Пояснив, що коли усі діти влітку 2015 року перебували в санаторно-оздоровчому центрі «Смарагдове місто» він сплатив аліменти в розмірі 1000 грн., проте, доказів не має. З приводу повернення дітей нікуди не звертався. Просить не позбавляти його батьківських прав, надати їм з дружиною строк - півроку, щоб вони могли забрати всіх дітей. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області [PERSON] позовні вимоги директора Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 Донецької обласної ради підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що в 2013 році 7 дітей було відібрано у відповідачів без позбавлення батьківських прав, оскільки умови в яких перебували діти у сім'ї загрожували їх існуванню. За весь цей час подружжя [PERSON] не зверталося до органу опіки та піклування з приводу вирішення питання щодо повернення дітей в сім'ю. В теперішній час подружжя мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. За місцем проживання характеризуються посередньо, ніде не працюють. Оскільки батьки повністю свідомо відсторонилися від виконання своїх батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області підготував відповідний висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Прокурор Городницька А.І. позовні вимоги визнала обґрунтованими, висловила думку що вони підлягають до задоволення. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, представника третьої особи, прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 13.12.2013 року є вихованцями Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 Донецької обласної ради і находяться на повному державному забезпеченні (а. с. 28, 29). Директор Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату №7 Донецької обласної ради Олійников І.М. виконує обов'язки опікуна на час утримання дитини-сироти і дитини, позбавленої батьківського піклування в даному закладі (а.с.27). Відповідно до ч. 4 ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до свідоцтва про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області 20 квітня 2007 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження, яке видане виконавчим комітетом Шандриголівської сільської ради м. Красний Лиман Донецької області 22 червня 2004 року, [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.18). Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.08.2013 року 7 дітей, в тому числі і малолітні [PERSON] та [PERSON], були відібрані від їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав і передані до органу опіки та піклування Шандриголівської сільської ради. З [PERSON] та [PERSON] стягнені аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини їх заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 02.07.2013 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.23-24). Рішенням виконавчого комітету Краснолиманської міської ради від 21.08.2013 року за № № 221, 222 [PERSON] та [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.21-22). Відповідно до рішень Краснолиманської міської ради від 18.09.2013 року №№ 253, 254 [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.19-20). З 13.12.2013 року і по теперішній час, [PERSON] є учнем 4-го класу, [PERSON] є ученицею 5-го класу Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату № 7 Донецької обласної ради (а.с.28,29). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина з моменту народження має право на піклування своїх батьків. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що за час перебування дітей в Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті № 7 Донецької обласної ради батьки їх не відвідували, листування не вели, не телефонували, життям і здоров'ям дітей не цікавились, повернути в сім'ю не намагались, що підтверджується актами-повідомленнями про невідвідування дітей (а.с.25,46), матеріальної допомоги не надавали, аліменти, на особові рахунки дітей, не надходили, що підтверджується, оглянутими в судовому засіданні ощадними книжками, що їх відкрито на ім'я [PERSON] та [PERSON] (а.с.47-48). Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Батьківські права відповідачів вже були обмежені, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.08.2013 року малолітні [PERSON] та [PERSON], були відібрані від їх батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Такий захід впливу повинен був зіграти попереджувальну роль, бо відповідачам була таким чином надана можливість виправити своє поводження до дітей. Як з'ясовано судом в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] повністю розуміють наслідки своєї винної поведінки. Втім, їх поведінка з 2013 року, їх взаємовідносини з дітьми [PERSON] та [PERSON] та ставлення до своїх батьківських обов'язків жодним чином не змінилися. Сам факт заперечення відповідачами проти позову не свідчить про їх інтерес про дітей, бажання приймати будь-яку участь у їх вихованні, допомагати їм матеріально. Суду відповідачами не надано жодного доказу ані щодо зміни їх поведінки стосовно дітей, ані зміни обставин, що були підставою для відібрання дітей. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дітей знайшло повне відображення в поведінці відповідачів, які тривалий час не піклуються ані про фізичний, ані про духовний розвиток дітей. Таким чином, відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, які покладені на них Конституцією України та сімейним законодавством, бо мають має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачам будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку №41 від 30.12.2015 року органу опіки і піклування Краснолиманської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON].», орган опіки і піклування Краснолиманської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON], так як вони повністю відсторонилися від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.49). Суд погоджується з даним висновком. Суду надані достатні докази, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] злісно ухилялися і продовжують ухилятися від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, в наслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких підстав з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 609 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved