Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

26 грудня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із вищезазначеним позовом, в якому просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], виділивши їй у користування земельну ділянку площею 2050,65 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що на підставі договору дарування частини домоволодіння від 13 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №2557, [PERSON] є власником 93/100 частини домоволодіння [ADDRESS], яке (відповідно до договору дарування) розташовано на земельній ділянці площею 1734 кв.м., з яких 600 кв.м. закріплено у постійне користування; 1134 кв.м. надано у тимчасове користування згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 10 листопада 1971 року № 1089/5. Власником інших 7/100 частин зазначеного домоволодіння була [PERSON], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 1972 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та рішенням Жовтневого районного народного суду м.Дніпропетровська по справі № 2-1304/1986 року, яким було визнано, що [PERSON] на праві власності належить 7/100 частин зазначеного домоволодіння. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 квітня 2014 року серії [NUMBER]. Відповідно до листа Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори №3453/01-16 від 24 грудня 2014 року свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], не видавалось. Оскільки після смерті [PERSON], ніхто не вступив у спадщину, правонаступництво спірних правовідносин не допускається. Як зазначає позивач, вона має намір реалізувати своє право щодо приватизації земельної ділянки, землекористувачем якої вона є, але фактично позбавлена у цьому праві. З огляду на те, що земельна ділянка є неприватизована, знаходиться у власності територіальної громади міста в особі Дніпропетровської міської ради, остання є належним відповідачем по справі. Представник позивача в судовому засіданні подану позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити з підстав, викладених в ній та доказів, наявних в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому зауважила, що у відповідності до ст. 3 ЦПК України, відповідачем права позивача порушені не були. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування частини домоволодіння від 13 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 2557, [PERSON] є власником 93/100 частини домоволодіння [ADDRESS], яке розташовані на земельній ділянці площею 1734 кв.м., з яких 600 кв.м. закріплено у постійне користування; 1134 кв.м. надано у тимчасове користування згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 10 листопада 1971 року № 1089/5 (а.с. 22 - 23). Власником інших 7/100 частин зазначеного домоволодіння [ADDRESS] була [PERSON], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 1972 року, виданого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та рішенням Жовтневого районного народного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-1304/1986 року, яким було визнано, що [PERSON] на праві власності 7/100 частин зазначеного домоволодіння (а.с. 9). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2013 року у цивільній справі № 201/540/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про визнання порядку користування земельною ділянкою було призначено судову будівельно-технічну експертизу для визнання можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] відповідно до їх часток у праві власності на домоволодіння. Відповідно до Висновку судової земельно-технічної експертизи № 2665-13 від 12 березня 2014 року, в результаті проведених геодезичних замірів встановлено межі земельної ділянки згідно фактичного користування, загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] згідно фактичного користування складає 2205 кв.м. На розгляд суду пропонується варіант порядку користування земельною ділянкою площею 2205 кв.м. згідно меж по фактичному користуванню відповідно до часток у праві власності на домоволодіння [PERSON] 93/100 частин та [PERSON] 7/100 частин. На 93/100 частку земельної ділянки у користування першому співвласнику повинна бути виділена земельна ділянка площею 2050,65 кв.м., на 7/100 частку земельної ділянки у користування другому співвласнику повинна бути виділена земельна ділянка площею 154,35 кв.м. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 квітня 2014 року серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 5). Згідно листа Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори №3453/01-16 від 24 грудня 2014 року свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], не видавалось (а.с. 6). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом ст.ст. 181, 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як було встановлено судом, власником 7/100 частини домоволодіння [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO] та після смерті якої, станом на момент розгляду справи, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що спірна земельна ділянка є неприватизованою, а 7/100 частина домоволодіння, що розташовані на ній, після смерті попередньої власниці переоформлена на іншу особу (спадкоємця) не була, суд вважає, що Дніпропетровська міська рада, як представник територіальної громади міста, є належним відповідачем по справі. Окрім того, частиною 2 статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організація землеустрою та інші. Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як зазначає позивач в своєму позові, визначення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] необхідно з огляду на те, що вона має намір реалізувати своє право щодо приватизації земельної ділянки, землекористувачем якої вона є, відповідно до ст. 118 ЗК України. Вирішуючи позовні вимоги по суті, з метою надання можливості позивачу здійснити приватизацію належної їй на праві користування частини земельної ділянки, суд вважає за можливе та необхідне встановити порядок користування, виділивши [PERSON] у користування земельну ділянку площею 2050,65 кв.м., пропорційно до 93/100 частин у праві власності на домоволодіння, як те визначено у Висновку судової земельно-технічної експертизи №2665-13 від 12 березня 2014 року. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про визнання порядку користування земельною ділянкою в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved