Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

25.07.2017р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» (третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М.) про визнання виконаним належним чином кредитного договору №DNL0AK1116406 від 06.09.2004р., визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11281 від 16.12.2016р. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.09.2004р. він уклав з ЗАТ «КБ «ПриватБанк» кредитний договір №DNL0AK1116406, на підставі якого отримав кредит, який повністю сплатив у вересні 2009р. Проте, 23.06.2017р. отримав копію постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Соборний ВДВС) про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2017р. ВП №53925227 з примусового виконання виконавчого напису №11281 від 16.12.2016р. приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. зі стягнення заборгованості за кредитним договором №DNL0AK1116406 від 06.09.2004р. в сумі 109 215,12 дол. США, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 15 989,19 дол. США; залишок заборгованості за відсотками 43 936,37 дол. США; комісія - 1 230,68 дол. США; пеня - 48 058,88 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2016р. всього становить 2 786 671грн.62коп. Позивач вважав, що виконавчий напис вчинено із порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, тому він є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Так, нотаріусом у порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993р. виконавчий напис вчинено щодо спірної заборгованості та з порушенням трирічного строку з моменту виникнення права вимоги у банка. Всупереч вимог до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172, виконавчий напис вчинено на підстав банківської виписки, яка фактично є лише розрахунком боргу і не може вважатися доказом безспірності вимог банку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримувала від сторін первинні документи, які підтверджують факт видачі кредиту, його сплату (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Позивач стверджує, що повністю виконав зобов'язання з повернення кредиту і сплати відсотків ще у вересні 2009р. Але згідно розрахунку заборгованості, банк заявляє про дострокове повернення кредиту з того моменту, коли він перестав сплачувати за договором. Втім, із заявою про вчинення виконавчого напису банк звернувся лише в листопаді 2016р., тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 258, 261, 256, 267 ЦК України, що передбачають підстави і порядок застосування строків позовної давності, вважає, що ці строки (три роки - до основного зобов'язання та один рік - до пені) підлягають застосуванню до спірного виконавчого напису. Позивач також зазначав, що згідно п. 1.1., п. 2.2.9 кредитного договору кінцевим строком повернення кредиту є 07.09.2009р., який є строком виконання зобов'язань і, відповідно, моментом виникнення права вимоги банку (позовної давності) є 09.09.2011р. Даний строк збіг більш, чим за три роки до звернення банку за вчиненням виконавчого напису (06.12.2016р.). Враховуючи викладене, просив суд визнати виконаним належним чином кредитний договір №DNL0AK1116406 від 06.09.2004р., визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11281, вчинений приватним нотаріусом Бондар Іриною Михайлівною 16.12.2016р. Позивач та його представник в судове засідання 30.10.2017р. не з'явилися, про дату та час слухання справи повідомлялися належним (а.с. № 50). Представник позивача - адвокат Сіренко Ю.С. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.09.2017р. - а.с. № 64-65) надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, додатково зазначила, що жодних досудових вимог позивач від банку не отримував (а.с. № 63). Відповідач - ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судові засідання по справі, які призначалися на 21.09.2017р. та 30.10.2017р., не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, в справі є поштові повідомлення (а.с. № 36, 54). Представник відповідача - ПАТ «КБ «ПриватБанк» Чумак С.О. (діє на підставі довіреності від 27.12.2016р. - а.с.№ 61-62). Надав суду письмові заперечення на позов від 30.10.2017р (а.с. № 59-60), в яких зазначив, що виконавчий напис вчинено із дотриманням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», на підставі поданих банком необхідних і достатніх документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172. Вважає, що позивач не мотивував у позові, в чому полягає спірність заборгованості, не вказав, які саме положення з розрахунку заборгованості та банківської виписки про рух коштів не відповідають умовам кредитного договору, не довів факт належного виконання ним кредитного договору. Тому просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в судові засідання по справі, які призначалися на 21.09.2017р. та 30.10.2017р., не з'явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином, в справі є поштові повідомлення (а.с. № 37, 55). 10.10.2017р. надіслала суду поштою заяву, в якій просила справу розглядати без її участі (а.с. № 56). За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксації судового засідання технічними засобами відповідно до положень ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, А з урахуванням того, що представник одного з відповідачів надав суду 30.10.2017р. свої письмові заперечення стосовно позовних вимог, суд вважає за можливе винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України. Суд, вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 06.09.2004р. [PERSON] уклав із ЗАТ «КБ «ПриватБанк» (у 2009році назва банку змінилась на ЗАТ «КБ «ПриватБанк») кредитний договір №DNL0AK1116406, предметом якого є надання кредитних коштів на споживчі цілі (придбання автомобілю) на строк по 07.09.2009р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 40 102дол. США, зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості та комісії 0,16 %. Погашення відбувається щомісячно з «21» по «28» числа кожного місяця в сумі по 717,65 дол. США (кредитна заборгованість, відсотки, комісія). Як стверджує позивач, кредит він повністю сплатив у вересні 2009р. ПАТ «КБ «ПриватБанк», зважаючи на наявність нарахованої останнім заборгованості позивачу, 16.12.2016р. звернувся із заявою до приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису, у якій просив вчинити виконавчий напис на копії кредитного договору №DNL0AK1116406 від 06.09.2004р. для стягнення з [PERSON] боргу частинами, а саме: 109 215,12 дол. США, з яких залишок заборгованості за кредитом - 15 989,19 дол. США; залишок заборгованості за відсотками 43 936,37 дол. США; комісія - 1 230,68 дол. США; пеня - 48 058,88 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2016р. всього становить 2 786 671грн.62коп. Строк, за який проводиться стягнення - 12 років 1 місяць 26 днів, а саме з 06.09.2004р. по 01.11.32016р. (а.с. № 12). Того ж дня (16.12.2016р.) приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 11281, яким пропоновано стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 2 788 971грн.62коп. Пропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» у такому розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 15 989,19 дол. США; залишок заборгованості за відсотками - 43 936,37 дол. США; комісія - 1 230,68 дол. США; пеня - 48 058,88 дол. США, що всього становить 109 215,12 дол. США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2016р. (1 долар США дорівнює 25,515438грн.) становить 2 786 671грн.62коп. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700грн. Всього, в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 2 788 371грн.62коп. Строк, за який провадилось стягнення складав 12 років 1 місяць 26 днів, а саме з 06.09.2004р. по 01.11.2016р. (а.с. № 11). Постановою державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 15.05.2017р. відкрито виконавче провадження № 53925227 з виконання даного виконавчого напису (а.с. № 8). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. п. 1. гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 передбачено вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У п. 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-158цс15 від 20.05.2015р. 23.11.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] ([ADDRESS]) була направлена вимога від 04.11.2016р. про погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 109 265,12 дол. США, що еквівалентно 2 787 947 грн.39коп. - протягом 5-ти днів з дня відправлення вимоги (а.с. № 16). Водночас позивач заперечує отримання вказаної вимоги та вказує, що про існування виконавчого напису він дізнався вже після ознайомлення із постановою про відкриття виконавчого провадження та ознайомлення із його матеріалами. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження того, що позивач отримав від банку вимогу від 04.11.2016р. про усунення порушення із зазначенням у ній стислого змісту порушених зобов'язань, тим самим був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Не дивлячись на це, 16.12.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого вказаного напису (а.с. № 12). Того ж дня - 16.12.2016р. нотаріусом вчинено виконавчий напис, а саме, через 19 днів, після направлення вимоги (23.11.2016р.). Отже нотаріусом не дотримано 30-денного строку від дня направлення або отримання вимоги, в межах якого повинен вчинятися виконавчий напис. Оскільки нотаріусом не було перевірено отримання вимоги позивачем, це унеможливило подання останнім обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Також з матеріалів справи вбачається, що при вчиненні напису нотаріус не отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. На підтвердження безспірності заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» представив нотаріусу, окрім кредитного договору, виписку по рахунку боржника станом на 01.11.2016р. (а.с. № 25, 26). Між тим, суд вважає, що зазначена виписка по рахунку не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості, зокрема, розмір пені, нарахований банком у сумі 48 108,88 дол. США, що значно перевищує розмір основного зобов'язання - 15 989,19 дол. США, а також перевищує розмір заборгованості по процентам - 43 936,37 дол. США (а.с. № 26). Отже, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв'язку з чим був позбавлений можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення, тому у нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення суми заборгованості задля задоволення вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Отже, суд вважає, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми пені, відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Суд також не погоджується із позицією банку про безспірність його вимог, оскільки до стягнення заявлена заборгованість, нарахована поза межами строку позовної даності, про що власне і спорить позивач. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Як встановлено судом, за кредитним договором від 06.09.2004р. позивач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії зі сплатою щомісячними платежами у погашення кредиту та кінцевим строком повного погашення кредиту - 07.09.2009р. Як видно з виписки з банківського рахунку, перше прострочення по кредиту допустив 30.11.2004р. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст.ст. 257, 261 ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14. Як визначено у п.п. 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Отже, виконавчий напис вчинений 16.12.2016р. поза межами трирічного строку давності, як до повернення кредиту в цілому, так і стосовно інших кредитних зобов'язань - щомісячних платежів з відсотків. Суд також вважає, що нотаріусом не враховано строки вчинення виконавчого напису, обумовлені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. 253 ЦК України. За приписаним цих норм виконавчий напис має здійснюватися після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги, яким не може бути день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов'язань за цивільними правовідносинами, оскільки сама по собі вимога вказує лише на реалізацію банком права на примусове стягнення боргу, але не на виникнення такого права і правильність визначення такої суми з урахуванням строків давності. Згідно із п.п. 2.1., 2.2. Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Пунктами 3.1. - 3.5. Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Вчиняючи 16.12.2016р. виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобов'язань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а по пені - минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису частково попустив. Отже, приватний нотаріус ДМНО Бондар М.І. не врахувала те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що виконавчий напис від 16.12.2016р., зареєстрований в реєстрі за № 11281, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 109 215,12 дол. США, що в еквіваленті до курсу гривні становить 2 789 671 грн.62коп., слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Водночас, суд вважає, що позивачу слід відмовити у вимогах про визнання виконаним належним чином кредитного договору №DNL0AK1116406 від 06.09.2004р. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Як визначено у ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначає ст. 14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. З аналізу наведених норм цивільного законодавства вбачається, що закон передбачає такі способи захисту як звільнення від обв'язку виконання, зміна або припинення правовідношення (розірвання договору), наприклад, у зв'язку з порушенням його однією із сторін (ст.ст. 651, 652 ЦК - для договірних зобов'язань). Проте, такого способу захисту, як визнання зобов'язання виконаним належним чином ані законом ані договором не передбачено. По суті, належне виконання (як і невиконання) договору є лише підставою для захисту (відновлення) права. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв'язку з обранням позивачем способу захисту, що не передбачений законом (ст. 16 ЦК України). Пункт 1 прохальної частини позовної заяви (а.с. № 6) суд не вважає окремими позовними вимогами, оскільки це невід'ємна частина тієї частини позовних вимог, яка стосується визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже окремому розгляду судом не підлягає. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON], суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. № 2) за частину позовних вимог, що стосується визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640грн. за ту частину позовних вимог, в задоволенні якої йому відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial