Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

24.11.2014 р. представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу, вказуючи, що 22.07.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-703\\213\\2008, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмір 131448,36 доларів США строком до 22.07.2023 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] перед банком за кредитним договором було укладено договір поруки № SR-703\\213\\2008 між банком та [PERSON] У звязку з тим, що відповідачі не виконують свої обовязки за кредитним договором Банк вимушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача збільшив суму позовних вимог, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку із необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладений кредитний договір, згідно відповідачка отримала кредит у розмір 131448,36 доларів США строком до 22.07.2023 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] перед банком за кредитним договором було укладено договір поруки № SR-703\\213\\2008 між банком та [PERSON] Згідно вказаного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобовязань перед банком за кредитним договором [PERSON] прийняв на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання нею обовязків перед Банком в повному обсязі таких зобовязань. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23.09.2010 р. банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник) зобовязується здійснити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати з боржника виконання його зобовязань. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та на вимогу кредитора зобовязана виплатити останньому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 642 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зокрема ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні представником відповідача було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Представник позивача заяву про поновлення пропущеного строку не подав, оскільки вважає, що строк позовної давності не пропущено. Суд, вирішуючи питання про застосування до правовідносин сторін строку позовної давності, виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, а також Постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12.03.2015р., суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.11.2012р. за позовом [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання виконавчого напису недійсним, було встановлено, що [PERSON] здійснила останній платіж за кредитним договором 11.01.2010р. за квитанцією № 13. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що право вимоги у позивача виникло з моменту придбання права кредитного портфелю, у тому числі на кредитний договір ML703\\212\\2008 від 24.07.2008р., тобто з 12 листопада 2010 року. Позивач звернувся до суду 24.11.2014 року тобто поза межами строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed