Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

25 травня 2020 року [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу - державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 023663 виданого на ім`я [PERSON] . Заяву мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 2,54 га, яка надана їй на підставі розпорядження № 89 від 11.03.2002 року № 89, про що 16.08.2002 року Володимир-Волинською районною державною адміністрацією видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 023663 на ім`я « [PERSON] ». У заяві вказала, що вирішила передати їй належну земельну ділянку в оренду. Під час перегляду документів, було виявлено розбіжності у написанні її прізвища у вказаному документі, які не відповідають паспортним даним. Таким чином, через розбіжності у написанні її прізвища у державному акті на право приватної власності на землю вона не може оформити договір оренди. У зв`язку із вищенаведеним вона змушена звернутися до суду із відповідною заявою. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримала у повному обсязі, просить її задовольнити. Від заінтересованої особи - Зимнівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області також надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення заяви [PERSON] з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч. 2 ст.293ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення даного факту безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника - право на отримання пенсії по віку. У відповідності до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відтак, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області 12 лютого 2002 року, правильним прізвище заявниці є [PERSON] . Заявниця народилась [INFO] у селі Горичів Володимир-Волинського району Волинської області. 21.11.2002 року заявниці [PERSON] видано картку фізичної особи-платника податків, вона одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0709513952020 від 21.02.2020 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 0720582000:00:001:0194 надана для ведення особистого селянського господарства належить на праві приватної власності [PERSON] . Дослідженням державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ № 023663, копію якого заявниця долучила до матеріалів справи, а у заяві зазначила, що оригінал знаходиться у неї, встановлено, що його видано на ім`я [PERSON] . Помилка у прізвищі створює перешкоди заявниці у користуванні та розпорядженні власним майном, а одержати новий чи внести зміни в наявний правовстановлюючий документ заявник не має можливості. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність захисту права заявника шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу в судовому порядку. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (п.7 ст.294 ЦПК України).

Outcome: approved