Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

26 жовтня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON]О про стягнення заборгованості у розмірі 14814,45 грн. за кредитним договором №б/н від 21.05.2009 року, яка складається з наступного: - 323,25 грн. - заборгованість за кредитом; - 10109,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 1041,08 грн. штраф (процентна складова); Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.05.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 29000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображена у розрахунку заборгованості за договором та продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, чим порушує права ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по договору б/н від 21 травня 2009 року в сумі 323,25 грн., понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 30 грн. 07 коп., а всього стягнуто з неї 353 грн. 32 коп. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів, неустойки (пені, штрафів) та ухвалити в цій частині нове рішення, стягнувши заборгованість по процентами за останні три роки перед звернення до суду, а неустойку (пеню, штраф) за останні 12 місяців, що передували зверненню до суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк дії карти відповідача встановлено до 30.09.2016 року, з позовом банк звернувся до суду 26.10.2016 року, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за останні три роки перед зверненням до суду, тобто за період з 16.10.2013 року по 16.10.2016 року, а неустойка (пеня, штраф) - за останні 12 міс., що передували зверненню до суду, тобто за період з 16.10.2015 року по 16.10.2016 року. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам частково не відповідає рішення суду першої інстанції. Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що в межах строку позовної давності підлягає стягненню з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 21 травня 2009 року в сумі 323,25 грн. Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не може апеляційний суд. Судом по справі встановлено, що 21 травня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами заяви №0801000900105340321 (а.с.13) Згідно із вказаною заявою [PERSON] своїм підписом підтвердила, що ознайомлення і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані останній для ознайомлення. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Відповідно до зазначеного кредитного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою базової відсоткової ставки за кредитним лімітом на момент підписання договору 25% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Також відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.119). [PERSON] отримала кредитну карту №5577 2129 0763 7964 зі строком дії до грудня 2012 року, а 27.12.2013 року - кредитну картку №5211 5374 4070 1923 зі строком дії до вересня 2016 року (а.с.120), що підтверджується витягом з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотами (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з фотографією [PERSON] з отриманою картою 27.12.2013 року. Таким чином, позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, надавши відповідачу картку з установленим лімітом кредитної лінії. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, свої зобов'язання щодо їх своєчасного повернення не виконала, у зв'язку з чим станом на 16.10.2016 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача (а.с.6-12) становить 14814,45 грн., з яких 323,25 грн. - заборгованість за кредитом, 10109,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3200 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина); 1041,08 грн. штраф (процентна складова). На спростування вказаної суми заборгованості відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до його виконання. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно ст.625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві і в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п.5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, 30.03.2017 року [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності (а.с.41). Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постановах №6-14цс14 від 19.03.2014, №6-134цс14 від 01.10.2014, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії перевипущеної позивачем картки №5211 5374 4070 1923, отриманої [PERSON], встановлений до вересня 2016 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 21.10.2016 року (а.с.26), то звернення позивача щодо повернення кредиту у повному обсязі мало місце в межах строку позовної давності, а тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 323,25 грн. Проте судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентах за користування кредитом, оскільки вони підлягають стягненню в межах позовної давності, тобто за період з 21.10.2013 року по 16.10.2016 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем в ході апеляційного розгляду справи, який апеляційний суд приймає як належний доказ (а.с.122-132), розмір відсотків за період з 21.10.2013 року по 16.10.2016 року становить 10101,34 грн. Апеляційний суд не знаходить підстав для стягнення неустойки (пені, штрафів) за період з 16.10.2015 року по 16.10.2016 року, оскільки позивачем не надано суду обґрунтованого її розрахунку. Таким чином, рішення суду першої інстанції на підставі пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення процентів за користування кредитом шляхом ухвалення нового рішення у цій частині та задоволення вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за користування кредитом в сумі 10101,34 грн. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін з вищезазначених підстав.

Outcome: partial