Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

25 квітня 2017 року Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог зазначає, що 23 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБнк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35000 доларів США з кінцевим терміном повернення 23 жовтня 2027 року, а відповідач зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір застави майнових прав, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 69,10 кв.м., житловою площею 30,50 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Рішенням суду від 05 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості станом на 19 жовтня 2012 року з [PERSON] стягнуто 658179,17 грн., та звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Рішенням суду від 27 липня 2015 року [PERSON] виселено з будинку [ADDRESS] . Згідно довідки Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 25 жовтня 2016 року за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими за місцем проживання усі відповідачі. Позивач просить виселити відповідачів із зазначеного будинку. Ухвалою суду від 06.06 2017 року відкрите провадження по справі. Цивільна справа, у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, посилаючись на ті ж підстави, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі, кожен окремо, повторно в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації по [ADDRESS] , які були повернуті поштовим відділенням у зв`язку з їх не проживанням за цією адресою. Треті особи у судове засіданні не з`явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідачами не надано відзиву на позов. Згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. 23 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNN0GК00000108 згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 35000 доларів США на строк по 23 жовтня 2027 року, а відповідач зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором і графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого відповідно до Статуту є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: за адресою: [ADDRESS] . Предметом іпотеки є будинок за адресою: [ADDRESS] . Умовами кредитного договору передбачено, що кошти боржник отримав в іноземній валюті. Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Разом з тим, [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконала, та допустила заборгованість по сплаті платежів по кредиту. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду у справі № 0427/9955/2012 від 05 червня 2013 року, яке набрало законної сили 17 червня 2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № DNN0GК00000108 від 23 жовтня 2007 року, яка станом на 19 жовтня 2012 року становила 658179,17 грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки. будинок [ADDRESS] та встановлено спосіб реалізації, шляхом продажу вказаного будинку банком. Позивачем на адресу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] направлялися листи щодо звільнення житлового будинку гр. [PERSON] та інших осіб, що мешкають разом з нею. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/1092/15 від 27 липня 2015 року [PERSON] , [INFO] виселено з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З довідки відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради за № 203 від 25 жовтня 2016 року вбачається, що у предметі іпотеки житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1ст. 40 Закону України «Про іпотеку»звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1, 3ст.\~109\~ЖК Української\~РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку»\~та ч. 3 ст.\~109 ЖК України\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до\~ч.2\~ст. 109 ЖК України\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, відповідно до ч. 2\~ст. 109 ЖК України\~особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою житла. Постанова Верховного суду України від 03 лютого 2016 року у цивільній справі 6-2947цс15 містить правовий висновок, відповідно до якого вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 383\~ЦК України передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.\~7\~ЗУ «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про виселення. Зважаючи на викладене, оскільки житловий будинок [ADDRESS] був придбаний відповідачем [PERSON] за рахунок отриманого від позивача кредиту, будь-яких договірних відносин між сторонами, які були б підставою для обмеження прав позивача як власника житлового приміщення немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1 600,00 гривень судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved