Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

26.10.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. [INFO] померла її рідна сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 1994 року та земельної ділянки загальною площею 0,310 га., із якої - 0,250 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель, 0,060 для ведення особистого підсобного господарства, згідно державного акту на право приватної власності на землю, розташовані в [ADDRESS]. Вона у встановлений законом строк прийняла спадщину і 03 жовтня 2016 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на присадибні земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, на яких розташований вказаний житловий будинок. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки за життя її сестра, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25 жовтня 1994 року в Великоновосілківський державній нотаріальній конторі Донецької області, не звернулася до Великоновосілківського РБТІ та не зареєструвала своє право на вказаний житловий будинок. Зазначене змушує її звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Позовні вимоги визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.ст.1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконкомом Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 04.01.2016 року (а.с.8). Згідно свідоцтв про народження (а.с. 6,9) та свідоцтва про укладення шлюбу, яке свідчить про зміну прізвища позивача (а.с. 7), позивач [PERSON] та померла [PERSON] є рідними сестрами. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого в [ADDRESS] та земельної ділянки загальною для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства. Згідно наданої суду копії спадкової справи № 105/2016 від 03.10.2016 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] звернулась її сестра, позивач [PERSON], дві інші сестри померлої [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини. Заповіт [PERSON] не складався. Позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на належні її померлій сестрі земельні ділянки кдастровий номер [NUMBER] та кадастровий номер [NUMBER], розташовані в [ADDRESS] Судом встановлено, що у встановлений законом для прийняття спадщини строк, сестра померлої [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але постановою приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Донецької області Кравець С.В.03.10.2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.18). Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Великоновосілківське БТІ» 29.08.2016 р. на ім'я померлої [PERSON], домоволодіння в [ADDRESS] складається з: А-1 житлового будинку, 1956 року побудови, загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м.; П-1 погрібу, 1960 року побудови; а-1 тамбуру, 1956 року будови; а' - веранди, 2006 року побудови; Б-1 літньої кухні, 1960 року побудови; В-1 сараю, 1986 року побудови; Г-1 сараю, 1994 року побудови; Д- колодязю, 1960 року побудови; N1 воріт, 1960 року будови; N2 огорожі, 2006 року побудови (а.с. 13-16). Вказаний житловий будинок згідно запису в погосподарській книзі Іскрівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, особовий рахунок [NUMBER], перебував у власності [PERSON] (а.с.26). На вказаний житловий будинок, згідно архівних даних комунального підприємства Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року право власності не зареєстроване (а.с.11). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Відповідно до зазначеної Інструкції реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» були прийняті Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об'єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках. Зазначені вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв'язку з чим суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі і визнає за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS], після смерті її сестри [PERSON].

Outcome: approved