Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

24 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво та реєстрацію про право власності на 1/4 частину житлового будинку № 6 розташованого по провулку Торговому, у с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області виданого 13.09.2010 року Арбузинським районним КП БТІ на ім'я [PERSON] Також просив визнати за ним права власності на 1/4 частку спірного будинку. Свої вимоги мотивував тим, що в березні 2007 року після смерті його матері [PERSON], він отримав від неї у спадок вищезазначений будинок, який остання в свою чергу успадкувала після смерті свого батька [PERSON] В серпні 2007 року відповідач по справі звернулася до суду з позовом на неправомірні дії нотаріуса та визнання свідоцтва про право на спадщину, яке отримала його мати, частково недійсним. Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 11.02.2009 року даний позов було частково задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку. У лютому 2008 року відповідач зверталась до суду з позовом до нього про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку, в результаті чого між ними 24.09.2009 року було укладено мирову угоду, за умовами якої він сплатив відповідачу 8500,00 грн. за частку спірного будинку, 1000,00 грн. за встановлення пам'ятника та 500,00 грн. боргу, а відповідач в свою чергу відмовилась від позову про визнання за нею права власності на 1/2 частину будинку № 6 по пров. Торговий в с. Семенівка Миколаївської області. Зазначив, що [PERSON] порушила умови мирової угоди, коли 13.09.2010 року зареєструвала за собою право власності на 1/4 частку вищезазначеного будинку. Вважаючи, що дана 1/4 частка входить до 1/2 частки житлового будинку, за яку відповідач вже отримала компенсацію, а тому остання на його думку не може бути власником майна. У подальшому позивач змінив предмет позову та просив визнати припиненим право власності на 1/4 частину житлового будинку № 6 по провулку Торговому в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, визнати свідоцтво про право власності видане Арбузинським районним КП БТІ 13 вересня 2010 року № 937648 на ім'я [PERSON] незаконним та скасувати його та визнати за ним право власності на 1/4 вищезазначеного житлового будинку. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що предметом позову в ході розгляду якого, між сторонами було укладено мирову угоду, було визнання права власності на 1/2 частку спірного житлового приміщення за померлою 02.06.2016 року [PERSON], яка була матір'ю [PERSON], щоб збільшити долю спадку останньої з 1/4 до 1/2 частини. Тому грошові кошти, які вони отримали від [PERSON] були компенсацією за 1/4 частку на яку збільшується її доля у разі задоволення позову. Посилаючись на те, що [PERSON] ще у 2011 році рішенням Апеляційного суду було роз'яснене спосіб захисту права, який він може застосувати до відповідачки для позбавлення її права на 1/4 частину спадкового майна та визнання за ним права власності, просили відмовити в задоволенні позову застосувавши строки позовної давності. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Стаття 60 ЦПК України регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставі своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що в серпні 2007 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання неправомірними дій нотаріуса при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я її рідної сестри [PERSON] на житловий будинок розташований за адресою: пров. Торговий, 6 с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, та про його скасування. В результаті чого 23.10.2008 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позовних вимог (а.с 63). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11.02.2009 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, а вищезазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким вимоги [PERSON] задоволено частково та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.02.2007 року [PERSON], в частині видачі його на 1/4 частку житлового будинку № 6 по провулку Торговому в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області (а.с. 64 65). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2009 року [PERSON] успадкувала 1/4 частину житлового будинку розташованого по пров. Торговому, 6 в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області після свого батька, [PERSON]. (а.с. 49). У лютому 2008 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про визнання за її покійною матір'ю [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку № 6 розташованого по провулку Торговому в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, просила визнати за нею право власності на 1/2 зазначеного спадкового майна та зобов'язати нотаріуса внести зміни до свідоцтва про право на спадщину видане [PERSON], в якому зазначити про те, що останній також успадковує 1/2 частину цього житлового будинку. Ухвалою суду від 24.09.2009 року було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] за умовами якої: [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] та сплачує їй в момент підписання мирової угоди 10000 грн., які включають в себе вартість частини будинку в розмірі 8500 грн., частину витрат на встановлення пам'ятника в сумі 1000 грн. та борг в сумі 500 грн., а позивач [PERSON] відмовляється від своїх позовних вимог (а.с. 6). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33961715 (а.с. 5) станом на 21.02.2015 року [PERSON] є власником 3/4 частини будинку № 6 по провулку Торговому в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області, а відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27296766 станом на 13.09.2010 року (а.с. 50) [PERSON] належить 1/4 частка зазначеного майна. Не погодившись з рішенням Южноукраїнського міського суду від 27.12.2010 року, за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права власності на 1/4 частину будинку та визнання права власності за ним, в задоволенні якого було відмовлено (а.с. 69) позивач оскаржив його. Рішенням колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 17.03.2011 року (а.с. 70 71) його апеляційну скаргу було задоволено частково, вищезазначене рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] (а.с. 71). При цьому в мотивувальній частині свого рішення колегія суддів роз'яснила позивачеві спосіб захисту його права щодо 1/4 частки спадкового майна, яке є предметом спору в даному судовому засіданні. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовні вимоги [PERSON] не відносяться до тих вимог, до яких можу бути застосовано спеціальна позовна давність передбачена правилами ст. 258 ЦК України. Доводи представника позивача про те, що її довіритель дізнався про порушення свого права в грудні 2015 року, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що про порушення свого права [PERSON] стало відомо 17 березня 2011 року. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З заявою про застосування строків давності по справі відповідачка звернулась 18.04.2016 року (а.с. 72). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а тому На підставі викладеного та

Outcome: dismissed