Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

26.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на її користь 75000,00 грн. в рахунок компенсації вартості Ѕ частки транспортного засобу «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , залишивши право власності на спірний автомобіль за відповідачем. Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, 25.12.1993 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано заочним рішенням суду від 18.10.2018 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано спірний транспортний засіб, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Після розірвання шлюбу, врегулювати питання розподілу спільного сумісного майна подружня не вдалося, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 10.03.2020 року представник відповідача надала до канцелярії суду відзив, яким просила відмовити в задоволенні позову. Вважає недопустимим, що позивачем не заявлено вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частки спірного авто. Наголосила, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження придбання спірного авто за спільні кошти подружжя. Окрім того, позивачем не було здійснено оцінки спірного авто та не внесено Ѕ частини вартості автомобіля на депозитний рахунок суду. Ухвалою суду від 13.04.2020 року витребувано з Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області відомості стосовно власника транспортного засобу марки OPEL ASTRA д/н [NUMBER] . 02.07.2020 року позивач надала до канцелярії суд уточнену позовну заяву, якою просила визнати за нею право власності на Ѕ частку транспортного засобу «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] . Здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши право власності на спірний транспортний засіб за [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь компенсацію за належну їй частку транспортного засобу в сумі 75000,00 грн. Ухвалою суду від 04.02.2021 року призначено у справі судову авто-товарознавчу експертизу. 19.05.2021 року до канцелярії суду надійшов висновок експерта №СЕ19/115-21/2934-АВ, згідно якого вартість автомобіля «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] складає 113763,00 грн. Ухвалою суду від 19.05.2021 року поновлено провадження у справі. 23 липня 2021 року позивач надала до канцелярії суду уточнену позовну заяву, якою просила визнати за нею право власності на Ѕ частку транспортного засобу «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] . Здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши право власності на спірний транспортний засіб за [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь компенсацію за належну їй частку транспортного засобу в сумі 56881,50 грн. Ухвалою суду від 23.07.2021 року за клопотанням представника позивача поновлено пропущений строк для подачі заяви про зменшення позовних вимог. Прийнято заяву [PERSON] в редакції від23 липня 2021 року. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позову заперечувала з огляду на обставини викладені у відзиві. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач та відповідач з 25.12.1993 року, який було розірвано заочним рішенням суду від 18.10.2018 року по справі №487/5063/18. Згідно даного рішення суду, фактичне ведення спільного господарства між подружжям припинено з червня 2018 року. Зміна прізвища позивача на « [PERSON] » підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 16.05.2017 року придбано та проведено державну реєстрацію за [PERSON] транспортного засобу «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , що підтверджується Договором купівлі-продажу №4841/2017/457870 та листом Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 17.06.2020 року, за вих. №31/14-171. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже встановлено, що зазначений транспортний засіб булу придбано та зареєстровано на відповідачем під час перебування позивача та відповідача у шлюбі та їх спільного проживання. Згідно висновку експерта №СЕ19/115-21/2934-АВ від 07.04.2021 року, ринкова вартість спірного автомобіля на момент проведення експертизи складає 113763,00 грн. Згідно з ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Частиною 6 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, а частиною 9 зазначеної статті передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (що узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Верховного Судом від 05.09.2018 року по справі №559/620/16-ц). Стороною відповідача не спростовано презумпцію спільного права власності подружжя на транспортний засіб «Opel Astra» державний реєстраційний номер [NUMBER] ) За такого, здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.66 СК України). Проте, як встановлено, домовленості між позивачем та відповідачем досягнуто не було, фактично відповідач самостійно використовує транспортний засіб не надаючи до нього доступу позивачу. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, визначено статтею 69 СК України, відповідно до частини 1 якої, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також регламентовано і статтею 372 ЦК України. Згідно положень статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Домовленості між позивачем та відповідачем щодо поділу спірних транспортних засобів досягнуто не було, сторона позивача просить присудити позивачці грошову компенсацію вартості спірного транспортного засобу. Положеннями статті 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Як встановлено, позивач не має посвідчення водія, транспортними засобами керувати не вміє, що не спростовано стороною відповідача, просить саме виділити їй грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу. За такого, вирішуючи вимогу щодо поділу спірного транспортного засобу, враховуючи норми ст.ст. 60, 61, 65, 70 СК України, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Підстав для відступлення від засад рівності часток у праві сумісної власності на майно суд не вбачає, отже, суд вважає позов підлягає задоволенню шляхом припинення права спільної сумісної власності на спірний транспортний засіб, виділення спірного транспортного засобу у власність відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості спірного транспортного засобу в розмірі 56881,50 грн., враховуючи також, що загальна вартість спірного транспортного засобу становить суму 113763,00 грн., що стороною відповідача не спростовано та не заперечується, а отже вказаний розмір грошової компенсації в сумі 56881,50 грн. буде становити половину вартості транспортного засобу. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved