Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

26 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області, в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої 12 жовтня 2004 року бабусі [PERSON] на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності ДСП «Діброва», що розташована на території [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 6,7979 умовних кадастрових гектара, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 27.09.1998 року помер його батько [PERSON], 08.12.2003 року померла бабуся [PERSON], яка за життя працювала у ДСП «Діброва», і їй, як члену ДСП «Діброва» було виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Так, згідно списку, який додано до Державного акту на право колективної власності ДСП «Діброва», на землю за № 24 було виділено земельну частку (пай) площею 6,7979 умовних кадастрових гектарів. Вважає, що право померлої бабусі, яким вона була наділена як член колективного сільськогосподарського підприємства, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності ДСП «Діброва» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перейшло до нього по праву спадкування за законом, оскільки інших спа У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, свої інтереси довірив представляти адвокату [PERSON], яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надійшла заява про визнання позову [PERSON] в повному обсязі та розгляд справи просять проводити за відсутності представника [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області. Представник відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не зявився, до суду надійшли письмові пояснення начальника Відділу [PERSON], які просили суд врахувати при ухваленні рішення. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.07.1986 року народився [PERSON], 13.07.1986 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV-ВЛ № 277639, виданого [PERSON] сільською радою Готвальдівського району Харківської області. Батьками [PERSON] значаться батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 7) З копії свідоцтва про народження серії ЯЭ № 620325, виданого с. Тутовичи Сарненського району Ровенської області, вбачається, що батько позивача [PERSON] народився 30.05.1957 року, батьками якого зареєстровані батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 6) Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 151313, виданого [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] помер 27.09.1998 року (а.с. 9) З копії свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 565798, зареєстрованого виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області, вбачається, що 12.10.2004 року померла баба позивача [PERSON] (а.с. 8) Судом встановлено, що за життя у [PERSON] виникло право на земельну частку (пай), як у члена колективного сільськогосподарського підприємства «Діброва». Так, згідно розпорядження № 548 від 18.07.2006 року Зміївської районної державної адміністрації «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель ДСП «Діброва», [PERSON] виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON], згідно списку, що додається до державного акту на право колективної власності ДСП «Діброва» на землю за № 24 було виділено земельну частку (пай) площею 6,7979 умовних кадастрових гектарів (а.с. 10) Відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. З огляду на вищевикладене, у суду відсутні сумніви та суд вважає доведеним той факт, що право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок її смерті, та входить до складу спадщини. З інформації Зміївської державної нотаріальної контори вбачається, що у встановлений законом шестимісячний термін з заявами про прийняття або відмову від спадщини після померлої 12.10.2004 року [PERSON] ніхто не звертався. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до приписів ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї . Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини . Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто . Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із шляхів здійснення захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання права. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що він є спадкоємцем померлої [PERSON], однак, не має змоги оформити своє право на земельну частку, оскільки його баба за життя не встигла одержати Державний акт на право на земельну частку (пай). За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задовленню.

Outcome: approved