Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

25 липня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою вул. Гончарівська, 24, с. Словянка, Межівський район, Дніпропетровська область. В його домоволодінні зареєстровані: він, його дружина та відповідачка, яка фактично за вказаною адресою не проживає з грудня 2016 року. Відповідач не приймає участі у сплаті комунальних платежів, в утриманні житла, особистих речей в житловому будинку не має і взагалі проживає в м. Донецьку. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані він, ані дружина відповідачу не чинили. Оскільки за вказаною адресою відповідачка не проживає виникає проблема з неможливістю користування субсидією, чим обєктивно порушуються його права. Позивач просить суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою вул. Гончарівська, 24, с. Словянка, Межівський район, Дніпропетровська область. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідний на заочний розгляд справи. На задоволенні позовної заяви наполягає. Представник позивача адвокат [PERSON], у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовної заяви наполягає. Оскільки відповідач [PERSON], фактично проживає за адресою: [INFO], суд не має змоги повідомити її про час та місце судового розгляду, адже за вказаною адресою, пересилання поштових відправлень призупинено у зв'язку з проведенням бойових дій в зоні АТО відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» та Додатку 1, що знаходиться на офіційному сайті УДППЗ «Укрпошта». Виклик [PERSON] здійснювався відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування повідомлення про виклик до суду на офіційному сайті Межівського районного суду Дніпропетровської області, яке знаходиться за електронною адресою http://mg.dp.court.gov.ua. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно реєстраційного свідоцтва, яке було видане Межівським БТІ на підставі договору купівлі-продажу посвідченого виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області від 05 вересня 1992 року рішенням виконкому за №68, та технічного паспорта виготовленого Межівським районним бюро технічної інвентаризації, інвентарний №2-40, реєстраційний номер: 1-192, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою вул. Гончарівська, 24, с. Словянка, Межівський район, Дніпропетровська область. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є донькою позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №687207 виданого повторно Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Факт реєстрації відповідачки підтверджується довідкою про склад сім`ї виданою виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №319 від 17 липня 2018 року, а також довідкою №314 від 13 липня 2018 року виданою виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, де зазначено, що по вул. Гончарівська, 24, с. Словянка, Межівський район, Дніпропетровська область, зареєстрована [PERSON], але за вказаною адресою фактично не проживає з грудня 2016 року. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00020592780, встановлено, що 08 серпня 2014 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] Ш \~ \~ \~ \~люб зареєстровано реєстратором Донецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №563. Встановлено, що після реєстрації шлюбу фактично постійне місце проживання [PERSON] [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] своїм діянням порушує законні права та інтереси [PERSON], передбачені\~ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319,\~329 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 2\~статті 405 ЦПК України\~визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON], зареєстрована [INFO], але за вказаною адресою фактично не проживає з грудня 2016 року, суд приходить до висновку, що вона є такою, що втратила своє право на користування житлом. Відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон №1382-ІV\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Як зазначено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі №6-35436св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїм діянням [PERSON] порушує законні права та інтереси [PERSON], а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved