Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

26 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, третьої особи - акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», в якій просив суд постановити рішення, яким визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича №14722 від 08 грудня 2017 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він, [PERSON] , 24 січня 2006 року уклав з ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №LVL6AU00050051, згідно з якого він отримав кредит у розмірі 7 745,55 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 24 січня 2012 року. З метою забезпечення виконання вищевказаного договору було укладено договір застави, у заставу було передано автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2-3069/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до нього, [PERSON] , про звернення стягнення та його зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №2-3069/11 від 25 червня 2012 року вирішено, зокрема: - передати у заклад публічному акціонерному товариству КБ «ПриватБанк» заставне майно, а саме автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску. тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу - [PERSON] ; - в рахунок погашення заборгованості у сумі 7 670 (сім тисяч шістсот сімдесят доларів США) 47 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 61 151,29 грн., за кредитним договором № LYL6АU00050051 від 24.01.2006 року, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] звернути стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 24.01.2006 року, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] , а саме на майно: автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу - [PERSON] шляхом продажу з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ «ПриватБанк» своїх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вищевказане рішення суду набрало законної сили та було звернено до виконання. Крім того, рішення суду в частині передачі ПАТ КБ «Приватбанк» заставного майна, а саме автомобіля марки ВАЗ, модель 2107 було виконане, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Тагієва С.В. про закінчення виконавчого провадження від 17 березня 2014 року. 17 квітня 2018 року з копії постанови про відкриття виконавчого провадження він дізнався про виконавчий напис, який вчинений 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з нього в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 35 413, 04 доларів США, що за курсом 26.02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2017 складає 921 447,30 гривень. Вважає, що такий виконавчий напис № 14722 від 08 грудня 2017 року не підлягає виконанню. Зазначає, що заборгованість, вказана у згаданому виконавчому написі на момент його вчинення, була спірною, оскільки в рахунок погашення заборгованості у сумі 7 670, 47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 61 151,29 грн., за кредитним договором № LYL6АU 00050051 від 24.01.2006 було звернено стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску. Відтак, нотаріусом вчинено виконавчий напис за відсутності документів, які встановлюють безспірність заборгованості. Наведене свідчить про незаконність вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису № 14722 від 08 грудня 2017 року, що, на його думку, є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. У процесі розгляду справи до участі в справі АТ КБ «Приватбанк» було залучено в якості відповідача, а [PERSON] та [PERSON] в якості третіх осіб. В останнє судове засідання, яке було призначено на 27 грудня 2019 року о 12.30 год., позивач [PERSON] та його представник [PERSON] (третя особа) не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, місце та дату розгляду справи. Однак, у канцелярію суду поступила заява [PERSON] з проханням розглянути справу за його відсутності. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату розгляду справи. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Однак, скерував на адресу суду лист з проханням розглядати справу за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання, яке було призначено на 27 грудня 2019 року о 12.30 год., не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, місце та дату розгляду справи. У відповідності до положень ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №14722, яким стягнуто з [PERSON] в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 35 413, 04 доларів США, що за курсом 26.02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.06.2017 складає 921 447,30 гривень (а.с. 67). Зі справи відомо, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, АТ КБ «Приватбанк» з метою підтвердження наявності заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 24 січня 2006 року надав відповідний розрахунок. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого А.М. ВП №56157327 від 12 квітня 2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання спірного виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича № 14722 від 08 грудня 2017 року. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] указав на спірність суми, визначеної відповідачем у виконавчому написі від 08 грудня 2017 року, оскільки в рахунок погашення заборгованості у сумі 7 670, 47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 61 151,29 грн., за кредитним договором № LYL6АU 00050051 від 24.01.2006 було звернено стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску. [PERSON] 24 січня 2006 року уклав із ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №LVL6AU00050051, згідно з якого він отримав кредит у розмірі 7 745,55 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 24 січня 2012 року. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2-3069/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25 червня 2012 року у справі №2-3069/11 вирішено, зокрема: - передати у заклад публічному акціонерному товариству КБ «ПриватБанк» заставне майно, а саме автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску. тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу - [PERSON] ; - в рахунок погашення заборгованості у сумі 7 670 (сім тисяч шістсот сімдесят доларів США) 47 центів, що за офіційним курсом НБУ складає 61 151,29 грн., за кредитним договором № LYL6АU00050051 від 24.01.2006 року. укладеного між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] звернути стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 24.01.2006, укладеного між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] , а саме на майно: автомобіль марки ВАЗ, модель 2107, 2006 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності відповідачу - [PERSON] шляхом продажу з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ «ПриватБанк» своїх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вищевказане рішення суду набрало законної сили та було звернено до виконання. Крім того, рішення суду в частині передачі ПАТ КБ «Приватбанк» заставного майна, а саме автомобіля марки ВАЗ, модель 2107 було виконане, що підтверджується постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Тагієва С.В. про закінчення виконавчого провадження від 17 березня 2014 року. Статтею 18 Цивільного кодексу України ( далі - ЦК України) передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначений висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 362/2170/15-ц. Враховуючи наявність судового рішення по справі №2-3069/2011 від 25 червня 2012 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2013 року та було звернене до виконання, суд приходить до висновку, що заборгованість позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 35 413,04 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 921 447,30 грн., на момент вчинення виконавчого напису № 14722 від 08 грудня 2017 року не може вважатись безспірною. Натомість, відповідачами не надано суду належних допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України в спростування доводів позовної заяви про відсутність доказів безспірності суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі № 14722 від 08 грудня 2017 року. З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved