Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

25 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.02.1999 року належить 41/100 частин жилого будинку з відповідними господарчими добудовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є співвласником домоволодіння і їй належить 59/100 його частин на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 28.08.2000 року. Їх частки в домоволодінні є повністю відокремленими, у спільному користуванні будь-яких будівель і споруд не має. Так, позивачу в домоволодінні належить: в житловому будинку А-1 такі приміщення - 2-1 кухня площею 10,8 к.вм.; 2-2 - санвузол площею 6,6 кв.м.; 2-3 - коридор площею 11,4 кв.м.; 2-4 - житлова кімната площею 26,4 кв.м.; 2-5 - житлова кімната площею 9,4 кв.м.; 2-6 - житлова кімната площею 7,1 кв.м. Загальна площа належної їй частки будинку складає 71,7 кв.м., а житлова - 42,9 кв.м. Також їй належать надвірні будівлі та споруди: сараї - Л, И, Н; літня кухня -Д; душ -П; убиральня -М4 споруди № 1,2,6,7,13,14,15,17. Відповідачці [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] належить: в житловому будинку А-1 такі приміщення - 1-1 - коридор площею 13,4 кв.м., 1-2 - житлова площею 8,8 кв.м., 1-3 житлова площею 21,4 кв.м., 1-4 - житлова площею 18,7 кв.м., 1-5 житлова площею 14,2 кв.м., 1-6 - коридор площею 5,1 кв.м., 1-7 - веранда площею 11,0 кв.м., 1-8 - коридор площею 4,5 кв.м., 1-9 - житлова площею 8,3 кв.м., 1-10 - кухня площею 7,0 кв.м., 1-11 - ванна площею 7,3 кв.м., 1-12 - кладова площею 4,1 кв.м., Загальна площа складає 123,8 кв.м., а житлова 71,4 кв.м.. Також в користуванні [PERSON] знаходяться такі надвірні будівлі та споруди: сараї Б, В, Г, вбиральні - Ж, душ З та інші споруди: 3, 4, 5, 8, 9, 19. Частки співвласників в праві власності на домоволодіння були визначені актом від 04.06.1999 року. Належна їй частина будинку та надвірні будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,10 га, що належить їй на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 16.09.2009 року №205/49. Належна на праві власності відповідачці частка спірного домоволодіння розташована на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,1278 га, що належить їй на праві власності на підставі 2-х державних актів на право власності на земельну ділянку. Позивач посилається на те, що вказані обставини фактично свідчать що спірне домоволодіння [ADDRESS] поділено в натурі. В 2008 році позивач на належній їй земельній ділянці зробила прибудову до своєї частини житлового будинку, але не може вирішити питання про її узаконення, оскільки необхідна згода іншого співвласника. З відповідачем у неї склалися складні стосунки і вона чинить перешкоди у користуванні власністю, та вимагає знести прибудову, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] . 05.10.2018 року ухвалою суду провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.31). 02.11.2018 року відповідач подала до суду заяву про відвід судді ( а.с. 37-40). 10.12.2018 року ухвалою суду відвід заявлений відповідачем [PERSON] судді Румянцеву О.П. визнано необґрунтованим, провадження у справі зупинено. 12.12.2018 року ухвалою суду в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід судді Румянцева О.П. - відмовлено (75-77). 18.12.2018 року ухвалою суду від 18.12.2018 року провадження по цивільній справі поновлено (а.с.79). 28.05.2019 року відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог (а.с.133-139). 04.07.2019 року відповідач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, ухвалою суду від 23.07.2019 року заяву було повернено відповідачу. Представник позивача в судовому засіданні підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] та 59/100 часток відповідно, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18.02.1999 року на ім`я [PERSON] ( а.с. 5), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.08.2000 року на ім`я [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до технічного паспорту від 06.10.2015 року будинок [ADDRESS] складається з: житлового будинку А-1, сараїв Б, В, Г, Л, І, Н, душ - З,П, літня кухня - Д, убиральня Ж,М, навіс О, альтанка Р, №1-14, І-ІІ споруди, замощення (а.с.8-16). Належна частина будинку позивача розташована на земельній ділянці площею 0,10 га, що належить позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 16.09.2009 року № 206/49 (а.с. 18) Належна частина будинку відповідача розташована на змеленій ділянці площею 0,1278 га, що належить їй на праві власності на підставі 2-х державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 21-21а). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. При цьому право кожного співвласника поширюється на весь об`єкт у цілому, а не на конкретну його частку. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У випадку неможливості реалізації цього права він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Таким чином, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, а тому припинення права спільної власності можливо за умови визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном у натурі згідно з розмірами належних їм часток. Частинами 1 та 2 статті 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що частки співвласників в праві власності на домоволодіння були визначені актом від 04.06.1999 року, що був складний спеціалістом ДМБТІ (а.с.6-7), та таким чином фактично домоволодіння поділене в натурі. Однак суд не може погодитися із зазначеними посиланнями позивача, оскільки складення акту ідеальних часток не є фактичним поділом домоволодіння в натурі. З аналізу положень статті 367 ЦК України, на яку посилається позивач, як на правову підставі своїх вимог, вбачається, що припинення права спільної часткової власності можливо лише після поділу домоволодіння між співвласниками в натурі. Як встановлено судом, спірне домоволодіння в натурі між позивачем і відповідачем не поділено, а лише визначено їх частки у праві власності на нього, при цьому вимоги про поділ домоволодіння між сторонами позивачем не заявлено. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed