Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

25.02.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнення з неї аліментів на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що відповідачка [PERSON] , яка доводиться йому донькою, [INFO] народила дитину [PERSON] , батько дитини записаний зі слів матері, згідно ст.135 СК України. Онучка знаходиться в інфекційному відділенні КМУ «ДТМО» за направленням служби у справах дітей, оскільки відповідач веде асоціальний образ життя, вживає спиртні напої, не працює, та фактично покинула свою дитину, життям її не цікавиться, не відвідує дитину в лікарні, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Поведінка [PERSON] свідчить, що вона самоусунулася від виховання малолітньої доньки, що шкодить інтересам малолітньої дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника - адвоката Голованік В.В. надійшла до суду заява, про підтримання позовних вимог у повному обсязі, вона не заперечує проти заочного розгляду справи та просила розглянути справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку з чим, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Чибор Н.Д., надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності разом із висновком Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Суд, дослідивши наявні у справи докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про народження, є батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] у [PERSON] народилася донька - [PERSON] , відомості про батька дитини [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, зазначені на підставі ч.1 ст.135 СК України. 22.08.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , та після державної реєстрації шлюбу взяла собі прізвище - [PERSON] . Відповідно до Довідки №683 виконавчого комітету Шабельківської селищної ради про склад сім`ї від 20.02.2019 року [PERSON] [INFO], разом із [PERSON] , [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації адміністрації КМУ «ДТМО» від 20.02.2019 року дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться в інфекційному відділенні №2 КМУ «ДТМО» м. Краматорська з 14.02.2019 року по теперішній час на підставі Акту від 14.02.2019 року органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не виконує покладені на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я своєї малолітньої доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Згідно висновку від 31.10.2019 року №01-49/6127, Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , вважає доцільним позбавити батьківських прав її матір - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд, згідно вимог ст. 182 СК України, виходить з того, що відповідачка є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.02.2019 року. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача, а про стягнення аліментів до доходу держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved