Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

24.07.2020 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів обґрунтовані тим, що з 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2017 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що з моменту винесення рішення суду змінилось законодавство України і мінімальний розмір аліментів не може становити менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того матеріальний стан відповідача покращився, через те, що з нього припинено стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в зв`язку з закінченням навчання. Також позивач витрачає кошти на посилене харчування, придбання танцювального інвентаря, костюмів, проїзд на змагання. Позивач зазначає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки працює, а також є військовим пенсіонером та отримує пенсію. Мотивуючи підстави для стягнення додаткових витрат на дитину, позивач посилається, що крім матеріального утримання вона несе додаткові витрати на розвиток здібностей дитини [PERSON] , яка займається в танцювальній студії, регулярно бере участь у змаганнях. Всього за період з 01.11.2018 по 16.07.2020 за навчання в танцювальній студії позивач сплатила 9450,00 грн. За таких підстав позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки [PERSON] з 1/4 частини від усіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат витрачених нею на навчання дитини [PERSON] в танцювальній студії в розмірі 4725,00 грн. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.09.2020 відкрито провадження у справі, наданий відповідачу строк для подання відзиву. 12.10.2020 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він позов не визнав та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що, майновий стан відповідача не дає йому можливість сплачувати аліменти у розмірі, у якому просить позивач. Відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, заборгованості зі сплати аліментів не має. Однак матеріальний стан відповідача з часу присудження йому аліментів не покращився, крім того будь-якого майна у власності чи в користуванні у нього не має. Відповідач отримує пенсію військовослужбовця і інших доходів не має. Також відповідач заперечує щодо стягнення з нього додаткових витрат на навчання в танцювальній студії, оскільки позивач не узгодила з ним його можливість, крім аліментів, додатково оплачувати навчання в танцювальній студії, а заняття танцями, на його думку, не є розвитком здібностей дитини. 16.10.2020 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив, в якій позивач просила відхилити міркування та аргументи відповідача, а позов задовольнити повністю. Дана відповідь мотивована тим, що, відповідач не надав доказів на підтвердження відсутності у нього іншого доходу крім пенсії, а також доказів, які б підтверджували відсутність у нього на праві власності нерухомого майна. Разом з тим позивач зазначає, що їх старша донька [PERSON] є інвалідом 1 групи Б, потребує постійного догляду та відновної терапії. Через інвалідність дитини та необхідність постійного догляду позивач не має можливості влаштуватись на роботу та заробляти кошти. Додатково як підставу для задоволення позову позивач вказала, що у доньки [PERSON] погіршився зір, тому їй необхідні кошти на лікування та придбання окулярів. 21.10.2020 у судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та запереченні на відзив, просила позов задовольнити. Також пояснила, що з вересня 2020 року отримує аліменти в розмірі 1156,00 грн., тобто у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яких не вистачає на утримання дитини [PERSON] . Просила збільшити розмір аліментів, оскільки дитина займається танцями і їй потрібне посилене харчування, танцювальний інвентар та костюми для участі у змаганнях, що потребує значних витрат. Крім того у дитини погіршився зір і вона потребує лікування та придбання окулярів. 21.10.2020 у судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив у позові відмовити повністю, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до такого висновку. Суд встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Сторони мають ще одну доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою. Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради № 1880 від 15.07.2020 [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем (а.с. 10). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.03.2017 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.01.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 19). [PERSON] на даний час досягла повноліття, стягнення аліментів на неї припинилось. Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі вказаної вище статті з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Як вбачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1425 від 12.10.2020 та визнавалось сторонами в судовому засіданні, в зв`язку зі зміною законодавства, розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої доньки становить 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що на час розгляду справи складає 1156 грн. Вказані обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відтак з відповідача на утримання доньки стягуються аліменти у мінімально гарантованому державою розмірі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу вказаної норми вбачається право позивача звернутись з позовом про збільшення розміру стягнення аліментів. Обґрунтовуючи даний позов, [PERSON] фактично посилається на те, що з часу винесення рішення суду від 06.03.2017 витрати на утримання дитини зросли, матеріальне становище відповідача покращилось, крім пенсії відповідач отримує дохід бо працює, а також змінилось законодавство щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на покращення матеріального стану відповідача, які відбулися у зв`язку з припиненням стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON] . На підтвердження таких обставин позивач надала копію заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 25.05.2018 згідно якого з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника щомісячно до закінчення навчання у Вінницькому соціально-економічному інституті розвитку людини «Україна» (а.с. 17-18). 30.06.2020 [PERSON] закінчила навчання, що підтверджується копією повідомлення Вінницького соціально-економічного інституту № 1/27-166 від 17.07.2020 (а.с. 20), копією наказу Вінницького соціально-економічного інституту № 49 від 30.06.2020 з додатком (а.с. 21-22), копією диплома бакалавра серії [NUMBER] (а.с. 23). Закінчення навчання стало підставою припинення стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] . Разом з тим, вказані обставини свідчать про зменшення розміру частини відрахувань з доходу відповідача, проте не підтверджують того, що розмір отримуваного відповідачем доходу став таким, що значно змінився, покращив його матеріальне становище з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Більше того, як вбачається з копії рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06.03.2017 судом встановлено, що відповідач є військовим пенсіонером та отримує пенсію. В матеріалах даної справи також наявні докази того, що джерелом доходів відповідача є отримувана ним пенсія військовослужбовця за вислугу років. Будь-які інші допустимі та належні докази на підтвердження зміни матеріального стану відповідача (в тому числі і наявність у нього іншого доходу) позивач суду не надала. Твердження позивача про те, що відповідач працює та отримує від цього дохід не знайшли підтвердження в ході розгляду даної справи. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Отже, вимагаючи зміни розміру аліментів, у даному випадку, позивач мала довести факт зміни будь-якої з обставин, зазначеної в ст. 192 СК України. Матеріали справи не містять документів, які підтверджують факт зміни матеріального стану будь-кого із сторін спору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відносно покращення майнового стану платника аліментів. Належних та допустимих доказів про те, що відповідач приховує реальний рівень власних доходів, матеріали справи також не містять. Також і збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст. 192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів, більше того без надання доказів понесення позивачем таких витрат. Щодо посилань позивача як на підставу для зміни розміру аліментів на зміни у законодавстві України щодо розміру аліментів суд зазначає таке. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20.06.2019 (справа № 632/580/17). Відтак позивач не позбавлена можливості без ухвалення нового судового рішення, у порядку виконання рішення суду від 06.03.2017 отримувати на неповнолітню дочку аліменти у мінімальному гарантованому розмірі. Більше того, в ході розгляду справи, сторонами визнавався факт стягнення з відповідача саме мінімально гарантованого розміру аліментів. Вказане підтверджується і вказаною вище довідкою від 12.10.2020 № 1425. Твердження про те, що визначеного судом розміру аліментів на сьогодні позивачу не вистачає внаслідок необхідності забезпечення дитини посиленим харчуванням, придбанням танцювального інвентаря, костюмів, проїзду на змагання, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати, в тому числі на лікування, мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України. Крім того суд звертає увагу щодо посилань позивача у відповіді на відзив як на підставу позовних вимог про збільшення розміру аліментів на погіршення зору у доньки [PERSON] , в зв`язку з чим їй необхідні витрати на лікування та придбання окулярів, суд зазначає таке. Згідно з ч. 1, 2 ст. 182, 1, 2 ст. 183 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладаютьсвої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, що вимагаються цим Кодексом. Письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Частина 5 вказаної статті передбачає, що у разі подання заяви про зміну предмета або підстав позову, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що заява про зміну підстав позову (в тому числі в разі зазначення нових підстав, які не були вказані в позовній заяві), ЦПК України визначає, що така заява має бути подана позивачем виключно в письмовій формі і в даному випадку мала бути подана до суду з доказами направлення її копій іншим учасникам справи не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Разом з тим, в порушення вказаних вимог законодавства, позивачем така заява в порядку та строки, визначені законом, подана не була, а тому суд не приймає до розгляду та не надає оцінку таким підставам позовної заяви, які були зазначені позивачем у відповіді на відзив та не були викладені в позовній заяві. Інший висновок привів би до порушення принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 192 СК України, а відтак позов в частині вимог про збільшення розміру аліментів є необґрунтованим, недоведеним належними та допустимими доказами, відтак таким, що задоволенню не підлягає. Щодо вимог про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Позивач зазначає, що крім матеріального утримання неповнолітньої дитини сторін, вона також здійснює додаткові витрати на розвиток її здібностей. За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , займається танцями в танцювальній студії «Х-Studio» м. Могилева-Подільського Вінницької області з 01.11.2018. Вартість навчання становить 450,00 грн. на місяць та за період навчання з 01.11.2018 по 16.07.2020 за нього сплачено 9450,00 грн. Вказане підтверджується довідками від 16.07.2020, виданими керівником танцювальної студії «Х-Studio» м. Могилева-Подільського Вінницької області [PERSON] та тренером [PERSON] (а.с. 11-12, 13). Крім того, з доданих до позовної заяви численних копій дипломів за зайняті призові місця (а.с. 25-36, 69-71) та копії стартової книжки танцюриста на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка є членом Української Федерації Сучасного Танцю (а.с. 37) суд приходить до висновку, що дитина сторін [PERSON] бере участь в змаганнях, танцювальних олімпіадах, в яких займає призові місця, що свідчить про наявність особливих танцювальних здібностей у дитини сторін, які потребують розвитку, що з урахуванням наданих довідок про платність занять в танцювальній студії потребує додаткових витрат на дитину сторін. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні, наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такий правовий висновок зроблено у Постановах Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17, від 22.05.2019 у справі № 201/15248/16-ц. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, які в сукупності та взаємозв`язку свідчать про наявність додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини сторін в танцювальній студії, яке спрямовано на розвиток її особливих здібностей і розмір таких витрат становить 9450,00 грн.При цьому відповідачем такі обставини не спростовано та враховуючи те, що він отримує дохід у виді пенсій за вислугу років, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки, відсутність доказів щодо утримання ним непрацездатних батьків і зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину,тому, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, стягненню підлягає половина загальної суми додаткових витрат на дитину, понесених позивачемв розмірі 4725 грн., а відтак позов в цій частині є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України, а судовий збір у сумі 840,80 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial