Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

24 липня 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є співвласником квартири [ADDRESS] , іншими співвласниками якої також є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач, який є її рідним братом, зареєстрований у помешканні, однак не проживає у ньому з 2014 року, особистих речей у помешканні не має, комунальні послуги не сплачує. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ухвали суду від 07 серпня 2019 року справа розглядається у спрощеному позовному провадженні із викликом сторін у судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Хмаріна О.В. у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не прибув, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надав. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, яким позов підтримали. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в порядку заочного розгляду, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить: [PERSON] 3/5 частки; [PERSON] 1/5 частка; [PERSON] 1/5 частки. За інформацією, наданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 01.08.2019, відповідач [PERSON] з 06.04.2010 і по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з\~ ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Як зазначає за змістом пред`явленого позову позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] не проживає зі місцем зареєстрованого проживання без поважних причин з 2014 року. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання та не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим не оспорює наведених обставин. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач понад встановлені законодавством строки у належному позивачеві помешканні не проживає без поважних причин. Відтак, суд вважає можливим постановити рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. У відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 768,40 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved