Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

24.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що з 20 січня 1995 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають п'ятеро дітей, троє з них є неповнолітніми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У позові зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, не дивлячись на її старання знайти взаємопорозуміння, внаслідок чого вона була вимушена піти з дому, винайняти квартиру та проживати окремо У позові також зазначає, що між ними постійно виникають конфлікти, сварки, у тому числі в присутності дітей, сторонніх осіб, ображає її, чим принижує її честь та гідність, також пред'являє їй необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним та призвело до відчуження одне до одного. Від постійних суперечок та скандалів у неї погіршилося самопочуття та вона знаходиться в стані постійного стресу: порушився сон, погіршилася працездатність. Спільне господарство з відповідачем не ведеться з 2016 року. Фактичні шлюбні стосунки припинені з 2015 року. Спору щодо місця проживання дітей і розподілу спільного майна немає. Усі фізичні та духовні зв'язки між ними втрачено та за таких обставин позивачка вважає, що їх сім'я фактично розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 20.01.1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за актовим записом № 24 та після розірвання шлюбу її прізвище просить змінити з «[PERSON]» на дошлюбне прізвище «[PERSON]». Ухвалою Василівського районного суду від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Василівського районного суду від 08 грудня 2017 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень - залишені без розгляду за заявою позивача. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю. На заявлених позовних вимогах наполягає та просить суд задовольнити її позов за підставами, викладеними у позовній заяві. Після розірвання шлюбу її прізвище просить змінити прізвище на дошлюбне прізвище «[PERSON]». Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує (а.с.16). В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою в отриманні судової повістки (а.с.23,24), проте жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, відзиву та заперечень на позов не подано. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 січня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, за актовим записом № 24, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають на теперішній час трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження дітей, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.8, 9, 10). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, наявними конфліктами в родині, припинення шлюбних відносин, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем не доведено. Крім того, оскільки позивачка [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, сторони сумісно не проживають, спільне господарство не ведуть, що вбачається зі змісту позовної заяви, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved