Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

26 липня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 9352, вчинений 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, яким стягнуто з неї на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість у сумі 17420,00 грн. Також просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на її користь судові витрати, орієнтовний попередній розрахунок яких складав 5 362,00 грн, у тому числі: судовий збір - 1 362,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 4 000,00 грн. У позовній заяві зазначала, що 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 9352 про стягнення з неї, [PERSON] , на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 17420,00 грн. Виконавчий напис пред`явлено до примусового виконання. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем10 червня 2021 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису. На думку позивача приватним нотаріусом Гораєм О.С. не дотримано вимоги вчинення виконавчого напису, а саме - не встановлена безспірність заборгованості. В зв`язку з цим позивачка вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою за захистом свого порушеного права. Вказувала, що посилання на заборгованість в сумі 17420,00 грн, яку врахував нотаріус при винесенні виконавчого напису, не підтверджена жодними доказами. Позивач уважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Одночасно з позовною заявою позивач направила заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 62702896, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 9352, вчиненого 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 17420,00 грн. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 62702896, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 9352, вчиненого 08.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості у розмірі 17420,00 грн, до закінчення судового розгляду справи. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 26 серпня 2021 року. 26 серпня 2021 року ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Юрченко Аліни Валентинівна про витребування доказів задоволено та відкладено судове засідання на 16 вересня 2021 року. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2021 року. 13 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду відкладено розгляд справи на 01 листопада 2021 року за клопотанням представника позивача - адвоката Юрченко А.В. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, відповідь на відзив на позовну заяву про визначення виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не надала. Представник позивача - адвокат Юрченко А.В. належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. 13.10.2021 представник подала докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання представника не забезпечив, направив відзив на позовну заяву про визначення виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. В обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідач зазначав, що ним було подано нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а також надано документи, що підтверджують безспірність суми заборгованості Позивача перед Товариством та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, тобто твердження Позивача про те що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним. Відповідач уважав, що нотаріусом правомірно вчинено виконавчий напис № 9352 від 08.07.2020 у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславовичналежним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових пояснень не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильовичналежним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових пояснень не надав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на належне повідомлення усіх учасників справи про місце, дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представників відповідача та третіх осіб на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У абзаці другому частині другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 6.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 9352 (а.с. 75), яким звернуто стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором 1860979 від 25 січня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», заборгованість за Кредитним договором 1860979 від 25 січня 2020 року за період з 03 лютого 2020 року по 22 травня 2020 року у загальному розмірі 16 620,00 гривень, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 000,00 гривень; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1620,00 гривень; - строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5 000,00 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача у розмірі 800,00 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом, - 17 420,00 гривень. 26.08.2020 та 01.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 62702896 з примусового виконання виконавчого напису № 9352 від 08.07.2020 (а.с. 12, 14). На виконання ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем не було надано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого напису № 9352, вчиненого ним 08.07.2021. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Романом Васильовичем згідно ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області надано копію договору № 1860979 про надання споживчого кредиту від 25.01.2020, на якому вчинено виконавчий напис (а.с. 68-73), копію графіка платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1860979 від 25.01.2020 (Додаток № 1) (а.с. 74) та копію виконавчого напису (а.с. 75). З досліджених судом доказів вбачається, що для вчинення виконавчого напису на підтвердження безспірності заборгованості відповідачем нотаріусу подавалася заява на вчинення виконавчого напису вих. № б/н від 07.07.2020 (а.с. 47) з такими додатками: - кредитний договір 1860979 від 25.01.2020; - копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; - розрахунок суми заборгованості; - копія довіреності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВЕНТУС УКРАЇНА». Згідно умов договору № 1860979 про надання споживчого кредиту від 25.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (Товариство) та [PERSON] (Споживач), товариство надало споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором (п. 1.2 договору про надання споживчого кредиту). Сума кредиту (загальний розмір) складає 10000,00 гривень (п. 1.3); строк кредиту - 9 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору (п. 1.4); тип процентної ставки - фіксована (1.5); знижена процентна ставка 1,35 % в день (п. 1.5.1); стандартна процентна ставка 1,80 % в день (1.5.2); орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за зниженою ставкою 494,10 % річних (п. 1.7.1), за стандартною ставкою 658,80 % річних (п. 1.7.2); орієнтована вартість кредиту на дату укладення договору складає за зниженою ставкою 11 215,00 грн (п. 1.8.1), за стандартною ставкою - 11 620,00 грн (п. 1.8.2); кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку Споживача, або іншу платіжну карту, реквізити якої надані Споживачем в особистому кабінеті (п. 2.1). У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом. Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у розмірі 1 200,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та або неналежного виконання (п. 7.4.1), та у розмірі 300,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання; штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення Споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50 % суми, одержаної Споживачем за цим Договором, і становить: 5 000,00 грн (п. 7.4.3); цей Договір укладається шляхом направления його тексту підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу па номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ITC Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. (п. 9.6). Відповідно до графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1860979 від 25.01.2020, який є додатком № 1, дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів - 03.02.2020; сума кредиту - 10 000,00; сума нарахованих процентів - 1 215,00; разом до оплати - 11 215,00 грн. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Кредитний договір укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/33824/19. Позивачка заперечень щодо факту укладення нею кредитного договору з ТОВ «Авентус Україна» та отримання кредиту у розмірі 10 000,00 гривень у позовній заяві не навела. Отже, матеріалами справи підтверджено, що між позивачкою та ТОВ «Авентус Україна» було укладено в електронній формі кредитний договір, який вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій, а документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, є суперечливими. Так, у виконавчому написі зазначено період, за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 03 лютого 2020 року по 22 травня 2020 року, а заборгованість за кредитним договором 1860979 від 25 січня 2020 рокустановить 16 620,00гривень, у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10 000,00 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1 620,00 гривень та строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5 000,00 гривень. Між тим, документи, на підставі яких вчинявся такий виконавчий напис, інформацію про саме такий період виникнення заборгованості та саме таку суму заборгованості не містять. Сума звернутих до стягнення процентів за користування кредитом перевищує суму процентів, визначену у графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1860979 від 25.01.2020 (а.с. 40, 74), відповідно до якого проценти за користування кредитом складають 1 215,00 грн, а не 1 620,00 грн, як зазначено у виконавчому написі. Наведені розбіжності, на думку суду, спростовують факт безспірності вимог стягувача, та розмір такої заборгованості за кредитним договором мав би доводитися у суді. Надана відповідачем до суду виписка з особового рахунку за кредитним договором № 1860979 (а.с. 48) про розмір заборгованості за кредитним договором станом на 22.05.2020, не є безумовним підтвердження безспірності вимог стягувача, зважаючи на розбіжності, що зазначені вище. Розрахунок суми заборгованості, який за ствердженням відповідача подавався ним нотаріусу на підтвердження безспірності вимог, учасниками справи суду надано не було. Також із договору № 1860979 про надання споживчого кредиту від 25.01.2020 (а.с. 37-40, 68-73) вбачається, що він укладений сторонами в електронній формі 25.01.2020; строк, на який надається кредит, складає 9 днів, а термін (дата) повернення кредиту - 03.02.2020. У той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03 лютого 2020 року по 22 травня 2020 року (а.с. 75), тобто заборгованість, нараховану після спливу визначеного договором строку кредитування, що є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства та на положеннях договору, що був укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Авентус Україна». Отже, заборгованість за договором № 1860979 про надання споживчого кредиту від 25.01.2020 у розмірі 16 620,00,00 гривень не була безспірною, оскільки не підтверджувалася тими документами, що надавались відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла. Також суд зазначає, що договір № 1860979 про надання споживчого кредиту від 25.01.2020 укладено у електронній формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). На аналогічні правові норми посилався й відповідач, обґрунтовуючи свій відзив на позовну заяву. Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 08 липня 2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі чи електронній формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року), яка зробила висновок, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. З цих підстав суд відхиляє доводи відповідача про подання ним для вчинення виконавчого напису нотаріуса усіх документів, що вимагаються п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Щодо судових витрат Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 908,00 грн сплаченого при подачі позову до суду та судового збору у сумі 454,00 грн, сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову, про що свідчать квитанції про сплату судового збору (а.с. 1, 2). Також представником позивача було долучено до матеріалів справи документи (копію договору від 15 липня 2021 року № 8 про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Юрченко Аліною Валентинівною та Баданіною Вірою Юріївною (а.с. 83), копію розрахунку витрат на правничу допомогу клієнту [PERSON] , який проведено клієнтом 02.10.2021 (а.с. 84), копію акту приймання-передачі правничих послуг від 02 жовтня 2021 року № 8 (а.с. 85), квитанцію від 02.10.2021 № 8 (а.с. 88)) на підтвердження понесених [PERSON] витрат на оплату правничої допомоги у сумі 5 362,00 гривень. Розглянувши клопотання позивача, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом для надання адвокатських послуг, клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат до суду не надходило. Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Представником позивача надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат на правничу допомогу, акт приймання-передачі правничих послуг та квитанція на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві, про що свідчить фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку (а.с. 87). Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подав. З врахуванням того, що позовна заява позивача підлягає задоволенню, суд,

Outcome: approved