Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

26 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2010 року в розмірі 56240,79 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1600 гривень. В обґрунтування позову позивач послався на те, що на умовах вказаного договору 22 березня 2010 року надав відповідачу кредит в розмірі 10400 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів, а також інших послуг обслуговування рахунків. При цьому у сторін договору виникають обов'язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснення операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним Договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. У порушення ст. ст. 525, 526, 527, 530, 610, 615, 629 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 31.10.2017 року в загальній сумі 56240,79 гривень, яка складається з наступного: 3505,65 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 46380,82 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200 гривень - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - фіксована частина, 2654,32 гривень - процентна складова. 29 січня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що при підписанні ним 22.03.2010 року анкети-заяви, на яку посилається позивач, як на основний доказ укладення між ними кредитного договору, він тільки засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Але при підписанні даної анкети-заяви відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які банк подав до суду в якості доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, про що свідчить відсутність підпису відповідача на них. Не була надана йому і пам'ятка клієнта. Дані обставини свідчать про відсутність доказів, які б можна було визнати належними, допустимими, достовірними і достатніми, та вказували б на істотні умови укладеного договору, на підставі яких банк обґрунтовує розмір заявлених ним позовних вимог. Обставини та докази, додані банком до позову, свідчать, що в анкеті-заяві від 22.03.2010 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а сам: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов'язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення з відповідачем 22.03.2010 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ст. 77 ЦПК України, анкета-заява не є належним доказом, який підтверджує факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови були складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови передбачені у анкеті-заяві від 22.03.2010 року, та відповідно, чи брав на себе відповідач зобов'язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Оскільки за умовами договору не встановлено розмір відсотків за користування ними, то їх розмір підлягає визначенню на рівні облікової ставки НБУ відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, який підлягає стягненню на користь позивача у разі пред'явлення позовних вимог у межах строку позовної давності. Оскільки від імені відповідача останній платіж на погашення отриманих за договором грошових коштів в сумі 760 гривень був здійснений 3 липня 2014 року, то він вважає, що з наступного дня банку стало відомо про порушення його прав та виникло право на його захист в судовому порядку. Позов до суду банком було подано 26 грудня 2017 року, тобто поза межами загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій заявлені поза межами визначеного ст. 258 ЦК України спеціального строку позовної давності, встановленого законом в один рік. Нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог банку та їх пред'явлення поза межами строку позовної давності. Обґрунтованим розміром заборгованості відповідача перед позивачем є заборгованість за тілом кредиту, що становить 3505,65 гривень та заборгованість за відсотками, виходячи з облікової ставки НБУ, що становить 3000,04 гривень. Проте, останній платіж відповідачем на погашення заборгованості був внесений 3 липня 2014 року, інших платежів відповідачем на погашення суми заборгованості за кредитом не здійснювалося. Письмових доказів поповнення карткового рахунку у відділенні банку 27 квітня 2015 року на суму 500 гривень, про що зазначено у розрахунку заборгованості та виписці по картковому рахунку № [NUMBER], позивачем не надано. Крім того, відповідачу була видана лише одна картка № [NUMBER], строк дії якої був визначений з 19.03.2010 року по жовтень 2013 року. Посилання банку на додатково начебто видану відповідачу кредитну картку зі строком дії з 24.10.2013 року по травень 2016 року не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] за видачею даної картки та її отриманням не звертався, не отримував він її фактично, про що свідчить відсутність будь-яких доказів зі сторони банку на підтвердження вчинення ним цих дій. Тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2010 року [PERSON], Клієнт, оформив у ПАТ КБ «ПриватБанк» і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у виді стандартного формуляра, де зазначив свої персональні дані, такі як ПІБ, дата народження, ІПН, дані свого паспорта, адресу проживання, номер моб. телефона, сімейний стан та виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку КРЕДИТКА «Універсальна». Форма анкети-заяви містить застереження про згоду Клієнта з тим, що ця анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов'язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч. 2 п. 1). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1). Згідно вимог ч. 4 ст. 203 цього Кодексу правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз. 1 ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2). Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві позивач послався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг від 22.03.2010 року, який складають підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, що підтверджується підписом у заяві. На підтвердження цих обставин позивач додав до позовної заяви копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану [PERSON], витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256 на 27 сторінках книжного формату, підписані головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілетом А.В.. Проте ні витяг з Тарифів, ні витяг з Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надані суду, відповідачем не підписані, а Пам'ятку клієнта суду взагалі не надано. Крім того, у застереженні про надання вказаних документів для ознайомлення клієнту у письмовій формі, яке міститься у анкеті-заяві, відсутнє посилання на те, що Умови і правила надання банківських послуг у Приватбанку затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., як стверджується у позовній заяві, а також відсутнє посилання на Правила користування платіжною карткою. У позовній заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи банку викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, проте у анкеті-заяві вказано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua. Всі ці обставини не дають підстав вважати, що позичальнику при оформленні анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.03.2010 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам'ятка клієнта взагалі надавалась. Між тим, в самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22.03.2010 року, підписаній [PERSON], не зазначені ні розмір кредитного ліміту, ні процентна ставка, ні строк надання банківських послуг, ні будь-які інші умови надання банківських послуг, про які йдеться у ній. Натомість всі умови надання відповідачу банківських послуг, якими обґрунтовуються позовні вимоги, містяться у Тарифах банку, Умовах і Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, які відповідачем не підписані і не ідентифіковані, як частини укладеного договору про надання банківських послуг, про що стверджує позивач у позовній заяві. Враховуючи зазначене, не можна не погодитися з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що долучені до матеріалів справи витяги з Тарифів банку та витяги з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Тарифи банку, Умови та Правила надання банківських послуг, витяги з яких надані суду, мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг . Цей висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 2320цс16, на які посилався представник відповідача у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що відповідач ознайомився та погодився з Тарифами банку, Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених № СП-2010-256 від 06.03.2010 р., витяги з яких надані суду, і згідно з якими нараховуються проценти, змінюється їх розмір, нараховується пеня, комісія, штрафи, тому до уваги судом не приймаються. Враховуючи, що представником відповідача не заперечується отримання відповідачем грошових коштів у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.03.2010 року в сумі 10400 гривень і наявності суми заборгованості за кредитом ( тілом кредиту) - 3505,65 гривень, зазначеної в позовній заяві, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 3505,65 гривень та відсотки за користування кредитом в розмірі відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього ж Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Виходячи з наведеного, до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами, слід застосовувати положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Розрахунок відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання [PERSON] за період з 22.03.2010 року по 31.10.2017 року на рівні облікової ставки НБУ здійснюється судом за формулою: Сума боргу ? Ставка НБУ (%) / 100% / 365 днів ? Кількість днів = Сума 3505,65 х10,25 / 100% / 365 днів х 78 (з 22.03.2010 по 07.06.2010) =76,77 3505,65 х9,5 / 100% / 365 днів х 30 (з 08.06.2010 по 07.07.2010) =27,37 3505,65 х8,5 / 100% / 365 днів х 33 (з 08.07.2010 по 09.08.2010) =26,94 3505,65 х7,75 / 100% / 365 днів х 226(з10.08.2010 по 22.03.2012) =167,73 3505,65 х7,5 / 100% / 365 днів х 444 (з 23.03.2012 по 09.06.2013) =319,77 3505,65 х7 / 100% / 365 днів х 64 (з 10.06.2013 по 12.08.2013) =43,02 3505,65 х6,5 / 100% / 365 днів х 245 (з 13.08.2013 по 14.04.2014) =152,92 3505,65 х9,5 / 100% / 365 днів х 93 (з 15.04.2014 по 16.07.2014) =84,84 3505,65 х12,5 / 100% / 365 днів х 119 (з 17.07.2014 по 12.11.2014) =142,84 3505,65 х14 / 100% / 365 днів х 85 (з 13.11.2014 по 05.02.2015) =114,27 3505,65 х19,5 / 100% / 365 днів х 26 (з 06.02.2015 по 03.03.2015) =48,69 3505,65 х30 / 100% / 365 днів х 177 (з 04.03.2015 по 27.08.2015) =509,91 3505,65 х27 / 100% / 365 днів х 28 (з 28.08.2015 по 24.09.2015) =72,60 3505,65 х22 / 100% / 365 днів х 210 (з 25.09.2015 по 21.04.2016) =442,43 3505,65 х19 / 100% / 365 днів х 35 (з 22.04.2016 по 26.05.2016) =63,68 3505,65 х18 / 100% / 365 днів х 28 (з 27.05.2016 по 23.06.2016) =48,27 3505,65 х16,5 / 100% / 365 днів х 35 (з 24.06.2016 по 28.07.2016) =55,30 3505,65 х15,5 / 100% / 365 днів х 49 (з 29.07.2016 по 15.09.2016) =72,73 3505,65 х15 / 100% / 365 днів х 42 (з 22.03.2010 по 07.06.2010) =60,33 3505,65 х14 / 100% / 365 днів х 168 (з 28.10.2016 по 13.04.2017) =225,86 3505,65 х13 / 100% / 365 днів х 42 (з 14.04.2017 по 25.05.2017) =52,43 3505,65 х12,5 / 100% / 365 днів х 154 (з 26.05.2017 по 26.10.2017) =184,85 3505,65 х13,5 / 100% / 365 днів х 5 (з 27.10.2017 по 31.10.2017) =6,48 Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування кредитом становить 3000,04 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому заява представника відповідача про застосування строку давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилом ч. 1 ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Частиною 2 цієї статті передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як зазначено у ч. 3 вказаної статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки між сторонами кредитного договору не збільшено строк позовної давності, то застосуванню підлягає ст. 257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був підписаний 22.03.2010 року кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки № [NUMBER], строк дії якої закінчився у жовтні 2013 року, та за № [NUMBER], строк дії якої встановлений з 24.10.2013 року по травень 2016 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви та виписки по картковому рахунку, останній платіж відповідачем було внесено на погашення заборгованості за кредитним договором 27 квітня 2015 року, позовна заява направлена до суду 17 грудня 2017 року, про що свідчить реєстраційна відмітка на конверті, а надійшла в суд 26 грудня 2017 року, що підтверджено печаткою вхідної кореспонденції канцелярії суду. Зазначені обставини підтверджують, що позивачем не пропущено строк позовної давності тривалістю в три роки до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що кредитна картка за № [NUMBER], строк дії якої встановлений з 24.10.2013 року по травень 2016 року, відповідачу не видавалася, і останній платіж в сумі 500 гривень 27 квітня 2015 року ним на погашення за кредитом не здійснювався. Так, позивачем надано суду виписку по картковому рахунку відповідача № [NUMBER], що відповідає номеру кредитної картки, виданої відповідачу 19.03.2010 року, на якому відображені операції за період з 23.03.2010 року по 31.10.2017 року, проте зарахування коштів, внесених відповідачем на погашення заборгованості відображено до закінчення строку дії картки під номером [NUMBER] - до жовтня 2013 року. Починаючи з листопада 2013 року, всі операції, пов'язані з зарахуванням грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, які здійснені відповідачем, відображені на картковому рахунку під номером [NUMBER], що відповідає номеру кредитної картки [NUMBER], строк дії якої встановлений з 24.10.2013 року по травень 2016 року. При цьому представником відповідача не заперечується внесення відповідачем на даний картковий рахунок грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором 13.11.2013 року, 24.01.2014 року, 14.03.2014 року, 03.07.2014 року. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем була отримана кредитна картка № [NUMBER], строк дії якої встановлений з 24.10.2013 року по травень 2016 року, на рахунок якої були внесені ним грошові кошти за період з 13.11.2013 року по 27.04.2015 року на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.03.2010 року. Суд вважає встановленим, що відповідачем було внесено 27 квітня 2015 року платіж в сумі 500 гривень на картковий рахунок у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» на погашення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки представником відповідача не надано суду доказів того, що відповідач звертався до позивача із заявою про внесення коштів в сумі 500 гривень 27.04.2015 року на його картковий рахунок іншою особою без його згоди і з цього приводу проведена відповідна перевірка. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що внесення відповідачем 27 квітня 2015 року грошових коштів в сумі 500 гривень на картковий рахунок свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем та переривання перебігу позовної давності. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 22.03.2010 року на загальну суму 6505 гривень 69 копійок , яка складається з: заборгованості за кредитом ( тіло кредиту) - 3505 гривень 65 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3000 гривень 04 копійки. В іншій частині позовні вимоги є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку:6505,69 грн. х 100: 56240,79 грн. = 11,57 % (відсоток розміру задоволеного позову); 1600 х 11,57:100 = 185,12 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову). За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч.3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В судовому засіданні встановлено, що адвокат [PERSON] надавав відповідачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги від 16 січня 2018 року( а.с. 78-80). За змістом п.1 вказаного договору, предметом договору є надання консультацій правового характеру, підготовка необхідних процесуальних документів з питань цивільного та цивільно-процесуального законодавства, а також підготовка та представництво інтересів довірителя по цивільній справі № 377/1050/17 за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості в Славутицькому міському суді Київської області. Відповідно до п.4.3 цього договору вартість послуг по наданню правової допомоги визначається за домовленістю сторін. Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 07 березня 2018 року адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» [PERSON] на протязі січня-березня 2018 року надавалася правова допомога за договором про надання правової допомоги від 16 січня 2018 року в такому обсязі: роз'яснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обов'язків сторін по цивільній справі - 2 години; вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, судової практики, підготовка заяв, відзиву на позов та інших процесуальних документів до суду - 5 годин; підготовка до суду та прийняття участі в якості представника [PERSON] при розгляді вищевказаної справи у суді - 3 години. Вартість послуг, наданих довірителю адвокатом [PERSON] та оплачених довірителем , на час розгляду справи у суді складає 5000 гривень. Оплату витрат відповідачем [PERSON] за надання йому правничої допомоги адвокатом [PERSON] згідно наданого договору підтверджено квитанціями та актами про надання послуг від 31 січня 2018 року, від 07 лютого 2018 року, від 19 лютого 2018 року на загальну суму 5000 гривень. Враховуючи час, затрачений адвокатом [PERSON] на надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства відповідачу [PERSON], вивчення та аналіз наданих документів, підготовка заяв, відзиву на позову та інших процесуальних документів до суду, участь в судових засіданнях, тривалість яких зазначена у протоколах судових засідань: 08 лютого 2018 року - 01 година 18 хвилин, 27 лютого 2018 року - 53 хвилини, 07 березня 2018 року - 2 години 41 хвилина, суд вважає, що розмір витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 5000 гривень є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, яка складає 56240,79 гривень, та значенням справи для сторони. Сума судових витрат, заявлена до відшкодування, відповідає сумі, заявленій в попередньому розрахунку, зазначеному у відзиві на позовну заяву. Клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають стягненню з нього на користь відповідача [PERSON], суду заявлено не було, не дивлячись на те, що попередній розрахунок судових витрат, був зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву. Виходячи із змісту п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 6505,69 грн. х 100: 56240,79 грн. = 11,57 % (відсоток розміру задоволеного позову); 100 % - 11,57 % = 88,43 % ( відсоток розміру відхиленої частини позовних вимог) 5000 х 88,43 %:100 = 4421,5 грн. (сума судових витрат, пропорційна до відхиленої частини позовних вимог). Таким чином, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають судові витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 4421,5 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial