Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

25.06.2014 року позивач звернувся в суд з указаним позовом, який вмотивовано так. Відповідачка працювала у відповідача головним бухгалтером з 22.05.2006 р. до 02.01.2014 р. З її вини на підприємство Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (надалі ФССзТВП) і Державною податковою інспекцією в Міжгірському районі (надалі ДПІ) накладено штрафні санкції на загальну суму 8933 грн. 75 коп. з них за рішенням ФССзТВП - за списання витрат на соціальне страхування без підтверджуючих документів - 3922 грн.43 коп., за актами перевірки ДПІ за порушення строків оплати податків, зборів та інших платежів - 5011, 32 грн. Керівнику підприємства -позивачу про це стало відомо після призначення на посаду директора 31.10.2013 р. Відповідачка добровільно відшкодовувати шкоду не бажає. 02.01.2014 р. позивач звільнив відповідачку за прогул. Позивач під час судового розгляду збільшив позовні вимоги до суми 13 091 грн. 71 коп., подавши про це письмову заяву. Представники позивача вимоги підтримали. Відповідачка позов заперечила,а позицію обґрунтувала таким. У позивача працює бухгалтером з 2006 р. З 2013 р. директором позивача призначено [PERSON] з яким виник конфлікт по причині зниження заробітної плати і вимоги надати чергову відпустку. У зв'язку з цим відповідачка подала заяву на звільнення з власної ініціативи з 06.12.2013 р. Однак директор позивача заяву не задовольнив. З середини січня 2014 р. відповідачка припинила роботу в позивача без розрахунку, наказу про звільнення і одержання трудової книжки. Відповідача змушено звернутись із скаргою в територіальну Державну інспекцію праці, яка встановила порушення законодавства про працю, допущене директором і його притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідачка вважає позов помстою за її позицію і просить звернути увагу на те, що на підприємстві не має посадової інструкції бухгалтера. Штрафні санкції, застосовані податковим органом і установами Фондів за несвоєчасну сплату загальнообов'язкових платежів і в той період коли на підприємстві були відсутні кошти. Відповідачка своєчасно складала звітність, декларації, однак своєчасна здача цих документів у контролюючі органи залежала від керівника ( попереднього директора), до якого не заявлено претензій. Окрім цього, позивач пропустив строк звернення до суду , передбачений ст. 234 КзпП, оскільки з дати винесення податкових повідомлень - рішень у більшості випадків минуло більше одного року. З позиції ДПІ в Міжгірському районі, Міжгірської міжрайонної виконавчої дирекції ФССзТВП, наданих у справу письмово і усно уповноваженим представником видно, що до позивача застосовувались штрафні санкції за несвоєчасну сплату обов'язкових платежів, прострочення подання податкових декларацій (ДПІ), за неправильне списання витрат на соціальне страхування без підтверджуючих документів (ФССзТВП), в тому числі і в 2013 році. Натомість ці органи претензій до відповідачки як бухгалтера підприємства її роботи не мають. Представник державної інспекції праці підтвердив, що за заявою відповідачки проведено перевірку дотримання вимог трудового законодавства стосовно неї і виявлено порушення вимог закону, за що керівника позивача притягнуто до адмінвідповідальності судом за ст. 41 ч.1 КУпАП. Оцінивши зміст позовних вимог, подані в справу докази, позиції сторін, залучених до участі в справі осіб, суд дійшов такого висновку. Судом установлено наступні обставини. Згідно наказів № 6 від 22.05.2006 р. і № 1 від 02.01.2014 р. відповідачка працювала в позивача бухгалтером з 22.05.2006 р. по 02.01.2014 р. і звільнена з ініціативи адміністрації за прогул. ДПІ в Міжгірському районі, ФССзТВП в особі Міжгірської міжрайонної виконавчої дирекції протягом 2012-2014 років до позивача як підприємства (юридичної особи) про зобов'язання сплачувати обов'язкові платежі, застосовувались штрафні санкції внаслідок перевірок за рішенням - повідомленням, а саме позивач в обґрунтуванні покликається на : - рішення № 2 від 05.03.2013 р. ФСС з ТВП на суму 3922 грн. 43 коп., з яких визнано неправильним списання витрат на соціальне страхування в сумі 2614, 95 грн. без підтверджуючих документів і застосовано до цієї суми штраф в розмірі 50 % від суми неправомірних витрат ( 1307 грн. 48 коп.); - податкові повідомлення - рішення ДПІ з накладенням штрафів: - від 28.02.2012 р. - 170 грн. ( збільшення зобов'язання по податку на додану вартість), - від 16.06.2013 р. - 98 грн. 46 коп. ( за порушення граничного строку сплати податку на прибуток підприємства); - від 10.07.2013 р. по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства - 170 грн.; - від 30.08.2013 р. за порушення строку сплати податку на додану вартість - 27 грн. 50 коп.; - від 20.09.2013 р. за порушення грошового зобов'язання по збору за провадження торговельної діяльності (ресторанного господарства) - 101 грн.; - від 15.10.2013 р. за порушення граничного строку сплати земельного податку в сумі 364 грн. 36 коп.; - від 21.12.2013 р. збільшено грошове зобов'язання зі сплати на податок на додану вартість у сумі 1020 грн.; - від 28.01.2014 р. , від 18.02.2014 р., від 22.04.2014 р. за аналогічне вищевказане порушення податкового законодавства в сумі по 1020 грн. за кожним рішенням -повідомленням. Згідно постанови судді Міжгірського районного суду від 21.03.2014 року в справі № 302/299/14-п [PERSON] (директора позивача) притягнуто до адмінвідповідальності за правопорушення, передбачене ст. 41 ч. 1 КУпАП, з накладенням штрафу в сумі 850 грн.. за обставин на забезпечення при звільненні з роботи працівника виплату всіх сум належних при звільненні в день звільнення. Законом «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV передбачено організацію та ведення бухгалтерського обліку ( ст.. 8) за яким відповідальність за це несе власник або уповноважений орган (посадова особа) , яка здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його реалізації зокрема і введення до штату посади бухгалтера та форми бухгалтерського обліку ( ст. 8 ч. 5). Ст. 8 ч. 7 цього ж закону передбачено, що головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, поряд з іншими обов'язками, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності. Отже, відповідальність за неналежне ведення бухгалтерського обліку на підприємстві позивача, що є юридичною особою, виходячи з обставин справи , покладена на керівника (директора) і бухгалтера (відповідачку). Згідно з ст. 130 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, а саме за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Випадки обмеженої і повної матеріальної відповідальності працівників, передбачені ст. 133, 134 КзпП України. Аналіз указаних норм дає підстави визнати, що позов підлягає відхиленню повністю. Це переконання суду ґрунтується на таких мотивах. Позивач не довів жодним доказом, що застосування штрафних санкцій до підприємства були наслідком протиправних дій чи бездіяльності відповідачки як бухгалтера. Зокрема, посадова інструкція бухгалтера ( його посадові обов'язки) на підприємстві відсутні. Позивач не спростував доводи відповідачки, що декларації (звітність) періодично з порушенням строків здавались у фінансові органи особисто керівником, а також те, що несвоєчасна сплата обов'язкових платежів мала місце через відсутність коштів на рахунку підприємства саме у звітний період. Позивач не обґрунтував у позові суму шкоди за відповідними рішеннями ДПІ , в тому числі і заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог. Натомість з доданих копій цих рішень видно, що деякі за датою виносились коли відповідачка на підприємстві не працювала фактично, тобто після її звільнення з роботи (січень-квітень 2014 р.). Позивач не подав суду розмір середнього заробітку відповідачки, докази про притягнення її до дисциплінарної чи адміністративної відповідальності. Позивачем не враховано, що згідно з ст. 6 Закону № 996 ХІV керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Отже, позивач не виконав вимог ст. 138 КзпП України, а саме обов'язок доказування наявності матеріальної відповідальності на працівника. Обставини позову не підпадають у Перелік випадків для повної матеріальної відповідальності, передбачений у ст. 134 КзпП України. Таким чином, суд не знайшов підстав, для застосування ст. ст. 130, 133 п. 2, 134 КЗпП України.

Outcome: dismissed