Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

26.12.2018 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача, як спадкоємця, на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON], який помер 17.04.2013 року, розмір якої станом на дату смерті боржника становить 6625,09 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24.12.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2990 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. З урахуванням положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 17.04.2013 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується ухвалою суду про смерть від 10.11.2015 року. На виконання вимог ст.ст.1268,1269,1281 ЦК України позивачем 05.12.2017 року була направлена претензія кредитора до Валківської державної нотаріальної контори Харківської області. 07.06.2018 року отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на положення ст.ст.1269,1270,1273 ЦК України, представник позивача вказав, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця такого права (ч.3 ст.1296 ЦК України). В порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконав свої зобовязання, а саме не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Посилаючись на вимоги ст.ст.526,527,530,608,1218,1219,1220,1221,1223,1268,1270,1281, 1282 ЦК України, вважає, що [PERSON] порушив зобовязання за даним Договором, тому він набув права вимагати у спадкоємця повернення всієї суми кредиту. Як зазначає позивач, [PERSON] станом на дату смерті мав заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.12.2007 року в розмірі 6625,09 грн., яка складається із: -2155,24 грн. заборгованість за кредитом; -4469,85 грн. відсотки за користування кредитом. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобовязань, заборгованість за договором не погашає, що на думку позивача, є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». На підставі ухвали суду від 28.01.2019 року відкрито провадження у цивільній справі з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України та клопотанням представника позивача судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням, але нею не отримано. Згідно довідки Укрпошти повернуто до суду за закінченням строку зберігання. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик [PERSON], як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.12.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, згідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 2990 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору, що підтверджується доданою до позовної заяви копією Заяви [PERSON] від 24.12.2007 року, Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 634 ЦК України договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст.610 ЦК України встановлює, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ухвали Валківського районного суду Харківської області від 02.11.2015 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано не поданою та повернуто позивачеві. При цьому судом встановлено, що згідно наданої на запит суду інформації відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області за № 610/08.4-04-05 від 02.10.2015 року, Державний реєстр актів цивільного стану громадян містить актовий запис про смерть № 13 від 18.04.2013 року, складений виконавчим комітетом Мельниківської сільської ради Валківського району Харківської області, на громадянина [PERSON], який помер 17.04.2013 року. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.608,1218,1219 ЦК України у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно інформації Валківської державної нотаріальної контори Харківської області № 18/02-14 від 13.01.2018 року Спадкова справа № 5/2018 рік відкрита 13.01.2018 року (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50545019 від 13.01.2018 року) на підставі претензії кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк». Будь-які інші заяви станом на 13.01.2018 року до нотаріальної контори не надходили. Нотаріальною конторою 08.12.2017 року направлено запит до Мельниківської сільської ради Валківського району за № 1992/01.16/02.14 та витребувана інформація за № 569/02-21 про місце реєстрації спадкодавця на день смерті, з якої встановлено, ще час відкриття спадщини - 17.04.2013 року. Свідоцтва про право на спадщину станом на 13.01.2018 року на майно спадкодавця [PERSON] не видавались. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідач, що підтверджується даними копії паспортів позичальника та відповідача, адреса яких зазначена: вул. Миру, 2, с. Мельникове Валківського району Харківської області. 09.11.2018 року позивачем до відповідача було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. За приписами ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ч.1 ст.1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч.2 ст.1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч.2 ст.1282 ЦК України разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Станом на дату смерті, тобто 17.04.2013 року, заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 24.12.2007 року становить 6625,09 грн. Наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення суми кредиту відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved