Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

24 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування індивідуального житлового будинку та 0,12 га для ведення підсобного господарства, що розташовані за тією ж адресою, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаного житлового будинку та земельних ділянок. Вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину. За оформленням спадкових прав вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку ненаданням правовстановлюючого документу відносно житлового будинку на ім'я спадкодавця, а також документів, що необхідні для оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, а саме: витягу з поземельної книги або витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку. Оскільки спадкодавець за життя не оформила своїх прав щодо вищевказаного житлового будинку та не провела дій з державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, то такі документи нотаріусу вона надати не може, а отже і оформити свої спадкові права, через що за захистом своїх спадкових прав була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач Калинівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вищевказані житловий будинок та земельні ділянки визнала та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд встановив, що за даними свідоцтва про народження [NUMBER], довідки РАЦСу про укладення шлюбу [PERSON] із [PERSON] та зміною прізвища, свідоцтва про розірвання цього шлюбу та копії свідоцтва про шлюб позивачки із [PERSON], позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року, про що Калинівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 21 від 25.05.2005 року (а.с. 120). За довідкою Калинівської сільської ради, на час смерті [PERSON] із нею проживала донька - позивач по справі [PERSON] та вона, згідно копії спадкової справи, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 13). Підстави, з яких позивачка була змушена звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листом нотаріуса Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18.11.2013 року № 1442/02-14, яким [PERSON] роз'яснено про неможливість вчинення нотаріальних дій з оформлення спадщини через ненадання всіх документів, необхідних для оформлення спадкових прав щодо земельної ділянки, а саме: витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги, а також не наданням правовстановлюючого документу відносно житлового будинку (а.с. 27). Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вказує позивач, її мати за життя правовстановлюючого документу щодо її прав відносно житлового будинку [ADDRESS], не оформила. Однак, за даними погосподарської книги, головою домогосподарства за вказаною адресою була зазначена [PERSON] (а.с. 25). Рішенням Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області було вирішено про передачу [PERSON] земельної ділянки за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства (а.с. 14). Рішенням виконкому Калинівської сільської ради від 24.11.2005 року № 92, було вирішено про оформлення за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] (а.с. 26). За даними технічного паспорту вказаного будинку, останній 1980 року побудови (а.с. 19-24). Згідно відомостей Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо речових прав відносно вказаного майна у реєстрі відсутні. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час завершення будівництва спадкодавцем вказаного житлового будинку, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За такого суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набула права власності на це нерухоме майно, однак зі зміною законодавчих норм належно свої права на нього не оформила. Виходячи з загальних положень дії законодавчих актів у часі, право власності [PERSON] на це майно із зміною законодавчих норм не припинилося, проте відсутність правовстановлюючого документу перешкоджає оформленню спадкових прав її спадкоємцем. Щодо земельної ділянки, то відповідно до пп.4.20 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусами на підставі відповідних документів, в тому числі, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Згідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За ст.3 цього Закону слідує про обов'язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти (земельні ділянки, розташовані на території України). Згідно п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. З огляду Державних актів серії IV-МК № 027051 та IV-МК № 027052, виданих 26.10.1996 року, та якими посвідчується право власності [PERSON] на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування індивідуального житлового будинку та площею 0,12 га для обслуговування індивідуального підсобного господарства, а також відомостей відділу Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області від 14.05.2014 року № 2662/01-14, слідує, що кадастрові номери вказаним земельним ділянкам не присвоєно (а.с. 15, 17), отже поземельна книга не заводилася, а тому позивачка як спадкоємець [PERSON], позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права і щодо вищевказаних земельних ділянок. Однак, відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.1261, ст. 1268-1269 ЦК України, [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті своєї матері [PERSON], проте через вищевказані обставини позивачка позбавлена можливості нотаріально оформити свої спадкові права, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, спадкові права [PERSON] підлягають захисту судом шляхом визнання за нею права власності на вищевказані житловий будинок та земельні ділянки.

Outcome: approved