Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

25 листопада 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся представник позивача, - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - [PERSON] (довіреність від 05 листопада 2015 року, термін дії, - до 05 листопада 2020 року (а.с.7-8) із вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на ті обставини, що 15 вересня 2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області винесено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року, яким позов банку задоволений повністю та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом у сумі 598 247,24 гривень. На дане рішення суду боржником подано апеляційну скаргу. За результатами розгляду даної скарги, 24 грудня 2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області прийнято рішення, яким частково задоволена апеляційна скарга та змінено рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року в частині стягнутої з боржника на користь банку суми боргу, а саме зменшено стягнену суму з 598 247,24 гривень до 581 128,51 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту, - 505 481,29 гривня, заборгованості по процентам, - 63 666,38 гривень, пені по кредиту, - 5 727,51 гривень, пені по процентах, - 6 253,33 гривні. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання до Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ. Зазначав, що на даний час рішення суду не виконано, суми боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року не стягнуті оскільки боржник ухиляється від сплати боргу та всіляко затягує процес примусового виконання рішення суду шляхом подання скарг та заяв до суду, зловживає та недобросовісно використовує надані учасникам процесу права. Вказував на те, що виходячи із положень цивільного законодавства, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, а саме нарахованих процентів та штрафних санкцій (пені). Станом на 06 листопада 2015 року за боржником обліковується заборгованість по кредитному договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року за кредитом у сумі 29 982,93 доларів США. За користування кредитними коштами боржник щомісячно відповідно до умов вищевказаного кредитного договору повинен сплачувати проценти в розмірі 13% (п.3 частини 1 та п.1.4. - 1.5. частини 2 кредитного договору). Таким чином, у зв'язку із невиконанням рішення суду про стягнення суми кредитної заборгованості станом на 26 жовтня 2015 року, банком нараховані проценти по кредитному договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року у загальній сумі, - 5 845,22 доларів США за період з 08 липня 2014 року по 26 жовтня 2015 року. Відповідно до п.4.1.1. кредитного договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. Посилався на ті обставини, що станом на 06 листопада 2015 року банком здійснено нарахування пені: 32 459,81 гривень, - пеня по кредиту; 93 792,94 гривні, - пеня по відсоткам, а разом, - 126 252,75 гривні. Враховуючи те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути із відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за процентами в сумі 5 845,22 доларів США, та 126 252,75 гривні. Крім того просив стягнути із відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати у розмірі 3 915,63 гривень. Присутній у судовому засіданні представник позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - [PERSON] (довіреність від 06 листопада 2015 року, термін дії, - до 06 листопада 2020 року (а.с.39) надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити їх, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] (а.с.23) та його представник [PERSON] (довіреність від 07 травня 2015 року, термін дії, - до 07 травня 2020 року (а.с.48) до зали суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи розумність строків розгляду справи, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З матеріалів справи вбачається наступне. 17 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.24, 25, 26), та відповідачем [PERSON] (а.с.23) було укладено кредитний договір №014/03-03/375, згідно якого банк зобов'язався надати позичальнику для придбання нерухомості кредит в сумі 90 000,00 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, на строк до 16 травня 2017 року (а.с.4-7). Відповідно до п.1.1. кредитного договору, банк надає кредит у розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі. Сторони встановили, що погашення відповідної частини здійснюється позичальником у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (а.с.8-9), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині №1 цього договору (п.п.1.5.1. кредитного договору); нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів кредиту (п.п.1.5.1.1. кредитного договору). Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] було задоволено у повному обсязі, та з останнього стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року у сумі 598 247,24 гривень, та судові витрати пов'язані з оплатою судового збору у сумі 3 654,00 гривні (а.с.15-18). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року змінено в частині розміру стягнутої з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року станом на 07 липня 2014 року, зменшивши її з 598 247,24 гривень до 581 128,51 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту, - 505 481,29 гривня, заборгованості по процентах, - 63 666,38 гривень, пені по кредиту, - 5 727,51 гривень, пені по процентах, - 6 253,33 гривні. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.19-22). З пояснень представника позивача та наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено, що на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання до Дзержинського ВДВС Криворізького МУЮ. Однак, на даний час рішення суду не виконано, суми боргу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року не стягнуті оскільки боржник ухиляється від сплати боргу. Так, з наявного в матеріалах справи повідомлення №3156/6 від 20 квітня 2016 року, за підписом начальника Дзержинського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, - [PERSON] вбачається, що на виконанні останнього перебуває виконавчий лист №2/210/1746, виданий 15 вересня 2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 584 782,51 гривні. Жодних відомостей про погашення суми боргу з моменту відкриття виконавчого провадження по день надання відповіді до Дзержинського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, не надходило (а.с.69). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За положеннями ст.ст.526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор, прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз.1, 2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Таким чином наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України №3-57гс10 від 20 грудня 2010 року, №3-65гс11 від 04 липня 2011 року, №3-73гс11 від 12 вересня 2011 року, №3-89гс11 від 24 жовтня 2011 року, №3-116гс11 від 14 листопада 2011 року, №3-142гс11 від 23 січня 2012 року. На підставі вищевикладеного судом достеменно встановлено, що станом на день звернення позивача до суду із вказаним позовом, та на день винесення рішення судом, зобов'язання відповідача [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно кредитного договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року, залишаються невиконаними. З наданого до суду представником позивача розрахунку заборгованості (а.с.10-14) вбачається, що станом на 06 листопада 2015 року за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість по кредитному договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року за кредитом у сумі 29 982,93 доларів США. За користування кредитними коштами боржник щомісячно відповідно до умов вищевказаного кредитного договору повинен сплачувати проценти в розмірі 13% (п.3 частини 1 та п.1.4. - 1.5. частини 2 кредитного договору). У зв'язку із невиконанням рішення суду про стягнення суми кредитної заборгованості станом на 26 жовтня 2015 року, банком нараховані проценти по кредитному договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року у загальній сумі, - 5 845,22 доларів США за період з 08 липня 2014 року по 26 жовтня 2015 року. Відповідно до п.4.1.1. кредитного договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. На підставі викладеного, судом достовірно встановлено, та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що станом на 06 листопада 2015 року банком правомірно, відповідно до норм чинного законодавства здійснено нарахування відповідачеві [PERSON] пені у розмірі: 32 459,81 гривень, - пеня по кредиту; 93 792,94 гривні, - пеня по відсоткам, а разом, - 126 252,75 гривні. Крім того з відповідача підлягають стягненню нараховані банком проценти по кредитному договору №014/03-03/375 від 17 травня 2007 року у загальній сумі, - 5 845,22 доларів США за період з 08 липня 2014 року по 26 жовтня 2015 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому задовольняє їх. Відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем, та документально підтвердженого судового збору у розмірі 3 915,63 гривень (а.с.1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved