Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

26.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, в подальшому позовні вимоги якого збільшила, а 27.02.2017 р., в порядку ст.31 ЦПК України, змінила його предмет, посилаючись на те, що 06.12.1986 року, було укладено між нею та відповідачем [PERSON] шлюб. Від шлюбу вони мають двох дітей, які на даний час вже повнолітні. Протягом останніх років їхнє сімейне життя погіршилося, і з травня 2014 року, як вона стверджує, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, через різницю характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, строк на примирення надавати недоцільно та просить шлюб між ними розірвати. Крім того, зазначила, що за час шлюбу, ними було придбано наступне майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, 2008 року випуску; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3210500000:13:001:0061, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 209,6 кв.м, житловою площею 117 кв.м, розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А. Вважає, що вказане майно є обєктами спільної сумісної власності подружжя. Оскільки згоди щодо поділу даного спільного майна вони не дійшли, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на ? частину: квартири, житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля, визнавши за [PERSON] право власності на іншу ? частину: квартири, житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля. Також просила стягнути понесені нею судові витрати. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] скористався своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України, заявив зустрічний позов про встановлення факту окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, визнання майна особистою приватною власністю, який був судом прийнятий до спільного розгляду. Позивач [PERSON] у зустрічному позові послався на те, що дійсно в 06.12.1986 р. уклав шлюб з [PERSON] Однак, в червні 1998 року він пішов із сімї, оскільки їхня сімя перестала існувати, внаслідок чого припинили підтримувати шлюбні відносини та вести спільне господарство. Також зазначив, що він проживав окремо, працював та отримував пристойну зарплату. В 2006 році він особисто придбав, відповідно до інвестиційного договору з АТ «Київська ПМК-2», вартістю 231\~000 грн., двокімнатну квартиру, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В 2008 році отримав кредит в АКБ « Укрсоцбанк» на покупку автомобіля марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, який особисто повністю сплатив у січні 2010 року. В 2008 році познайомився з [PERSON], з якою з березня 2010 року почав проживати однією сімєю, виховувати її сина [PERSON], [INFO], та вести спільне господарство. В травні 2010 року за спільні кошти у 42\~000 грн. разом з [PERSON] придбали земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3210500000:13:001:0061, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А, на якій в подальшому розпочали будівництво житлового будинку. Для будівництва будинку також в знайомих позичав кошти. Житловий будинок було введено в експлуатацію в 2013 році. Вважає, що оскільки зазначене майно придбане за рахунок його власних коштів, то воно відповідно до ст.57 СК України є його особистою приватною власністю, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Крім того, зазначив, що починаючи з 1998 року з [PERSON] спільно не проживають, не ведуть спільний побут, з 2010 року він спільно проживає та веде спільне господарство з [PERSON], тобто будучи в зареєстрованому шлюбі проживав окремо та фактично припинив шлюбні відносини з [PERSON] А тому просив суд, встановити факт окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин між ним та [PERSON] з червня 1998 року по теперішній час; визнати: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], автомобіль марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, 2008 року випуску, земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3210500000:13:001:0061, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 209,6 кв.м, житловою площею 117 кв.м, розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А, його особистою приватною власністю, та вирішити питання судових витрат. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали первісні позовні вимоги, просили суд задовольнити позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу, однак просив суд час припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства червень 1998 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обгрунтовання і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 06 грудня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований відділом записів актів громадського стану Кіровоградського міського виконавчого комітету Української РСР, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2900. Прізвище позивача після укладення шлюбу - «Мовсісян». (а.с.8 т.1). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми.( а.с. 9,10 т.1). Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин і поновлювати їх не збираються на ґрунті того, що за час подружнього життя вони не досягли взаєморозуміння між собою. Відповідно до ст.ст. 104, 110 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Згідно з ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, поновлювати їх не збираються, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, що виключає можливість примирення між ними, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку що, за таких обставин, строк на примирення надавати недоцільно, і шлюб між сторонами слід розірвати. Як встановлено, 13 січня 2006 року між АТ « Київська пересувна механізована колона № 2» та [PERSON] було укладено Інвестиційний договір № Б-13/01/06/84, за умовами якого [PERSON] придбав у власність квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 52,50 кв.м., вартістю 231\~000 гривень.( а.с.185-192 том 1). Право власності на вказану квартиру зареєстровано в електронному реєстрі 27.06.2007 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.10.2015 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.( а.с.11,12 том 1). 31 березня 2008 року між ТОВ « Паритет» та [PERSON] було укладено договір № 31-11-03/08 купівлі-продажу автотранспортного засобу фізичній особі з використанням банківського кредиту, відповідно до якого [PERSON] набув у власність автомобіль марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, 2008 року випуску, вартістю 159\~996 гривень 65 копійок.( а.с.175-179, 198,199 том 1 ). Право власності на вказаний автомобіль підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № СХХ 957094.( а.с. 181 том 1). Крім того, в травні 2010 року [PERSON] було придбано земельну ділянку у м. Бориспіль, по вул. Гончара, 11-А, площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3210500000:13:001:0061, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с.193 том 1). Право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до [PERSON] при посвідченні договору купівлі-продажу 21.05.2010р. за № 515, що підтверджується відповідною відміткою приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] на державному акті серії ЯЕ № 818888( а.с. 193 т.1). На даній земельній ділянці [PERSON] побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, право власності на який було зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 21.11.2013 року на імя [PERSON], індексний номер 13174043.( а.с.194,195 т.1). Як встановлено, сторони між собою не досягли домовленості щодо порядку поділу майна. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. \~Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. [PERSON] стверджує, що з відповідачем [PERSON] лише з травня 2014 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Будь-яких належних доказів, які підтверджують зазначену обставину, [PERSON] не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Так, надані позивачем фотографії, також не підтверджують сімейного життя [PERSON], оскільки на фото не зазначена дата та місце події. Окрім того фотографії не підтверджують факт ведення спільного сумісного господарства. В свою чергу, [PERSON] стверджує, що з червня 1998 року припинив шлюбні відносини з [PERSON] та проживав окремо. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідків і відповідними письмовими доказами у справі, [PERSON] з березня 2010 року почав спільно проживати з [PERSON] однією сімєю, виховувати її сина [PERSON], [INFO], від першого шлюбу, та вести спільне господарство. Також матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, і до березня 2010 року були однією сімєю, мали спільні сімейні інтереси, взаємно підтримували одне одного, як морально, так і матеріально, виховували двох дітей. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з березня 2010 року припинив з нею шлюбні відносини. Відтак, обсяг майна, наявного на час припинення шлюбних відносин та припинення спільного ведення господарства, складається з наступного: квартири, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіля марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, 2008 року випуску. Все перелічене вище майно набуто сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що спільним сумісним майном подружжя [PERSON] є: квартира, загальною площею 52,5 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки Нуndai Santa Fe, синього кольору, 2008 року випуску, які підлягають поділу між сторонами. Одночасно встановлено судом, що на час припинення спільного проживання та ведення спільного господарства, тобто на березень 2010 року, було відсутнє майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3210500000:13:001:0061, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 209,6 кв.м, житловою площею 117 кв.м, розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Гончара, 11-А. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Пленум ВСУ № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що вказана земельна ділянка була придбана в травні 2010 року, а в подальшому на ній побудований житловий будинок, за рахунок власних коштів [PERSON] [PERSON] в своїх поясненнях не заперечувала, що участі в придбанні вказаного майна не брала. Відповідно до ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково. Судові витрати понесені сторонами у справі у виді сплати судового збору віднести на рахунок останніх. На підставі викладеного та

Outcome: partial