Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

25.07.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в сумі 305748 грн. 57 коп., що складається з : суми позики у розмірі 290197 грн. 18 коп. та 3% річних з простроченої суми у розмірі 15551 грн. 39 коп.; також просила стягнути на її користь з відповідача судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.08.2015 року вона позичила відповідачеві гроші в розмірі 5450 Євро та 4900 доларів США зі строком повернення зазначеної позики до 07.10.2015 року, про що при фактичному одержанні вказаної суми позичальником була складена розписка від 12.08.2015 року у присутності свідка. На даний час відповідач борг не повернув та ухиляється від виконання зобов'язань. Ухвалою суду від 05.09.2017 року відкрито провадження у справі у відповідності до ст. 122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом). До судового засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином. Надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності, відкладення судового засідання не надавав. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний кодекс України викладено у новій редакції, який набрав чинності 15.12.2017 року. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи зазначене, справу слід розглядати у відповідності до норм ЦПК України від 03.10.2017 року в новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2015 року [PERSON] було написано розписку, в якій зазначено, що останній отримав від [PERSON] гроші в сумі 5450 Євро та 4900 доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 07.10.2015 року (а.с.10). Невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань по поверненню грошових коштів призвело до виникнення заборгованості, а саме, заборгованість за розпискою складає 5450 Євро та 4900 доларів США. Таким чином встановлено, що боржник порушив зобовязання за договором позики. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на день розгляду даної справи офіційний курс валют встановлений Національним банком України складає: 27,12 грн. за 1 долар США та 33,23 грн. за 1 Євро. Тобто, сума заборгованості у розмірі 4900 доларів США еквівалентна сумі 132888 гривень, та сума заборгованості у розмірі 5450 Євро еквівалентна 181103,50 гривень, разом сума заборгованості становить 313991,50 гривень. Три проценти річних з простроченої суми позики за період часу з 07.10.2015 року по 20.07.2017 рік становить 1682 грн. 65 коп. (313991,50/100х3%/365х652=1682,65). За такими обставинами, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 313991,50 гривень, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3057,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved