Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

24 лютого 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 10 липня 2006 року. На даний час за вказаною адресою зареєстрований колишній чоловік [PERSON], який протягом 14 років не проживає в вказаній квартирі та [PERSON], яка жодного разу в квартирі не проживала і не є членом сімї. Відповідачі у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відмовляються, чим порушують її права як власника 1/3 частки квартири та позбавляють можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 8 будинку № 5 по вулиці Промінь в с. Білани Білопільського району Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились. Згідно оголошення, опублікованого в газеті «Сумщина» від 30 березня 2016 року № 13 відповідачі [PERSON] та [PERSON] сповіщені належним чином про виклик до суду через засоби масової інформації. Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Білопільського РС УДМС України в Сумській області в судове засідання також не зявився, хоча належним чином був сповіщені про час, день і місце розгляду справи, причин неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Стаття 41 Конституції України\~закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Сумським міським бюро технічної інвентаризації від 10 липня 2006 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожній (а. с. 8). На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею у складі комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 08 серпня 2006 року та реєстраційного посвідчення власниками 1/3 частки спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10 липня 2006 року (а. с. 9-10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БП № 036120 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17 липня 2009 року (а. с. 11). [PERSON], тобто син позивачки, помер 30 липня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-БП № 244103 (а. с. 12). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачка [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] за проханням сина позивачки [PERSON] У відповідності до довідок, виданих РС УДМС Білопільського В УМВС України в Сумській області від 05 березня 2016 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], значаться зареєстрованими за адресою: [INFO] (а. с. 18-19). Зі змісту довідки, виданої виконавчим комітетом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 1213 від 19 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: с. Білани, вул. Промінь, 5/8 Білопільського району Сумської області і має наступний склад сімї: колишній чоловік [PERSON], [INFO] та квартиро-наймач- Потапкіна [PERSON], [INFO] (а. с. 13). Крім того, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не є членами сімї були зареєстрований у квартирі позивачки, але не даний час не проживають, між ними не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення в майбутньому договору найму (оренди) зазначеної квартири, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно з якими стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом [PERSON] понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 551 грн. 21 коп. (а. с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки у дольовому порядку, тобто по 275 грн. 60 коп. із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved