Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

25 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], що продовжує навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, з матері сина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 червня 2015 року син [PERSON], [INFO], досяг повноліття. На даний час син навчається на контрактній основі на І курсі напрямку підготовки «Готельно - ресторанна справа» освітньо - кваліфікаційного рівня бакалавра, факультету харчових технологій, готельно ресторанного та туристичного бізнесу денної форми навчання Вищого навчального закладу Укооспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі». Син перебуває на утриманні позивача. Нерухомого та іншого майна він у приватній власності не має, має задовільний стан здоровя , тому кошти на лікування не потрібні. Син [PERSON] проживає в гуртожитку навчального закладу і щомісячно сплачує 280 гривень за його користування. Коштів позивача не вистачає на оплату вартості навчання, оплату проживання сина в гуртожитку, придбання продуктів харчування, навчальної літератури, квитків на проїзд, предметів першої необхідності, тощо. Після розірвання шлюбу в грудні 2014 року відповідач проживає окремо і ухиляється від утримання сина. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач є працездатною, має задовільний стан здоровя, на утриманні інших дітей не має, не утримує непрацездатних членів сімї. [PERSON] працює в Миргородському районному територіальному центрі соціального обслуговування на посаді психолога та на 0,5 ставки інженером з охорони праці, отримує заробітну плату в розмірі 1800 грн. і таким чином може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. У звязку з вищевикладеними просив стягувати з відповідача аліменти на утримання сина, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу) щомісячно. В ході судового розгляду позивач [PERSON] змінив позовні вимоги, просив стягувати з відповідача аліменти в твердій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно із індексацією, до досягнення сином 23 річного віку, оскільки відповідач не має постійних регулярних доходів, однак є працездатною, інших утриманців не має, і тому має можливість сплачувати аліменти. В судовому засіданні [PERSON] підтримав змінені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON] в судове засідання після зміни позивачем позовних вимог не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином( а.с.85,87), причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. В раніше направлених на адресу суду запереченнях відповідач [PERSON] вказувала, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, виходячи з положень ст. 199 СК України, оскільки вона не працює, будь-яких доходів та майна немає, підприємницькою діяльністю не займається, перебуває в шлюбі з чоловіком, який також не працює, тому немає фінансової змоги надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання (а.с.24) Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду повідомлений належним чином (а.с.86). Суд вважає неявку в судове засідання відповідача та її представника без поважних причин, враховуючи тривалий час перебування в провадженні суду даної справи, з метою дотримання вимог ст. 157 ЦПК України та зважаючи на згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах відповідно до положень ст.ст. 224-228 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стаття 182 СК України передбачає, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Стаття 198 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані їх утримувати до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що повнолітній син позивача [PERSON] [PERSON], [INFO], який проживає разом з батьком, навчається в Полтавському університеті економіки і торгівлі на контрактній основі на 2 курсі денного відділення з 01.09.2014 року (а.с.9,79). До закінчення навчання 30.06.2018 року не досягне 23 річного віку (а. с. 3,30). Відповідач [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с.3), добровільно не надає допомоги на утримання сина.. Позивач [PERSON] має щомісячний дохід у вигляді заробітної плати середній розмір якої становить 6259 грн. 38 коп. (а.с.8). Проживає разом із сином [PERSON] та несе витрати на його матеріальне утримання (а.с.9,4, 45-51). Відповідач [PERSON] не являється приватним підприємцем, не має систематичних, регулярних доходів в звязку зі звільненням з роботи за власним бажанням (а.с.25), на обліку в Миргородському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває(а.с.59). Повнолітній син, що продовжує навчання [PERSON] не має доходів, стипендії не отримує (а.с.4). Відповідно до положень статті 7 ЗУ „ Про Державний бюджет України на 2015 рік прожитковий мінімум працездатної особи становить з 1 вересня 2015 року - 1378 грн. Відповідач [PERSON] не працює, докази про розмір її доходів сторонами суду не надані, однак судом встановлено, що остання з власної ініціативи звільнилася з роботи, не стала на облік в центр зайнятості з метою отримання допомоги по безробіттю та можливості працевлаштування, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має. Враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що позивач [PERSON], батько повнолітнього [PERSON], зобовязаний надавати і надає матеріальну допомогу сину, що продовжує навчання, [PERSON] є повнолітнім та працездатним, і тому має можливість отримувати інші доходи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, відповідно до ст. ст. 182, 198, 199, 200 СК України, стягнувши аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина на період навчання, в розмірі змінених позовних вимог 450 гривень, щомісячно,виходячи з принципу диспозитивності, починаючи з 25 червня 2015 року до закінчення навчання 30 червня 2018 року. Суд вважає обґрунтованим розмір аліментів, які повинна сплачувати відповідач на період навчання сина, оскільки вказана сума є меншою ніж 1/3 частини прожиткового мінімуму працездатної особи (1378:3=460 грн.). Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів з їх індексацією та до досягнення сином 23-річного віку, не ґрунтуються на законі, є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В звязку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь Державного бюджету України 487 грн. 20 коп. судового збору, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial