Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

24 березня 2014 року вищевказані позивачі звернулися з позовом до відповідача в особі Комунального закладу «Біловодська центральна районна лікарня» про стягнення недорахованої заробітної плати, під час попереднього судового засідання та під час слухання справи свої позовні вимоги уточнювали та доповнили, просять суд скасувати наказ № 98 від 15.08.2011 року та стягнути як не до отриману ними доплату за 2012 рік по заробітній платі відповідно до тарифікації посадових окладів - позивачці [PERSON] за жовтень - грудень 2559,88 гривень, за січень - грудень 2013 року 12380, 57 гривень, та відповідно на час закінчення розгляду справи , (в т.ч. за ст. 117 КзПП) станом на 17.04.2014 року -34883,01гривень , а [PERSON] за жовтень - грудень 2012 року 3756,59 гривень, за січень - грудень 2013 року 12380,57 гривень, а на час закінчення розгляду справи ( в т.ч. за ст. 117 КзПП ) станом на 17.04.2014 року - 24663,55 гривень, посилаючись на те, що гр. [PERSON] працювала в відповідача на посаді головного бухгалтера з 04.08.2008 року , а гр. [PERSON] на посаді заступника головного бухгалтера з 01.08.2008 року. Позивачі вказали, що відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я від 05.10.2005 року за № 1209/11489 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» за п.2.2.1, та штатного розпису, тарифікаційних списків КЗ «Біловодська ЦРЛ» їм були встановлені оклади - головному бухгалтеру менше на 10 відсотків від посадового окладу головного лікаря, заступнику головного бухгалтера гр. [PERSON] на 5 відсотків менше від головного бухгалтера. Але відповідачем був виданий наказ від 15.08.2011 року № 98 про умисне занищення посадових окладів, притому в 2011 році гр. [PERSON] була заступником головного лікаря з поліклінічної частини, а не головним лікарем, тому не мала право видавати такий наказ відповідно до своїх обов'язків, тому що в серпні 2011 року головним лікарем був гр. [PERSON] За доводами позивачів, посадові оклади були безпідставно зменшено відповідно до наказу № 98 від 15.08.2011 року , але з 15.10.2012 року. Тому позивачі вважають, що оспорюваний ними наказ був сфальсифікований та не є дійсним. Окрім того, позивачі вказали, що про видання оскаржуваного ними в даний час наказу вони обидві дізналися приблизно через декілька днів після його видання , були з ним ознайомлені під особистий підпис, але зараз не можуть згадати, коли ця обставина мала місце, чи в 2011 , чи в 2102 році. Позивачка гр. [PERSON] зазначила, що новий головний лікар гр. [PERSON] з першого дня перебування на своїй посаді як головний лікар поставила за мету за будь - яких підстав звільнити обох позивачів з займаних ними посад, тому в позивачки на першому плані було питання втриматися на посаді за будь - яких обставин, тому вона цей наказ не стала оскаржувати. Також наступні виправлення в наказ були внесені вже без відома обох позивачів та в порушення всіх інструкцій з діловодства , також без повідомлення про це позивачів. Позивач гр. [PERSON] під час перебування в першому судовому засіданні суду додатково пояснювала, що про такий наказ вона дізналася також через декілька днів після його видання, ставила на ньому свій підпис, а виконували його відповідальні працівники бухгалтерії при нарахуванні заробітної плати, яка начислялася і перераховувалася працівникам на картковий рахунок за підписами головного бухгалтера , головного лікаря та відповідального за своїми посадовими обов'язками працівника бухгалтерії. Тому друга позивачка не зразу дізналася, що оклад їй фактично виплачено менший, бо не звернула зразу на це уваги з причин отримання додаткової доплати за інтенсивність праці, а про внесення виправлень в наказ не знайомилася, на наявність наказу на виконанні в бухгалтерії не звертала уваги. Посилаючись на вищенаведене, та на ст. 116, 117 КзПП України, позивачі просять суд спірний наказ за № 98 від 15.08.2011 року скасувати як недійсний , стягнути з відповідача відповідно до тарифікації та штатного розкладу вищевказані останні суми кожному та розрахованих ними як недоотриманих коштів в розрахунку від безпідставно зменшеної суми заробітку на підставі наказу, провести їх індексацію та відповідно ст. 117 стягнути кошти і за затримку розрахунку з 15.10.2012 року по теперішній час з відповідною індексацією, сума якої ними не була наведена в частині індексації. Представники відповідача гр. [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, подали свої письмові заперечення та пояснили, що дійсно спочатку за викладених позивачами обставин головному бухгалтеру гр. [PERSON] було зменшено посадовий оклад нижче від посадового окладу головного лікаря закладу, а заступнику головного бухгалтера було встановлено оклад, який на 5 відсотків був меншим від окладу головного бухгалтера за наказом № 98 від 15.08.2012 року , але починаючи з 15.10.2012 року. В самому наказі працівником відділу кадрів була допущена технічна помилка , яка була виправлена також в відділі кадрів Біловодської центральної районної лікарні та засвідчена підписом відповідального працівника , і в наступному позивачі своєчасно ознайомилися з самим наказом, про що свідчить їх особистий підпис в оригіналі спірного наказу , а через два місяці після видання наказу № 98 , в повній відповідності до цього наказу були зменшені посадові оклади позивачів у справі і стали виплачуватися в такому зменшеному розмірі включно до їх звільнення з займаних посад, або до 12.12.2013 року гр. [PERSON] та 21.02.2014 року гр. [PERSON]У зв'язку з вищевикладеним, представники відповідача просять суд відмовити позивачам в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю . Вислухавши учасників процесу, дослідивши всі подані ними письмові докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволеними з причини пропуску встановленого ст. 233 КзПП України тримісячного строку на оскарження наказу № 98 від 15.08.2012 року ( в тому числі і в разі видання його 15.08.2011 року) як виданий відповідачем( в тому числі і в особі як правонаступника в особі відповідача) , що тягне за собою і відмову в задоволенні інших позовних вимог, (навіть відповідно до яких не передбачені строки подання позову про стягнення заборгованості по заробітній платі ) з наступних підстав: Відповідно до ст. 233 КзПП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В статті 234 зазначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, у кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. При цьому суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує останній спір по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити , та зазначає, що відмовляє в позові з цих підстав, а не аналізуючи в рішенні обґрунтованості вимог по суті. Як встановлено судом при розгляді справи, обидва позивачі , (які займали посади головного бухгалтера та заступника головного бухгалтера) без поважних причин пропустили строк оскарження наказу про фактично безпідставне зменшення їм надбавки до заробітної плати на займаних позивачами посадах під час виконання своїх трудових обов'язків , і ця обставина не відноситься до істотного змінення умов праці , тому суд повинен застосувати тримісячний строк позовної давності до вимог стосовно скасування спірного наказу, (незалежно від того, виданий він правомочною чи неправомочною посадової особою, або виданий від 15.08.2011 чи 15.08.2012 років, але він набрав чинності з 15.12.2012 року та виконувався ), та виходячи з того, що наступні позовні вимоги зі стягнення недонарохованої( невиплаченої, занищеної) заробітної плати, індексації чи нарахування сум відповідно до ст. 117 КзПП України, як обов'язково похідні від наявності самого наказу, який підлягав виконанню працівниками бухгалтерії до цього часу, тому суд відмовляє повністю в задоволенні позову саме з причин пропуску встановленого законом тримісячного строку позовної давності позивачами у справі без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed