Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

26.02.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працював на підприємстві відповідача 29 років 3 місяці в шкідливих умовах, внаслідок чого він отримав професійне захворювання. 09.01.2014 медичним висновком №008 йому встановлено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулонейропатією з вираженим статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), двобічного періартрозу тазо-стегнових суглобів (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.) та колінних суглобів (ПФ другого ст.), деф. артрозу дрібних суглобів кистей. Відповідно до п. 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 19.02.2019 позивачу повторно та безстроково встановлено 3 групу інвалідності з 01 квітня 2019 року та 40% втрати професійної працездатності. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 100000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою від 10.03.2020 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 07.04.2020. У судове засідання 07.04.2020 сторони не з`явились. Відповідач направив суду відзив на позов та клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з запровадженим карантином (вх.№№6642, 6667, 6727 від 07.04.2020). Ухвалою від 07.04.2020 розгляд справи відкладено на 12.05.2020. Представник позивача подав суду заяву про долучення до матеріалів справи копії виписки з акту огляду МСЕК серії АБ №0009043 від 25.03.2014 та про розгляд справи без його участі і про підтримку позовних вимог (вх.№7642 від 23.04.2020). Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву (вх.№8740 від 12.05.2020). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікрізами, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював з 08.10.1984 по 27.03.2014 на підприємстві відповідача за різними спеціальностями у тому числі: -з 08.10.1984 по 31.03.1990 помічником машиніста екскаватора в кар`єрі; -з 01.02.1990 по 27.03.2014 машиністом екскаватора в кар`єрі Ганнівського кар`єру. 27.03.2014 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої ДП «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м.Кривого Рогу» вих. №2/2-2014 від 11.07.2011 умови виробничого середовища помічника машиніста екскаватора за показниками «пил» відноситься до 3 класу 2 ступеню шкідливості, шум і «загальна вібрація» до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Важкість праці за показниками «маса вантажу» до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Умови виробничого середовища машиніста екскаватора за показниками «пил» відноситься до 3 класу 2-3 ступеню шкідливості, «шум» до 3 класу 1 ступеню шкідливості, «загальна вібрація» до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Важкість праці за показниками «маса вантажу» до 3 класу 2 ступеню шкідливості, робоча поза до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Напруженість праці до 3 класу 1 ступеню шкідливості. (а.с.11-13). З медичного\~висновку лікарсько-експертної\~комісії Українського\~науково-дослідного\~інституту промислової\~медицини від\~09.01.2014\~№008\~вбачається,\~що [PERSON] \~встановлено професійне\~захворювання з\~діагнозом:\~Вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з вираженим церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулонейропатією з вираженим статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), двобічного періартрозу тазо-стегнових суглобів (ПФ першого-другого ст.), остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ст.) та колінних суглобів (ПФ другого ст.), деф. артрозу дрібних суглобів кистей. Захворювання професійне. (а.с.14-15). Згідно з п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 лютого 2014 року (далі Акт розслідування), причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці машиніста екскаватора за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Спеціалізованою санітарно-екологічною лабораторією ПАТ «ПівнГЗК» в 2010 році). Вібрація загальна транспортно-технологічна, коректований еквівалентний рівень 104 при гранично допустимому до 101 (а.с. 9). Довідкою МСЕК серії АБ №0009043 від 25.03.2014 позивачу первинно встановлено 40% втрати працездатності і третю групу інвалідності з 04 березня 2014 року до 01 квітня 2015 року по причині професійного захворювання. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №054361 після огляду 19.02.2019 позивачу повторно встановлено\~40%\~втрати працездатності і третю групу інвалідності з 01 квітня 2019 року безстроково, та зазначена потреба у забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортному лікуванні. (а.с. 16). З дослідженого судом п.16 Акту розслідування слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на виробничій дільниці по прийманню гірничої маси у відвал Ганнівського кар`єру помічником машиніста екскаватора та машиністом екскаватора на відвалах, виконував роботи з керування екскаватором по прийому гірничої маси у відвали. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації. (а.с. 9). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання позивача є виробнича загальна транспортно-технологічна вібрація в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 59-річному віці втратив професійну працездатність первинно у розмірі 40% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, займатися фізичними вправами, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримане професійне захворювання призводить до зниження його фізичної активності та порушення нормальних життєвих зв`язків. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 29 років у шкідливих умовах, йому встановлено первинно і\~повторно 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач визначив відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 60000 грн. за встановлені первинно і повторно 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 840 грн. 80 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial