Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

24.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.11.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль. Оскільки цивільна відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», 07.11.2014 року [PERSON] звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, а 21.11.2014 року за висновком експертного дослідження визначено вартість відновлювального ремонту в 19402 грн. 75 коп. Однак, виплата страхового відшкодування в передбачені законом строки здійснена не була, тому [PERSON] був змушений звернутися до суду та Апеляційним судом Львівської області 24.07.2015 року прийнято рішення про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 26077 грн. 90 коп. Стягнута судом сума страхового відшкодування в повній мірі не покриває вартості ремонту автомобіля, тому [PERSON] просить стягнути 1000 грн. в якості відшкодування шкоди. Крім того, [PERSON] просить стягнути на його користь пеню за кожен день прострочення виплати відшкодування в розмірі 5427 грн. 04 коп., і передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 294 грн. 95 коп. та інфляційні витрати в розмірі 321 грн. 61 коп., а також судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних, інфляційних витрат, а також судових витрат і просила стягнути їх з відповідача на користь позивача, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Від позовної вимоги про стягнення несплаченого страхового відшкодування в розмірі 1000 грн. представник позивача в судовому засіданні відмовилася. Приймаючи до уваги, що представник позивача усвідомлює наслідки своєї процесуальної дії, відмова представника позивача від позовної вимоги не суперечить діючому законодавству та передбачена наданими позивачем повноваженнями, суд вважає за можливе прийняти відмову представника позивача від позовної вимоги про стягнення несплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 1000 грн. та на підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України закрити провадження у справі в цій частині. Представник відповідача в судове засідання не зявився за невідомих обставин. Про час та місце розгляду позову відповідач повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду позову від відповідача не надходило. Від відповідача надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 06.11.2014 року в м. Львові на вулиці Скрипника сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Пежо 406» д.р.н. ВС 6567 АІ. Винним у настанні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON], який, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 2102» д.р.н. А 7097 ІН, порушив вимоги Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача згідно з полісом № АІ/1044028, дійсним з 09.05.2014 року до 08.05.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з положеннями ст. 9 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових\~\~сум, зазначених у\~\~ страховому полісі, відшкодовує у встановленому\~\~\~\~цим\~\~\~\~Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди\~\~життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 29 цього Закону визначено, що відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Позивач в передбачений Законом строк звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобовязаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2015 року з відповідача на користь позивача було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 19402 грн., пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 2057 грн. 60 коп., 3% річних в розмірі 108 грн. 12 коп., інфляційні витрати в розмірі 2095 грн. 50 коп., а також понесені збитки в розмірі 3600 грн. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.07.2015 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині стягнення страхового відшкодування та судових витрат з відповідача на користь позивача було стягнуто страхове відшкодування в розмірі 26077 грн. 90 коп. та судові витрати в розмірі 260 грн. 77 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем передбаченого Законом строку виплати страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування була здійснена 12.11.2015 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі (МТСБУ), яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Прострочення виплати страхового відшкодування знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідач належних доказів того, до несвоєчасна виплата страхового відшкодування сталося не з його вини, суду не надав. Тому позивач має право на отримання пені за період з дня ухвалення судового рішення від 28.05.2015 року до дня виплати 12.11.2015 року, яка розрахована позивачем та становить 5427 грн. 04 коп. Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобовязання слід чітко визначити, на які зобовязання поширюється ця норма Закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Передбачені вказаною нормою 3% річних за невиконання грошового зобовязання, розраховані наступним чином: - за судовим рішенням від 24.07.2015 року стягнуто несплачену суму страхового відшкодування в розмірі 26077 грн. 90 коп.; - 3% річних на день складають 2 грн. 14 коп. (26077,90 грн. х 3% / 365 днів); - з дня ухвалення судового рішення по день зарахування коштів на рахунок позивача минуло 195 дів; - 3% річних за весь час прострочення становлять 417 грн. 30 коп. (2,14 грн. х 195 дів). Передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні витрати за невиконання грошового зобовязання, розраховані наступним чином: - період прострочення з травня 2015 року до листопад 2015 року; - індекси інфляції 2014-2015 роки: травень 102,2; червень 100,4; липень 99,0; серпень 99,2; вересень 102,3; жовтень 98,7; - 1,022 х 1,004 х 0,990 х 0,992 х 0,1023 х 0,987 = 1,017 х 100 = 101,7; - величина приросту споживчих цін (інфляції) за період з травня 2015 до листопада 2015 року 1,74; - інфляційні витрати становлять: 1,74 х 26077,9 грн. (сума боргу) / 100 = 453 грн. 75 коп. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі 417 грн. 30 коп. та інфляційних витрат за невиконання грошового зобовязання в розмірі 453 грн. 75 коп. За вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Незважаючи на те, що сума 3% річних та інфляційних витрат за невиконання грошового зобовязання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є більшою, ніж розраховано позивачем, суд не може вийти за рамки позовних вимог та стягнути суму в більшому розмірі, ніж зазначено в позовних вимогах. Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються, зокрема, із судового збору. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією від 24.11.2015 року. Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. В судових дебатах представником позивача було заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу. Витрати на правову допомогу згідно ст. 79 ЦПК України є судовими витратами, повязаними з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про гранічний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представником позивача надано рахунок-фактура № 02-12/01 від 02.12.2015 року, квитанцію від 03.12.2015 року на оплату 2000 грн. правової допомоги згідно договору від 13.11.2015 року, а також акт виконаних робіт від 02.12.2015 року. Проте, сума по квитанції оплачена до участі представника в судовому засіданні і до вчинення ним процесуальних дій. В акті виконаних робіт зазначено, що згідно договору позивачу було надано наступні послуги: підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства та судової практики), здійснення розрахунку пені, інфляційних витрат та 3% річних, складення та написання позовної заяви. Жодна з цих послуг не є процесуальною дією. За таких обставин відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved