Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

26.07.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна частка розміром 7.02 га, яка знаходиться на території Вікторівської сільської ради. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину, але оформити право на спадщину не встигла, так як померла [INFO]. Після смерті батьків спадкоємцями стали позивач та його брати, але [INFO] брат [PERSON] також помер, інший брат [PERSON] не прийняв спадщину у встановлений законом строк та надав заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано дане питання вирішити у судовому порядку. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити його заяву та визнати право власності. У судовому засіданні 20.09.2017 року позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у заяві. Представник Вікторівської сільської ради у судове засідання 20.09.2017 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, так 20.09.2017 року надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначили, що позов визнає у повному обсязі (а.с.40). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, врахувавши думку відповідача, викладену у заяві від 20.09.2017 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.09.2005 року помер [PERSON] (а.с.6), відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2017 року померла [PERSON] (а.с.7), також згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.07.2008 року помер [PERSON] (а.с.7). Батьком позивача [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.04.1968 року (а.с.8). Згідно сертифікату на право на земельну частку серії [NUMBER] (а.с.13-14) вбачається, що власником земельної ділянки площею 7.02 га, розташованої на території Вікторівської сільської ради є [PERSON] Свідоцтвом про право власності на будинок від 16.03.2001 року №3 (а.с.12) підтверджується, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі - ЦПК України) «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів». Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем по справі позивачем визначено Вікторівську сільську раду, представник якої, як встановлено вище, - позов визнали у заяві. Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову...». При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку Так, у пункті 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що окрім позивача спадкоємцем є його брат [PERSON], який як зазначив позивач відмовився від прийняття спадщини. Судом роз'яснювалось позивачу щодо заявлення клопотань про залучення брата [PERSON] у якості співвідповідача, проте останній вважав не потрібним, оскільки він відмовився від спадщини. Таким чином, Вікторівська сільська рада Березівського району Одеської області не може бути відповідачем у цій справі, оскільки є територіальні громади відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Більш того, у позивача є брат, який не залучений у якості співвідповідача до справи. Разом з цим, судом під час судового засідання неодноразово ставились питання позивачу щодо можливості витребування додаткових доказів, в тому числі заявити клопотання про витребування спадкової справи, проте жодних клопотань не надходило та повідомлялось що розгляд справи може відбуватись за наявними в матеріалах справи доказами. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК). Судом роз'ясненні на підставі ч 4 ст.10 ЦПК України щодо наслідків не вчинення такої процесуальної дії, проте позивач наполягала на розгляді справи за наявними в матеріалах справи доказами. Як встановлено вище, клопотань про витребування спадкової справи не надходило та позивачем у ході судового розгляду не заявлялось. У відповідності до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу. Позивачем заявлено вимогу про визнання права власності на спадкове майно. При цьому вимога про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем, позивачем не заявлялась. Водночас, у матеріалах справи міститься роз'яснення нотаріуса щодо пропущення строку на прийняття спадщини. Судом також ставилось питання щодо позовних вимог, на що позивач зазначив, що підтримує їх у вигляді, які викладені у позовній заяві та змін чи доповнень вони не потребують. Зважаючи на те, що позивачем не заявлялось позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини чи про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем, суд доходить висновку, що вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявлені позивачем передчасно та не підлягають задоволенню без вирішення питання стосовно пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини або факту проживання разом зі спадкодавцем. Суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами цивільного провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені ЦПК та ЦК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд констатує факт, що позивачем під час судового засідання не заявлялися клопотання щодо витребування спадкової справи, залучення співвідповідача, доповнень до позовних вимог. Проти закінчення з'ясування обставин та перевірки їх доказами позивач не заперечував. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

Outcome: dismissed