overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Олександрівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вказуючи на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.210 га., яка розташована на території Олександрівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. Позивач як спадкоємець за заповітом пропустив строк звернення до нотконтори для прийняття спадщини, оскільки взагалі не знала про належність державного акту на землю від Олександрівської сільської ради, їй про це стало відомо лише в листопаді 2014 року. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до цивільних правовідносин і регулюються нормами цивільного законодавства: ст.ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки їй стало відомо про наявність спадкового майна у вигляді державного акту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення лише в листопаді 2014 року. Суд вважає причину пропуску строку поважною відповідно до ст. 1272 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визначення позивачеві додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст. 1220, 1258, 1261, 1270, 1272 ЦК України, п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання на п'ятому курсі в Українській державній академії залізничного транспорту. Зазначала, що дочка власного заробітку не має і знаходиться на її повному утримані, а тому просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але неменше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно на утримання дочки [PERSON] починаючи з 01 вересня 2014 року і до закінчення нею навчання до [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] не відмовляється, але у зв'язку з незадовільним матеріальним станом не має можливості сплачувати аліменти на навчання доньки в розмірі ? частини своїх доходів, так як доходами є лише пенсія, але згідний сплачувати позивачці на навчання повнолітньої доньки в розмірі по 200 гривень щомісяця. Зазначив, що є пенсіонером, не працює, та має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, зі свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. З довідки навчального закладу вбачається, що [PERSON] навчається в Українській державній академії залізничного транспорту з 01 вересня 2014 року, є студентом 5-го курсу, денної форми навчання, дата завершення навчання [INFO] року. Такж встановлено, що [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років і має можливість надавати матеріальну допомогу дочці [PERSON], яка продовжує навчання. При цьому, на його утриманні знаходиться також неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України, - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Враховуючи такі обставини, як наявність на утриманні у відповідача неповнолітньої доньки [PERSON], те, що він є пенсіонером та не працює, враховуючи також те, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на користь позивачки на період навчання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 200 грн. щомісяно, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 25 листопада 2014 року і до [INFO] року, підлягають задоволенню. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, - з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2005 року (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через несумісність характерів спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено з травня 2014року. Поновлювати шлюбні стосунки сторони наміру не мають, примирення та збереження сім'ї вважають неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача та просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 105425,60 гривен, три проценти річних у розмірі 1625,32 грн., інфляційні нарахування у розмірі 12441, 73 грн., загальною сумою 119492,65 грн. та стягнути на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 1194,93 грн. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 28 листопда 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, та позивач передав відповідачу грошову позику для особистих потреб в розмірі 7000,00 доларів США зі строком повернення до 01 грудня 2013 року - в розмірі 2000,00 доларів США та до 01 вересня 2014 року- в розмірі 5000,00 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідач написав власноруч Договір позики від 28.11.2012 року про отримання 7000 доларів США та про зобов'язання їх повернути до вказаних вище термінів. На день подачі позову відповідач не повернув борг. Позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. [PERSON] наполягає на стягненні боргу саме в гривневому еквіваленті, визначеному на день подачі позову до суду по офіційному курсу валют НБУ на 24.11.2014 року - 1 долар США = 15,0608 грн., а також надав розрахунок інфляційних нарахувань на загальну суму 12441,73 грн. та фінансової санкції у розмірі трьох відсотків річних від суми боргу на суму 1625,32 грн., які також просив стягнути з відповідача на свою користь. Позицію свого довірителя підтримав його представник [PERSON]. Також позивач та його представник наполягали на стягненні судових витрат на користь позивача з відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав частково та пояснив суду, що він дійсно отримав у позивача в борг 7000 доларів США 28.11.2012 року та зобов'язався повернути цю суму позивачу частками , а саме: до 01.12.2013 року - 2000 доларів США, до 01.09.2014 року - 5000 доларів США, про що власноруч склав Договір позики від 28.11.2012 року, який ніде сторонами не посвідчувався.. У Договорі не прописано сплату відсотків, а також штрафні санкції, на які посилається позивач у своїй заяві, а тому [PERSON] визнає лише основну суму боргу 105425,60 грн.. яку зобов'язується повернути з відстрочкою на півроку, а тому просить позов задовольнити частково. Згідно ст.10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. Пригородня, 26 в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що відповідач - [PERSON], являється колишнім чоловіком її доньки [PERSON], з якою він проживав у шлюбі з 1985 по 2013 рік. На поточний час відповідач проживає за іншою адресою. Виселяючись, відповідач забрав усі свої особисті речі. Право власності на житло, в якому зареєстровано відповідача, належить позивачеві. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що власником житлового будинку, у якому зареєстровано відповідача - [PERSON] є позивач [PERSON] На поточний час відповідач проживає за іншою адресою. Згідно акту про непроживання від 25.11.2014 року [PERSON] не проживає у спірному будинку з березня 2013 року. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу УРСР в судовому порядку особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні доведено, що відповідач без поважних причин не проживає в спірному житлі понад один рік, а тому на підставі ст. 405 ЦК України визнається таким, що втратив право користування будинком № 26 по вул. Пригородня в м. Миколаєві.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

25 листопада 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком по вул. Пригородня, 26 в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що відповідач - [PERSON], являється колишнім чоловіком її доньки [PERSON], з якою він проживав у шлюбі з 1985 по 2013 рік. На поточний час відповідач проживає за іншою адресою. Виселяючись, відповідач забрав усі свої особисті речі. Право власності на житло в якому зареєстровано відповідача, належить позивачеві. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на факти, наведені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач про час та дату судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення сторін, давши належну оцінку показам свідків, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що власником квартири у якій зареєстровано відповідача - [PERSON] є позивач [PERSON] На поточний час відповідач проживає за іншою адресою. Виселяючись, відповідач забрав усі свої особисті речі. За місцем реєстрації відповідач не проживає вже більше року. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу УРСР в судовому порядку особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Судом встановлено, що [PERSON] не виконує обовязки, передбачені ст. 64 ЖК УРСР, а відтак існують підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

25 листопада 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вони з відповідачем 03 червня 2006 року зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з жовтня 2014 року з цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Спору щодо місця проживання неповнолітнього сина та майнового спору на даний час вони не мають. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надавши до суду заяву з проханням слухати справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, згідно діючого законодавства. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального Кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 03 червня 2006 року, актовий запис № 280. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився 04 листопада 2011 року, актовий запис № 1333, в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON], та мати - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін, На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

25 листопада 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 27 червня 2008 року Великодолинською селищною радою був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис №13. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивачка просить суд розірвати шлюб між сторонами, сина залишити на її виховання. Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Кожна з сторін окремо звернулась до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. У судовому засіданні встановлено, що сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо. Щодо вимоги про залишення дитини на виховання позивачкі суд звертає увагу, що обов'язок батьків виховувати дитину встановлений ст.150 СК України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

25 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10012/041 1-го типу філії - Луганського обласного управління звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення за цивільною справою за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10012/041 1-го типу філії - Луганського обласного управління до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. При винесені рішення судом не вирішено питання щодо стягнення судового збору, передбаченого вимогами Закону України «Про судовий збір». Сторони за справою у судове засідання не з'явились, їх присутність не є обов'язковою, що не заперечує вимогам ч.3 ст. 220 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. При винесені рішення судом не вирішено питання щодо стягнення судового збору, передбаченого вимогами Закону України «Про судовий збір». Відповідно до вимог п. 4 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. На підставі вищевикладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю разом з [PERSON]. В обґрунтування заяви, [PERSON], вказує, що з 1982 року вона проживала в [INFO] однією сімєю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON], разом вели з ним спільне господарство, мали спільний бюджет. 31 липня 2015 року [PERSON] помер. За життя йому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 4,0672 га, що розташована на території Зуєвецької сільської ради Миргородського району. 08 жовтня 2015 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 31 липня 2015 року [PERSON] оскільки [PERSON] не входить до кола осіб, що можуть бути спадкоємцями за Законом. В судовому засіданні представник заявника, [PERSON], що діє на підставі довіреності(а.с.10) вимоги заяви підтримав, просив встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з мотивів зазначених у позовній заяві та на підставі свідчень свідків. Зуєвецька сільська рада Миргородського району Полтавської області надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести без участі свого представника, проти задоволення заяви не заперечують. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сімєю з 1982 року по день смерті останнього, 31 липня 2015 року, в с. Зуївці, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю між фізичними особами. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, судом встановлено, що [PERSON] помер 31 липня 2015 року (а.с.5). [PERSON] довідки виданої виконкомом Зуєвецької сільської ради Миргородського району Полтавської області від 20.10.2015 року №896 (а.с.6) на момент своєї смерті 31.08.2015 року проживав та вів спільне господарство за адресою: с. Зуївці вул. Сонячна №4 Миргородського району Полтавської області разом із [PERSON]. [PERSON] із погосподарської книги №4 за 2010 2015 рр. особовий рахунок №302/1 по вул. Сонячна №4 в с. Зуївці значиться [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Заслухавши свідків, дослідивши доказі по справі, суд приходить до висновку, що зазначений факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає до задоволення. На підставі п.1 ч.1 ст.256, 257, 259 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

25 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що [PERSON] Мартиновіч є його рідним дідусем, однак у документах, які б підтверджували їх родинний зв'язок здійсненні помилки в написанні імені його батька [PERSON], а саме вказано «Подлюк Болеслав Михайлович». У звязку з наведеним, заявник просить встановити факт про те, що [PERSON] Мартиновіч є його дідусем. Встановлення даного факту потрібне заявникові для того, щоб в подальшому оформити «карту поляка» та користуватись відповідними пільгами у [PERSON]. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Генерального Консульства [PERSON] у Вінниці в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних заяв чи заперечень до суду не надіслав. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] Мартиновіч є рідним дідусем по батьківській лінії [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]. Дані обставини ніким не оспорюються та обєктивно підтверджуються: копією паспорта заявника серії НА № 884783, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-АГ № 660827, копією паспорта [PERSON] серії НА № 481766, копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України № 00009162948 від 22.06.2011 року, копією атестату зрілості [PERSON] [INFO] та показами в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що [PERSON] є онуком [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved