Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

25.01.2018\~року позивачка\~за первісним\~позовом звернулась\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення\~боргу за\~договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазнача3, що 11 серпня, 24 серпня, 13 вересня, 10 жовтня 2016 року між нею та відповідачем укладено договори позики, згідно з умовами яких відповідач отримав від неї в борг грошові кошти у загальному розмірі 31 000,00 долар США (відповідно 8 тисяч, 3 тисячі, двічі по 10 тисяч) зі сплатою 5 % річних, про що було складено відповідні розписки, якими відповідач зобов`язався повернути їй отримані грошові кошти, але борг не повернув. Позивачка визначила загальний розмір боргу у 36 000 доларів США станом на 10 жовтня 2017 року. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача борг за договорами позики у розмірі 31\~000 доларів США основного боргу, 930 доларів США як 3 % річних від простроченої суми боргу, 4 010 доларів США як відсотки. Також просила стягнути понесені судові витрати. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 04.06.2018 року (в порядку заочного розгляду) було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 938 393 грн. 40 коп. та судовий збір в розмірі 8 106 грн. 00 коп. 04.07.2018 року відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення. В обґрунтування даної заяви зазначав, що не був належним чином повідомлена про дату і час судового засідання. Зазначив, що при постановленні рішення судом не були враховані суттєві обставини, без яких неможливо постановити правильне рішення. За таких умов просив суд постановити ухвалу про скасування заочного рішення суду. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.08.2018 року на підставі заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення було скасоване заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 04.06.2018 року,\~яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було задоволено. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20.09.2018\~року відповідачем\~за первісним\~позовом було\~подано зустрічну\~позовну заяву\~до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів позики та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.12.2018 року було відмовлено у прийнятті зустрічного цивільного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів позики та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. 16.05.2019\~року відповідачем\~за первісним\~позовом було\~подано зустрічну\~позовну заяву\~до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів позики та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтуванням зустрічних позовних вимог зазначає, що він визнає, що позичив в подружжя : [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , [INFO] кошти в сумі 8 000 доларів США, 24 серпня 2016 р. кошти в сумі 3 000 доларів США, 13 вересня 2016 р. кошти в сумі 10 000 доларів США, 10 жовтня 2016 р. кошти в сумі 3 000 доларів США. Зазначає, що сторони не оговорювали строк повернення позики. Додатково зазначає, що оспорювані договори позики були укладені ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах і повинні бути визнані судом недійсними на підставі ст.233 ЦК України. Зазначає, що через відсутність можливості сплачувати [PERSON] щомісячні відсотки та повністю повернути борг [PERSON] з метою забезпечення повернення боргу було запропоновано переоформити домоволодіння по [ADDRESS] на нього. Додатковою умовою було те, що у випадку повернення боргу останній переоформить на [PERSON] цей будинок. Відповідач зазначає, що договір купівлі-продажу житлового будинку він підписав 11.08.2016 року, однак з його змістом не ознайомлювався, примірник оскаржуваного договору нотаріусом йому не надавався і його зміст нотаріусом не роз`яснювався. Додатково пояснив, що після підписання даного договору почав платити [PERSON] проценти за позичені в нього кошти в сумі 1200 доларів США щомісяця, загалом до січня 2018 року, і сплатив [PERSON] 17 000 доларів США. За наведених обставин позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсними договори позики, укладені між ним та [PERSON] : 11.08.2016 р. на суму 8 000 доларів США, 24.08.2016 р. на суму 3 000 доларів США, 13.09.2016 р. на суму 10 0000 доларів США, 10.10.2016 р. на суму 10 000 доларів США зі щомісячною сплатою за кожним договором 5 % від суми позики. 17.07.2019 представником позивача за зустрічним позовом було подано заяву, відповідно до якої просить [PERSON] виключити з числа відповідачів, як помилково зазначеного. 11.10.2019 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області було задоволено заву позивачки за первісним позовом про відвід судді, відведено суддю Кушнір Н.В. від розгляду даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Красовського О.О. 02.04.2020 третьою особою за зустрічним позовом [PERSON] було подано пояснення, відповідно до яких просить позов [PERSON] до [PERSON] задоволити повністю. Додатково пояснює, що йому було відомо про те, що [PERSON] позичав у його дружини гроші на загальну суму 31\~000 доларів США зі сплатою 5% від позиченої суми. Зазначає, що він жодних коштів [PERSON] не позичав, а лише супроводжував дружину задля її безпеки. Оскільки [PERSON] грошові кошти не повернув, то просить позовні вимоги задоволити. Позивачка за первісним позовом, відповідачка за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилась. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, щодо задоволення зустрічного позову заперечив. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом не з`явився в судове засідання. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом не з`явилась в судове засідання. В минулому засіданні пояснювала, що позивачка за первісним позовом не надсилала вимогу про стягнення боргу її довірителю, не встановлювала строк повернення боргу, а тому заперечила щодо задоволення вимог за первісним позовом та просила задоволити зустрічні позовні вимоги. При цьому не заперечувала, що грошові кошти були надані у борг її довірительці. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вимог за первісним позовом та просив задоволити зустрічні позовні вимоги. В останнє судове засідання від адвоката Власик В.Я. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що між сторонами досягнути згоди щодо мирного врегулювання спору. Надала проект мирової угоди. Представник позивачки заперечив проти відкладення розгляду справи. Наголосив, що поданий проект мирової угоди суперечить інтересам позивачки, вона не згідна її підписувати. Зважаючи, що у справі сторонами/представниками сторін були надані пояснення, наявні письмові докази надають можливість завершити розгляд справи, тому просить суд у даному судовому засіданні завершити розгляд справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою зважаючи на те, що ними подані всі докази у справі та були надані усні пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, протягом серпня-жовтня 2016 року [PERSON] неодноразово позичав у [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 31 тис. дол. США, що підтверджується написаними власноруч відповідними розписками та нотаріально посвідченими заявами про те, що він дійсно взяв такі грошові кошти у позивача та у його виникли відповідні боргові зобов`язання, зокрема: -11 серпня 2016 р. кошти в сумі 8 000 доларів США, -24 серпня 2016 р. кошти в сумі 3 000 доларів США, -13 вересня 2016 р. кошти в сумі 10 000 доларів США, -10 жовтня 2016 р. кошти в сумі 10 000 доларів США, зі щомісячною сплатою за кожним договором 5 % від суми позики. Згідно письмової розписки відповідача від 18 серпня 2006 року він визнає укладення договору позики та отримання позики та зобов`язався повернути позику на першу вимогу. 10 жовтня 2017 року [PERSON] написав розписку у простій письмовій формі про те, що має борг перед [PERSON] в сумі 36 (тридцять шість) тисяч доларів США, підписавши її та вказавши своє прізвище та ініціали. Суд встановив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача розписками [PERSON] , які підтверджують як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію викладено в постановах ВСУ від 18.09.2013 та 02.07.2014. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач за первісним позовом зобов`язання за належним чином не виконав: він не повернув заборгованості за борговими розписками. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. Надаючи оцінку спірним правовідносинам за первісним позовом, суд виходив з наступного. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Аналогічну правову позицію було висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Приймаючи до уваги вищевказане та враховуючи, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання, щодо повернення позивачці отриманої позики в розмірі 31 000 доларів США на день розгляду справи не виконав, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики саме у тій валюті, в якій отримана позика. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо це не вказано, законодавство передбачає, що можна стягнути 3% річних та індекс інфляції. Приписи ст.625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Враховуючи умови договору позики та положення ст.533 ЦК України суму боргу необхідно стягувати за відповідним курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню грошові суми: 1. основна сума боргу, що становить (8 000 + 3 000 + 10 000 + 10 000) 31 000 (тридцять одну тисячу) доларів США; 2. три проценти річних від простроченої суми, тобто від 31 000 (тридцять одної тисячі) доларів США, що становить (1% від 31 000 доларів = 310 доларів x 3) - 930 доларів США; 3. несплачені позичальником щомісячні відсотки у розмірі 5 (п`яти) відсотків від позичених у 2016 році сум за чотирьома договорами позики за такі суми: - із позичених 11 серпня 2016 року 8 000 (вісім тисяч) доларів США, починаючи виплату відсотків з 11 вересня 2016 року по 22.01.2018 р., тобто за 14 місяців, що становить (1% від 8 000 доларів = 80 доларів x 14 місяців) - 1 120 долар США; - із позичених 24 серпня 2016 року 3 000 (три тисячі) доларів США, починаючи виплату відсотків з 24 вересня 2016 року по 22.01.2018 р., тобто за 13 місяців, що становить (1% від 3 000 долар = 30 доларів x 13 місяців) - 390 доларів США; - із позичених 13 вересня 2016 року 10 000 (десять тисяч) доларів США, починаючи виплату відсотків з 13 жовтня 2016 року по 22.01.2018 р., тобто за 13 місяців, що становить (1% від 10 000 доларів = 100 доларів x 13 місяців) - 1 300 доларів США; - із позичених 10 жовтня 2016 року 10 000 (десять тисяч) доларів США, починаючи виплату відсотків з 10 листопада 2016 року по 22.01.2018 р., або за 12 місяців, що становить (1% від 10 000 доларів = 100 доларів x 12 місяців) - 1 200 доларів США. Вся сума несплачених відсотків становить (1 120 доларів + 390 доларів + 1 300 доларів + 1 200 доларів) - 4 010 (чотири тисячі десять) доларів США. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 31 000 доларів основного боргу + 930 доларів як 3% річних + 4 010 доларів як відсотки, а всього - 35 940 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот сорок) доларів США. Станом на 03.02.2021 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют згідно інформації, розміщеній на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=03.02.2021&period=daily) становить 28,0589 гривні за 100 (сто) доларів США. Отже, сума боргу на час винесення рішення складає 35 940 х 28,0589 = 1\~008 436 грн. 87 коп. Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зважаючи, що відповідач не виконує прийнятих на себе зобов`язань суд вважає, що первісний позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсними договори позики, укладені між ним та [PERSON] : 11.08.2016 р. на суму 8 000 доларів США, 24.08.2016 р. на суму 3 000 доларів США, 13.09.2016 р. на суму 10 0000 доларів США, 10.10.2016 р. на суму 10 000 доларів США зі щомісячною сплатою за кожним договором 5 % від суми позики, як такі, що були укладені ним під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах і повинні на підставі ст.233 ЦК України. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову суд виходив з наступного. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (частина перша статті 233 ЦК України). Відповідно до статті 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Ураховуючи викладене особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на вплив тяжкої обставини. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 та Касаційним цивільним судом Верховного суду від 01.04.2019 у справі № 487/1316/18 (61-2676св19). Всупереч зазначеному, позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів, на підтвердження обставин впливу тяжкої для нього обставини і укладення договору на вкрай невигідних умовах, які б вказували на тиск життєвих обставин, що вплинуло на його волевиявлення. За наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки він є безпідставним та недоведеним, а тому у його задоволенні слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved