Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

26 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.09.1992 року відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 1690. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, так як спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо. Фактично припинені всі шлюбні стосунки з відповідачем ще з 2012 року. Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до\~[PERSON] про\~розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду\~від 11\~грудня 2018\~року по\~вищезазначеній справі\~закрито підготовче\~провадження та\~призначено справу\~до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його заяві, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що 19.09.1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС № 474813, видане відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1690. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, фактичним припиненням шлюбних відносин з 2012 року, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання і суперечить інтересам позивача. Відповідач [PERSON] ухиляється від розірвання шлюбу в органах РАЦС. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені ще з 2012 року, відповідач з цього часу разом з позивачем не проживає. Відповідно до ч. 1 ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем, у заяві від 22.11.2018, просить залишити їй прізвище після розірвання шлюбу Дрозд.

Outcome: approved