Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

26 березня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 21 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого вона надала останньому у борг грошові кошти в сумі 310000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 21 листопада 2013 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконано, просила стягнути з останнього на свою користь вказану вище суму заборгованості за договором позики. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. В минулому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачкою та відповідачем 21 листопада 2006 року було укладено договір позики, що підтверджується представленою суду розпискою відповідача, згідно якої останній зобов'язався повернути позивачці борг в сумі 310000 доларів США до 21 листопада 2013 року (а. с. 5). Доказів протилежного відповідачем суду не представлено. Про небажання [PERSON] оспорювати вказану розписку також свідчить той факт, що він не відстоює свою позицію в суді. Ця розписка у будь-якому разі свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачкою у вказаній сумі, і докази повернення цієї суми відсутні. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику, зокрема, грошові кошти, у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що у порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, вчасно суму боргу позивачці не повернув, на день розгляду справи судом борг відповідача перед позивачкою складає 310000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим частина 2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Згідно з положеннями п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним Банком України на день ухвалення рішення. Станом на 27 квітня 2015 року НБУ встановлено офіційний курс гривні до долара США на рівні 22,45, що підтверджується відповідною роздруківкою, долученою до матеріалів справи. Відтак, сума, що підлягає стягненню, становить 6959500 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачкою сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 3 564 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved