Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

25 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач добровільно не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, чим порушує її права на нормальний рівень життя. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в позовній заяві, та зазначила, що з 06 листопада 1993 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. З травня 2005 року відповідач не виявляє до дитини достатньої та належної батьківської турботи і піклування, домовленості з ним про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню доньки не досягнуто, тому вона вважає за необхідне і бажає встановити стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини його заробітку (доходу). Відповідач, опитаний за судовим дорученням відповідно до умов Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення по цивільним, сімейним та кримінальним справам» від 27 серпня 2013 року Беловським районним судом Курської області Російської Федерації, позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у зазначеному позивачкою розмірі визнав частково, зазначивши що від спільного проживання з [PERSON] він має доньку [PERSON], [INFO], на утримання якої матеріальну допомогу він надає. Відповідач згоден на стягнення з нього аліментів на утримання доньки, за умови, що 50 відсотків аліментів будуть перераховуватися на розрахунковий рахунок, відкритий на ім*я дитини. Посилаючись на викладені обставини відповідач просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 50 відсотків його заробітку (доходу), за умови, що вони будуть перераховуватися на розрахунковий рахунок, відкритий на ім*я дитини, до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні та не повідомив про причини неявки, у зв'язку з чим за згодою позивачки суд відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України ) установив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з 06 листопада 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання подружжя мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю і знаходиться на її вихованні. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З наданих сторонами документів убачається, що [PERSON] працездатний, має постійне місце роботи, проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні 27 серпня 2013 р. під час його опиту за судовим дорученням. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Посилання відповідача на те, що він згоден на стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини аліменти будуть перераховуватися на розрахунковий рахунок, відкритий на ім*я дитини, суперечать нормам чинного сімейного законодавства, а тому не приймаються судом до уваги. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Враховуючи наведені обставини, сімейний та майновий стан відповідача, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частковому відношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON]. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Позивача, на користь якого ухвалене судове рішення, в установленому законом порядку звільнено від оплати судових витрат при зверненні до суду, тому відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України при постановленні рішення вони підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved