Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

25 липня 2019 року начальник відділу «Очаківське бюро правової допомоги» Тарасенко В.І. звернулась до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в інтересах [PERSON] з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за липень-листопад 2018 років сумі 15 145 гривень 49 коп., а також компенсації за невикористану відпустку в сумі 762 гривні 40 коп.; стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15 листопада 2018 року по 24 липня 2019 року в розмірі 26 379 гривень 04 коп.; стягнення з відповідача 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 листопада 2018 року [PERSON] було звільнено з посади сторожа ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. При цьому, починаючи з липня 2018 року відповідач не виплачував заробітну плату та має заборгованість перед позивачкою в сумі 15 145 грн 49 коп. Оскільки ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» добровільно не погашає заборгованість із заробітної плати, [PERSON] змушена звернутися з позовом до суду. 21 серпня 2019 року в судовому засіданні представником позивачки надано довідку про часткове погашення заборгованості із заробітної плати, у зв`язку із чим решту позовних вимог вона підтримала, просила їх задовольнити. 23 вересня 2019 року представник позивачки надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 34). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В підтвердження вручення судової повістки разом із копією ухвали про відкриття провадження і копією позовної заяви з додатками до суду повернуто розписку про отримання цих документів представником відповідача із зазначення прізвища (а.с. 23). 17 жовтня 2019 року суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку, визначеному статтею 281 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення представника, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16 травня 2018 року [PERSON] була прийнята на посаду молодшої медичної сестри-прибиральниці в ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів», а 21 серпня 2018 року була звільнена з цієї посади. Судом також встановлено, що 03 вересня 2018 року [PERSON] була прийнята на посаду сторожа, а 14 листопада була звільнена з цієї посади за власним бажанням (а.с. 8). З довідки, виданої Очаківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України за формою ОК-5 (а.с. 10-11), слідує, що за липень 2018 року позивачці нараховано 3723 грн, за серпень 2820,10 грн, за вересень 3723 грн, за жовтень 3723 грн, за листопад 1156,39 грн, а усього 15145 гривень 49 коп.. Згідно з довідкою, виданою ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ», 14 серпня 2019 року позивачці виплачена заробітна плата в сумі 6\~673, 83 грн за період з серпня по листопад 2018 року в повному обсязі (а.с. 26). Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням того, що доказів на підтвердження виплати позивачці заробітної плати за липень 2018 року та компенсації за невикористану відпустку суду не надано, суд дійшов висновку про визнання відповідачем цих обставин, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з такого. В судовому засіданні встановлено, що заборгованість по заробітній платі за період з серпня по листопад 2018 року позивачці виплачено лише в серпні 2019 року, що підтверджується виданою відповідачем довідкою (а.с. 26). Згідно з наданим представником позивачки розрахунком середнього заробітку, його розмір становить 26\~379 грн 04 коп. за 173 робочі дні, тобто за період з 15 листопада 2018 року по 24 липня 2019 року (а.с. 3). Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (надалі - Порядок). Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Наведена правова позиція також висловлена в Постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-2807цс16. В судовому засіданні встановлено, що останні відпрацьовані позивачкою місяці вересень, жовтень 2018 року. Судом також встановлено, що за вказані місяці позивачці [PERSON] нараховано заробітну плату в сумі 7446 гривень. З урахуванням того, що кількість фактично відпрацьованих позивачкою робочих днів в цьому періоді становила 42 дні (вересень 20, жовтень 22), середньоденна заробітна плата, визначена відповідно до вимог Порядку, склала 177 гривень 28 коп (7446 гривень : 42 дні). Вирішуючи спір в частині визначення кількості робочих днів в періоді, за який за відповідачем рахується затримка виплати нарахованих позивачці сум, суд перевіряє наданий позивачкою розрахунок норми тривалості робочого часу, з якого вбачається, що кількість робочих днів у листопаді становила 12 днів (після звільнення), грудні 20, в січні 2019 року - 21 день, в лютому 20, в березні 20, в квітні 20, в травні 22, в червні 18, в липні - 19 (до подання позовної заяви), а всього - 172 дні. Застосувавши наведену у Порядку формулу, суд визначив суму заборгованості за період, про який просить позивачка, в розмірі 30\~492 гривень 16 коп. (172 дні * 177,28 гривні). З урахуванням викладеного, а також того факту, що відповідач покладений на нього приписом частини 1 статті 81 ЦПК України процесуальний обов`язок доказування не виконав не спростував наданих позивачкою доказів, що підтверджують обґрунтованість її вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за липень 2018 року та компенсації за невикористану відпустку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в межах заявлених вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості із заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Задовольняючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачка разом із чоловіком працювали у ДП «Очаківське об`єднання санаторно-курортних закладів» ЗАТ «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» і обом протягом року не виплачувалася заробітна плата, у зв`язку із чим родина втратила джерело існування. Оцінюючи ці обставини, суд,

Outcome: partial