Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

26 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК (далі ПАТ «Приватбанк»), який є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк (далі ЗАТ Приватбанк) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 17.03.2008 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування та обслуговування кредитом у розмірі 24.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно умов договору держатель зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітній місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. У зв'язку з невиконанням належним чином своїх обов'язків за кредитним договором у відповідача [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на 02.12.2014 року становить 20957,39 грн., яка складається із тіла кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості за комісіями, штрафу. Посилаючись на ст.ст. 526-530,1049,1050,1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20957,39 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача з'явився, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, надав заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що 17.03.2008 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк відкриває держателю картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які є невід»ємною частиною укладеного договору. Відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 02.12.2014 року становить 20957,39 грн., яка складається із тіла кредиту (2133,16 грн.), заборгованості за відсотками за користування кредитом (11143,27 грн.), заборгованості за комісією (6206,80 грн.), штрафу (фіксована сума 500 грн.), штрафу (процентна складова 974,16 грн.). Зазначені правовідносини сторін регулюються ст. ст.257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно до умов зазначеного договору держатель сплачує банку проценти за користування кредитною лінією за ставкою 2% на місяць на залишок заборгованості, щомісячну комісію 3.5 %. Відповідно до ч. 5 Умов та правил надання банківських послуг проценти за користування кредитною лінією та/або овердрафтом нараховуються банком щомісячно в останній робочий день поточного місяця, за період з дати останнього нарахування, тобто з дати, що слідує за останнім робочим днем попереднього місяця, по останній робочий день поточного місяця, включаючи його. Нарахування процентів на використану кредитну лінію здійснюється на суму використаних коштів станом на кінець кожного дня за фактичну кількість днів користування кредитною лінією у періоді нарахування з використанням методу: кількість календарних днів у році (360). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки кредитний договір, тарифи підписані нею, однак належним чином не виконувала умови договору, у зв'язку з чим заборгованість станом на 02.12.2014 року становить 20957,39 грн. Однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Задовольняючи клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Кредитним договором б/н від 17.03.2008 року , укладеним між сторонами, виконання зобов'язань визначено у вигляді щомісячних платежів, складові якого зазначені у Тарифах. Таким чином, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли боржник мав сплатити наступний щомісячний платіж, але не виконав свої зобов'язання за договором. З розрахунку банку за кредитним договором б/н від 17.03.2008 року вбачається, що останній платіж був здійснений відповідачем 04.06.2008 року у розмірі 94,83 грн. Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом 26.12.2014 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором. Позивач не просив поновити строк звернення до суду та не зазначив про наявність поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 11 ч. 11 п. 7 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно Умов та Правил надання банківських послуг які є невід»ємною частиною укладеного кредитного договору кошти кредитної лінії використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком та цим договором, вчинення інших операцій не заборонених законом. З огляду на викладене наданий кредит є споживчим. Перебіг позовної давності відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Судом встановлено, що останній платіж здійснений відповідачем 04.06.2008 року. Обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed