Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

25.10.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. У своїй заяві позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, але рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.11.2010 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу у них народилися діти, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку із тим, що після розірвання шлюбу відповідач перестав утримувати дітей, вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 13.07.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23.08.2012 року з відповідача на утримання малолітніх синів стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі, яка дорівнює 1000 грн. В подальшому відповідач звернувся до суду з вимогою про зміну розміру аліментів та рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.12.2013 року у задоволенні позову відмовлено, проте рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.01.2014 року апеляційна скарга відповідача задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено, стягнуто з останнього на її користь на дітей аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на кожну дитину, дож осягнення ними повноліття. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для належного утримання дітей, у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму, постійним зростанням цін на продукти харчування, одяг. Посилаючись на вищезазначене, просила змінити розмір аліментів на утримання дитини стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину. Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 31.10.2018 року відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02.11.2010 року, шлюб між ними розірвано. У період шлюбу у сторін народилися діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 23.01.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину , до досягнення ними повноліття. Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК). У відповідності зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Ураховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку з покращенням матеріального становища платника аліментів, погіршенням такого становища, зміною інших обставин, що впливають на розмір та порядок сплати аліментів, заінтересована особа може подати до суду заяву про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів, а також способу їх стягнення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182, Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже в судовому засіданні встановлено, що на даний час отримувані позивачем аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину є недостатнім для забезпечення самих необхідних матеріальних та фізіологічних потреб останніх, які відповідно зростають із збільшенням їх віку. Крім того, відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, який спроможний платити аліменти на утримання дітей в більшому розмірі. Таким чином, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, спосіб стягнення аліментів підлягає зміні з 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину на 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину. Крім цього на момент прийняття рішення відповідач позовні вимоги визнав, тим самим проти зміни розміру аліментів на 1/3 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину не заперечував. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved