Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

25 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у володінні та користуванні об'єктами права власності, в наступному змінивши позовні вимоги, та просить суд усунути порушення і перешкоди у реалізації прав володіння та користування власником [PERSON] земельною ділянкою на території подвір'я за адресою по [ADDRESS], та парканом вдовж будинковолодінь між територіями земельних ділянок за адресами по [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] з урахуванням вимог за змістом п.3.25*, п. 3.25а* та додатків з таблицями 3.1, 3.2а, ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міський і сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44, перенести споруди у вигляді навісів Г площею 14,6 кв.м., г площею 8,7 кв.м. на металевих стовпах, Д площею 20,5 кв.м. на дерев'яних стовпах, з накритими плоским та рельєфним шифером вдовж всього паркану на території подвір'я між територіями будинковолодінь (домогосподарств) та земельних ділянок по [ADDRESS] (власник [PERSON]) і [ADDRESS] (власник [PERSON]), та належних на праві власності [PERSON], на відстань не менше 1,0 метру від земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS], з влаштуванням необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стоку атмосферних опадів з навісів Г площею 14,6 кв.м., г площею 8,7 кв.м., Д площею 20,5 кв.м., розташованих по [ADDRESS], на територію подвір'я по [ADDRESS], з дотримання протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатку 3.1 Наказу Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Мотивує свої вимоги тим, що він ([PERSON]) є власником житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0667 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. Власником сусідньої земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] На момент придбання ним (позивачем) у власність будинковолодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], воно відмежовувалось від сусіднього домоволодіння по [ADDRESS], належного відповідачу, дерев'яним парканом вдовж всієї території подвір'я. В травні 2011 року відповідач без погодження з ним (позивачем), як співвласником сусідньої земельної ділянки, вдовж земельної ділянки по лінії розташування дерев'яного паркану, порушуючи будівельно-технічні та пожежні норми і умови, побудував на спільній межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] тимчасові споруди у вигляді навісів, які виготовив з твердих будівельних матеріалів, використовуючи плоский та рельєфний шифер. При цьому дах установлених споруд (навісів) влаштований з нахилом на сторону будинковолодіння і земельної ділянки по [ADDRESS], тобто таким чином, що вся дощова вода та інші природні опади стікають виключно на його (позивача) територію подвір'я. Добровільно поновити попередній стан паркану по спільній лінії межі між земельними ділянками та перенести установлені споруди на відстань не менше 1 метру від спільної межі відповідач [PERSON] відмовився. У зв'язку з чим він (позивач) звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку, однак в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, в письмових запереченнях проти позову просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вважає, що позов подано у зв'язку з неприязними стосунками, що склалися між ним та позивачем, та є засобом помсти. Зазначає, що збудовані ним споруди ніяких перешкод позивачу не створюють, і що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує наявність на його подвір'ї води та кучугур снігу, а також яким чином ці природні явища перешкоджають користуватися занедбаною земельною ділянкою позивача, яка заросла бур'янами, кущами та деревами, і якою позивач взагалі не користується. Крім того, зазначив, що збудовані ним ([PERSON]) навіси мають фундаменти, а тому належать до господарських будівель, а не до будівель тимчасового характеру. Його навіси фундаментально зв'язані з землею, їх переміщення у просторі на один метр призведе до їх фактичного знищення або пошкодження і це завдасть йому суттєвих збитків. Навіс, позначений літ. «Д» на генеральному плані земельної ділянки [ADDRESS], об'єктивно неможливо перенести на один метр від межі (паркану), оскільки він знаходиться на відстані близько 0,5 м від будинку. Вихід за контури меж його земельної ділянки навісів, позначених літерами «Г», «г» на 6-12 см ймовірно сталось внаслідок природного зсуву ґрунту. Наміру захопити у позивача на цій ділянці 0,6 м 2 , а всього 1,8 м 2 у нього не було. Представник третьої особи - Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представників, дослідивши письмові докази, дійшов слідуючого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. реєстровий № 2036, та Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26.05.2006 року є власником земельної ділянки площею 0,0667 га цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS]. Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,1000 га цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування земельної ділянки від 08.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. реєстровий № 3504, та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.06.2009 року є [PERSON]. Відповідно до статті 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що захисту в судовому порядку підлягають права та законні інтереси фізичної особи, яка на законних підставах володіє та користується земельною ділянкою, тобто є власником або користувачем земельної ділянки при наявності відповідних документів на підтвердження права на земельну ділянку. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] на межі з земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], власником якої є позивач [PERSON], збудовані господарські будівлі: навіс «Г» розміром 3,40 м на 4,30 м, площею забудови 14,6 кв.м., висотою 1,97 м, глибина залягання фундаментів становить 0,18 м, навіс виконано на металевому каркасі з послідуючим обшиванням стін плоскими азбестоцементними листами, дошкою та частковим закладенням стін цеглою товщиною ? цеглини, з середини стіни частково утеплені пінопластом, покрівля виконана з хвилястих азбестоцементних листів, нахил покрівлі і водовідвід виконано на земельну ділянку [PERSON]; навіс «г» розміром 3,00м на 2,90 м, площею забудови 8,7 кв.м., висотою 1,90 м, глибина залягання фундаментів становить 0,08 -0,25 м, навіс виконано на металевому каркасі з послідуючим обшиванням стін плоскими азбестоцементними листами та дошкою, покрівля виконана з хвилястих азбестоцементних листів, нахил покрівлі і водовідвід виконано на земельну ділянку [PERSON]; навіс «Д» розміром 1,90 м на 10,8 м, площею забудови 20,5 кв.м., висотою 1,62 м, навіс виконано на металевому каркасі з послідуючим обшиванням стін металевими листами та дошкою, покрівля виконана з хвилястих азбестоцементних листів, нахил покрівлі і водовідвід виконано на земельну ділянку [PERSON], - що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 22.06.2016 року, виконаної судовим експертом Меніним А.І. Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 22.06.2016 року - відповідно до вимог ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» : п. 3.25 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Влаштовані [PERSON] на території подвір'я за адресою [ADDRESS] навіс «Г» площею 14,6 кв.м., навіс «г» площею 8,7 кв.м., навіс «Д» площею 20,5 кв.м., які розташовані по межі між сусідніми земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER], по їх розташуванню та організації водостоку з покрівель навісів в сторону суміжної земельної ділянки - не відповідають вимогам державних будівельних норм. (а.с.137-152 т.1). З висновку судової земельної-технічної експертизи № 10 від 06.06.2017 року, виконаної судовим експертом Сукаленко С.В., вбачається, що фактична межа у виді паркану між територіями подвір'їв за адресами [ADDRESS] (власник [PERSON]) та по [ADDRESS] (власник [PERSON]) [ADDRESS], на підставі даних схеми земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] згідно фактичного використання, виготовленої ПП «Бюро землевпорядного проектування» в 2017 році, не відповідає межам, визначеним правовстановлюючим документом на вказану земельну ділянку та технічній документації із землеустрою на цю земельну ділянку (кадастровий номер № [NUMBER] земельна ділянка [ADDRESS] - загальною площею 0,1000 га) (а.с.125-138 т.2). Місто положення паркану між територіями подвір'їв за адресами [ADDRESS] (власник [PERSON]) та по [ADDRESS] (власник [PERSON]) [ADDRESS] (згідно фактичного використання), виходить за межі території ділянки [ADDRESS] (власник [PERSON]) на загальну площу 1,8 м 2 з лінійними розмірами відхилення по всій межі : 0,08 м.; 0,12 м.; 0,06 м; межі яких визначені правовстановлюючими документами (кадастровий номер - № [NUMBER] площа 0,1000 га). За контури меж земельної ділянки по [ADDRESS] (власник [PERSON]) [ADDRESS], визначених в правовстановлюючих документах на вказану земельну ділянку та технічній документації із землеустрою на цю ділянку (кадастровий номер - № [NUMBER]) частково виходять будівлі та споруди даної земельної ділянки, а саме контури навісів літ. «Г», «г» площею 0,6 м 2 . Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що влаштовані [PERSON] на території подвір'я по [ADDRESS] навіс «Г» площею 14,6 кв.м., навіс «г» площею 8,7 кв.м., навіс «Д» площею 20,5 кв.м. та організація водостоку з покрівель навісів в сторону суміжної земельної ділянки - не відповідають вимогам державних будівельних норм, а саме п. 3.25 ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», контури навісів літ. «Г», «г» частково виходять за контури меж земельної ділянки по [ADDRESS] (власник [PERSON]) [ADDRESS], визначених в правовстановлюючих документах на вказану земельну ділянку та технічній документації із землеустрою на цю ділянку (площею 0,6 кв.м.), тим самим порушуючи права власника сусідньої земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] - [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання відповідача стосовно того, що вихід за контури меж його земельної ділянки навісів, позначених літерами «Г», «г» на 6-12 см ймовірно сталось внаслідок природного зсуву ґрунту, спростовуються матеріалами справи та висновком земельної-технічної експертизи від 06.06.2017 року. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача, що збудовані ним навіси належать до господарських будівель, а не до будівель тимчасового характеру, та що їх переміщення у просторі на один метр призведе до їх фактичного знищення або пошкодження. Такі доводи спростовуються дослідженими судом доказами. Так, з матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по [ADDRESS] (власник [PERSON]) вбачається, що 23.01.2015 року були обміряні та включені до матеріалів інвентаризації наступні будівлі: навіс «Г» площею 14,6 кв.м., навіс «г» площею 8,7 кв.м., навіс «Д» площею 20,5 кв.м. Згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 63 від 27.01.2015 року, проведеної головним державним інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] під час будівництва господарських будівель по [ADDRESS]. Перевіркою встановлено, що на межі з земельною ділянкою [ADDRESS] встановлені навіси, які виготовлені з металевого каркасу, облицьованого плоским шифером та деревом, покриття - азбестоцементні листи. Ці навіси містять ознаки тимчасової споруди. (а.с.62 т.1). З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8 від 22.06.2016 року вбачається, що навіс «Г» площею 14,6 кв.м., навіс «г» площею 8,7 кв.м. мають фундаменти, глибина залягання яких становить відповідно 0,18 м та 0,08 -0,25 м. Таким чином, досліджені докази свідчать про те, що спірні навіси виготовлені з полегшених матеріалів: на металевому каркасі з послідуючим обшиванням стін плоскими азбестоцементними листами, дошкою, покрівля виконана з хвилястих азбестоцементних листів, глибина залягання фундаментів незначна, а тому вони є будівлями тимчасового характеру і їх переміщення можливе без їх знецінення та зміни цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. З п. 35 роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. З урахуванням наведеного, та що навіси, збудовані відповідачем, є тимчасовими спорудами і їх переміщення можливе без їх знецінення та зміни цільового призначення, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки обставини на які він посилається, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у тому числі суд враховує, що позивач просить відновити його порушене право шляхом зобов'язання відповідача перенести навіс «Г» площею 14,6 кв.м., навіс «г» площею 8,7 кв.м., навіс «Д» площею 20,5 кв.м., що знаходяться на території межі між земельними ділянками по [ADDRESS] і [ADDRESS], на відстань не менше 1,0 метру від земельної ділянки [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з влаштуванням необхідних інженерно-технічних заходів для запобігання стоку атмосферних опадів з навісів «Г» площею 14,6 кв.м., «г» площею 8,7 кв.м., «Д» площею 20,5 кв.м. на територію земельної ділянки по [ADDRESS], а не крайній захід, як їх знесення, що узгоджується з метою добросусідства сторін. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема : витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн. та 551,20 грн., що підтверджується квитанціями від 08.09.2015 року та від 25.01.2016 року. Крім того, позивачем сплачена вартість проведених експертиз 2500 грн. (а.с.134 т.1), 4500 грн. (а.с.116 т. 2) та вартість робіт з топографо-геодезичного знімання фактичного використання земельної ділянки в сумі 1500,00 грн. (а.с. 117). Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2015 року між [PERSON] та фахівцем в галузі права приватним підприємцем [PERSON], як суб'єктом господарської діяльності з надання послуг у сфері права - юридична консультація «Правова допомога», був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов зазначеного договору, зокрема п. 21, вбачається, що сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і в межах даного договору в сумі 2000,00 гривень одноразового внеску. Оплата зазначеної суми підтверджується складеним між [PERSON] та [PERSON] відповідним актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та розрахунковою квитанцією від 25.12.2015 року (а.с. 42 т.1). Згідно ст. 84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Матеріалами справи підтверджується, що фахівцем в галузі права [PERSON] на користь [PERSON] складались позовна заява, заява про зміну позовних вимог; письмові заяви та клопотання; надавалися консультації, крім того фахівець в галузі права ознайомлювався з матеріалами справи, приймав участь в судових засіданнях 04.02.2016 р. - 7 хв.; 11.10.2016 р. - 6 хв.; 28.10.2016 року - 48 хв. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, кількість часу, витраченого на участь у судових засіданнях та час, який необхідно для складання позову та підготовку письмових заяв, клопотань, надання консультації фахівцем в галузі права позивачу, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості , суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 2000,00 грн. є обґрунтованим. Враховуючи викладене, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 11583,40 грн. (судовий збір в сумі 1038,40 грн. + вартість проведених експертиз в сумі 7000,00 грн. + вартість робіт з топографо-геодезичного знімання фактичного використання земельної ділянки сумі 1500,00 грн. + витрати на правову допомогу в сумі 2000,00 грн.) На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391 ЦК України, ст. 90, 91, 103, 152 ЗК України,

Outcome: approved