Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

24.07.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області. Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] продала належну їй квартиру, виїхала з неї, але не знялася з реєстрації. Фактично приблизно з лютого 2018 року у квартирі не проживає, та перебуває в іншому місці. Факт не проживання [PERSON] в квартирі можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON] . Перешкод у проживанні в даній квартирі [PERSON] ніхто не чинить. Добровільно з реєстрації вона не знялась, де перебуває на даний час позивачу не відомо, так як жодних відносин вони вже не підтримують та не спілкуються. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача є перешкодою у користуванні та вільному розпорядженні майном. 30.07.2021 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник позивача позов підтримала, та надала до суду заяву, якою не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач у судові засідання 30.08.2021, 22.09.2021 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд направляв поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання відповідача. На адресу суду повернулись поштові відправлення з причин їх не вручення адресату, також про час та місце розгляду справи відповідач повідомлялася шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України. Відзив на позов не надходив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Великодальницька сільська рада Біляївського району Одеської області була також сповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення адресату повісток та матеріалів справи, пояснення до суду не подавали, про причини неявки суду не повідомлено. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач та його представник проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 161, виданого 08.02.2018, посвідченого Приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф. (Васильєвій до шлюбу) [PERSON] належить 1/1 частка кв. [ADDRESS] . Відповідно до Довідки № 344 від 20.07.2021 Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області в квартирі [ADDRESS] зареєстрована: [PERSON] , [INFO] . Наразі позивач [PERSON] знялась з реєстрації за зазначеною адресою, хоча є єдиним власником квартири. 13.07.2021 складено акт у присутності сусідів та депутата Великодолинської сільської ради про те, що [PERSON] , [INFO] не проживає за місцем реєстрації більше одного року. Її особистих речей в квартирі не має. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживала тривалий час в с. Петродолинське та зареєстрована в кв. [ADDRESS] . [PERSON] вже тривалий час (приблизно три роки) не проживає у кв. [ADDRESS] . І особисті речі її у квартирі відсутні. Перешкоди у користуванні майном ніхто не створює. Де точно проживає відповідач їй не відомо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є близьким другом чоловіка позивача. В даній квартирі був неодноразово. Приблизно з 2018 року в квартирі відповідач не проживає і з того часу взагалі не з`являлася. У зв`язку із тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за квартирою позивача, вона не може в повній мірі реалізовувати свої права власника з володіння, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частини другої статті 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18). Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідача у квартирі, чи не втратила особа інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання її такою, що втратила право користування житлом, в якому зареєстрована. В контексті обставин даної справи, суд бере до уваги те, що [PERSON] не є членом сім`ї позивача, проте зареєстрована у квартирі. Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної відсутності [PERSON] у квартирі понад один рік без поважних причин. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод [PERSON] у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання [PERSON] у квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідач не пов`язані. Отже, підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Реєстрація [PERSON] дійсно створює перешкоди у користуванні квартирою, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язання органу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб зняти з реєстрації [PERSON] , з реєстраційного обліку за вищевказаною квартирою, оскільки підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про визнання громадян такими, що втратили право користування житловим приміщення. У випадку відмови відповідного органу зняти особу з реєстрації на підставі судового рішення, такі дії можуть бути оскарженні в порядку, передбаченому законом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у справі, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial