Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

24 листопада 2017 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м.Чернігова з позовом до відповідача про визнання договору №3897 від 12 серпня 2016 року недійсним з підстав, передбачених ст..203, 215, 651 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивував тим, що вказаний договір був ним підписаний під впливом примусу, оскільки в разі його не підписання він би не отримав правовстановлюючі документи на квартиру. Крім того, вказаний договір є недійсним з тих підстав, що в ньому відсутні істотні умови, які передбачені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив суд його задовольнити, зазначив, що вказаний договір повинен бути визнаний недійсним згідно ст..215 ЦК України в зв'язку з недодержанням вимог ст..203 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, зазначаючи, що договір укладений відповідно до вимог законодавства, послуги надаються. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір №3897 про надання послуг з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України передбачено, що: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В судовому засіданні позивач зазначив, що вказаний вище договір він підписав під примусом, однак доказів на підтвердження цього факту суду не надано. Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог чинного законодавства відсутність істотних умов в договорі не є підставою для визнання його недійсним. За змістом положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно статей 638, 639 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, враховую викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору №3897 про надання послуг з управління та утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного 12 серпня 2016 року між [PERSON] та ПП «Техкомсервіс».

Outcome: dismissed