Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

25.12.2015 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідачі є власниками нежитлового приміщення в буд. № 6 по вул. Петровського у м. Гуляйполе. Позивач є уповноваженим органом, який здійснює утримання жилого фонду м. Гуляйполе. Граничні розміри вартості зазначених робіт встановлені виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області та зведених тарифів на послуги з утримання житлових будинків та прибудинкових територій з розрахунком їх витрат на утримання КП «Житлосервіс». \~Далі у позові зазначено, що між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обовязки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі ними користуються. Також, позивач вважає, що згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі повинні оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі зобовязані вносити на відповідний рахунок виконавця послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території оплату за обслуговування і ремонт будинку. Вважають також, що згідно з нормами діючого законодавства споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржника від обовязку оплачувати надані послуги. В порушення вищезазначеного зобовязання відповідачі не здійснюють оплату наданих позивачем послуг. Первісні позовні вимоги позивача стосувалися періоду з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року та складали 6\~666,01 грн. Як зазначено в уточненій позовній заяві (а.с.126-127) за період з 01.01.2013 року по 01.06.2015 року заборгованість відповідачів перед позивачем становить 5058,18 грн. основного боргу. Далі у позові вказується на те, що 22.05.2015 року позивач направив на адресу відповідачів претензію № 128 про сплату 5270,65 грн. боргу, але на теперішній час відповідь ним так і не отримана. Несплата відповідачами витрат, повязаних з утриманням та обслуговуванням будинків і прибудинкової території ускладнює надання якісних, в повному обсязі житлових послуг та ставить під загрозу збереження та нормальне функціонування житлового фонду міста. Претензій до позивача від відповідачів з питань надання неякісних або не в повному обсязі житлово-комунальних послуг на час подачі позовної заяви не надходило. 28.03.2016 року через канцелярію суду від представника позивача за дорученням [PERSON] надійшла письмова заява про зменшення розміру позовних вимог з урахуванням рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31.07.2012 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КП «Житлосервіс» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за період з 01.11.2011 року по 01.06.2012 року в сумі 1836,36 грн. та 3% річних за цей період в сумі 44,22 грн., а всього 1880,57 грн., яка була погашена відповідачами 01.03.2013 року 222,15 грн., та 27.03.2013 року 1658,42 грн. Просить суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок оплати за фактично надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в період з 01.01.2013 року по 01.06.2015 року борг в сумі 5058,18 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1378,00 грн. Від відповідачів до суду були надані письмові заперечення на позов (а.с.66-69), в яких вони проти позову заперечували, прохали відмовити в його задоволенні у повному обсязі. В запереченнях проти позовної заяви відповідачами зазначено, що в дійсності між ними та позивачем 03.05.2011 року був укладений договір № 10 (40) про надання комунальних послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, який було припинено на підставі їх письмової заяви від 04.04.2013 року, направленої позивачу, що стало підставою для припинення укладеного договору у звязку із закінченням строку його дії 03.05.2013 року включно. Після цього жодних договорів з позивачем вони не укладали і, відповідно, жодних договірних зобовязань між ними не виникало. На початку травня 2013 року вони отримали лист позивача № 137 від 22.04.2013 року, яким позивач відмовив їм у односторонньому розриві договору (якого і так не було, оскільки договір припинений у звязку із закінченням строку його дії відповідно до п. 4.2). На отриманий лист вони повторно 14.05.2013 року повідомили позивача про те, що договір припинив свою дію саме у звязку із закінченням строку, а не односторонньої відмови. Крім того, цим листом вони повідомили позивача про готовність укласти новий договір та запропонували йому надати проект договору із зазначенням суттєвих умов. До сьогодні жодних документів від позивача щодо укладення нового договору вони не отримували. Таким чином, вважають, що жодних зобов'язань з оплати наданих за договором комунальних послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території у них перед позивачем не виникло і не могло виникнути у звязку з фактичною відмовою самого позивача укласти з ними договір за пропозицією від 14.05.2013 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, в заяві про зменшення розміру позовних вимог прохав розгляд справи проводити без його присутності (а.с. 126-127). В судове засідання відповідачі не зявився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, в запереченнях до позову прохали розгляд справи проводити без їх участі, за участі їхнього представника [PERSON] (а.с. 66-69). В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON]\~проти позовних вимог заперечував, просив позов залишити без задоволення. Додатково зазначив, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Так, позивачем зовсім був залишений поза увагою укладений між сторонами договір № 40 (10) від 03.05.2011 року про виконання робіт по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за адресою: м. Гуляйполе, пл. Петровського, буд. № 6, магазин «Ярослава». Строк дії договору згідно його умов (п.4.2) складав 1 рік з дня його укладення. Але у разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. Так, відповідачі зі свого боку, 04 квітня 2013 року надіслали на адресу позивача письмову заяву про розірвання договору у звязку з закінченням строку його дії. В заяві був зазначений номер договору як 10, так як з тієї копії, що була у відповідачів точний номер договору встановити було дуже важко з причини її неякісного виготовлення. За таких обставин договір припинив свою дію з 04.05.2013 року, після чого жодних договорів між цими сторонами укладено не було. Натомість позивач надав відповідачам відповідь, викладену в листі № 137 від 22.04.2013 року. З вказаного листа слідувало те, що позивач рахує заяву відповідачів як намагання розірвати наявний договір в односторонньому порядку. На таку відповідь позивача відповідачами повторно було надіслано письмову заяву від 14.05.2013 року, в якій вони зазначили, що договір від 03.05.2011 року припинив свою дію саме у звязку з закінченням строку, а не в результаті їх односторонньої відмови. Крім того, в цьому ж листі відповідачі повідомили позивача про готовність щодо укладення нового договору та запропонували підприємству надати їм проект договору, який би містив всі істотні умови. Але з боку позивача ніяких відповідей чи інших документів на адресу відповідачів не надходило. Таким чином, відповідачі наполягають на тому, що жодних зобовязань з оплати наданих за договором комунальних послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території у них перед позивачем не виникло і не могло виникнути у звязку з фактичною відмовою самого підприємства укласти з ними договір за їх пропозицією, викладеною в листі від 14.05.2013 року. Також, представник відповідачів зазначив, що посилання позивача у позові на правові позиції, які викладені в постанові Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30.10.2013 року та на лист цього суду від 01.07.2014 року не заслуговують на увагу, так як стосуються випадків стягнення вартості наданих послуг у разі наявності ухилення споживача від укладення договору. В цьому ж випадку, з боку відповідачів ніякого ухилення не було і позивачем зворотне не доведено. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення представника відповідачів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Право на захист цивільних прав та інтересів та способи їх захисту передбачено статтями 15 і 16 ЦК України. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. КП «Житлосервіс» Гуляйпільської міської ради Запорізької області було створено відповідно до рішення № 5 пятнадцятої сесії Гуляйпільської міської ради від 26.06.2007 року (а.с.7) Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Статуту КП «Житлосервіс» Гуляйпільської міської ради Запорізької області, підприємство створене з метою надання послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та управління будинками, спорудами. Згідно п. 3.2 предметом діяльності підприємства є: - прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території; - санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж; - освітлення місць загального користування; - послуги з капітального і поточного ремонту приміщень, будинків, споруд; - заходи з благоустрою прибудинкових територій; - послуги з управління будинками, спорудами (балансоутримання); - здавання в оренду (найм) комунального житла; - утримання площ, вулиць, доріг, провулків, пішохідних доріжок, інших обєктів благоустрою (а.с. 9-10). Відповідно до рішення № 7 пятнадцятої сесії Гуляйпільської міської ради від 26.06.2007 року «Про утримання житлового фонду та обєктів благоустрою» КП «Житлосервіс» було призначено відповідальним за утримання багатоквартирних будинків (балансоутримувачем) з дати передачі йому будинків до прийняття будинків на баланс обєднання їх співвласників (а.с.11). Згідно рішення виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради № 137 від 27.07.2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді» КП «Житлосервіс» з 01.08.2007 року визначено виконавцем: послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо); послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуг ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) ( а.с.12). Згідно рішення виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради № 203 від 30.09.2011 року «Про затвердження тарифів про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, що надаються КП «Житлосервіс», затверджено тарифи на утримання житла та прибудинкової території, що надаються КП «Житлосервіс», на 1 кв.м. загальної площі житла для кожного будинку окремо. Так, для житлового будинку № 6 по вул. Петровського в м. Гуляйполе такий тариф було затверджено в розмірі 1,55 грн. (а.с. 13, 14-15). На підтвердження того, що позивачем в повному обсязі надавалися послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, надано копії наступних документів: актів готовності житлового господарства до роботи в осінньо-зимовий період з 2012 по 2016 роки, акти стану готовності житлового господарства до роботи в осінньо-зимовий період з 2012 по 2016 роки, паспорти готовності до роботи в опалювальний період з 2012 по 2016 роки, акти проведення огляду інженерних вводів (зокрема, у будинку № 6 по вул. Петровського), графіки повірки вентиляційних каналів у багатоповерхових будинках, графіки прочищення вентиляційних каналів в багатоповерхових будинках, графіки профілактичного огляду внутрішньо будинкових систем електрокомунікацій, графіки профілактичного огляду дахів багатоповерхових будинків, графіки огляду стану герметичності інженерних вводів підземних комунікацій багатоповерхових будинків у відповідні роки, а також копії нарядів-завдань на виконання робіт, повязаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 19-53). Так, судом встановлено, що відповідачі є власниками нежитлового приміщення (магазин), яке розміщене на першому поверсі житлового будинку за адресою: пл. Петровського, буд. 6, м. Гуляйполе Запорізької області та має окремий вхід, що знаходиться з іншої сторони від входу до підїзду вказаного будинку та відокремлені інженерні комунікації. З досліджених в судовому засіданні вищевказаних документів, вбачається, що деякі послуги не мають прямого відношення до утримання саме приміщення відповідачів, а є спрямованими на благоустрій безпосередньо житлового будинку та двору, що до нього примикає (наприклад, акти готовності до роботи в осінньо-зимовий період були складені саме відносно житлового фонду взагалі, при цьому деякі з них навіть не стосуються періоду, за який висунуті позовні вимоги (а.с16-18), графіки періодичних повірок за відповідні роки складалися щодо 72 квартир житлового будинку по вул. Петровського,6 в м. Гуляйполе та в деяких з них вказані періоди, що не охоплюються позовними вимогами (а.с.20,24,27), деякі наряди-завдання чітко визначають проведені роботи, які не стосуються нежитлового приміщення відповідачів та виходять за межі позовних вимог, а також не можуть рахуватися послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розумінні ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а.с.37-43, 48-50). 22.05.2015 року за вих. № 128 позивачем було направлено на адресу відповідачів претензію (а.с. 54), в якій повідомлялося про необхідність невідкладного перерахування КП «Житлосервіс» боргу у розмірі 5270,65 грн. на визначений розрахунковий рахунок, яку направлено відповідачам рекомендованим поштовим відправленням від 26.05.2015 року (а.с.55). В обґрунтування претензії позивач посилався на те, що між ним та відповідачами було укладено договір № 40 від 03.05.2011 року про виконання робіт по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за адресою: м. Гуляйполе, пл. Петровського, буд. № 6, магазин «Ярослава», площа якого складає 329,1 кв. м. На підставі п. 2.2 та п. 3.2 договору позивач вважав, що відповідачі повинні сплатити вартість послуг з розрахунку 174,42 грн. на місяць на суму, яка станом на 30.04.2015 року, складає 5270,65 грн. (а.с. 54). 01.01.2016 року позивачем був складений акт звірки взаємних розрахунків з відповідачами за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року, згідно якого за ними рахувався борг на суму 6\~666,01 грн. Вказаний акт звірки підписаний лише стороною позивача, підписів відповідачів він не містить, також не надано доказів направлення його відповідачам засобами поштового звязку або будь-яким іншим чином. Також, з вказаного акту звірки вбачається те, що при його складанні не враховано всіх обставин, які встановлені при розгляді вказаної справи (наприклад рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31.07.2012 року, яке набрало законної сили 27.09.2012 року). Далі, в наведеній таблиці початок періоду, з якого обліковується заборгованість зазначено не 01.01.2011 року, а 10.08.2011 року. Також, за арифметичними підрахунками залишилася незрозумілою сума заборгованості в розмірі саме первісних вимог 6\~666,01 грн. Так, акт звірки складений за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року, тобто, з врахуванням того, що оплата проводиться до 20 числа місця наступного за звітним, та складає 46 місяців. Сума, яка підлягала сплаті за кожен місяць вказана як 174,42 грн., тому сума заборгованості вбачається більшою ніж та, що вказана позивачем (46х174,42 грн.=8023,32 грн.). За таких обставин, суд не може прийняти розглядуваний акт звірки за належний доказ наявності саме такої заборгованості з боку відповідачів та правильності наведеного в ньому її розрахунку. З наведених обставин вбачається, що позивачем на протязі всього заявленого періоду та аж до кінця 2015 року визнавалася наявність між сторонами договору, який був укладений за № 40 від 03.05.2011 року. Але при цьому позовні вимоги обґрунтовані без врахування цього документа і позивачем обраний інший спосіб захисту своїх прав. Також, обставини щодо наявності договору між сторонами були встановлені рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 31.07.2012 року, яке було залишено без змін відповідно до ухвали апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2012 року та було виконане відповідачами в повному обсязі (а.с.135-140). Так, судами було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності мають магазин «Ярослава», який розташований у житловому будинку за адресою: Запорізька область, м. Гуляйполе, пл. Петровського, буд. № 6. 03.05.2011 року між КП «Житлосервіс» (виконавцем) та споживачами (відповідачі) укладено договір № 40, відповідно до якого споживач доручає, а виконавець зобовязується виконувати роботи по обслуговуванню будинку та прибудинкової території за адресою: м.Гуляйполе, пл. Петровського, 6, площа магазину «Ярослава» складає 329,1 кв.м. Відповідно до п. 3.2 договору загальна вартість послуг з врахуванням обовязкових нарахувань складає 174,42 грн. на місяць. В п. 4.2 вказаного договору передбачено, що строк дії договору складає 1 рік з дня його укладення. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідності його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. За результатами розгляду вказаної справи позов КП «Житлосервіс» до відповідачів був частково задоволений та стягнуто на користь позивача суму боргу з оплати наданих послуг з врахуванням 3 % річних в розмірі 1880,57 грн. Вказане рішення суду набуло законної сили та було звернуто до виконання. Згідно постанови старшого державного виконавця ВДВС Гуляйпільського РУЮ Запорізької області про закінчення виконавчого провадження від 26.03.2013 року виконавчий лист виконано повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, виконавши рішення суду в повному обсязі в березні 2013 року відповідачі визнавали те, що договір від 03.05.2011 року діє до 03.05.2013 року включно. 04.04.2013 року [PERSON] та [PERSON] надіслали позивачу письмову заяву про розірвання договору № 10 від 03.05.2011 року (на виконання вимог п. 4.2) (а.с. 97). Як було встановлено з пояснень представника відповідачів в судовому засіданні, номер договору в заяві був зазначений саме як 10, тільки за тих обставин, що в його копії, яка була у відповідачів номер чітко не зазначений, але ця заява стосувалася дійсно договору, який був укладений між сторонами по справі. Позивачем на вказану заяву була надана відповідь, яка викладена в листі № 137 від 22.04.2013 року (а.с. 98). Так, позивачем було зазначено, що він відмовляє відповідачам в односторонньому розірванні договору № 10 від 03.05.2011 року про утримання будинків та прибудинкової території, а тому вважає договір таким, який продовжує діяти. Також, позивач вказував на те, що договір не передбачає припинення його дії в односторонньому порядку. Цим же листом відповідачам було доведено, що вони мають заборгованість станом на 23.04.2013 року в сумі 1084 грн., при цьому розрахунку вказаної суми в ньому не наведено. Отримавши вказаного листа, відповідачі повторно 14.05.2013 року надіслали на адресу позивача лист щодо припинення дії договору саме через закінчення строку передбаченого п. 4.2, тобто з 04.05.2013 року. Також, у вказаному листі відповідачі не заперечували того факту, що при наданні їм позивачем проекту нового договору про надання послуг вони готові його розглянути та підписати (а.с. 99-100). Таким чином, судом встановлено, що на виконання вимог п. 4.2 договору № 40\~(10) від 03.05.2011 року відповідачі за місяць до закінчення його дії (до 03.05.2013 року включно) надіслали позивачу письмову заяву з проханням рахувати вказаний договір таким, що припинив свою дію у звязку з закінченням строку, на який він був укладений. Натомість позивач рахував його продовженим, враховуючи зміст самого договору, то принаймні до травня 2014 року. Повторне звернення відповідачів щодо надання їм проекту договору про надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території залишилось поза увагою позивача. На запит суду щодо уточнення наведених вище обставин, а саме того чи рахує позивач продовженою дію договору від 03.05.2011 року та чи надавався відповідачам проект будь-якого іншого договору чи додаткової угоди, а останні, зі свого боку ухилилися від їх підписання, відповідь надана не була. З огляду на те, що відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, суд вважає, що обґрунтування позовних вимог саме такими обставинами, які в ньому викладені, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Основні засади організаційних господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно зі ст. 13 цього Закону Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 даного Закону, споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Виходячи з викладеного, обовязок споживача укласти договір нерозривно повязаний з обовязком виконавця надати споживачу підготовлений проект такого договору. Відповідачами 14.05.2013 року було зроблено пропозицію позивачу надати їм проект договору для його розгляду та підписання, однак цей визначений законодавством обовязок позивач не виконав. Таким чином, є підстави вважати, що у відповідачів не виник обовязок сплачувати вартість комунальних послуг, оскільки домовленості про надання послуг (порядок, кількість, вид та вартість) між ними та позивачем не існує, тоді як плата за надані послуги може здійснюватися лише на підставі договору. Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України в ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу. Стаття 214 ЦК України передбачає, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з положень, передбачених в ст. 6 та ст. 627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як визначено в ч.1 ст. 638 ЦК України. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642-643 ЦК України. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Згідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену в Постанові № 6-59цс13 від 30.10.2013 року та листі від 01.07.2014 року, не мають прямого відношення до даної справи і не можуть братися судом до уваги, оскільки у вказаних документах Верховним Судом України проаналізоване застосування статті 625 ЦПК України до відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, а також розглянуте питання про стягнення вартості наданих послуг у випадку ухилення споживача від укладення договору. Відповідно до ст. 3607 ЦПК України судом має враховуватись тільки Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, де зазначено, що Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 30.10.2013 року розглянув справу № 6-59цс13, предметом якої було стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території з застосуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 10.10.2012 року в судовому засіданні розглянуто справу № 6-110цс12, предметом якої був спір про зобовязання споживача укласти договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, який полягає в тому, що відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобовязана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Встановивши, що виконавцем такі послуги надаються, а споживач їх отримує, однак ухиляється від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, суд за позовом виконавця ухвалює рішення про визнання зазначеного договору укладеним. Таким чином, позиція відповідачів в даному випадку узгоджується з висновком Верховного Суду України, оскільки вони самі наполягали на укладенні договору, при попередньому узгодженні його між сторонами. Позивач же в свою чергу ніяких дій щодо укладення договору не приймав, протилежного ж в судовому засіданні не довів та не надав доказів на підтвердження викладених в позові обставин. Доводи позивача щодо відсутності взагалі будь-яких договірних відносин між сторонами були спростовані на підставі досліджених судом документів та відповідно до рішень судових інстанцій, які набрали законної сили. Тому, суд вважає, що відповідачі у тій же формі, в якій був укладений договір, завчасно повідомили позивача про його розірвання у звязку з закінченням строку, на який він був укладений як передбачено в п.4.2 вказаного договору. Остаточне обґрунтування позовних вимог доводить те, що в решті решт позивач визнав відсутність між сторонами договірних відносин, але при цьому залишив поза увагою свій обовязок щодо розгляду пропозиції відповідачів про укладення нового договору та надання відповідного його проекту для узгодження між сторонами.

Outcome: dismissed