Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

26 грудня 2013 року позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свого позову, позивач зазначила, що з 28.08.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Посилаючись на те, що відповідач, після фактичного припинення шлюбних відносин, проживає від неї із сином окремо та не надає їй матеріальної і фінансової допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість так як займається підприємницькою діяльністю, позивач, на підставі ст.ст.180,183 СК України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 750 гривень, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову і до настання дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала. Посилаючись на викладені в позові обставини і правові підстави, позивач просила суд її позов задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання за викликом суду не з'явився і про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на те, що відповідач припинив підприємницьку діяльність, виключений як підприємець з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб-підприємців, працевлаштувався і працює в СТ «Сокіл і К», де отримує зарплату, не відмовляється та не ухиляється від добровільного надання фінансового утримання своїй дитині, а тому позов вважає безпідставним, недоведеним, в зв'язку з чим в його задоволені просив відмовити. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Так, з досліджених в судовому засіданні обставин справи вбачається, що сторони з 28.08.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Їх шлюб зареєстрований ВРАЦС Новоодеського РУЮ, про що зроблено запис в книзі реєстрації шлюбів за №42. Від цього шлюбу, сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Малолітній [PERSON] після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, проживає біля позивача і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] проживає від дружини і дитини окремо і, як свідчать досліджені в суді обставини, між сторонами по справі відсутня домовленість щодо утримання їх спільної дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повнолітня. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а при відсутності такої домоволенності, - судом. Той з батьків, який проживає від дитини окремо може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) у натуральній формі. З досліджених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами по справі існує спір з приводу утримання їх спільної дитини. При вирішенні цього спору, суд виходить з принципу змагальності сторін, відповідно до якого, кожна сторона, на підставі ст.ст.10,60 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Виходячи з цього принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку, що відповідач та його представник в судовому засіданні не довели той факт, що відповідач постійно надавав і надає матеріальну та фінансову допомогу позивачу на утримання сина. Надане відповідачем суду платіжне доручення від 30.08.2013 року про перерахування позивачу 5000 гривень, суд не може визнати доказом надання відповідачем фінансової допомоги на утримання дитини, так як в даному документі не вказано цільове призначення цього платежу, а позивач заперечує призначення цих коштів, як допомогу на дитину, пояснюючи їх як грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду. З досліджених в судовому засіданні обставин вбачається, що весь обов'язок по утриманню дитини несе позивачка по справі. Тому, за таких обставин, суд, у відповідності до вимог ст.180-181 СК України, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина. При вирішенні цього спору між сторонами, а саме щодо способу утримання та розміру аліментів, суд виходить з того, що сам факт припинення підприємницької діяльності відповідачем та його працевлаштування, на що посилався в суді представник відповідача, не являється обставинами, які звільняють відповідача від обов'язку утримувати свою дитину. Той факт, що відповідач отримує заробітну плату, а не дохід від підприємницької діяльності, а також те, що він хворіє, відповідно до чинного сімейного законодавства також не звільняє його від цього батьківського обов'язку перед дитиною по її утриманню, але, відповідно до ст.182 СК України, являється обставиною, яка враховується судом при визначені розміру аліментів. При визначені аліментів у твердій грошовій сумі, суд приймає до уваги той факт, що під час судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, на що в своїх позовних вимогах, посилається позивачка. З наданих представником відповідача доказів, вбачається, що відповідач працює в СТ «Сокіл і К», яке очолює його мати, де він отримує заробітну плату. Разом з тим,

Outcome: partial