Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

24 червня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своїй заяві представник позивача зазначив, що позивач є власником домоволодіння, яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в якому зареєстрований та фактично проживає. Крім нього, у зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, проте у даному будинку не проживає. Реєстрація відповідача у домоволодінні не дає позивачу змоги користуватися та розпоряджатися власним майном на свій розсуд.В добровільному порядку вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку відповідача виявилось неможливим. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, представник позивача просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи Глобинської міської ради у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, заперечень щодо задоволення позову не має. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER] , виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 24 квітня 1996 року, [PERSON] народився [INFO] в с. Заможнє Глобинського району Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: с. Заможнє (а.с.4). [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.07.2005 року виданого Заможненською сільською радою Глобинського району Полтавської області та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8283755 від 08.09.2005 (а.с. 5-6). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області № 02-36.9/50 від 15 червня 2021 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідно запису по господарській книзі № 1 Заможненської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2016-2023 роки № 0101971 облікової карти об`єкта по господарського обліку входять: [PERSON] , [INFO] - голова домогосподарства, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - невістка( а.с. 7). Як вбачається з Акту обстеження матеріально побутових умов, складеного комісією виконкому Глобинської міської ради, зі слів свідків [PERSON] , [PERSON] , громадянка [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживає з січня 2017 року ( а.с. 8). Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 04 серпня 2017 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано ( а.с. 9). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником спірного житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрована [PERSON] , яка не є членом його сім`ї, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved