Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

25.01.2019 року Департамент служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму визначеного на дитину відповідного віку починаючи з дати подання позову до досягнення ними повноліття, відповідно до п.6 Декларації прав дитини, ст.164, ч.2 та ч.3 ст.166, ст.184 Сімейного кодексу України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.04.2018 закрито підготовче провадження у зазначеній справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування, звернувся з даною позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказують, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] вихованням та доглядом за дитиною не займається. Батько дитини - [PERSON] рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 позбавлений батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 12.11.2018 у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків матері дитини. Від адміністрації Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» до ССД по Київському району надійшов акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18.09.2018 щодо покинутої дитини [PERSON] , [INFO] . Спеціалістами ССД по Київському району було здійснено вихід за місцем проживання родини [PERSON] , але вдома матері дитини, [PERSON] не було. Зі слів її матері, [PERSON] місце знаходження її дочки [PERSON] їй невідомо. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.10.2018 малолітнього [PERSON] було влаштовано до Обласного спеціалізованого будинку дитини «Зелений гай». Відповідно до інформації КНП ХОР «ОДІКЛ» за час перебування дитини у медичному закладі мати [PERSON] останній раз відвідала сина 12.01.2018. Лікар відділення, де перебуває малолітній, декілька разів у телефонному режимі спілкувалася з матір`ю і прохала відвідати сина, але [PERSON] відповідала, що знаходиться у іншому місті та не може відвідати сина. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що з січня 2019 року вона щодня відвідує свого сина [PERSON] у лікарні, піклується про нього, передає передачі, на теперішній час він проходить профілактичний курс лікування в КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний санаторій», де вона його регулярно відвідує. На теперішній час ніякими алкогольними напоями та наркотичними засобами не зловживає, офіційно працює. Батько дитини [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі, з нею не мешкає, таким чином, ризику повторного зараження туберкульозом дитини від батька не має. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого повторно 10 жовтня 2018 року Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №109. (а.с.5). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2017, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто на утримання дитини аліменти. Згідно листа КНП ХОР «Обласна дитяча інфекційна лікарня» дитина [PERSON] , [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні з 25.11.2017 у фтизіатричному відділенні до 21.09.2018 року, з діагнозом А.16.7, за час перебування на лікуванні дитини у даному закладі, мати дитини не цікавилася станом його здоров`я, не передавала передач та одягу. (а.с.13) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання за відомостями департаменту реєстрації ХМР мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .(а.с.14) Висновку комісії з питань захисту прав дитини ХМР Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] до суду не надано. Також, звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає про те, що спеціалістами ССД по Київському району було здійснено вихід за місцем проживання родини [PERSON] , однак доказів на підтвердження цього до суду не надано. Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки враховуються судом, але не вважається обов`язковим для суду з питання, що стосується долі дитини, зокрема, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав матері дитини. Суд не погоджується з позицією Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , оскільки вона є недостатньо обґрунтованою. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного Кодексу України. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом враховано, що мати дитини не займалася вихованням та утриманням дитини протягом певного часу, в тому числі, оскільки дитина знаходилася на стаціонарному лікуванні у фтизіатричному відділенні в інфекційній лікарні. Станом на теперішній час, стан здоров`я дитини покращився, що підтверджується довідкою від 05.08.2019 КНП «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер №27»(а.с. 37). Згідно довідки КНП «обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» відповідач [PERSON] щодня з січня 2019 року відвідувала дитину - [PERSON] , приносила йому передачі. (а.с. 38). Також, згідно відомостей з Обласного дитячого туберкульозного санаторія №1» ХОР, де перебуває дитина [PERSON] мати [PERSON] регулярно відвідує дитину, що знаходиться на санаторному лікуванні, передає їй необхідні речі,(а.с. 40). Таким чином, [PERSON] стала на шлях виправлення, піклується про дитину, офіційно працевлаштована у ТЦ надання соціальних послуг Київського району м. Харкова, що свідчить станом на теперішній час про належну поведінку відповідача стосовно своєї дитини. (а.с. 39) Суд приходить до висновку, що позивачем не надано на час розгляду справи належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків станом на теперішній час та не зазначено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання мати щодо належного виконання своїх обов`язків. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідачки змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ..

Outcome: dismissed