Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

26.09.2017р. [PERSON] звернулася в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (третя особа - приватний нотаріус ДМНО [PERSON]М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. № 3-6). Одночасно з позовною заявою, 26.09.2017р. позивачкою було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просила зупинити стягнення за виконавчим провадженням №54371420, відкритим на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Ткаченко Н.В., від 29.09.2017р. (провадження №2-з/201/291/2017) заяву [PERSON], про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №201/14203/17 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №3200, вчиненого 11.04.2017р. приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] (а.с. № 23). В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] №3200 від 11.04.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом №DNZ0GA000000 в розмірі 102089,05 дол.США, що за курсом НБУ становить 2 747 076,68 грн., та витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 грн., а всього 2 750 076,68 грн., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на наступні обставини. 20.12.2006р. між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №DNZ0GA000000 згідно якого [PERSON], отримала кредит в розмірі 25000 дол.США з кінцевим терміном повернення 21.12.2010р. В вересні 2017р. під час перевірки відомостей в реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачці стало відомо про наявність виконавчого напису №3200 від 11.04.2017р. про стягнення з неї на користь банку 102089,05 дол.США. Позивачка вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність вимог, нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до позивачки, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що кредитний договір укладений строком до 21.12.2010р. Крім того, позивачка в позовній заяві зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі №201/2561/14-ц за позовом банку до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №№DNZ0GA000000 від 20.12.2006р., банку було відмовлено в задоволені позову в зв,язку зі спливом строків позовної давності. Позивачка просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 11.04.2017р. зареєстрований в реєстрі за № 3200 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. В наданій суду 28.11.2017р. заяві представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] (діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 22.09.20174р. - а.с. №36-37) позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, розглянувши справу за його відсутності та відсутності позивачки та її представника (а.с. № 29). Додатково в наданій заяві представник позивачки просив суд долучити до матеріалів справи копії (роздруковані з ЄДРСР) рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2014р. у справі №201/2561/14-ц за позовом банка до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.06.2014р. Представник відповідача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р.- а.с. №28) в судове засідання 28.112017р. не з,явився, про день та час розгляду справи відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений належним чином. 28.11.2017р. до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача, в яких він позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість зазначивши, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з дотриманням вимог законодавства, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не зобовязаний перевіряти безспірність заборгованості та встановлювати права та обовязків учасників правовідносин, в свою чергу банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачка не зазначила, в чому полягає спірність заборгованості по кредитному договору, позивачкою не наведено обґрунтувань невідповідності наданих банком нотаріусу відомостей про розмір заборгованості [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання 28.11.2017р. не з,явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 16), про причини неявки суд не сповістила. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані представниками сторін письмові пояснення та заперечення щодо предмету позову, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України. Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.3 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.11 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.12.2006р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (надалі назва банку була змінена на ПАТ КБ ПриватБанк) та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNZ0GA000000, згідно якого [PERSON] був наданий кредит у розмірі 25000 дол. США зі строком повернення кредиту 21.12.2010р. Згідно умов п. 1.1. кредитного договору, погашення заборгованості за кредитом повинно здійснюватися позичальником шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 686,71 дол. США, що складається із заборгованості за кредитом, процентам, винагороди, комісії. Умовами кредитного договору визначено право банку у разі порушення позичальником грошового зобов,язання висунути вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, винагороди. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). 11.04.2017р. приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNZ0GA000000 від 20.12.2006р. станом на 10.03.2017р. грошових коштів у сумі 102089,05 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом 13130,37 дол. США, заборгованість по процентам 25675,06 дол. США, заборгованість по комісії 1150 дол. США, пеня 57272,24 дод.США, штраф (відсоток від суму заборгованості) 4861,38 дол. США та витрати повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 3000 грн. (а.с. №10). В виконавчому написі нотаріусом зазначено, що стягнення проводиться за 10 років 2 місяці 18 днів , а саме за період з 20.12.2006р. по 27.03.2016р. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Так, згідно до наданої для вчинення виконавчого напису банком виписки по рахунку боржника, [PERSON], починаючи з 03.03.2009р. допустила прострочення виконання своїх грошових зобов,язань по сплаті щомісячного платежу, та з настанням терміну повернення кредиту 21.12.2010р., заборгованість перед банком позивачкою сплачена не була, у зв,язку з чим, була винесена банком на прострочку. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки. Згідно ч.1 ст.260 ЦК України, обчислення позовної давності починається з моменту, коли кредитор дізнався, або повинен був дізнатися про порушення умов договору. Згідно зі ст. 259 ЦК України, позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Кредитний договір №DNZ0GA000000 від 20.12.2006р., не містить умов збільшення сторонами строків позовної давності по вимогам про стягнення заборгованості, а отже, для вимог банку про стягнення заборгованості з позивачки встановлюється загальний строк позовної давності. За таких обставин, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів повинна обчислюватися зі настанням строку виконання кожного щомісячного платежу, тому у даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність підстав, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги, для звернення відповідача 11.04.2017р. до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивачки кредитної заборгованості в розмірі 102089,05 дол. США, враховуючи і те, що у виконавчому написі нотаріусом визначено, що стягнення проводиться за 10 років 2 місяці 18 днів, що протирічить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172 зі змінами та доповненнями «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості був наданий документ найменований банком, як виписка по особовому рахунку боржника [PERSON], станом на 10.03.2017р., проте відповідний документ по своїй суті є розрахунком заборгованості та не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформлених відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Що стосується посилань позивачки та її представника про наявність рішенням суду за позовом банку до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNZ0GA000000 від 20.12.2006р., яким банку було відмовлено в задоволені позову у зв,язку зі спливом строків позовної давності, слід зазначити, що розглядаючи дану справу, суд не вирішує питання про стягнення заборгованості, а отже даним обставинам судом може бути надана правова оцінка, у разі стягнення заборгованості в судовому порядку. Враховуючи встановлені судом обставини, надані до суду письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність безспірності заборгованості між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №DNZ0GA000000 від 20.12.2006р., на час вчинення виконавчого напису, та вважає за можливим позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 11.04.2017р., зареєстрований в реєстрі за №3200 таким, що не підлягає виконанню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved