Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

25 липня 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила суд визначити та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 12 липня 2005року народження, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що з 12.03.2005року по 07.08.2014року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей [PERSON], 12 липня 2005року народження, [PERSON], [INFO]. Зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, про дітей, які проживають з нею та перебувають на її повному утриманні, не піклується, матеріальної допомоги не надає. Всі питання, що повязані з вихованням та утриманням двох їхніх дітей, вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Проте, здійснювати самостійне утримання двох дітей їй важко. Тому, приймаючи до уваги наявність у відповідача обовязку по утриманню своїх неповнолітніх дітей, просила суд стягнути з останнього аліменти в розмірі ? частки усіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з викладених підстав. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст.224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у звязку з наступним. Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2005 року по 07.08.2014року (а.с. 4, 7). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], 12 липня 2005року народження, [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтв про народження відповідач у справі є батьком [PERSON], 12 липня 2005року народження, [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). В ході розгляду справи судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матірю та перебувають на її повному утриманні, в той час як з боку відповідача належним чином його батьківський обовязок не виконується. Доказів зворотного в розпорядження суду не надано. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як встановлено судом, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, а тому, на думку суду, право позивача на отримання від відповідача аліментів підлягає захисту. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатним, враховує його стан здоров'я, відсутність на його утриманні інших осіб, та вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітніх дітей, оскільки рівнозначний обовязок щодо їх утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у сумі 243,60 грн. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved