Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

25 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у заяві від 05.12.2017 р. уточнила первісно заявлені позовні вимоги (а.с.23,24) і просить стягнути з відповідача на її користь: - нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 24484 грн. 08 коп.; - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника з 07.03.2017 р. до 05.12.2017 р. у розмірі 40000 грн., що складається з середньоденної заробітної плати 300 грн., тобто середньомісячна заробітна плата складає 5000 грн., пославшись на таке: Вона працювала в Державному підприємстві «Донецька залізниця» на посаді електромеханіка ІІ групи. У подальшому це підприємство було перейменовано на Ясинуватську дистанцію сигналізації та звязку, яка є виробничим підрозділом регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». За наказом №4/ОС від 06.03.2017 р. вона була звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. На день її звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.02.2016р. по 30.06.2017 р. у сумі 24484,08 грн., за відсутності грошових коштів. В порушення ст.ст.47 ч.1, 116 ч.1 КЗпП України при звільненні відповідачем не проведено з нею належного розрахунку, наслідком чого є передбачена ч.1 ст.117 КЗпП України відповідальність відповідача по сплаті їй середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала за наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі за підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, в якому зауважив на такому: ПАТ «Укрзалізниця» утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно із наказом керівника «Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 р. №33/6а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» м. Донецьк та Луганська область з 07.04.2014 р. визначені районами проведення антитерористичної операції. Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у мережах регіональної філії «Донецька залізниця». Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться за адресою: 84404, Донецька обл., м. Лиман, вул. Привокзальна, 22. Фактичне місце роботи позивача знаходиться за адресою: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, 68. Саме ця обставина ускладнює остаточний розрахунок з позивачем. Крім того, проведення АТО та бойові дії у межах Донецької та Луганської областях суттєво вплинули на фінансове становище регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Так, за підсумками роботи за 2016 рік філія отримала збитки у сумі 77031,0 тис. грн. ПАТ «Укрзалізниця» розпочало свою діяльність з 01.12.2015 р. Статут ПАТ «Укрзалізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. №735. Відповідно до зазначеної постанови, ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код ЄДРПОУ 00034045), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізуються шляхом злиття. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території проведення антитерористичної операції (у тому числі й Державного підприємства «Донецька залізниця»). За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. №200, проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що відносяться до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця». Пунктом 5 зазначеної Постанови встановлено, (активи, власний капітал та зобовязання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобовязань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови КМ № 604 від 12.11.2014. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобовязання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця». Також просив врахувати те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з Ясинуватською дистанцією сигналізації та звязку «Державного підприємства «Донецька залізниця». Згідно із відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.6-9): з 30.03.2012 р. вона була переведена на посаду електромеханіка дільниці 2 групи лінійно-виробничої дільниці звязку Ясинувата, Донецьк, Мушкетово Донецької дільниці звязку та радіозвязку; з 08.07.2016 р. Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; 08.07.2016 р. Ясинуватська дистанція сигналізації та звязку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; 06.03.2017 р. за наказом начальника дистанції №4/ос від 06.03.2017 р. звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію за віком. При звільненні [PERSON] належала до сплати заробітна плата, яка відповідно до довідки виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця №185/2983 від 25.05.2017 р. (а.с.16) за період з 01.02.2016 р. по 30.06.2016 р. складає 24484,08 грн., яка станом на час розгляду справи їй не сплачена. Доводи представника відповідача у судовому засіданні щодо неналежності цього доказу за тих обставин, що на час підписання посадовими особами (начальником і головним бухгалтером ВП ШЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ) вищезгадуваної довідки цих осіб було звільнено з підприємства відповідача, суд не приймає через недоведення таких обставин. Довідка містить усі необхідні реквізити (штамп Підприємства, печатку, підписи відповідних посадових осіб) і у суду не має підстав для сумніву у належності цього доказу. Крім того, відповідачем не надані докази, які б спростовували відображені у цій довідці відомості. Тож в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд прийшов таких висновків. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, якою встановлено, що середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата (абз.3 п.2 постанови); та передбачено, що в розрахунок середньої заробітної плати включаються всі виплати в томі розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки (абз.3 пункту 3 постанови). Відповідно до п.8 Постанови №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З огляду на положення наведеного вище Порядку, суд обчислює середньогодинну заробітну плату, виходячи з нарахувань за січень, лютий 2017 року. Як вбачається з наданих відповідачем розрахунків заробітної плати, заробітна плата позивача за січень 2017 року складає 6210,01 грн., за лютий 2017 року - 5348,65 грн. без відрахування податків. Кількість відпрацьованих робочих годин позивача у січні 2017 року складає 161 год., у лютому 160 год. Середньогодинна заробітна плата за січень, лютий 2017 року, що передувала звільненню позивача, складає 36,01 грн. (6210,01 грн. + 5348,65 грн./ 161 год. + 160 год.). Кількість робочих годин за період затримки розрахунку при звільненні за період з 07.03.2017 р. по 12.02.2018 р. складає 1867 год. (143+152+159+159+168+175+168+167+176+168+168+64) Виходячи з визначеного судом розміру середньогодинної заробітної плати, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивача складає 67230,67 грн. = 36,01 грн. х 1867 годин затримки розрахунку. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо можливості звернення позивача до суду з вимогою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку лише після проведення з ним фактичного розрахунку, через відсутність такої заборони на законодавчому рівні. З огляду на наведене позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved