Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

26.11.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій просила: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею і перебуває на її утриманні. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Павличенко В.Г. в судовому засіданні заперечували проти позову, підтримали позицію, викладену в письмовому відзиві на позов. Так, відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що він не приймає участі у вихованні дитини та її утриманні. Дитина фактично проживає як із позивачем, так і з ним. До теперішнього часу дитина зареєстрована за його місцем проживання. Майже всі свята дитина проводить у нього. Крім того, він постійно весь час купляє одяг, взуття, продукти, все необхідне для навчання. Він придбав дитині велосипед, два мобільні телефони, смартгодинник, гіроборд і інші іграшки. Крім того, він має незадовільний стан здоров`я, є інвалідом третьої групи, його дохід складається з пенсії в розмірі 2100 грн., на його утриманні перебуває матір, якій виповнилось 76 років. Він пропонував [PERSON] добровільну сплату аліментів в розмірі 1000 грн. і він готовий укласти договір про це. Просили позов залишити без задоволення. Вислухавши відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.04.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, яке додано до позовної заяви [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №142, батьками якого є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Домовленості між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на дитину не досягнуто, про що вказує і відповідач у відзиві на позов. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України та як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд вважає за необхідне відмітити, що позивачем не доведено того, що відповідач у вихованні дитини участі не приймає, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Вказані доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Однак, враховуючи те, що дитина постійно проживає з матір`ю, що підтверджується Актом від 17.11.2020 року, та приписи ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до яких за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved