Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

26 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] про стягнення невиплаченої суми комісійної винагороди з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] «09» серпня 2003 р. уклали договір комісії, згідно якого комісіонер (позивач) взяв на себе обов'язок за дорученням комітента (відповідача) і за винагороду здійснити від свого імені та за рахунок комітента (відповідача) в строки та в порядку, передбачені цим договором, придбати в інтересах комітента (відповідача) квартиру, шляхом інвестування в тому числі через дольову участь у будівництві житла, а саме: п'яти кімнатної квартири за адресою: м Одеса, [ADDRESS], а також 2 місць для стоянки автомобіля. Відповідач [PERSON] (комітент) зобов'язався надати кошти для придбання житла та двох місць для паркування автомобіля шляхом інвестування, в тому числі через дольову участь у його будівництві, очікувана максимальна вартість 683 550,00 гривень, а також сплатити комісіонерові [PERSON] комісійну винагороду, що складає 32 550,00 гривень. Вказує, що позивач, добросовісно виконуючи договір комісії, уклав договір про дольову участь в будівництві житла від 11.08.2003 р. № 258/3 з Виробничо-комерційною фірмою «АСК ДТД» (за дорученням приватного підприємства «ЗАРС») та договір із тим же контрагентом отримавши від відповідача (Комітента) 21.02.2006 суму коштів для інвестування в будівництво, а саме 683 550,00 гривень, позивач сплатив на рахунок виробничо-комерційної фірми «АСК ЛТД» у березні 2006 року внесок у розмірі 550 000,00 гривень на будівництво житла, а в листопаді того ж року двома платежами по 50500,00 за два місця для стоянки автомобіля. З метою якісного виконання вказаного договору комісії позивач (комісіонер) регулярно, щоквартально, інформував відповідача (Комітента) про хід будівництва житла (писав листи, звіти, робив та надсилав фото тощо). Після завершення будівництва та оформлення права власності на квартиру на ім'я [PERSON], 29 лютого 2008 р. надіслав до відповідача (комітента) листа з проханням сплатити йому комісійну винагороду в розмірі 32 550,00 гривень, який залишився без реагування. 11 листопада 2013 року відповідач (комітент) сплатив Позивачу (комісіонеру) суму коштів у розмірі 10 000,00 гривень і зобов'язався найближчим часом сплатити борг повністю. Проте, відповідач (комітент) до цих пір сплати залишкової суму коштів комісійної винагороди, а саме 22 550,00 гривень не провів. Таким чином, відповідач порушив умови договору комісії від 09 серпня 2003 р., а тому просить стягнути з відповідача вказану суму та 3 % річних і інфляційні, а всього 44 458, 41 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог, вказавши, що позивач не виконав умови договору комісії, письмово не звітував, право власності на нього не зареєстровано, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] надіслала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що обставини зазначені позивачем не відповідають дійсності та направлені на те, щоб залишити їх із позивачем дитину без житла. Жодних договорів між позивачем та відповідачем не укладалося. Договір комісії укладений заднім числом. Вказує, що дана квартира належить їй та позивачу в рівних частках, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову, внаслідок наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Позивач звертаючись з даним позовом до суду просить стягнути з відповідача залишкову суму коштів комісійної винагороди, згідно умов договору комісії від 09 серпня 2003 р., а саме 22 550,00 гривень та 3 % річних і інфляційні, а всього 44 458, 41 грн., посилаючись на договір комісії від 09 серпня 2003 р., акти прийому передачі коштів від 21.02.2006 р., 11.11.2013 р. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з даним позовом, не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивачем було виконано умови договору комісії від 09 серпня 2003 р., а саме, що було укладено договір про дольову участь в інвестуванні квартири [ADDRESS], що саме в інтересах комітента було придбано квартиру, шляхом інвестування, що комісіонер сплатив кошти на будівництво житла, що комісіонер регулярно, щоквартально, інформував комітента про хід будівництва житла (писав листи, звіти, робив та надсилав фото тощо). До того ж, свідоцтвом про право власності на квартиру № 48 від 31.01.2008 р. посвідчено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності на яких і зареєстровано право спільної часткової власності, що також вбачається із копії технічного паспорту на квартиру. Свідоцтво видано на підставі договору № 258/3 про дольову участь у будівництві житла від 11.08.2003 р., акту № 48 прийому передачі квартири № 48 від 27.12.2007 року. А сам договір про дольову участь у будівництві житла від 11.08.2003 р. № 258/3 укладено [PERSON] та [PERSON] із Виробничо-комерційною фірмою «АСК ДТД». Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення комісійної винагороди, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 44 458, 41 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed