Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

26 березня 2015 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 квартири [ADDRESS], відступивши від засади рівності часток з огляду на те, що з нею проживає та знаходиться на її утриманні малолітня донька [PERSON]. Свої вимоги позивач та її представник мотивувала тим, що за період шлюбу подружжям було придбано вказане майно, проте добровільно поділити його відповідач відмовляється. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з вказаних мотивів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що відповідачем не було надано заяви про розгляд справи за його відсутності, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17 грудня 2004 року у [PERSON] народилася у родині [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень відділом реєстрації актів цивільного стану Золочівського районного управління юстиції Харківської області 05 січня 2005 року вчинено актовий запис №01 та 05 березня 2005 року видано відповідне свідоцтво серії 1-ВЛ №001357. 19 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що того дня був зареєстрований Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області, та у книзі реєстрації шлюбів вчинено напис №02. Після одруження подружжя обрало спільне прізвище [PERSON]. 24 березня 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], даний договір того ж дня посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Золочівського районного нотаріального округу Харківської області, реєстровий №238. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, Сімейного Кодексу України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 61 СК України передбачає, об'єкти права спільної сумісної власності. Так, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статті 63,70 СК України коментують здійснення подружжям права спільної сумісної власності, та розмір часток у цьому майні. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS], придбані подружжям [PERSON] за час їхнього шлюбу, в звязку з чим у розумінні положень ст. 61 CК України є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до положень ст.ст. 63,70 того ж кодексу- належить їм в рівних частках. В позовній заяві позивач просить визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, проте законом встановлені певні умови для відступу від засад рівності часток. Так, зокрема, згідно положень ч.,ч.2,3 ст. 70 СК України для зменшення її частки особа має не дбати про матеріальне забезпечення сім'ї, приховувати, знищувати чи пошкодити спільне майно, витрачати його на шкоду інтересам сім'ї, а для збільшення частки особи розмір отриманих нею аліментів на непрацездатних осіб має бути недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відтак, оскільки позивачем в порушення положень ст.ст. 10,59,60 ЦПК України доказів наявності вказаних обставин не надано, на даному етапі відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги частково.

Outcome: partial