Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2004 року. За час перебування у шлюбі сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2013 року, у зв`язку з тим, що у них виявилися різні погляди на питання сім`ї та шлюбу, між ними відсутні повага та взаєморозуміння, втрачене почуття любові та поваги, тривалий час разом не проживають, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сім`я існує формально. Спору про поділ майна та місцяпроживання дітей між ними немає. Продовження спільного життя вважає неможливим. Просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання з'явився, але позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову за наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен з'ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що 22.03.2004 року виконавчим комітетом Зибинської сільської ради Білогірського району АР Крим був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], про що зроблено актовий запис за №02 (а.с.8). Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». За час знаходження у шлюбі сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с.11), доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9), сина [PERSON], [INFO] (а.с.10), які проживають з позивачкою (а.с.12). Спору про поділ майна та місцяпроживання дітей між ними немає. Сімейні відносини між сторонами припинені тривалий час, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом надавався сторонам строк на примирення до 11.03.2014 року, але примирення між сторонами досягнуто не було. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як зазначив законодавець, що мета шлюбу - сумісне співжиття не тільки в сенсі фізичному, але і в моральному - «поєднання подій всього життя, божої та людської правди спілкування». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с») «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання», тобто дружина шлюбом не закріпляється за чоловіком пожиттєво. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. Ураховуючи клопотання позивачки про присвоєння після розірвання шлюбу їй дошлюбного прізвища «[PERSON]», суд вважає можливим його задовольнити, оскільки відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності зі ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки це підтверджується квитанціями, які є у матеріалах справи (а.с.1-5). Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, з урахуванням причин та обставин розпаду сім'ї, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved