Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

25.05.2015 року [PERSON] звернулась до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а 20.11.2015 року від неї до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, яка по суті являється уточненою позовною заявою. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що 30.07.2013 року вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7195159 набула права приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Ломоносова, 22 м. Балта Одеської області. Межі земельної ділянки встановлено належним чином відповідно до Закону. На теперішній час виникла спірна ситуація, яка полягає в тому, що [PERSON] вчинила протиправні дії, результатом яких є порушення права приватної власності на земельну ділянку, а саме встановила на вказаній земельній ділянці металеві опори у вигляді «прямокутного профілю», що свідчить про намір відповідача у майбутньому встановлювати паркан на території приватної власності [PERSON] Зазначені опори розташовані на відстані приблизно 2,5 метрів в бік позивача від лінії розмежування земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], та проходять паралельно межі. 16.06.2014 року з метою належної фіксації правопорушення позивач викликала відповідну комісію [PERSON] міської ради Одеської області, якою було встановлено, що відповідачем на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить [PERSON], почато будівництво паркану, про що було складено відповідний акт. Вона неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою не чинити дій, які порушують її права та з вимогою про демонтування встановлених відповідачем опор, тобто про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою зі сторони відповідача, але відповідачем ніяких мір прийнято не було, тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. 05.06.2015 року [PERSON] звернулась до Балтського районного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 7195159, серія САЕ № 929940 за адресою: Одеська область, м. Балта, вул. Ломоносова, 22. А 22.01.2016 року, остаточно уточнивши свою зустрічну позовну заяву, просила скасувати рішення [PERSON] міської ради Одеської області № 404-VІ від 26.06.2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] загальною площею 0,0621 га в тому числі 0,0621 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Одеська область, Одеська область, м. Балта, вул. Ломоносова, 22», скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 7195159, серія САЕ № 929940 за адресою: Одеська область, м. Балта, вул. Ломоносова, 22. В обґрунтування заявленого зустрічного позову [PERSON] посилається на те, що рішенням виконкому [PERSON] міської ради Одеської області № 109 від 1996 року їй та її синові [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 839 кв.м, а в 2001 році рішеннями виконкому [PERSON] міської ради Одеської області № 252 від 12.12.2001 у постійне користування було виділено ще одну земельну ділянку розміром 161 кв.м за тією ж адресою, а також 239 кв.м у тимчасове користування на три роки. Таким чином, за домоволодінням, розташованим за даною адресою закріплена у постійне користування земельна ділянка у розмірі 1000 кв.м. Коли [PERSON] та [PERSON] дізнались про те, що [PERSON] виділили сусідню з ними ділянку, то попередили її чоловіка про те, де саме знаходиться їх межа, проте зясувалось, що він хоче змістити свою ділянку в бік ділянки позивачів за зустрічним позовом. [PERSON] зробила запит до [PERSON] міської ради щодо розмірів її садибної ділянки і отримала відповідь, що рішення про зменшення розміру її земельної ділянки, розташованої по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта, сесією [PERSON] міської ради Одеської області не затверджувалось. Також позивач за зустрічним позовом звернулась до техніка - землевпорядника ФОП [PERSON] з питанням, якими документами фахівці ТОВ «Центр земельно-кадастрового сервісу» керувалися, встановлюючи межу між її ділянкою та ділянкою [PERSON], то отримала відповідь, що жодною технічною документацією вони не користувались, окрім витягу з рішення [PERSON] міської ради Одеської області № 404-УІ від 26.06.2012 року, проте в цьому документі лише йдеться про передачу [PERSON] земельної ділянки без визначення меж, без плану і будь-якої привязки на місцевості. [PERSON] зазначив, що встановленням межі керував чоловік [PERSON] Крім того, [PERSON] і [PERSON] вважають порушенням те, що у акті погодження меж земельної ділянки в натурі їхні підписи відсутні, адже під час складання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який підписали технік-землевпорядник ФОП [PERSON], технік-землевпорядник ТОВ «Центр земельно-кадастрового сервісу» [PERSON] та [PERSON] підписів ані [PERSON], ані [PERSON] не було, хоча у акті зазначено, що акт складався у присутності [PERSON], що є порушенням Інструкції Державного комітету України із земельних ресурсів «Про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». Таким чином, вважають акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання недійсним. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, та просила свій позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав первісні позовні вимоги та заперечив проти зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] Своє заперечення мотивував тим, що позивачі за зустрічним позовом, як вбачається з матеріалів цивільної справи фактично є титульними володільцями земельної ділянки суміжної із земельною ділянкою [PERSON] [PERSON] та [PERSON] наголошують, що у минулому відповідно до певних рішень [PERSON] міської ради Одеської області, земельна ділянка розташована по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта, якою вони користуються надавалась їм у користування. Але правовстановлюючих документів, у порядку встановленому діючим на той час законодавством України, позивачі за зустрічним позовом не отримували, а тому в юридичному аспекті не є власниками вказаної земельної ділянки, адже не відбулося факту визнання державою такого права. У 2014 році [PERSON] та [PERSON] звернулися до [PERSON] міської ради Одеської області за дозволом на виготовлення проекту землеустрою щодо надання останнім земельної ділянки площею 0,1000 га, але до цього часу так і не виготовили проект землеустрою і не подали його на затвердження. Також представник позивача за первісним позовом звертає увагу на те, що [PERSON] 14.11.2012 року, зверталася із заявою до [PERSON] міської ради Одеської області стосовно протиправних (на її погляд) дій землевпорядника міської ради. Тобто [PERSON] знала про своє нібито порушене право, таким чином, строк позовної давності для оскарження рішення [PERSON] міської ради Одеської області № 404-VІ від 26.02.2012 року фактично сплив 15.11.2015 року, що є підставою у відмові задоволення зустрічного позову. Що стосується рішення [PERSON] міської ради Одеської області № 404-VІ від 26.02.2012 року, то зважаючи на обставини, на які посилається [PERSON] у своєму запереченні, представник позивача за первісним позовом [PERSON] вважає, що воно є законним та прийнятим відповідно до норм діючого на момент його прийняття законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні. Також він вважає, що в діях державного реєстратора відсутні порушення, адже посадова особа діяла виходячи із наявності законного рішення компетентного органу [PERSON] міської ради Одеської області № 404-VІ від 26.02.2012 року, тобто свідоцтво про право власності на земельну ділянку, індексний номер 7195159 від 30.07.2013 року, постає як похідне рішення і може бути скасоване судом лише за наявності порушень припущених посадовою особою та у випадку скасування вище вказаного рішення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, заперечувала проти задоволення первісного позову [PERSON] Своє заперечення мотивувала тим, що позивач за первісним позовом [PERSON] при отриманні земельної ділянки незаконно захопила чималу частину її земельної ділянки. Коли вона дізналася, що [PERSON] виділили сусідню земельну ділянку, то вона попередила її чоловіка [PERSON] про те, де саме знаходиться її межа. А коли зясувалося, що [PERSON] хоче змістити свою ділянку у її бік, то вона викликала фахівця з БТІ та запросила на місце [PERSON] На місці фахівець БТІ довела [PERSON], що виділену йому ділянку відміряли від її фактичної межі на підставі плану БТІ. Встановлення істини продовжилося вже у самому офісі БТІ, тоді ж [PERSON] був наданий схематичний план її садибної ділянки та архівний витяг з рішення виконкому [PERSON] міської ради № 252 від 12.12.2001 року, які підтверджували межі її садибної ділянки. Крім того, на її лист-запит до [PERSON] міської ради щодо розмірів її садибної ділянки вона отримала відповідь, що рішення про зменшення розміру її земельної ділянки, розташованої по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта сесією [PERSON] міської ради не затверджувалось. Тобто [PERSON] міська рада її земельну ділянку не зменшувала і не вилучала жодного квадратного метра. У витягу з рішення [PERSON] міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку мешканцям м. Балта» № 404-VІ від 26.02.2012 року лише йдеться про передачу [PERSON] земельної ділянки. Межі у цьому документі не вказані. Тож [PERSON] визначала їх на власний розсуд з порушенням ЗК України. Також грубим порушенням вважає те, що у акті погодження меж земельної ділянки у натурі її підпис і підпис її сина відсутні, адже під час складання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання ні її, ні її сина не було. Таким чином, положення прописані в Інструкції «Про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» не були дотриманні, тому вважає даний акт недійсним. Незаконно оформлений пакет документів [PERSON] подала до [PERSON] міської ради для того, щоб отримати рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку мешканцям м. Балта». В дозвільному документі відсутній її підпис, хоча він є обов`язковий. Викладені факти свідчать про грубі порушення законодавства. Тому вважає, що рішення [PERSON] міської ради підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності на земельну ділянку визнати недійсним та скасувати держану реєстрацію земельної діляянки [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач за зустрічним позовом представник [PERSON] міської ради Одеської області, в останні судові засідання не зявлався, проте надіслав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON], в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви щодо скасування рішення [PERSON] міської ради Одеської області № 404-VІ від 26.02.2012 року з наступних підстав. Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погоджені проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Отже, при поданні клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки та при наданні такого дозволу вказується орієнтовний розмір земельної ділянки. Остаточне ж визначення розміру та меж земельної ділянки здійснюється в проекті землеустрою, який в даному випадку, відсутній. Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Одеської області в судовому засіданні поклався за розсуд суду при ухваленні рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Реєстраційної служби [PERSON] РУЮ в Одеської області в судове засідання не зявився, проте надала до суду телефонограму, в якій просить розглядати спрау без її участі та просила винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків. Рішенням [PERSON] міської ради № 1220-V від 06.08.2010 року [PERSON] дозволено здійснювати\~виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташована за адресою: м. Балта, вул. Ломоносова, 22 площею 622 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 181). Рішенням\~[PERSON] міської ради від 26.06.2012 року № 404-VI, затверджено\~технічну документацію із землеустрою щодо надання у власність мешканцям м. Балта земельних ділянок, зокрема про надання у власність із земель житлової та громадської забудови земельної ділянки площею 0,0621 га, в тому числі 0,0621 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою м. Балта, вул. Ломоносова, 22 [PERSON] (т. 1 а.с. 55). 30.07.2013 року видано свідоцтво про право власності № 7195159 на ім`я [PERSON]\~на земельну ділянку за адресою: м. Балта, вул. Ломоносова, 22,\~цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0621 га (т. 1 а.с. 7). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що згідно з технічним планом на будинок у її користуванні перебуває земельна ділянка по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта площею 1000 кв.м. (т. 1 а.с. 28-30, 49-51). Рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 252 від 12.12.2001 року [PERSON] надано у постійне користування з міськземфонду земельну ділянку по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта в розмірі 161 кв.м., а земельну ділянку в розмірі 239 кв.м. надано в тимчасове користування строком на 3 роки (т. 1 а.с. 31, 54). Згідно копії довідки БТІ від 29.10.2012 року № 1002 виданої [PERSON] і [PERSON] вбачається те, що на підставі рішень виконкому [PERSON] міської ради від 29.04.1996 року № 109 і від 12.12.2001 року № 252 за домогосподарством, розташованим в м. Балта по вул. Ломоносова, 22-а, закріплена в постійне користування земельна ділянка в розмірі 1000 кв.м. (839 кв.м. + 161 кв.м.) (т. 1 а.с. 32, 52). Відповідно до довідки виданої [PERSON] ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 10.04.2014 року зазначено, що площа земельної ділянки складає 0,1 га (житловий фонд 0,0839 га, ОСГ 0,0161 га) (т. 1 а.с. 33, 53). Згідно відповіді [PERSON] міської ради від 26.09.2014 року № 1031 вбачається, що рішення про зменшення розміру земельної ділянки, розташованої по вул. Ломоносова, 22-а та переданої [PERSON] у користування, сесією [PERSON] міської ради не затверджувалось (т. 1 а.с. 34, 57). Рішенням [PERSON] міської ради № 959-VI від 04.12.2014 року [PERSON] і [PERSON] дозволено здійснювати\~виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що розташована за адресою: м. Балта, вул. Ломоносова, 22-а площею 0,1000 га, в тому числі 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 35, 56). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються\~Цивільним кодексом України\~та\~Земельним кодексом України. Ч. 2\~ст. 158 ЗК України\~передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У\~ст. 155 ч. 1 ЗК України\~закріплено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.\~\~ За змістом ст. ст.\~116\~ч. ч. 1, 2,\~118,\~125\~ч. 1,\~126\~ч. 1\~ЗК України,\~громадяни набувають право власності на земельну\~ділянку із земель державної або комунальної власності\~за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування\~у межах їх повноважень. Згідно п. «а», п. «д» ч. 1\~ст. 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та організація землеустрою. Відповідно до підпункту 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»\~до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розгляд питання щодо регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 6 \~ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Згідно з ч. 7\~ст. 118 ЗК України\~відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Таким чином, передачі безоплатно у власність земельної ділянки державної або комунальної власності обов'язково передує прийняття рішення органом місцевого самоврядування про надання чи ненадання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 ЗК України\~проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту, на якій розташовано обєкт будівництва подається також на погодження до органу містобудування та архітектури. Комісія з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою висновком від 27.06.2012 року № 99 погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,0621 га (т. 1 а.с. 186-187). Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області висновком від 13.06.2012 року № 5083/03-06-12 погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0,0621 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою вул. Ломоносова, 22 в м. Балта (т. 1 а.с. 188-189). В довідці відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури наданої 10.05.2012 року № 13-15/09 зазначено про те, що забудова земельної ділянки, на яку рішенням [PERSON] міської ради № 1220-V від 06.08.2010 року надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Ломоносова, 22 в м. Балта, дійсно відповідає генеральному плану (генплан згідно п. 3 розділу V ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» є безстроковим) та функціональному зонуванню територій м. Балти, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської області ради народних депутатів від 16.01.1981 року № 18 (т. 1 а.с. 191). Таким чином, з аналізу зазначених норм права вбачається, що представник органу в межах власних повноважень в залежності від наявності чи відсутності підстав погоджує проект землеустрою чи відмовляє в погодженні. Так, до суду було надано погодження, яке є невід`ємною частиною усієї технічної документації проекту землеустрою. Згідно технічної документації, виготовленої ТОВ «Науково-виробничий центр земельно-кадастрового сервісу» на земельну ділянку по вул. Ломоносова, 22 в м. Балта, вбачається, що «В результаті виконаних робіт проведено погодження меж земельної ділянки в присутності представників суміжних землевласників (землекористувачів) (т. 1 а.с. 195-196). Таким чином, [PERSON] набуто права власності на земельну ділянку за адресою м. Балта, вул. Ломоносова, 22 шляхом отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку номер 7195159, площею 0,0621 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Дане свідоцтво було видано відповідно до технічної документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки. Однією із пред'явлених [PERSON] і [PERSON] за зустрічним позовом вимог є скасування рішення [PERSON] міської ради Одеської області від 26.06.2012 року № 404-VI про затвердження\~\~проекту землеустрою щодо надання в приватну власність [PERSON] забудовану земельну ділянку площею 0,0621 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Балта, вул. Ломоносова, 22. Слід зазначити, що позивачі за зустрічним позовом не довели факту існування спору (у судовому порядку) з відповідачами [PERSON] і [PERSON] міською радою по межам земельних ділянок, який перешкоджав би [PERSON] і [PERSON] у використані власних прав на отримання земельної ділянки у власність. Отже, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення з боку [PERSON] міської ради не було порушень законодавства в галузі землеустрою. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач прийняв оскаржуване рішення в межах своєї компетенції та у відповідності до положень\~ЗК України,\~ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»,\~оскаржуване рішення не порушує прав [PERSON] та [PERSON] Згідно із\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст.\~ст. 10, 11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Позивачами за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] по справі не надано підтверджуючих документів про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також не надано документів, щодо конфігурації земельної ділянки по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта, оскільки винесення меж в натурі не відбувалося, а також відсутні відомості про координати ділянки. [PERSON] та [PERSON] заперечували в судовому засіданні, що в акті погодження меж земельної ділянки підпис напроти прізвища [PERSON] саме його, а підпис [PERSON] зовсім відсутній. Однак, акт погодження меж землекористування був підписаний одним із позивачів за зустрічним позовом, а саме [PERSON] Отже, посилання на те, що нібито [PERSON] взагалі не підписував акт погодження меж землекористування є неправомірним та недоведеним, оскільки факт підробки підписів повинен встановлюватись відповідними висновками експертизи, яка проводиться за дорученням суду в рамках цивільного процесу або за постановою слідчого в рамках порушення кримінальної справи тощо. Судом було роз'яснено [PERSON] та [PERSON] право заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, але вони таким правом не скористалися і інших письмових доказів на спростування наведеного факту не надали. Слід наголосити на тому, що згідно земельного законодавства, що діяло на момент підписання акту - спеціалісти-землевпорядники не зобов`язані перевіряти особу суміжного землекористувача, а також до повноважень [PERSON] міської ради та її виконавчих органів не віднесено повноважень щодо перевірки підписів громадян на актах погодження меж суміжного землекористування. Посилання позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на те, що рішення [PERSON] міської ради Одеської області від 26.06.2012 року № 404-VI про затвердження\~\~проекту землеустрою щодо надання в приватну власність [PERSON] забудовану земельну ділянку площею 0,0621 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: м. Балта, вул. Ломоносова, 22 було прийнято з порушенням документації із землеустрою, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на землю, не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано доказів того, що технічна документація із землеустрою, що була підставою для прийняття спірного рішення була виконана з порушеннями. У п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~роз'яснено, що з 1 січня\~\~2002 року відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з травня 2009 року у відповідності до\~ЗУ від 5 березня 2009 року № 1066- VI\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У п. 5 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від\~\~16 квітня 2009 року №7-рп\\2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів і ці суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] не доведено порушення їх прав як землекористувачів і власників земельної ділянки по вул. Ломоносова, 22-а в м. Балта, оскільки винесення меж вказаної земельної ділянки в натурі не відбувалось, тому вирішувати питання про накладення земельних ділянок є передчасним. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами не може бути підставою для відмови місцевої ради у затвердженні технічної документації. До такої правової позиції дійшов [PERSON] Суд України у своєї ухвалі від 10 червня 2009 року (Справа №\~6-18315св08). Вимога отримання погодження меж від сусіда, з яким, можливо, існують тривалі неприязнені стосунки ставить громадян у нерівне становище перед законом, обмежує позитивне право на приватизацію земельної ділянки та не узгоджується із\~ст. 3 ЦК України. За зверненням [PERSON] ПП «Меридіан 72» виготовлено топографічний план належної їй земельної ділянки та прилеглої до неї території. Даний план суд вважає неналежним доказом з наступних підстав. За\~ст. 5-1 ЗУ «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність»\~професійною топографо-геодезичною і картографічною діяльністю можуть займатися\~\~особи, які мають вищу освіту за спеціальностями та кваліфікаціями у галузі геодезії. Сертифіковані інженери-геодезисти несуть відповідальність за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт. До матеріалів справи [PERSON] не додано документа, що підтверджує факт володіння ПП «Меридіан 72» необхідним технічним та технологічним забезпеченням та наявність у складі підприємства сертифікованих інженерів-геодезистів, що є відповідальними за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт. Судом встановлено, виходячи з поданого позову, наданих доказів та пояснень, що у [PERSON] та [PERSON] немає ніяких доказів на порушення законодавства України саме відповідачем [PERSON] міською радою щодо прийняття оскаржуваного рішення. Не надано доказів, які б засвідчували порушення відповідачем процедури чи регламенту прийняття рішення. У зв`язку з чим, вимоги до [PERSON] міської ради є необґрунтованими та недоведеними.\~За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про скасування рішення [PERSON] міської ради не підлягають задоволенню. Свідоцтво про право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі свідоцтва про право власності на землю безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого таке свідоцтво видане, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством України. У зв'язку з тим , що вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на землю та про скасування державної реєстрації земельної ділянки є похідними від первісних позивних вимог про скасування рішення [PERSON] міської ради, вони також не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що при обстеженні комісією [PERSON] міської ради земельної ділянки по вул. Ломоносова, 22 в м. Балта, яка належить на праві власності [PERSON] розпочато будівництво паркану (т.1 а.с. 9). Відповідач за первісним позовом [PERSON] перешкоджає [PERSON] вільно користуватись та розпоряджатись належною їй земельною ділянкою. Факт зведення паркану не оспорено відповідачем [PERSON] Згідно\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 152 ЗК України\~передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Допитана в судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] не змогла підтвердити факт того чи\~\~дійсно [PERSON]\~було отримано незаконно свідоцтво про право власності на землю і того, що металеві опори в кількості 8 штук дійсно були\~встановлені на законних підставах. З огляду\~\~на викладене суд вважає, що\~\~позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном підлягає задоволенню частково, з метою відновлення порушеного права [PERSON] необхідно покласти на відповідача обов'язок усунути перешкоди в користуванні майном. Такі перешкоди підлягають усуненню шляхом зобов'язання відповідача демонтувати металеві опори в кількості 8 штук. Крім того, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих позовних вимог, тобто конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права. Отже, однією із вимог [PERSON] просила заборонити [PERSON] вчиняти дії, що перешкоджають їй здійснювати володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, без будь-якої конкретизації цих вимог, що в подальшому призведе до неможливості у майбутньому виконання рішення в цій частині. За таких обставин суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позивач [PERSON] за первісним позовом також просила стягнути судові витрати, які складаються з оплаченого нею судового збору і витрат на правову допомогу, з приводу чого суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 79 ЦПК України\~до судових витрат серед іншого належать судовий збір і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 84 ЦПК України\~витрати,\~пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В матеріалах справи є квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі 243,60 грн. (т. 1 а. с. 1), що підтверджується квитанцією від 18 травня 2015 року, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на користь позивача понесених ним при оплаті за правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат входять лише фактично сплачені стороною витрати. Ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В справі міститься договір про надання послуг у сфері права № 9 від 21.05.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого останній бере на себе зобов'язання представляти інтереси позивача. В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт, в яких вказано про те, що [PERSON] сплатила [PERSON] кошти в сумі 2250 грн. за підготовку цивільного позову до суду, за заяву про зміну позовних вимог і за участь у судових засіданнях згідно з договором № 9 від 21.05.2015 року. Однак зміст вказаних актів, з урахуванням вищевказаного, а також ст. ст.\~58, 59 ЦПК України, не можна вважати належним та допустимим доказом понесення позивачем витрат по оплаті правової допомоги, тому він не може бути прийнятий до уваги судом. Враховуючи, що 40 % від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі складають: 40 % х 1218 грн. = 487,20 грн. за одну годину, а\~згідно договору про надання послуг у сфері права № 9 від 21.05.2015 року вартість за 1 годину участі у судовому засіданні складає 300 грн., тому суд приймає до уваги те, що фахівець у сфері права, який надавав позивачу правову допомогу, приймав участь у судових засіданнях по даній справі, але згідно вимог позивач просила задовольнити тільки за перебування фахівця у п`яти судових засіданнях, тривалість яких згідно журналів судових засідань становить близько 4 год. 8 хв., тому з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають\~\~стягненню витрати на правову допомогу у відповідності до вимог\~Постанови КМУ від 27.04.2006 року № 590\~у розмірі\~1240\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial