Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

26 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з\~позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 08 вересня 2007 року він\~зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно шлюбні стосунки суттєво погіршилися ще у 2015 році, оскільки вони мають різні погляди на сімейне та шлюбне життя, у звязку з чим з грудня 2015 року фактично припинили шлюбні відносини. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений\~належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Судом встановлено, що 08 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 08 вересня 2007 року зроблено відповідний актовий запис № 816 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до частини третьої\~статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам\~одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки, оскільки у них різні погляди на сімейне та шлюбне життя. Задовольняючи позов, суд враховує, що фактично шлюбні відносини припинені з грудня 2015 року, спільне господарство не ведеться, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8\~статті 294 Цивільного процесуального кодексу України\~відповідачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу \~«Тарасенко». Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved