Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

26 грудня 2018 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON],[INFO] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дунаєвецька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітньою та стягнення аліментів, в якому просить позбавити [PERSON], 1980 року народження, батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON],[INFO], уродженки м.Дунаївці Хмельницької області та призначити її опікуном даної дитини та стягнути з відповідача аліменти. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року. У зв'язку із відсутністю батька малолітньої [PERSON], наказом начальника служби у справах дітей райдержадміністрації №71-но від 29.10.2018 року [PERSON] тимчасово влаштована в сім'ю [PERSON], з якою у неї, на момент залишення її без батьківського піклування, склалися близькі стосунки, остання являється бабусею малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що у відповідності до висновку органу опіки та піклування Дунаєвецької районної державної адміністрації від 09.11.2018 року № 1147-07/2018 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON]» зазначено, що від спільного шлюбу укладеного між [PERSON] та [PERSON] народилася спільна донька [PERSON] [INFO]. Подружнє життя у сім'ї не склалося, подружжя проживало окремо, малолітня донька [PERSON] проживала спільно з матір'ю та перебувала на повному її утриманні, мати забезпечила доньці належний догляд та виховання, приймала активну участь у її утриманні. В свою чергу батько [PERSON] до дитини не приходив, не вітав її з днем народження, не допомагав, не цікавився її життям, здоров'ям та навчанням, аліментів не сплачував, іншої матеріальної допомоги не надавав, телефонних дзвінків від нього не надходило та не виявляв ніякого бажання спілкуватися з нею. За час проживання малолітньої дитини з позивачкою, батько дитину не провідує, не цікавиться станом її здоров'я, розвитком, не виявляє бажання приймати участь у її вихованні, фінансової допомоги не надає. Ухвалою судді від 15.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 08.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пославшись на обставини викладені у позові, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Відповідачем не подано до суду відзив на позов. Представник третьої особи: Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області як органу опіки та піклування Петровська Т.М. в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позов підтримала в повному обсязі. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.287 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.165 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п. 17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.26). Згідно свідоцтва про смерть від 26.09.2018 року серія № [NUMBER] мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року (а.с.27). З характеристики, виданої директором Дунаєвецького навчально - виховного комплексу ЗОШ І-ІІІ ст. «гімназія» вбачається , що під час хвороби матері та після її смерті, бабуся [PERSON] усі обов'язки стосовно виховання дитини взяла на себе, в свою чергу відповідач з 2015 року по 2018 рік взагалі не цікавиться успіхами дитини, жодного разу не з'являвся у школі, не поцікавився поведінкою чи оцінками доньки, контактів з класним керівником не має та не підтримує, ніколи не привітав свою доньку з днем народження чи іншим родинним св'ятом (а.с. 22,23). Згідно характеристики, виданої директором Дунаєвецького навчально виховного комплексу ЗОНІ І-ІІІ ст. «гімназія» від 22.10.2018 року за період навчання [PERSON] у початкових класах з 2011 року по 2015 рік відповідач жодного разу не цікавився успіхами дочки і не з'являвся до школи. Велику підтримку у вихованні і утриманні дочки мати дитини, одержувала з боку бабусі, дідуся та дядька дівчинки (а.с.24). Встановлені судом обставини, як в сукупності так і кожен окремо чітко окреслюють ухилення від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини. У відповідності до висновку органу опіки та піклування Дунаєвецької районної державної адміністрації від 09.11.2018 року № 1147-07/2018 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON]» зазначено, що від шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ,народилася спільна донька [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сім'ї не склалося, подружжя проживало окремо, малолітня донька [PERSON] проживала спільно з матір'ю та перебувала на повному її утриманні, мати забезпечила доньці належний догляд та виховання, приймала активну участь у її утриманні. В свою чергу батько [PERSON] (відповідач) до дитини не приходив, не вітав її з днем народження, не допомагав, не цікавився її життям, здоров'ям та навчанням, аліментів не сплачував, іншої матеріальної допомоги не надавав, телефонних дзвінків від нього не надходило та не виявляв ніякого бажання спілкуватися з нею. А тому орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача відносно малолітньої [PERSON] батьківських прав (а.с.14-16). Висновком служби у справах дітей від 19.11.2018 року № Н-46/1.2 «про можливість громадянки [PERSON] бути опікуном малолітньої [PERSON] [INFO]» зазначено, що після смерті матері [PERSON] та у зв'язку з відсутністю батька, наказом начальника служби у справах дітей райдержадміністрації №71-но від 29.10.2018 року [PERSON] тимчасово влаштована в сім'ю [PERSON] з якою у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки. Працівниками служби у справах дітей проведено обстеження житлово - побутових умов сім'ї [PERSON] та з'ясовано, що будинок, в якому проживає бабуся ,належить їй на праві власності. Помешкання повністю обладнане меблями та оснащене необхідною побутовою технікою ,кімнати охайні, світлі, просторі, для малолітньої [PERSON] є усе необхідне. Продукти харчування у достатній кількості. За час спільного проживання малолітньої [PERSON] з бабусею між ними склалися дружні, близькі, відверті, щирі стосунки, які сприяють належному вихованню повноцінному розвитку, навчанню [PERSON]. Служба у справах дітей вважає, що позивачка може виконувати обов'язки опікуна по відношенню до своєї онуки, адже в її родині створено усі належні соціально - побутові умови для всебічного, духовного, фізичного розвитку [PERSON] (а.с.12,13,25). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи дані обставини, судом встановлено, що відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття не виконує, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, місце його перебування невідоме, не піклується про здоров'я дитини. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків в повній мірі щодо малолітньої дочки, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею здібностей, що підтверджено зазначеними вище матеріалами справи. Вищезазначені обставини є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] у відповідності з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, а тому, з метою захисту прав та інтересів дитини ,суд вважає, за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON] , 2005 року народження. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними, схожі положення містяться і в ст. 243 Сімейного Кодексу, в якій зазначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 244 Сімейного Кодексу опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 Сімейного Кодексу опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Згідно подання органу опіки та піклування Дунаєвецької райдержадміністрації щодо призначення опікуна від 19.11.2019 року вважається за доцільне призначити опікуном бабусю [PERSON] над малолітньою онукою [PERSON], [INFO] (а.с.6). Також, судом встановлено, що вихованням, піклуванням, утриманням [PERSON], [INFO] року, займається її бабуся [PERSON], яка забезпечує її харчуванням, лікуванням, виявляє інтерес до внутрішнього світу дитини, піклується про її фізичний та духовний розвиток, саме вона створила умови для розвитку та росту дитини. Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним у справі доказам в їх сукупності, дійшов висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] та встановлення над нею опіки , призначивши опікуном її бабусю [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов'язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн..

Outcome: approved