overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

24 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З січня 2014 року відповідач з сім'єю не проживає та матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина у добровільному порядку не надає, а тому позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини в добровільному порядку, вказав, що ним вже було сплачено аліменти за березень 2014 року. Вислухавши пояснення сторін у судовому засіданні, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідач працездатний, офіційно працює, має стабільний заробіток, інших утриманців не має, добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 квітня 2014 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

24 березня 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1142 грн. 19 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явилася, але надала до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі, позов визнає в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.12.2011 року відповідач з ПАТ «Дельта Банк» уклала кредитний договір №006-16525-271211. Відповідно до п.5.2 Договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. У відповідності до договору, Держатель кредитної картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Також відповідно до п.3.4 Держатель доручає Банку здійснювати з Рахунку договірне списання грошових коштів. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.14). У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 15.01.2014 року має заборгованість - 1142 грн. 19 коп., яка складається з: - 0,00 грн. - тіло кредиту; - 946,59 грн. - прострочене тіло кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за комісіями; Тому, ПАТ «Дельта Банк» просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1142 грн. 19 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

24 березня 2014 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 05 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої [PERSON] був наданий кредит в розмірі 12 405, 04 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами Генеральної угоди від 05 вересня 2012 року [PERSON] погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить його підпис. За умовами Генеральної угоди погашення заборгованості мало здійснюватися з 1 по 25 число кожного місяця. ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Однак, свою частину зобов'язань за вказаною угодою [PERSON] не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 лютого 2014 року за ним утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 16 467,49 грн, яка склалася з 11 286,04 грн - заборгованість за кредитом; 2 304, 64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 616, 45 грн. - штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди; штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина; 760,36 грн - штраф (процентна складова). Представник позивача Козіна Н.В. до судового засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

24 березня 2014 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» - звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 14 вересня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої [PERSON] був наданий кредит в розмірі 9 513,20 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами Генеральної угоди від 14 вересня 2012 року [PERSON] погодилась з Умовами і правилами надання банківських послуг, запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк», про що свідчить її підпис. За умовами Генеральної угоди погашення заборгованості мало здійснюватися з 1 по 25 число кожного місяця. ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало свої зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Однак, свою частину зобов'язань за вказаною угодою [PERSON] не виконала, у зв'язку з чим станом на 03 березня 2014 року за нею утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 13 169,35 грн, яка склалася з 8 822,82 грн - заборгованість за кредитом; 2 027,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 216,10 грн - штрафи за п.п. 2.2. Генеральної угоди; штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина; 603,20 грн - штраф (процентна складова). Представник позивача Лихограй Ю.В. до судового засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

24 березня 2014 року прокурор Хмельницького району в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 27.01.2014 року встановлено, що [PERSON], 02.08.2013 року в м. Хмельницькому, керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер», порушив ПДР, не надав переваги в русі автомобілю «Део Ланос», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в попутному напрямку, та допустив із ним зіткнення, в результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження, а потерпіла [PERSON], пасажир автомобіля «Део Ланос», - тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. [PERSON] визнано судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та призначено кримінальне покарання з іспитовим строком. Згідно довідки Хмельницької обласної лікарні № 71 від 17.09.2013 року вартість лікування [PERSON] становить 4 460 грн. 54 коп. Ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ВАТ НАСК «Оранта» як страхову компанію, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] згідно полісу № АС/2471255. У судовому засіданні представник прокуратури Хмельницького району просив суд стягнути на користь Хмельницького обласного бюджету витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 4 460 грн. 54 коп. з відповідача Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Представник Департаменту охорони здоров'я Хмельницької обласної державної адміністрації в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив щодо стягнення коштів з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Представник відповідача ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засіданні вимоги позову визнав. Представник третьої особи Хмельницької обласної лікарні в судовому засіданні підтримала позов. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню оскільки згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати по справі (243 грн. 60 коп. судового збору) підлягають стягненню з відповідачів порівну (по 121 грн. 80 коп.) в дохід держави згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

24 березня 2014 року року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позовній заяві зазначено, що 26.09.2007 року [PERSON], (далі Відповідач) отримав кредит у розмірі 1029 грн, 58 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом відповідно до договору № PLXRRX 13100187 від 26.09.2007 року. Умов договору відповідач не виконував, заборгованість по кредиту та відсотках не сплачував та станом на 27.02.2014 року розмір заборгованості Відповідача перед банком складає 20788 грн. 67 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить стягнути із Відповідача суму заборгованості в розмірі 20788 грн. 67 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., а саме сплвчений судовий збір. Допитаний в судовому засіданні 07.05.2014 року Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив що ніяких угод із Позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» ніколи не укладав, ніколи ніяких кредитів ніде не брав. В той період, коли від його імені було отримано кредит, в нього зник паспорт, про що він довідався коли виникла необхідність йти на вибори. Він звернувся із заявою у міліцію та в ході проведення перевірки взнав, що паспорт в нього викрав громадянин [PERSON], переклеїв фото в паспорті та користувався паспортом й можливо брав кредитні кошти в банку. [PERSON] представив копію свого паспорту та копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи по факту підробки та використання паспорта громадянином [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та Відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що Відповідач [PERSON] ніколи за отриманням кредитних коштів до позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався, а саме громадянин [PERSON], викравши у [PERSON] паспорт вклеїв до нього своє фото й отримував кредитні кошти в банку. На даний час [PERSON] є померлим, його смерть настала 12.09.2009 року, що стверджується копією актового запису про смерть № 83 від 12.09.2009 року. Пояснення [PERSON] стосовно відсутності між ним та банком будь-яких договірних відносин підтверджуються представленим паспортом особи та його копією, де вбачаються візуальні відмінності обличчя Відповідача із обличчям особи, яка отримала кредитні кошти та зображена на копії паспорту, що зберігається в кредитній справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся в Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 23 липня 2005 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 919. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] до початку розгляду справи надійшла заява в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить справу розглянути без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте подала заяву в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить справу розглянути без її участі.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23 липня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 919, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ГЮ № 002746. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серія 1-ГЮ 105770). Протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. Враховуючи, що шлюб існує формально, і це суперечить інтересам сторін, суд вважає за необхідне шлюб розірвати, витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС покласти на позивача. Визначити місце проживання дитини з матірю. На підставі ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою у нього не склалося. Відносини між ними погіршились, виникають непорозуміння, сварки, вони проживають окремо біля 1 року, спільного господарства не ведуть, у зв'язку із чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, а його представник наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка в суд з»явилась, позовні вимоги визнала і просила про їх задоволення та зміну прізвища на дошлюбне - [PERSON]. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 25.11.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Дмитрашківською сільською радою; від шлюбу мають двох дітей. У судовому засіданні представник позивача та відповідачка підтвердили, що примирення не можливе. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин, більш як 1 рік. За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу зважаючи на їх доведеність і обгрунтованість. Вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача. Змінює відповідачці прізвище на [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час його навчання, обгрунтовуючи тим, що він навчається у Нововолинському вищому професійному училищі за професією експлуатація та ремонт гірничого електромеханічного обладнання та автоматичних пристроїв. Проживає разом з матір'ю, батько матеріальної допомоги не надає. Мати не взмозі самостійно утримувати його, він не має можливості працювати, оскільки навчається на денній формі, а тому коштів для забезпечення себе необхідними продуктами харчування, одягом, підручниками не вистачає. Відповідач працює, має стабільний дохід, зобов'язаний його утримувати, а тому просить стягувати з нього в свою користь аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу в місяць з дня звернення і до закінчення навчання та 400 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/5 частини його доходу щомісячно та 400 грн. витрат на правову допомогу. Стаття 200 Сімейного Кодексу України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, і вказує, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для стягнення аліментів, суд позов задоволює та стягує з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу в місяць з дня звернення до суду і до закінчення навчання. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК Укрїни суд стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави 243,60 грн. судового збору та 400 грн. витрат на правову допомогу в користь позивача [PERSON], що підтверджується документально (а.с.6-9)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

24 березня 2015 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.04.2004 р. вони вступили у шлюб, який був зареєстрований Відділом РАЦС Селидовського міського управління юстиції (актовий запис №32). Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], котра проживає разом з матірю. Стосунки між подружжям почали псуватися. На теперішній час сумісне господарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини між подружжям були припинені, спільний бюджет відсутній, будь-який фізичний і духовний звязок був втрачений та поновити його виявилося неможливо, що й стало підставою до розірвання шлюбу. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявився, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти позовних вимог не заперечувала та просила позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2004 р. вони вступили у шлюб, який був зареєстрований Відділом РАЦС Селидовського міського управління юстиції (актовий запис №32) та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №234664. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ №074236, перебуваючи у шлюбі, подружжя має неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], котра на момент подання позовної заяви проживає разом з матірю. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved