overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачка зазначила, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 18 березня 1997 року; шлюб зареєстрований Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом № 4. Від даного шлюбу дітей немає. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що подружні стосунки припинені остаточно і відновлені бути не можуть, згоди на розлучення відповідач в добровільному порядку не надає, тому просить шлюб розірвати. Спору про розподіл майна сторони не мають. В наданій до суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила шлюб розірвати, також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином, в офіційному виданні газеті «Вісті Придніпров'я» № 38 (1531) розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання з зазначенням місця, дати та часу розгляду справи. Відповідач про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі ст. 224 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, взявши до уваги позицію позивачки, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18 березня 1997 року Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом № 4 (л.с. 8). Від даного шлюбу дітей немає. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і на теперішній час вони проживають окремо. [PERSON] вважає, що поновлення з відповідачем подружніх стосунків неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Спору про розподіл майна сторони не мають. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати як інтересам позивачки так і відповідача, тому позов необхідно задовольнити. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить стягувати з останнього на свою користь аліменти на доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його прибутку щомісячно, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що з 20 травня 2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає коштів на їх утримання, хоча має таку можливість. Тому просить в судовому порядку стягувати з відповідача аліменти. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснив, що згоден сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів свого доходу, оскільки працює на Державному підприємстві лісового господарства та має постійний дохід, інших осіб на утриманні не має. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 травня 2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей. Ці обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: поясненнями сторін, свідоцтвами про народження дітей, свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON], а тому в силу ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні цього розміру суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, а також те, що відповідач здоровий, працездатний, має постійне місце роботи, інших осіб на утриманні не має та може надавати таку допомогу. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що з 01 березня 2003 року по 01 грудня 2010 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Оскільки дитина проживає з позивачкою, відповідач ухиляється від надання коштів на утримання дитини, позивачка просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини в розмірі 600 грн. щомісячно. Від відповідача надійшла заява, в якій він позов визнав частково і просить розглянути справу в його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, яка підтримала позовні вимоги, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Путивльського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 22 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до рішення Путивльського районного суду Сумської області від 01 грудня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Позивачка разом з дитиною проживає у своєї матері - [PERSON] (а.с.7). Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач ухиляється від добровільного надання коштів на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти в сумі 600 грн., зокрема, внаслідок стану здоров'я, матеріального становища чи наявності у нього інших утриманців. Враховуючи те, що відповідач має нерегулярний мінливий доход, суд вважає, що аліменти підлягають стягненню в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно. Крім того, підлягає вирішенню питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до закінчення навчання. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила задоволити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме погодився на стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 11.02.1995 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і є студентом Хмельницького професійного ліцею. Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Розмір аліментів, відповідно до ст. 200 СК України, визначається з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні аліментів з [PERSON] судом враховано матеріальне становище відповідача і його можливість надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання, взято до уваги можливість позивачки за її майновим станом також надавати матеріальну допомогу дитині. За таких обставин суд дійшов висновку про встановлення аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня подачі заяви, а саме з 24 січня 2014 року до закінчення терміну навчання [PERSON], але не довше аніж до досягнення ним 23 років. Крім того, з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. Відповідно ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини-інваліда з дитинства [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 гривень, посилаючись на те, що відповідач є батьком дитини, яка є інвалідом з дитинства і потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав і пояснив, що дитина є інвалідом з дитинства і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який здатний надати таку допомогу. Представник відповідача позов визнав частково і пояснив, що відповідач в даний час знаходиться на заробітках в Італії, має іншу сім'ю та двох неповнолітніх дітей. Від надання матеріальної допомоги доньки-інваліду не відмовляється, однак вважає, що даний розмір є завищеним. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від нього мають дитину - доньку [PERSON], яка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Вона є інвалідом з дитинства першої групи та потребує постійного стороннього догляду. Позивачка отримує пенсію на дитину, однак всіх цих коштів не вистачає на потреби хворої дитини. Відповідач, відповідно до ст. 198 СК України повинен утримувати свою повнолітню дитину, яка є інвалідом та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище відповідача те, що на його утриманні також знаходяться інші діти; що він є працездатним і може надати дитині матеріальну допомогу. Суд вважає, що до зміни матеріального становища відповідача, з нього слід стягнути аліменти на утримання дитини-інваліда в розмірі 1 000 гривень щомісяця. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 24 січня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача. Посилалася на те, що [INFO] року померла мати - [PERSON], після смерті якої залишилося належне їй майно. Вказала, що своєчасно для прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернулася до державної нотаріальної контори, оскільки у цей період загинув її свекор, що стало стресом як для неї, так і для свекрові, яка є людиною похилого віку і потребує стороннього догляду. З посиланням на ці обставини, статтю 1272 ЦК України просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці. В судовому засіданні представник позивача цивільний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, але надали суду письмові заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог, а справу просили розглянути за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [INFO] року у селі Себине Новоодеського району Миколаївської області померла - [PERSON]. Спадковою масою є земельна ділянка площею 11,53 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Себинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. Спадкоємцями за заповітом є її донька - [PERSON], тобто позивач у справі, а також за законом діти - [PERSON] і [PERSON] (відповідачі). Судом з'ясовано, що відповідачі до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері не звертались. Позивач [PERSON] проживає за межами області. [INFO] р. у дорожньо-транспортній пригоді загинув її свекор [PERSON] і, у період з червня місяця 2005 року по лютий місяць 2006 р. вона доглядала за свекровою - [PERSON], що підтверджується довідкою Сатанівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області і відповідними медичними довідками. В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач з поважних причин пропустила строк звернення до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини і вважає за необхідне надати їй додатковий строк, відповідно до її вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій зазначила, що вони з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. На утримання дітей відповідач коштів не надає. [PERSON] просила ухвалити рішення, яким щомісячно стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка та відповідач, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивачка подала до суду заяву в якій, змінивши позовні вимоги просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття і справу розглядати у її відсутність. Відповідач подав до суду заяву в якій позов, з урахування заяви позивачки про зміну позовних вимог, визнав повністю і просив справу розглядати у його відсутність. Згідно з частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) на відповідача покладається обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

24 січня 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області було ухвалено заочне рішення, згідно якого позовні вимоги [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області, Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Вітязь» про визнання права власності на самочинне будівництво - задоволені в повному обсязі. Визнано за [PERSON] право власності на самочинно побудований житловий будинок «А-1», загальною площею - 122,8 кв.м., з підвалом ПД загальною площею 122,8 кв.м., ганок - площею - 7,00 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS]. В Дергачівський районний суд Харківської області 01 квітня 2014 року звернулася Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області із заявою про перегляд заочного рішення, просить його скасувати, посилаючись на те, що вони не були повідомлені належним чином про судове засідання, а також судом не було повно з'ясовано усіх фактичних обставин справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого ухвалив рішення, яке є необгрунтованим та незаконним. Сторони в судове засідання не з'явилися, причину неявки суд не повідомили про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.2 ч.3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Представник Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області в судовому засіданні не міг брати участь, тому що не одержував повідомлень про день і час розгляду справи. Вказує, що в судовому засіданні надасть докази, які мають суттєве значення для вирішення справи по суті. Суд вважає, що вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

24 січня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.01.2014 року о 14 год. 45 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.01.2014 року о 14 год. 45 хв. гр. [PERSON]. була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Богданова В.В. лікарні КЗ «ДСПНЦ»ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора тривожна, метушлива, показує страхи, вважає, що її переслідують якісь люди, хочуть вбити. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved