Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

24 січня 2018 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в якому просила визнати звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позову зазначила, що вона з 1995 року працювала у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тривалий час займаючи керівні посади, зокрема з 2013 р. по 2017 р. була заступником начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та звітності. 01.08.2017 р. була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності. 29.12.2017 р. її звільнили з роботи п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства з наступних підстав. У зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01.08.2017 р. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України. 12.09.2017 р. Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача [PERSON] одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Позивач вважає, що про звільнення належним чином не була попереджена, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці вона не отримувала. Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов`язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вона персонально не отримувала письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку вона займає, та про її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке письмове попередження вона повинна була отримати не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення. Крім того відповідач не запропонував позивачу іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26.10.2017 р. так і після 02.01.2018 р. відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями. Вважає, що з урахуванням її освітнього рівня та переліку посад, яку вона займала протягом 22 років роботи у Фонді соціального страхування, відсутності за цей період зауважень до виконання нею своїх посадових обов`язків, та дисциплінарних стягнень свідчить вона мала переважне право бути залишеною на роботі у зв`язку із скороченням штату.(а.с. 14-18). 12.02.2018 року позивачем було подано клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, а саме просила замінити виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України на належного відповідача Фонд соціального страхування України. (а.с. 33-34). Також 12.02.2018 р. на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог в яких позивач просить задовільнити позовну заяву та визнати звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ про звільнення від 22.12.2017 р. № 1014; поновити її на роботі, на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.2017 р.; стягнути із відповідача суму заборгованості по заробітній платі на її користь, за час вимушеного прогулу з 30.12.2017 р. по фактичну дату винесення рішення судом, яка на дату подання позовної заяви становить - 33 899,32 грн.; покласти на відповідача витрати пов`язані з розглядом цієї позовної заяви, також витрати на професійну правничу допомогу адвоката, орієнтовна сума якої становить - 7 000 грн.(а.с. 39 - 47). Дане клопотання та заява про уточнення позовних вимог відповідно до протоколу судового засідання 23.04.2018 р. задоволені та приєднані до матеріалів справи. (а.с. 127 - 128). Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву вказав, що позов не визнає повністю, та просить відмовити в його задоволенні, оскільки 20.07.2017 р. директором ВД Фонду було затверджено штатний розпис виконавчої дирекції Фонду з 20.07.2017 р. у кількості 267 штатних одиниць, а 31.10.2017 р. затверджено новий штатний розпис ВД Фонду з 01.01.2018 р. у кількості 188 штатних одиниць, відповідно до довідки управління по роботі з персоналом виконавчої дирекції Фонду від 12.02.2018 р. № 66-07 засвідчує факт ліквідації департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України. Натомість створений департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності з граничною чисельністю 29 штатних одиниць. Тобто, з 01.01.2018 р. посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду скорочено, тобто дана обставин підтверджує те, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці. 30.10.2017 р. відповідачем було подано звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в Київській міжміський центр зайнятості Подільський районний центр зайнятості. Відповідачем повністю додержано процедуру вивільнення позивача, оскільки 26.10.2017 р. позивач персонально попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, у зв`язку із скороченням з 01.01.2018р. чисельності штату працівників виконавчої дирекції Фонду, про що свідчить персональний підпис позивача у відомостях щодо попередження. Відповідач не мав можливості з 01.01.2018 р. запропонувати позивачу іншу роботу за відповідними професією та спеціальністю у зв`язку з її відсутністю. Посади, на які в період з 26.10.2017 р. по 29.12.2017 р. приймались та/або переміщувались інші працівники ВД Фонду, та які з 01.01.2018 р. залишались вакантними, не є однорідними посаді позивача. 29.12.2017 р. відповідачем ознайомлено позивача з наказом про звільнення від 22.12.2017 р. № 1014, і видано позивачу його копію та належно оформлену трудову книжку, що підтверджується власним підписом позивача в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до неї та проведено повний розрахунок (а.с. 118 - 119). Позивач у відповіді на відзив зазначила, що відзив відповідача не містить жодних достовірних відомостей про те, що позивача було звільнено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Відповідачем не дотримано вимог ст. 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача, оскільки ним не додержано строків звернення з поданням про надання такої згоди та строків звільнення після отримання згоди. Достовірність наданого відповідачем примірника наказу № 603 та додатку до нього викликає сумніви, оскільки в самому наказі не додержана порядкова нумерація пунктів. (а.с. 134-136). Представник відповідача своїх запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву зазначив, що всі доводи та міркування позивача за поданою відповіддю на відзив відповідача на позовну заяву зводяться до її власних припущень при хибному трактуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини (а.с. 138). В судовому засіданні позивач просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Суду повідомила, що ніхто з працівників Фонду завчасно персонально не був попереджений про те, що його буде вивільнено на виконання постанови правління Фонду від 12.09.2017 р. за № 47 та відповідно до наказу № 603 про зміни в організації виробництва і праці від 26.10.2017р. Надана відповідачем копія відомостей з підписом працівників є додатком до всього наказу, а не до конкретного пункту. Крім того, вказаний відповідачем п. 3.1 цього наказу не містить відомостей про конкретні посади та конкретних осіб, яких передбачалося вивільняти, а тому підписи у додатку до наказу № 603 свідчить лише про доведення до колективу виконавчої дирекції Фонду постанов правління та самого наказу. Також, наказ містить пряму вказівку до 01.11.2017 р. провести передбачені законом заходи щодо персонального попередження всіх працівників про зміну в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці, а також про наступні вивільнення з 01.01.2018 р. чисельності та штату працівників, чого після ознайомлення з нказом виконано не було. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві та відповіді на відзив обставини. Стверджував, що в порушення вимог закону та колективного договору відповідач не отримав згоду профспілкової організації на звільнення позивача, що є обов`язковим при масовому вивільненні. Вважає, що були порушені вимоги законодавства, щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення, оскільки персонально позивач письмово не був повідомлений про вивільнення. Посилався на те, що наказ №603 має різні редакції, а саме різняться надана копія позивачу, що подана разом з позовною заявою та копія надана суду відповідачем, а крім того наказ не має переліку осіб які будуть вивільнені та додатки до нього не засвідчені підписом директора. Вважає, що фактично скорочення не відбулось оскільки фонд заробітної плати збільшився та працівників продовжували приймати на роботу. В судовому засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Заяви (клопотання) учасників справи. 23.04.2018 р. представник позивача [PERSON] заявив письмове клопотання про виклик свідків керівників Фонду та колишніх працівників Фонду (а.с.146-147). 23.04.2018 р. позивача [PERSON] заявила письмове клопотання про призначення по справі технічну експертизу документів, а саме відомостей, які названо додатком до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.2017 р. № 603, проведення якої доручити КНДІСЄ. (а.с. 148-149). 09.10.2018 р. представник позивача [PERSON] заявив письмове клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України [PERSON]. (а.с. 156-157). 05.04.2019 р. представником позивача подано повторне клопотання про проведення технічної експертизи документа. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.02.2018 р. відкрито провадження у справі та справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті. (а.с. 25-26). 09.07.2018 р. протокольно задоволено клопотання представника позивача, щодо допиту свідків та залучення третіх осіб, долучено до матеріалів справи документи, про які клопотав представник позивача. (а.с.150-152) 09.10.2018 р. протокольно задоволено клопотання представника позивача, щодо залучення третіх осіб, залучено в якості третьої особи [PERSON] на стороні відповідача. Ухвалою суду від 02.05.2018 р. було задоволено клопотання представника позивача, щодо призначення експертизи. Постановою апеляційного суду м. Києва від 25.07.2018 р. апеляційна скарга відповідача щодо скасування ухвали від 02.05.2018 р. про призначення технічної експертизи, було задоволено, ухвала від 02.05.2018 р. скасована та матеріали справи направленні до Деснянського районного суду м. Києва для подальшого розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.04.2019 р. було задоволено клопотання представника позивача, щодо призначення експертизи. Постановою Київського апеляційного суду від 11.06.2019 р. апеляційна скарга відповідача щодо скасування ухвали від 05.04.2019 р. про призначення технічної експертизи, було задоволено частково, ухвала від 05.04.2019 р. скасована та матеріали справи направленні до Деснянського районного суду м. Києва для подальшого розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Як вчстановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з 1995 року працювала у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, тривалий час займаючи керівні посади, зокрема з 2013 р. по 2017 р. була заступником начальника управління - начальника відділу бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та звітності. 01.08.2017 р. була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності. 29.12.2017р. позивача звільнили з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає дане звільнення таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства з наступних підстав. У зв`язку з проведенням реорганізації шляхом злиття Фондів, всіх працівників з 01.08.2017 р. відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України переведено до Фонду соціального страхування України. 12.09.2017 р. Правлінням Фонду соціального страхування України було прийнято постанову № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» був виданий наказ № 603 «Про зміни в організації виробництва і праці». Представником управління по роботі з персоналом відповідача [PERSON] одночасно всіх працівників Виконавчої дирекції Фонду в усній формі було ознайомлено зі змістом вказаного наказу. Позивач вважає, що про звільнення належним чином не був попереджений, письмових повідомлень про зміни в організації виробництва і праці він не отримував. Вона сумлінно та професійно виконувала покладені на неї обов`язки трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вона персонально не отримувала письмове попередження про виключення із штатного розпису посади, яку вона займає, та про її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке письмове попередження вона повинна була отримати не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення. Крім того відповідач не запропонував позивачу іншої роботи в Фонді. Натомість, як після 26.10.2017 р. так і після 02.01.2018 р. відповідач продовжував прийом на роботу працівників за наявними вакансіями. Вважає, що з урахуванням її освітнього рівня та переліку посад, яку вона займала протягом 22 років роботи у Фонді соціального страхування, відсутності за цей період зауважень до виконання нею своїх посадових обов`язків, та дисциплінарних стягнень свідчить вона мала переважне право бути залишеною на роботі у зв`язку із скороченням штату.(а.с. 14-18). Судом також встановлено, що постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12.09.2017р. «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01.01.2018р. гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду -188 штатних одиниць. (а.с.75) На виконання постановою правління Фонду соціального страхування України №50 від 10.10.2017р. «Про затвердження структури органів Фонду» затверджена структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01.01.2018р. 31.10.2017р. затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній департамент експертизи тимчасової непрацездатності, мають бути скорочені 9 посад, в тому числі посада яку займав позивач (а.с.77-91). Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31.10.2017р. становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила -260 осіб), станом на 01.01.2018р. - 188 штатних одиниць ( облікова -198 осіб) (а.с. 92-93). Наказом виконавчої дирекції Фонду №603 від 26.10.2017р. «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію в дію з 01.01.2018р. зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці, до 01.11.2017р. провести персональне попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням з 01.01.2018р. чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду під особистий підпис (згідно з додатком). З додатку до наказу №603 - аркуші ознайомлення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з наказом «Про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників», вбачається, що було повідомлені всі працівника серед яких є позивач, ознайомлені 26.10.2017р. під особистий підпис про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та скорочення чисельності працівників. Даний наказ був оголошений позивачу 26.10.2017р. про що він особисто розписався в додатку до наказу, що ним не заперечується, а отже в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, тобто позивач, був ознайомлений зі зміною в організації виробництва і праці та з майбутнім звільненням за 2 місяці. ( а.с.98-113). Наказом від 22.12.2017р. № 1014, позивач звільнена з посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29.12.2017р. у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с. 116) На час попередження позивача про наступне вивільнення і до його звільнення з роботи в Фонді були вакантні посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи, на які приймались фахівці в сфері права, економіки, обліку і аудиту та менеджменту (а.с. 169 - 173). Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29.09.2017 №2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12.09.2017 правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці (а.с.118). Оцінка суду. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 3 ст. 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися. Право визначати чисельність і штат працівників належить до компетенції саме власника підприємства або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, між інших, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З наданих суду штатних розписів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України вбачається, що штатна чисельність працівників підприємства скоротилася з 267 штатних одиниць до 188 (а.с. 77-87) За таких обставин, вбачається, що відбувся процес оптимізації Фонду соціального страхування України, мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є самостійною підставою для розірвання трудового договору. Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник не може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а не будь яку роботу яка наявна на підприємстві. Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 09.08.2017 року у справі № 6-1264цс17, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. У цьому зв`язку судом встановлено, що 26.10.2017р. позивачу був оголошений наказ Фонду №603 «Про зміни в організації виробництва і праці» який містить відомості про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням з 01.01.2018р. чисельності та штату працівників, тобто було повідомлено про майбутнє вивільнення. Позивач ознайомилась з вказаним повідомленням, про що поставила свій підпис 26.10.2017р. Законодавством не встановлено форму й порядок попередження працівників про наступне звільнення. Його доцільно оформити письмово в довільній формі, а ознайомлення з таким попередженням працівник повинен засвідчити підписом із зазначенням дати. Попередження має бути зроблено в такий спосіб, щоб у разі виникнення конфліктної ситуації роботодавець міг документально підтвердити факт попередження конкретного працівника про звільнення й дату, коли це попередження було зроблено, - не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Враховуючи викладене відповідачем виконано вимоги закону в частині повідомлення позивача про майбутнє вивільнення за два місяці перед звільненням, оскільки, звільнення відбулось 29.12.2017 року. Щодо пропозицій позивачу роботи за відповідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією, судом встановлено, що відповідно до довідки Фонду соціального страхування України виконавча дирекція від 03.10.2018 р. № 285-07, щодо скорочення головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку апарату виконавчої дирекції Фонду департаменту бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду позивача [PERSON] , виходить наступне, відповідними керівниками структурних підрозділів виконавчої дирекції Фонду та в робочому порядку опрацьовувались, з урахуванням кваліфікації і продуктивності праці працівників, їх ділових та професійних якостей та з урахуванням переважного права залишення на роботі відповідно до ст. 42, 492 КЗпПУ. Крім того, оцінюючи ділові якості позивача головним бухгалтером виконавчої дирекції Фонду Янушевською М.Н. зазначено, що незважаючи на багаторічний досвід роботи, [PERSON] , не могла самостійно правильно відобразити в бухгалтерському обліку інформацію про матеріальні цінності з передавальних актів (балансів) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Мали місце помилки під час встановлення первісної вартості матеріальних цінностей, присвоєння інвентарних номерів, нарахування амортизації, визначення кодів економічної класифікації видатків бюджету Фонду. Свої посадові обов`язки [PERSON] виконувала несвоєчасно та неякісно, відлучалась з роботи для вирішення особистих питань. Як наслідок, позивач постійно отримувала зауваження від свого безпосереднього керівника та директора департаменту щодо строків і якості виконуваних завдань. З метою своєчасної підготовки та подання бюджетної та фінансової звітності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України до виконання посадових обов`язків позивача доводилося залучати інших працівників відділу. При цьому, позивач не враховувала в своїй подальшій роботі зауваження керівника, не виявляла ініціативу в підвищенні якості виконуваної роботи та рівня відповідальності за доручену ділянку роботи, ухилялась від збільшення обсягів виконуваних робіт. За результатами опрацьовування поданих пропозицій, документів особової справи позивача встановлено відсутність правових підстав для пропонування останній іншої роботи у виконавчій дирекції Фонду за наявними вакантними посадами, а також для переведення з 01.01.2018 р. у новостворений департамент фінансово-економічної діяльності, бухгалтерського обліку та консолідованої звітності виконавчої дирекції Фонду. 01.01.2018 р. відповідно до затвердженої Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 р. № 50 нової структури виконавчої дирекції Фонду, та штатного розпису виконавчої дирекції, затвердженого 31.10.2017 р. в структурі виконавчої дирекції Фонду вакантні посади які могли б бути запропоновані позивачу [PERSON] згідно її кваліфікації були відсутні. При цьому продуктивність праці та кваліфікація [PERSON] не надавали їй переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці оскільки відповідно до ст. 42 КЗпПУ переважне право надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як вже було зазначено, позивач не виявила ініціативу в підвищенні якості виконуваної роботи та рівня відповідальності за доручену ділянку роботи, ухилялась від збільшення обсягів виконуваних робіт. Тому, протягом серпня-грудня 2017 р. розмір щомісячних премій [PERSON] неодноразово встановлювалася в значно меншому розмірі у порівнянні з іншими працівниками, за несвоєчасне (неналежне) виконання своїх обов`язків. Суд дослідив положення про департаменти в яких були наявні вакантні посади і переконався, що такі роботи не відповідають спеціальності та професії позивача, а тому така робота в розумінні закону не могла бути їй запропонована. Наявність інших вакантних посад у Фонді які б відповідали професії, спеціальності чи кваліфікації позивача судом не встановлено, твердження позивача в цій частині зводяться до загальних засад про необхідність пропозиції та не підкріплюються конкретними вказівками на посаду, яка відповідає її освіті, професії, спеціальності чи кваліфікації, на яку позивач погоджувалась та яка не була запропонована відповідачем у справі (відповідних доказів з цього приводу суду не представлено). Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Посилання позивача та його представника на те, що при звільненні з роботи, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України, не було враховано вимог щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників, не знайшло свого підтвердження, оскільки ст.42 КЗпП України визначено, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі працівникам, які мають додаткові переваги визначенні частиною 2 даної статті. Таким чином з урахуванням сукупності наданих доказів судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України. Відтак, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем трудового законодавства під час її звільнення на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed