Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

25.06.2021 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, з таким обгрунтуванням. 12.10.2013 року між сторонами було укладено шлюб. У сторін від шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] .. Після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилася проживати із позивачкою, тому позивачка просить присудити стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн.. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06.07.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов [PERSON] та заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін. Відповідач [PERSON] будув належним чином повідомленим про розгляд справи судом, ухвалу суду про відкриття провадження та позовну заяву про стягнення отримав 27.08.2021. 06.09.2021 відповідач [PERSON] подав суду заяву про визнання позову та довідку про доходи. Позивачка клопотання про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суду не подала. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Згідно з п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила одну малолітню дитину, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка [PERSON] утримує одну неповнолітню дитину, відомростей про матеріальний стан суду не надала. Однак, враховуючи матеріальний стан відповідача [PERSON] , а саме те, що має постійне місця праці, про що подав довідку, позов визнав, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та те, що обов`язок утримувати дитину покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved