Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

25.07.2012р. та 18.02.2014р. уточнено в останній редакції, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та визначення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування вказує, що з 05.11.1975р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого в них народився син - [PERSON]. В період спільного проживання з відповідачем, вони двічі розривали шлюбні відносини. Вперше шлюб було розірвано 09.04.1991 року. Після розірвання шлюбу, вони знову одружилися 26.05.1995 року та розірвали шлюб остаточно 26.08.2003 року. Згідно ордеру від 09.01.1984 року, [PERSON] була надана в користування квартира [ADDRESS], також вказана квартира була виділена для членів її сім'ї : [PERSON](чоловік) та [PERSON](син). 02.03.1992 року відповідач [PERSON](колишня [PERSON]) уклала з « ЖКО ПівнГЗК» договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого, [PERSON] придбала вказану квартиру за 4359 руб. На час укладання договору купівлі-продажу, вони мешкали разом із відповідачем однією сім'єю та вели спільне господарство, були зареєстровані у спірній квартирі. 24.03.1994 року [PERSON] обміняла квартиру [ADDRESS] на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. В 2003 році відповідач вибралася з квартири, він та син залишилися мешкати у спірній квартирі. Восени 2009 року, син в нього попросив ключі від квартири, під приводом того, що загубив свої, але в подальшому ключі так і не повернув, хоча він продовжував деякий час заходити у квартиру, оскільки його туди впускав син. На початку 2012 року в квартиру заселилася відповідач [PERSON] та заборонила йому приходити у квартиру, хоча там залишилися його власні речі та він зареєстрований у квартирі до теперішнього часу. Крім його сина [PERSON] та колишньої дружини - [PERSON] у спірній квартирі мешкає чоловік відповідача - [PERSON] Позивач просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] , як чоловіка та дружини, які проживають без реєстрації шлюбу у період з 09.04.1991 р. по 26.05.1995р. Визнати квартиру [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартири [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням, надати ключі від вхідних дверей. Виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON]. Вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Визначити порядок користування житловим приміщенням: виділити [PERSON] у користування ізольовану кімнату розміром 8,1 кв.м., кімнати розміром 17,8 кв.м. та 12,1 кв.м. залишити у користуванні відповідачам, кухню 7,9 кв.м., приймальню 5,4 кв.м., коридор 2,7 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., санвузол 1,3 кв.м., кладову 0,7 кв.м., лождию та балкон залишити сторонам у загальне користування. Зобов'язати ТОВ «Уют-2011», ВАТ «Криворіжгаз», КПТМ «Криворіжтепломережа» укласти окремий договір з [PERSON] на користування кімнатою площею 8,1 кв.м. у квартирі [ADDRESS], з [PERSON] та [PERSON] на користування житловими кімнатами, площею 17,8 кв.м. та 12,1 кв.м., відкривши окремі особові рахунки. Стягнути з відповідачів судові витрати, витрати на правову допомогу та витрати за витребування доказів. 30.10.2013р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод користуванні власністю, яка була уточнена 04.04.2013 року. В обгрунтвання вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка була придбана особисто нею, оскільки шлюб з відповідачем [PERSON] було розірвано. З грудня 2003 року відповідач не мешкає у квартирі, оскільки одружився з іншою жінкою. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить усунути перешкоди в користуванні житлом, визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 15.07.2014р. на задоволенні позову наполягає, зустрічний позов не визнає. Вказує, що з 1975 року по 2003 рік. Він працював на «Півночі» вахтовим методом, привозив усю заробітну плату додому та віддавав [PERSON] Про те,що [PERSON] сама викупила квартиру по вул.А.Головко, а потім обміняла на вул.Доватора йому було не відомо, оскільки [PERSON] приховувала правоустановчі документи на квартиру. Він завжди думав, що квартира [ADDRESS], належить йому, відповідачу та їх сину. В 2009 році він віддав ключі від квартири їх сину, після цього ще декілька разів заходив у квартиру, але потім [PERSON] перестала впускати його у квартиру. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні первісного позову наполягає, проти задоволення зустрічного позову заперечує. Вказує, що сторони мешкали разом, як чоловік та дружина без укладення шлюбу, відповідач отримував заробітну плату, яку приносив завжди в сім'ю. В період їх спільного проживання, відповідачем [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] яка в подальшому обміняна на квартиру [ADDRESS]. Відповідач був зареєстрований у кожній із вказаних квартир, сплачував комунальні платежі, але обманним шляхом, син відповідача [PERSON] забрав у батька ключі від квартири, та відповідач не може користуватися належним йому майном. В теперішній час в квартирі мешкають відповідачі, які позивача в квартиру не впускають, чим створюють перешкоди в користуванні житлом, тому просить позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON], надала письмові заперечення, які в судовому засіданні підтримала. Вказує, що вона особисто придбала квартиру [ADDRESS], за власні кошти, оскільки з відповідачем шлюб вже було розірвано та вони не мешкали разом. У період з 1991 року по 1995 рік, [PERSON] працював на «Півночі», не вів з нею сумісне господарство та грошей ніяких їй не надавав. Також вона особисто обміняла квартиру по вул.А.Головка на квартиру [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] у 1995 році, вона зареєструвала позивача у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу, з 2003 року, [PERSON] в квартирі не мешкає, ніяких перешкод у користуванні власністю для позивача не було. [PERSON] одружений на іншій жінці, мешкає з якою разом до теперішнього часу за іншою адресою, тому просить відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечує, наполягає на задоволенні зустрічного позову. Вказує, що відповідач [PERSON] купувала та міняла квартири не перебуваючи у шлюбі з позивачем. [PERSON] працював за межами країни, сторони не вели сумісного господарства, [PERSON] у 2003 році сам забрав речі та виїхав з квартири, тому просить відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог [PERSON] заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив , що проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує. 20.12.2013р. надав заяву про визнання позову [PERSON] в повному обсязі. 30.04.2014р. [PERSON] надав заяву, в якій зазначив, що просить його заяву від 20.12.2013р. вважати не дійсною, просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник третьої особи за первісним позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» [PERSON] надав заяву про розгляд справи за відсутності представника підприємства та про визнання позову. Представник третьої особи за первісним позовом ПАТ «Криворіжгаз» [PERSON] надала до суду письмові пояснення, в яких вказує, що не заперечують проти позову в частині поділу особових рахунків за спожитий природний газ. Представник третьої особи за первісним позовом ТОВ «Уют-2011» в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи за зустрічним позовом - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає можливим позов [PERSON] задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі двічі з 05.11.1975 р. по 09.04.1991р. та з 26.05.1995р. по 26.08.2003р.,а.с.7,8, [PERSON] знаходиться з 10.10.2003 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON],а.с.39, [PERSON] з 10.06.2011р. знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON],а.с.233-234, вказані обставини визнаються сторонами та не потребують доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України. Згідно ордеру № 61 від 09.01.1984 року [PERSON] та членам її сім'ї, яка складається з 3 чоловік: чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] була надана квартира [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 02.03.1992 року, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], а.с.58. Згідно договору міни від 04.04.1995 року, [PERSON] обміняла квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS],а.с.37. Згідно трудової книжки позивача, а.с.169-170, [PERSON] з 17.09.1993 року по 20.01.1997р. працював в м. Іркутськ, РФ. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] у 1992 році придбала квартиру [ADDRESS], яку 04.04.1995 року обміняла на квартиру [ADDRESS]. У вказаний час сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Оскільки позивач [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] , як чоловіка та дружини, які проживають без реєстрації шлюбу у період з 09.04.1991 р. по 26.05.1995р., ст. 273 ЦПК України від 18.07.1963р./в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин/ не передбачає встановлення даного факту, вказаною нормою Закону встановлено вичерпний перелік фактів, які можуть бути встановлені судом, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вказаної частини первісного позову [PERSON] Також суд вважає необхідним відмовити в задоволенні частини позову [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, оскільки спірне майно було придбано особисто відповідачем, яка на час укладання угод купівлі-продажу та обміну не перебувала у шлюбі з позивачем. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до норм ст.319, 369 ЦК України, власник в тому числі спільної сумісної власності, володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав, тому згідно ст.386 ЦК України власник може вимагати захисту свого права, встановленням порядку користування власністю. Оскільки позивач [PERSON] не є власником спірної квартири, суд вважає необхідним відмовити в частині позову щодо визначення порядку користування спірною квартирою та в частині позову щодо відкриття окремих особових рахунків. Згідно ст.ст.71,72 ЖК України, визнається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин, цей строк може бути продовжено в разі спору - судом. Відповідно до ст.78 ЖК України, тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. Згідно копії квитанцій, а.с.192-204, позивач [PERSON] сплачував комунальні послуги з 2003р. по 2006р. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що сторони з 1975 року по 2005 рік мешкали разом однією сім'єю та вели сумісне господарство. [PERSON] працював на Півночі вахтовим методом та переказував гроші [PERSON] До 2009 року позивач мешкав у спірній квартирі, з 2009 року його до квартири відповідач не пускає. У 2009 році [PERSON] та [PERSON] неодноразово приходили до квартири та намагалися туди зайти, але їм двері ніхто не відчиняв. Згідно ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти та батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є колишнім членом сім'ї власника, не мешкає у квартирі понад шість місяців з поважної причини, несе покладені на нього обов'язки, сплачує комунальні послуги, після розірвання шлюбу продовжував мешкати у спірній квартирі та відповідно до законодавства повинен користуватися нарівні з членами сім'ї усіма правами, тому суд вважає, що первісний позов [PERSON] слід задовольнити частково , вселивши [PERSON] до спірної квартири. Також з вказаних підстав, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В частині первісного позову [PERSON] про виселення [PERSON] із спірної квартири, суд вважає необхідним відмовити, оскільки відповідач [PERSON] також на даний час є членом сім'ї власника та відповідно до законодавства повинен користуватися нарівні з членами сім'ї усіма правами. При частковому задоволенні позову, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, згідно ст. 79,88 ЦПК України, з кожного відповідача слід стягнути на користь позивача по 35,76 грн. судового збору. Відповідно до ст.79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки сплата витрат, пов'язаних із витребуванням доказів не відноситься до переліку витрат пов'язаних з розглядом судової справи, передбачених ст. 79 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні витрат пов'язаних із витребуванням доказів. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». Таким чином, оплата послуг адвоката [PERSON], яка надавала правову допомогу позивачу, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, з урахуванням кількості судових засідань, в яких була присутня адвокат та відсутність розрахунку послуг адвоката за складання позовної заяви та участь в судовому засіданні, має складати 300 грн., яку слід стягнути з відповідачів в солідарному порядку, відповідно до вимог ст. 84,88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 64, 71, 72,78 ЖК України, ст. 319,369,358 ЦК України, ст. 273 ЦПК 1963р.,

Outcome: partial