Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

25 листопада 2013 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулася позивач з вищезазначеним позовом, в якому просила суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] власними земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести цегляну огорожу та господарську будівлю, які незаконно будуються на межі із земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Левлекс» від 17 березня 2008 року. Зазначене домоволодіння розташоване на земельних ділянках, яка належать позивачу на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого 04 березня 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 038752, що розташована за адресою: [ADDRESS] та державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого 01 липня 2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 121010001002082, кадастровий номер 1210100000:03:212:0019, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення цих ділянок передбачає обслуговування жилого будинку, господарських будівель i споруд. На суміжній з земельною ділянкою позивача знаходиться будинок [ADDRESS] i земельна ділянка, що належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] Так, позивач зазначає, що нещодавно на території земельної ділянки відповідача почали виконуватися роботи із зведення цегляної огорожі та будівництво господарської будівлі невизначеного призначення впритул до межі земельної ділянки позивача, що перешкоджає їй у користуванні своєю власністю, а також робить неможливим повноцінне обслуговування та догляд належного їй майна. Крім того, як з'ясувалось, жодних дозволів на виконання будівельних робіт у відповідача не має, а будівництво здійснюється з грубим порушенням державних будівельних норм та стандартів. У зв'язку з чим та з метою захисту своїх порушених прав позивач звернулась до суду з даним позовом. 07 березня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені, а у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] було відмовлено. 12 травня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетрвська заочне рішення суду по справі № 201/14518/13-ц від 07 березня 2014 року, за заявою представника відповідача, було скасовано та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи доказами наявними в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Свою правову позицію обгрунтовував тим, що його довіритель [PERSON] не є власником спірного домоволодіння, з огляду на що вона не є належним відповідачем по справі, а відтак позовні вимоги щодо неї не можуть бути задоволені судом, оскільки остання не порушувала прав та законних інтересів [PERSON] та [PERSON] Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. 19 грудня 2013 року [PERSON] було подано до суду позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами, в якій позивач просила зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] її власною земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідача [PERSON] знести гараж та підвальне приміщення, які незаконно будуються на межі із земельною ділянкою [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послалась на те, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Приміщення, що будуються відповідачем, розташовані поруч з земельною ділянкою [PERSON] та створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Будівництво на території, що належить відповідачу проводиться без отримання відповідних дозвільних документів та проектної документації, а отже є незаконним та порушує права третьої особи з огляду на що, остання ї звернулася до суду з даним позовом. Представник третьої особи позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та обґрунтовуючи їх доказами наявними в матеріалах справи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та про відмову в задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 28 березня 2008 року, домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» зареєстроване на праві власності за [PERSON] (а.с. 8). Також, судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІДП - 037048 від 04 березня 2002 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 лютого 2002 року № 5-524 на праві приватної власності належить земельна ділянка 0,0609 га, розташована за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 6). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія №391232 від 01 липня 2011 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 березня 2006 року № 607 на праві приватної власності належить земельна ділянка 0,0050 га, розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 7). Згідно Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, складеного головним державним інспектором Дніпропетровського відділу контролю та державного нагляду Гордієвичем І.Л. від 17 листопада 2013 року, у домоволодінні [ADDRESS], яке перебуває у стані реконструкції, на момент проведення перевірки на території вищезазначеного домоволодіння виконуються роботи із зведення цегляної огорожі та будівництва господарської будівлі невизначеного призначення у притул до території земельної ділянки у бік домоволодіння [ADDRESS], що є порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», будівельні роботи виконуються невідомими особами, власник домоволодіння № 3 або уповноважена особа - відсутні, документації необхідної для проведення перевірки перевіряючому надано не було (а.с. 10 - 11). 31 січня 2014 року головним державним інспектором Дніпропетровського відділу контролю та державного нагляду територіального управління з контролю за будівництвом об'єктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду Лівобережжя, Живицею В.В. було здійснено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил об'єкта будівництва по [ADDRESS], за результатами якої було складено відповідний Акт. Так, згідно Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 31 січня 2014 року було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] розташовано одноповерховий житловий будинок з мансардою та господарчі будівлі. В притул до огорожі земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], власницею якої є [PERSON], прибудована будівля невизначеного призначення, що є порушенням вимог п. 3.25 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». На момент перевірки будівельні роботи не виконувалися. Власник домоволодіння або його уповноважена особа були відсутні. Виконавці будівельних робіт також на об'єкті, що перевірявся не перебували. В судовому засіданні судом було досліджено наявний в матеріалах справи договір купівлі - продажу домоволодіння від 29 липня 2013 року, укладений між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстроване за № 1206 (а.с. 141 - 144). Відповідно до п. 1 договору продавець передає у власність покупця, а покупець приймає і зобов'язується оплатити на нижчевикладених умовах домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2 договору купівлі - продажу домоволодіння, що відчужується, належить продавцю на підставі договору купівлі - продажу домоволодіння, посвідченого 02 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 461, бланк серія ВТС № 425435 та зареєстрований 02 квітня 2013 року. Відповідно до п. 4 договору продаж за домовленістю сторін вчинюється за 256839,00 гривень, які сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання цього договору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 липня 2013 року, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належить домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 145 - 146). Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу [PERSON], зареєстрованим за № 1208 (а.с. 147 - 150). Згідно п. 1 договору продавець передав, а покупець прийняла у власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS], площею 0,0526 га, кадастровий номер 1210100000:03:212:0020. Дана земельна ділянка належить продавцю на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого 02 квітня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 462 (п. 2 договору). Відповідно до п. 4 вищевказаного договору продаж вчинено за 219500,00 гривень. Ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання цього договору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 липня 2013 року, [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], належить земельна ділянка (кадастровий номер 1210100000:03:212:0020) по [ADDRESS] (а.с. 151 - 152). Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є співвласницею домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 155335 від 25 квітня 2007 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВІ № 233611 від 13 грудня 1999 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 серпня 2003 року; договором міни від 04 вересня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, які наявні в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Земельним кодексом України, Законом України «Про основи містобудування», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про архітектурну діяльність», Державними будівельними нормами та іншими нормативними актами. Так, відповідно до ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження, земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно ст.ст. 316, 319, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює відповідно до закону на власний розсуд. Право власності є непорушним i підлягає захисту. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зокрема, але не виключно зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Згідно ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, геологічних та інших норм i правил, а також за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції від 09 червня 2011 року № 40-19-412 «Щодо отримання дозволу на будівельні роботи» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Порядок отримання документів, що надають право на виконання будівельних робіт, передбачений ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно якої замовник має право виконувати будівельні роботи після: направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю) - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Згідно ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» під час створення об'єкта архітектури замовник та підрядник зобов'язані забезпечувати будівництво об'єктів архітектури згідно з робочою документацією; не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону. Так, у відповідності до п. 3.25 Державних будівельних норм України 360-92** «Містобудування. Планування i забудова міських i сільських поселень» - протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог. Для догляду за будівлями i здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть с стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Згідно з додатком 3.1. ДБН 360-92** відстань між житловими будинками та господарськими будівлями i спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм, але не менше протипожежних норм, що становить не менше 6 м. Окрім того, розташування i орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до «Санітарних норм та правил забезпечення інсоляцією будівель і територій житлової забудови» та СНІП II-4-79 «Природне і штучне освітлення», як в будинках, що будуються, так i в сусідніх житлових i громадських будинках. Відповідно до ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна вправі звернутися до суду з вимогою про усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно на суміжній з земельною ділянкою позивача за адресою: [ADDRESS] здійснюється будівництво нової будівлі без дотримання ним вимог Державних будівельних норм та правил, зокрема ДБН 360-92**, ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва», А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» та інших державних стандартів з питань будівництва (санітарних, пожежних, екологічних та інших норм). Даний факт самочинного будівництва було зафіксовано актами відповідних перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, складеного службовими особами Дніпропетровського відділу контролю та державного нагляду. Судом встановлено, що після скасування заочного рішення суду по даній справі від 07 березня 2014 року, представником відповідача були надані суду докази того, що його довіритель не є належним відповідачем по справі, оскільки вона не є власником спірного домоволодіння, на якому відбувається самочинне будівництво. Також стороною позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON], яка є власником домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], на якому здійснюється спірне будівництво. Вирішуючи дане клопотання суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку. Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, [PERSON] не є власником спірного домоволодіння, на якому здійснюється самочинне будівництво, яке є предметом розгляду по даній цивільній справі, а отже [PERSON] є неналежним відповідачем та не має нести цивільно-правову відповідальність за цим позовом. З огляду на що, відмовляючи представнику позивача у задоволенні клопотання про залучення [PERSON] у якості співвідповідача по даній справі, суд виходив з того, що дане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на вимоги ст. 33 ЦПК України, у відповідності до яких суд позбавлений у праві самостійно вирішувати питання заміни відповідача по справі, тобто тієї особи, яка порушує, оспорює або невизнає права та законні інтереси позивача, оскільки вирішення даного питання є виключною прерогативою позивача. При цьому, позивач з таким клопотанням про заміну відповідача належним до суду не звертався. Натомість звернувся з клопотанням про залучення [PERSON] в якості співвідповідача по справі. Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що [PERSON] є неналежним відповідачем, а відтак належною процесуальною дією з боку позивача є заявлення саме клопотання про заміну відповідача, а не залучення [PERSON] в якості співвідповідача, як хибно зазначає позивач. З урахуванням того, що стороною позивача заявлені позовні вимоги виключно до [PERSON], з огляду на строки розгляду справи, передбачені ст. 157 ЦПК України, та зважаючи на наявну можливість позивача звернутися до суду з відповідним позовом, заявленим належному відповідачу за самостійних правових підстав, суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] так і у задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки було встановлено, що відповідач по справі не є тією особою, яка порушує права позивачів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed