Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

25.09.2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 809 189, 19 грн. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Під час поїздки у відпустку на півострів Крим, позивач не була допущена до проїзду прикордонним загоном по рішенню від 19.11.2015 р. про відмову у виїзді на підставі ухвали Дніпровського районного суду Дніпродзержинського району Дніпропетровської області. При ознайомленні з виконавчим провадженням стало відомо, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.11.2014 року на неї накладено стягнення у розмірі 809189,19 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк», а при ознайомленні зі справою було виявлено, що вказаним заочним рішенням було стягнуто заборгованість з позивача на користь ПАТ «Акцент-Банк», тобто виконавче провадження грунтовано на підробленому виконавчому листі, оскільки виконавчий лист був виданий на користь ПАТ КБ «Приватбанк». У зв'язку з чим до Київського районного суду м. Харкова було подано заяву про скасування заочного рішення суду. За кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і позивачем від 23.10.2007 року був виданий кредит на купівлю автомобілю моделі SKODA SUPER B, 2007 року випуску. 01.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір факторингу. Автомобіль, про який шла мова, був розбитий в ДТП в м. Лубни Полтавської області, а оскільки позичальника ніхто не повідомляв про зміну кредитора, то про дане ДТП було негайно повідомлено страхову компанію та ПАТ КБ «Приватбанк». В подальшому на представника ПАТ КБ «Приватбанк» було оформлено генеральне доручення на вищевказаний автомобіль з повноваженнями отримання страхових коштів, стягнення збитку з винуватця ДТП, в цілях погашення кредиту. Таким чином, кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений 23.10.2007 року, договір факторингу між відповідачем та третьою особою 01.11.2007 року, а позов подано до суду 17.04.2014 року, а автомобіль з відповідними документами передані кредитору 18.06.2008 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2016 року заочне рішення скасоване і призначене нове слухання на загальних підставах. При повторному розгляді справи, в судових засіданнях змінювались різні представники банку і ніяких документів не надавали, а в подальшому взагалі не з'являлись. 27.10.2016 року було постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою позивача. Вказаний позов було подано в інтересах ПАТ «Акцент-Банк», але підписаний представником ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач ввів в оману ПАТ «Акцент-Банк», обмовив позивачку, подав позов і своєю недійсною інформацією поставив під загрозу квартиру позивачки, до неї приходили представники виконавчої служби. Кожного разу коли відкладалось слухання справи з вини відповідача у позивачки були сльози, виникав стрес, розлад здоров'я, що спричинило виникнення немайнових втрат, які спричинили позивачці моральні страждання, а оскільки кредит позивачем був отриманий на купівлю автомобілю, тому за правилами ст. 11 ЗУ «про захист прав споживачів» ці договірні стосунки відносяться до споживчого кредиту. А тому, позивач, як споживач, вимушена звернутись до суду за захистом свого права. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» Левицька А.В. в судовому засіданні просила відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, оскільки до суду не надано доказів факту завдання позивачці моральної шкоди. Також в судовому засіданні було надано відзив, який було подано до суду з порушенням вимог ст. 178 ЦПК України. Представник третьої особи - ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Між ПАТ КБ «Приватбанк» і позивачем було укладено кредитний договір № DN81AR03110323 від 23.10.2007 року у розмірі 197506,00 грн. на купівлю автомобілю моделі SKODA SUPER B, 2007 року випуску на строк до 22.10.2014 року. Але, вказаний автомобіль був розбитий у ДТП, у зв'язку з чим позивач надала довіреність на представника Банку [PERSON] щодо питань, пов'язаних з експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом та розпорядженням (з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, дарування, страхування) щодо вказаного автомобілю. 01.11.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Акцент-Банк» отримало право вимоги за вказаним кредитним договором. У зв'язку з чим 17.04.2014 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся ПАТ «Акцент-Банк» з позовом до позивача про стягнення заборгованості за даним кредитним договором в розмірі 809189,19 грн., за результатами розгляду якого Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення від 04.11.2014 року, яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, та стягнуто з відповідача на користь ПАТ «акцент-Банк» кошти в загальному розмірі 809189,19 грн. На виконання вказаного рішення був отриманий виконавчий лист, та пред'явлено його до виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. В рамках примусового виконання виконавчого провадження, державний виконавець звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яке ухвалою суду від 15.04.2015 року було задоволено. В подальшому вказана ухвала була скасована з переданням на новий розгляд. В подальшому позивачці було відмовлено в перетину кордону до АРК. Позивач, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, та матеріалами справи в суді, дізналась про вказане заочне рішення суду та виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа виданого та виконання зазначеного рішення суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2016 року вказане заочне рішення суду було скасовано та призначено справу до розгляду. В рамках розгляду даної справи судом були постановлені ухвали суду, в якій витребувались докази, але відповідач так їх і не надав. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.10.2016 року позовну заяву ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Також позивач зверталась зі скаргою до суду про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду, яка ухвалою суду від 27.10.2016 року була задоволена. В своєму позові позивач вказує, що вказаними діями відповідача позивачеві була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач змушена була постійно виправдовуватись перед своїми близькими людьми, сусідами, перебувала постійно в нервовому напруженні, стресі, навіть подарувала власну квартиру, змушена була спілкуватись з представниками виконавчої служби, а тому її права як споживача в силу ЗУ «Про захист прав споживачів» було порушено відповідачем, та вона звернулась за захистом свого немайнового права. Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання кредиту. Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16. З наявних в матеріалах справи, а саме укладеного між сторонами кредитного договору, не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов'язань. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобов'язальним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди, а доказів щодо застосування підстав визначених у ЗУ «Про захист прав споживачів» до суду надано також не було, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed