Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

25 грудня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, який обґрунтову-вав тим, що відповідачка відповідно до укладеного договору б/н від 02.12.2008 року отри-мала кредит у розмірі 10200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіж-ну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору позичаль-ник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користуван-ня, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала. Станом на 06.12.2015 року виникла заборгованість в розмірі 43661,21 грн., яка складається з: 14645,77 грн. заборгованість за кредитом; 25098,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600,00 грн. заборгованість за пенею та комісі-єю; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2067,20 грн. штраф (процентна складова). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] заборгова-ність за кредитним договором 16432 грн. 62 коп. та судовий збір у сумі 1218 грн. В іншій частині позову відмовлено. При ухваленні рішення суд керувався тим, що позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії у розмірі 1600,00 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 2317,20 грн. не підлягають задоволенню, тому що відповідачка мешкає в зоні проведення АТО та від-повідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася АТО. Щодо заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 25098,24 грн. суд першої інстанції зазначає, що доведеною є лише заборгованість у розмірі 1786,85 грн., яка утворилась станом на 31.08.2014 року, адже вона розрахована виходячи з 30% річних, як письмово зафіксовано двома сторонами в кредитному договорі. Розмір процентів бан-ком збільшено безпідставно, сторони письмово не укладали договір про це, та банк новий розрахунок процентів суду не надав. На вказане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу та просило змінити рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20 квітня 2016 року, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів у розмірі 23311,39 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник позивача зазначив, що відсутність підпису позичальника на Умовах про надання банківських послуг та [PERSON], відповідно до яких була збільшена процентна ставка за користування кредитом, не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами ті відсутність заборгованості. Адже згідно анкети-заяви від 02.12.2008 року відповідач власноручним підписом засвідчив «Я ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами [PERSON], які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді. Я ознайомився і згоден з тим, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною і банком договір про надання банківських послуг». Таким чином, відповідач зобовязується виконувати вимоги Умов та Правил надання бан-ківських послуг, а отже регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Приватбанка. Відповідно до п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобовязується надати [PERSON] пись-мову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед [PERSON] заборгова-ність. Проте відповідач не звертався до [PERSON] із заявою про розірвання, що свідчить про згоду з новими тарифами. Таким чином, позивачем було обґрунтовано нарахована заборгованість по процен-там. А тому вона підлягає стягненню в повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила у задоволен-ні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку відповідачки, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апе-ляційний суд вважає, що скарга задоволенню підлягає, а оска¬ржуване рішення слід зміни-ти в частині стягнення процентів за користування кредитом, виходячи з наступних підс-тав. Судом першої інстанції встановлено, що 02.12.2008 року відповідачка підписала заяву на отримання кредитного ліміту (а.с.14). 05.05.2011 року відповідачка підписала довідку банка про умови кредитування, ві-дповідно до яких базова процентна ставка в місяць дорівнювала 2,5%, а також за пору-шення зобовязань передбачалася пеня та штрафи 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с.68). На вказаній заяві мається підпис відповідачки та уповноваженої особи банку, тоб-то підписи обох сторін за договором. Умови та правила на які посилається позивач не дає йому можливості змінювати розмір процентної ставки, оскільки: по-перше з відповідачкою узгодили базову процентну ставку 2,5%, по-друге, не підписані відповідачкою Умови не можуть вважатися кредит-ним договором. Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено, що проценти за кори-стування кредитом з відповідачки на користь позивача варто стягнути на рівні 30 % річ-них. Згідно довідки-розрахунку загальна сума заборгованості станом на 06.12.2015 року становить 43661,21 грн., яка складається з: 14645,77 грн. заборгованість за кредитом; 25098,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1600,00 грн. нарахована комісія; 2317,20 грн. заборгованість по судовим штрафам (а.с.4-13). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій фо-рмі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК Україна, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважаєть-ся таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою теле-тайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом першої інстанції заборгованість по процентам за користування кредитом стягнуто на рівні 30% річних у сумі 1786, 85грн. При цьому судом стягнуто заборгова-ність, яка утворилась станом на 31.08.2014 року, при тому, що позивач просив стягнути заборгованість, станом на 06.12.2015 року. Мотивуючи таке рішення судом першої інстанції вказано, що банком не виконано ухвалу про проведення розрахунку, а від проведення економічної експертизи сторони від-мовились. Але с таким висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позича-льникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що позивачем не зроблений перерахунок процентів за користування кредитом на рівні 30%, суду першої інстанції необхідно було самому зробити перерахунок за наступною формулою: 25098,24грн. (заборгованість за процентами за користування кредитом з процентною ставкою 43,2%) 13,2 % (різницю між 30% та 43, 2%) = 21785, 73 грн. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції. Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача щодо стягнення процентів за ко-ристування кредитом у підлягають задоволенню частково на рівні 30%, оскаржуємо рі-шення в частині задоволення позовних вимог слід змінити.

Outcome: partial