Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

26.03.2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить: поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер у реєстрі права власності на нерухоме майно - [NUMBER] , а саме: визнати за [PERSON] право власності на ѕ ідеальні частини вказаної квартири, а за [PERSON] - &#188; ідеальну частину такої квартири; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом вселення її з її дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , до даної квартири та передачі її ключів. В обґрунтування позову покликається на те, що між нею та відповідачем 01.03.2003 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей : син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі вони перших шість років проживали у будинку її батьків в с. Шептичі Самбірського району. Жодних комунальних послуг, а також витрат на проживання та харчування вони не витрачали. Жили за рахунок її батьків. Вона відразу ж після народження сина пішла на роботу в шкоду ( працює вчителем англійської мови), а її мати [PERSON] розрахувалася з роботи землевпорядника Михайлевицької сільської ради, та доглядала їхнього сина. Кошти, які вони заробляли, відкладали на придбання спільного житла. Її батьки також подарували їй частину коштів в розмірі 200 дол. США. 18.10.2005 вони спільно придбали квартиру [ADDRESS] . Доказом такого є договір купівлі-продажу квартири, де покупцем є відповідач. Її брат [PERSON] зробив їй подарунок - своїми силами зробив ремонт у ванній, кухні та коридорі. Батьки за свої кошти купили троє дерев`яних дверей, які також їй подарували. Всі її зароблені кошти йшли на придбання та ремонт квартири. 10.01.2018 вони з відповідачем розірвали шлюб. Відповідач проживає у м . Дрогобич у квартирі, яку вони спільно придбали будучи в шлюбі, а вона з дітьми, з якими відповідач практично не спілкується та не надає жодної допомоги, - у її батьків. У спільно нажиту квартиру відповідач не пускає ні дітей, ні її. Таку квартиру здає в оренду. Враховуючи те, що старшому сину 16 років і він буде продовжувати навчання в університеті в м. Дрогобичі, а дочці необхідно навчатися у гімназії ( двоє дітей різної статі), та й той факт, що їх шлюб розірваний, а діти проживають з нею, вважає, що є всі підстави для здійснення поділу спільно нажитої квартири з урахуванням інтересів дітей: вони повинні мати кожен окреме ліжко, стіл для навчання, місце для одягу, тому вважає, що їй слід виділити у власність ѕ частини квартири. Позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, позов просили задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Суд, вислухавши вступне слово позивача та її представника, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити. 10.01.2018 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/8317/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який укладено 01.03.2003 року, розірвано. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Дрогобицьким державним комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №8675712 від 18.10.2005 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу р. №2880 від 18.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу. Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненої 04.09.2004 на ім`я [PERSON] , остання з 01.09.2007 працює вчителем англійської мови. Відповідно до розписки від 15.10.2015 [PERSON] надала своїй дочці [PERSON] 2000 дол. США для придбання квартири. Разом з тим, суд надає віри показам позивача, яка допитана в якості свідка вказала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти, а також після його придбання вона за допомогою батьків та брата [PERSON] провела значні покращення у кваратирі. Такі покази повністю узгоджуються з показами свідків, допитаних судом, а саме : [PERSON] , матері позивача, та [PERSON] , брата позивача. Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). На підставі ст.61 СК України , вищевказане спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі та підлягає розподілу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України , у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2, 4 ст. 71 СК України, передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частиною 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Таким чином, у рамках заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, обставини по даній справі, фактичні позовні вимоги, що на думку суду, є всі підстави для визнання майна, придбаного сторонами у шлюбі, спільною сумісною власністю подружжя. Також, у судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу діти проживають із позивачем, отже у суду є підстави для відступу від засад рівності часток подружжя, передбачених ч.ч. 2, 3ст. 70 Сімейного кодексу України, а тому частки в спірному майні подружжя в цьому випадку мають бути ѕ ідеальних частин квартири для позивача та ј - для відповідача. Разом з тим, як встановлено, позивач не має доступу до спірної квартири, перешкоди в такому чинить відповідач. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, підлягає до задоволення і вимога позивача про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом вселення її з її дітьми: сином [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , до даної квартири та передачі її ключів. Судові витрати слід стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved