Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

25.08.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання протиправною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.07.2021 у здійсненні приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району вчинити необхідні дії з приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 396 від 16.12.2009 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордеру про надання житлової площі за вказаною адресою. В обґрунтування позову зазначали, що квартира за адресою: [ADDRESS] була надана позивачу [PERSON] у безстрокове користування, відповідно до договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду від 21.06.2016, укладеного з МКП «Основаніє». Позивачі [PERSON] , [PERSON] є членами сім`ї [PERSON] , та вони зареєстровані та проживають за вищевказаною адресою. У липні 2021 року позивачі звернулись до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району з метою безоплатної приватизації вказаної квартири, однак отримали відмову, у зв`язку із тим, що вони не надали копію ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорту на вищевказану квартиру, за даними ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 року, вказана квартина належить територіальній громаді в особі ЗМР. У відповіді Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР від № П-2079 від 07.07.2021 року, зазначено, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року, у зв`язку із чим вони позбавлені можливості надати копію ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, а саме на те, що відсутність ордеру про надання жилої площі не позбавляє їх права на приватизацію квартири, позивачі просили суд визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району провести приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру. Ухвалою судді від 30.08.2021 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.09.2021, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 23.09.2021 до суду надійшов відзив від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в особі представника Малюк С.М., у якому зазначено, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі - Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. За результатами розгляду наданих позивачем [PERSON] відповідачеві документів було встановлено відсутність такого ордеру, у зв`язку з чим було відмовлено в приватизації житла, про що надано відповідну відповідь. Інші заяви по суті справи на адресу суду не надходили. 27.09.2021 від позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшла спільна заява про залишення позовних вимог про визнання протиправної відмови у здійснені приватизації квартири без розгляду, просили провести підготовче засідання без участі позивачів та призначити справу до судового розгляду. 27.09.2021 ухвалою суду залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині визнання протиправної відмови відповідача у здійснені приватизації квартири, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.10.2021. У судове засідання, призначене на 25.10.2021 сторони не з`явились. Від позивачів, до початку судового засідання, через канцелярію суду, надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають. Від представника районної адміністрації Борзенко Г.В. надійшов відзив відповідно до якого, остання просила відмовити в позові в частині визнання протиправної відмови відповідача у здійснені приватизації квартири, оскільки відповідач в цьому випадку діяв в межах повноважень та в спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Враховуючи подані сторонами заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Відповідно до договору найму житла в будинках держаного і комунального фонду від 21.06.2016, укладеного між МКП «Основаніє», як наймодавцем, та [PERSON] , як наймачем, наймодавець надав наймачу у безстрокове користування житло, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43.14 кв.м., житловою площею 28.1 кв.м. (а.с. 39). У квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, які долучені до позову. Відповідно до технічного паспорту, складеного ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» квартира за адресою: [ADDRESS] , є двокімнатною, загальною площею 43.37 кв.м., корисною площею 42.4 кв.м. та жилою площею 28.1 кв.м., та належить територіальній громаді в особі ЗМР (а.с. 40-42). Позивач [PERSON] звертався до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР із заявою про видачу копії корінця обмінного ордера на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який видано у 1965 році. Департаментом з управління Житлово-комунальним господарством ЗМР листом № П-2079 від 07.07.2021 [PERSON] повідомлено про те, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року, у зв`язку із чим вони позбавлені можливості надати копію ордеру про надання жилої площі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). 19.07.2021 [PERSON] звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою щодо приватизації зазначеної квартири (а.с. 33, 34), за результатами розгляду якої отримав відповідь № П-585-В від 22.07.2021 про відмову у приватизації житла, у зв`язку із ненаданням копії ордеру про надання жилої площі (а.с. 35). Спір у справі виник у зв`язку з відмовою районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу приватизації, в здійснені приватизації спірної квартири. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] на законних підставах проживають та зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позивачів (а.с. 10-23), а також довідками про реєстрації місця проживання, які видані Департаментом реєстраційних послуг ЗМР (а.с. 36-38). Зазначені обставини не оспорюється відповідачем. Отже, враховуючи те, що позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не мають ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії з приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] у відповідності до положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 396 від 16.12.2009 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордеру про надання житлової площі за вказаною адресою. Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивачі не звертались до суду із зазначеною вимогою.

Outcome: approved