Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

24 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він, як спадкоємець за правом представлення, для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, де йому нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у свідоцтві про народження його батька - [PERSON] в графі мати - виявлено невідповідність в імені спадкодавиці «[PERSON]-«[PERSON]», тому не доведено та не підтверджено споріднення між його бабусею - [PERSON] та його батьком - [PERSON], а також не визначені розміри часток у спільній власності на квартиру [ADDRESS]. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд встановити факт того, що померлий [INFO] року [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року та визначити, що спільне сумісне майно, а саме: квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини на праві спільної часткової власності (а.с.3-5). В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог. Від Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] та заява про розгляд справи без їх участі. Представник Самарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції - в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що 31 травня 1951 року дідусь позивача (по батькові), [PERSON] (відповідач) та [PERSON], зареєстрували шлюб, про що свідчить витяг з реєстру актів цивільного стану (а.с.11). [INFO] року в них народився батько позивача, [PERSON], що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану (а.с.12). 7 лютого 1997 року відповідач [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS] та отримали свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло без визначення часток (а.с.18). [INFO] року померла [PERSON] (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй майно, у тому числі на її частку приватизованої квартири. Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, діти спадкодавця та той з подружжя, який пережив є спадкоємцями за законом першої черги. Батько позивача - [PERSON], помер [INFO] року, тобто до відкриття спадщини після бабусі [PERSON] (а.с.15). У відповідності да ч. 1 ст. 1266 ЦК України, позивач, як спадкоємець за правом представлення, спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач та його дідусь, [PERSON] (відповідач), прийняли спадщину фактично, так як на момент відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем, про що свідчить копія довідки КВЖРЕП (а.с.10). Постановою державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з огляду на те, що у свідоцтві про народження його батька, [PERSON] в графі мати зазначено [PERSON], виявлено невідповідність у імені спадкодавиці «[PERSON]-«[PERSON]», тому не доведено та не підтверджено споріднення між його бабусею - [PERSON] та його батьком - [PERSON], тобто того, що його батько є сином [PERSON], а також не визначені розмір часток у приватній спільній сумісні власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 19). Системний аналіз наданих позивачем доказів та отриманих судом під час розгляду справи додаткових матеріалів, а також пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення того факту, що [PERSON], який помер [INFO] року, є сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що 7 лютого 1997 року відповідач [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру за адресою: [ADDRESS] та отримали свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло без визначення часток (а.с.18). В силу ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частиною 2 ст. 370 ЦК України, передбачено, що у разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 3.4 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертається увага на те, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Аналізуючи приведені вище норми права, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у заявлений позивачем спосіб.

Outcome: approved