Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

25.02.2019 р. позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. В обґрунтування позову вказує, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 06 років 05 місяців. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійні хвороби, а саме: вібраційну хворобу другої стадії від дії локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); радикулопатію попереково-крижову L5, S1 білатеральну з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом правого та лівого колінного суглобів (ПФ справа другого ступеня, зліва першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступеня. Актом розслідування від 29.11.2018 р. причиною виникнення професійного захворювання визнано перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 12.02.2019 р. йому первинно з 04.02.2019 р. до 01.03.2020 р. встановлено 3 групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності по трьом професійним захворюванням та повторно 5% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву 2003 року. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у звязку з ушкодженням його здоровя, яке зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений його звичайний спосіб життя, у звязку з обмеженням фізичних навантажень він не має змоги виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, тому відчуває постійний дискомфорт. Просить стягнути на його користь з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Ухвалою суду від 13.03.2019 р. прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 21.03.2019 р. Судове засідання, призначене на 21.03.2019 р. було відкладено в звязку з неявкою усіх сторін по справі на 23.04.2019 р. У судовому засіданні 23.04.2019 р. було оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено представників сторін про дату виготовлення повного рішення. Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. Також зазначив, що відповідач не приховував від позивача важкість та небезпечність технологічного процесу, не порушував технологію виробництва, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному звязку настанням шкоди не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за ушкодження здоровя позивача. Також зазначив, що загальний трудовий стаж позивача у шкідливих умовах праці становить 25 років 10 місяців, з яких лише 6 років 5 місяців позивач працював на підприємстві відповідача, а тому відповідач не має відповідати за зобовязаннями іншого підприємства. Доказів того, що позивач почав хворіти на професійні захворювання під час роботи на підприємстві відповідача ним не надано, а виписні епікризи додані до позову вказують на те, що позивач почав хворіти саме під час роботи на іншому підприємстві. Крім того, позивачу було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65%, при цьому обсяг втрати професійної працездатності у позивача не визнаний сталим. Зважаючи на досить молодий вік останнього, а саме: 44 роки, за умови виконання ним медичних рекомендацій, проведення лікування, підстав для відшкодування моральної шкоди, доки втрата професійної працездатності не є сталою взагалі немає. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом позивача. Представник позивача у судовому засіданні 23.04.2019 р. підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні, проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та вказує про недоведеність позивачем як наявності моральної шкоди, так і заявленого до стягнення її розміру, який не відповідає критеріям розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до запису у його трудовій книжці з 07.04.1998 р. по 20.09.2004 р. працював у ш. ім. Леніна на Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», яке згодом було перейменовано на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», та яке 01.01.2000 р. перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», з 01.08.2001 на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а з 04.04.2011 р. на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» за спеціальністю підземний прохідник (з повним робочим днем в підземних умовах). 27.09.2001 р. позивач був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 29-31). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу від 13.11.2018 р. № 1630 вбачається, що [PERSON] встановлено три професійні захворювання: 1) вібраційну хворобу другої стадії від дії локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях та частими акроангіоспазмами, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня), деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня); 2) радикулопатію попереково-крижову L5, S1 білатеральну з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом правого та лівого колінного суглобів (ПФ справа другого ступеня, зліва першого-другого ступеня); 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого ступня. Захворювання професійні, 13.11.2018 р. (а.с. 12-13). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №388/4.6-4 від 01.06.2018 р. умови праці прохідником [PERSON] визнано такими, що відносяться: -по вмісту пилу в повітрі робочої зони до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - по рівню шуму до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по рівню локальної вібрації до 2 класу (допустимі); - по показникам мікроклімату до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - по важкості праці до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - по напруженості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі) Загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 3 ступеню (шкідливі) а.с.14-19. Пунктом 17 [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 листопада 2018 року, затвердженого 29.11.2018 р. начальником Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області [PERSON] причиною виникнення професійного захворювання встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Вібрація: вібрація локальна, рівень в дБ: 79 при гранично допустимому 76. Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 40 при гранично допустимій до 30. Робоча поза: незручна, вимушена, стоячи, % зміни: 52,8/25,7 при гранично допустимій 25/10. Пил переважно фіброгенної дії: вміст пилу з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SіО2) у пилу від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3,2 рази перевищує ГДК (6,45 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны») а.с. 22. Довідкою МСЕК від 14.04.2014 р. позивачу первинно з 14.04.2004 р. безстроково встановлено: 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву 2003 р. (а.с.25). При повторному огляді позивачу довідкою МСЕК серії 12 ААА №054347 від 12.02.2019 р. первинно з 04.02.2019 р. встановлено 60% втрати працездатності по професійному захворюванню (30 % вібр., 20% рад., 10% ХОЗЛ) та повторно 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву 2003 р. з 04.02.2019 р. по 01.03.2020 р., третю групу інвалідності, з датою чергового переогляду 01.02.2020 р. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 26). З дослідженого в судовому засіданні п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 листопада 2018 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці Дніпропетровської області [PERSON] 29 листопада 2018 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти імені Орджонікідзе прохідником, виконував комплекс гірничих робіт з проходження гірничих виробок, кріплення та очисного виймання корисних копалин. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення бурового інструменту, внаслідок обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування, через що виконуванні роботи характеризувалися фізичним навантаженням. Крім цього через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничої локальної вібрації. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 13.11.2018 р. протокол № 1630 підставою для встановлення професійного характеру захворювань також послужив профмаршрут: 07.04.1998-20.09.2004 підземний прохідник ВАТ «КЗРК», ш. ім. Леніна (а.с. 22). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 29 листопада 2018 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів в тому числі і на підприємстві відповідача. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність первинно у розмірі 60% та повторно 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву 2003 р. і йому була встановлена третя група інвалідності з 04.02.2019 р. по 01.03.2020 р., з датою чергового переогляду 01.02.2020 р. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, він не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в звязку з чим він не в змозі виконувати навіть домашню роботу, у багатьох життєвих ситуаціях не може обійтися без сторонньої допомоги, позбавлений можливості вести активний спосіб життя. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача 6 років 5 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, первинно йому встановлено 60 % втрати працездатності та повторно 5% втрати працездатності по трудовому каліцтву 2003 р., третю групу інвалідності з 04.02.2019 р. по 01.03.2020 р., з датою чергового переогляду 01.02.2020 р., зважаючи на характер професійного захворювання, пов'язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача повідомив, що рішенням Тернівського районного суду міста [PERSON] від 10.04.2019 р. у справі № 215/967/19 з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача стягнуто 50\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя внаслідок виконання трудових обовязків. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 150 228 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань ([PERSON] «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: [PERSON], 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON]М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 11 000 грн. за встановлені первинно 60 % втрати працездатності, третю групу інвалідності з 04.02.2019 р. по 01.03.2020 р. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial