Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

25 лютого 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 509, 525-526, 530, 625, 1046, 1049-1050 ЦК України, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь: заборгованість за договором позики від 30.10.2013 року в розмірі 6480,00 доларів США за період лютий 2018 року - липень 2018 року включно; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 542,00 доларів США та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1962,70 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 30.10.2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., був посвідчений договір позики, який зареєстрований у реєстрі за № 4594. Згідно вказаного договору [PERSON] отримав позику у розмірі 732 000,00 доларів США, яка була надана позичальниками у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі строком повного повернення до 30.10.2028 року. Як зазначено в п.1.1. договору позики, позивач передав відповідачу 1/2 частину від суми позики, що згідно з п. 2.1. договору складає 366 000,00 доларів США. В п.3.1. договору позики сторони домовились про повернення позики частинами, а саме: з листопада 2013 року по жовтень 2015 року позичальник щомісячно сплачує 2 600,00 доларів США; з листопада 2015 року по жовтень 2019 року позичальник щомісячно сплачує 3 600,00 доларів США; з листопада 2019 року по жовтень 2028 року позичальник щомісячно сплачує 4 600,00 доларів США. Пунктом 3.1. договору позики встановлено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, які є предметом цього договору, позикодавцям відповідно до належних їм частин, щомісячно сплачуючи відповідну суму до 28 числа поточного місяця. З урахуванням п. 1.1. договору позики відповідач зобов`язаний був щомісячно сплачувати позивачу за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року 1 300,00 доларів США; з листопада 2015 року по жовтень 2019 року - 1 800,00 доларів США; з листопада 2019 року по жовтень 2028 року - 2 300,00 доларів США. З моменту отримання коштів відповідач виконував свої зобов`язання з порушенням умов укладеного договору, систематично затримував оплату, проводив її не у повному обсязі. Перерахування коштів на банківський рахунок в ПАТ «Банк «Київська Русь», як то зазначено у п. 3.1. договору позики, відповідач провів декілька разів на початку договірних відносин. В подальшому з 20.03.2015 року у ПАТ «Банк «Київська Русь» була запроваджена тимчасова адміністрація та розпочато процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку. До початку ліквідації банку і після цього повернення позики здійснювалось шляхом передачі відповідачем позивачу готівкових коштів, про що позивачем та відповідачем вівся календарний графік. На даний час у відповідача існує прострочена заборгованість за період січень 2017 - січень 2021 року. Предметом цього позову є стягнення боргу в розмірі 6480,00 доларів США за період лютий-липень 2018 року. В цей період відповідач у відповідності з п. 3.1. договору позики, зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу суму 1 800,00 доларів США. Враховуючи той факт, що відповідач почав грубо порушувати взяті на себе зобов`язання, позивачем на адресу відповідача був направлений лист від 05.02.2021 року з пропозицією усунути допущені порушення. 15.02.2021 року відповідач отримав надіслане звернення позивача. Станом на дату подачі позову відповідач допущені порушення не усунув, мотивовану відповідь на звернення позивача не надав. Також у зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, то позивач має право відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України на отримання 3% річних від простроченої суми заборгованості за весь час прострочення у загальному розмірі 542,00 доларів США. Ухвалою судді від 16 березня 2021 року, після виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 15 квітня 2021 року. Ухвалою судді від 15 квітня 2021 року справу було відкладено на 12.05.2021 року. 28 квітня 2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив за позовну заяву, в якому він зазначив, що повністю заперечує щодо заявлених вимог, оскільки вони є безпідставними, не обґрунтованими та не підтверджені належними і достовірними доказами. Відзив обґрунтований тим, що договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 30 жовтня 2013 року та зареєстрований за № 4594, це удавана угода, яка вчинена за домовленістю сторін лише для цілей прикриття іншої угоди про купівлю-продаж нежитлової будівлі, «Адміністративно-побутовий корпус з виробничим корпусом «Фабрики напівфабрикатів ХХІ століття», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є Приватне виробничо-комерційне підприємство «Макет». Грошових коштів від позивача він в будь-якому розмірі не отримував. Підтвердженням того, що насправді сторони вчинили правочин купівлі-продажу відповідачем нежитлової будівлі є і те, що згідно пунктів 2.1 договору позики і договору іпотеки, розмір нібито отриманої ним позики в гривневому еквіваленті є рівним розміру вартості нежитлової будівлі. Про той факт, що власником нежитлової будівлі на момент укладення договорів позики та іпотеки являлось ПКП «Макет», а не позивач, та про наслідки укладення цих договорів, відповідачу та його дружині стало відомо лише у квітні 2021 року, після роз`яснення їх змісту та суті. За відсутності обману з боку позивача про дійсного власника нежитлової будівлі та обізнаності відповідача про те, що на момент укладення договору позики дружина відповідача значилась засновником ПКП «Макет», а нежитлова будівля перебувала у власності останнього, у відповідача була б відсутня необхідність в її купівлі або оренді. Таким чином, договір позики та іпотеки було укладено внаслідок обману з боку позивача щодо обставин, які мають істотне значення. Разом з тим відповідач зазначає, що позивач отримав від нього готівкові грошові кошти 01.03.2021 року в розмірі 15000,00 гривень та 02.04.2021 року в розмірі 15 000, 00 гривень про що надав розписки. 06 травня 2021 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив про те, що дійсно отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 15 000, 00 гривень згідно розписки від 01.03.2021 року та 15000,00 гривень згідно розписки від 02.04.2021 року. Відповідач хибно вважає, що цими платежами він здійснив погашення заборгованості за період вказаний у позові. Відповідач не дотримується встановленого договором від 30.10.2013 року графіку повернення позики та своїми оплатами не покриває місячних платежів. Твердження відповідача про удавану угоду, спростовується п. 7.1 договору позики від 30.10.2013 року, де зазначено - сторони у присутності нотаріуса стверджують, що договір не носить характер фіктивного та удаваного правочину. Повідомлення про обман щодо власника будівлі, яку передано в забезпечення позики, спростовується офіційними документами і додатково підтверджує наведене ним про заздалегідь сплановану акцію про неповерненню отриманих від нього коштів позики. Так, згідно офіційних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиними власником приватного виробничо-комерційного підприємства, заснованого на власності фізичної особи « Макет », є [PERSON] (дружина [PERSON] ). Саме ця особа надала письмову згоду на укладення відповідачем договору позики від 30.10.2013 року, про що зазначено в договорі. Більш того, відповідач являється директором ПКП «Макет», що в сукупності з наведеним виключає можливість того, що відповідач не мав достовірних відомостей про власника нежитлової будівлі, яку передано у забезпечення позики. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року провадження у справі було зупинено, на час розгляду цивільної справи№377/126/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення заборгованості за договором позики, та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року провадження у справі було поновлено та призначено судовий розгляд справи. В призначене судове 30.11.2021 року засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Прокопенко О.П. про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву про визнання позову в повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та з другої сторони - [PERSON] , уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4594 . Відповідно до п.1.1. договору позики, за цим договором позикодавці передають: [PERSON] 1/2 (одну другу) частину від суми, [PERSON] 3/10 (три десяті) частини від суми, [PERSON] 1/5 (одну п`яту) частину від суми у власність позичальника кошти в розмірі, що обумовлений цим договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцям таку саму суму грошових коштів у термін та розмірах, що обумовлені умовами цього договору. Згідно з п.2.1. договору позики позикодавці при укладенні цього договору передали у власність позичальника строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року, а позичальник прийняв від них у власність строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року грошові кошти в розмірі 732 000 доларів США (сімсот тридцять дві тисячі доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 5 848 680 грн. 00 коп. (п`ять мільйонів вісімсот сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят грн. 00 коп.), з яких [PERSON] передав 366 000 доларів США (триста шістдесят шість тисяч доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 2 924 340 грн. 00 коп. (два мільйони дев`ятсот двадцять чотири тисячі триста сорок грн. 00 коп.); [PERSON] передав 219 600 доларів США (двісті дев`ятнадцять шістсот доларів США) які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 754 604 грн. 00 коп. (один мільйон сімсот п`ятдесят чотири тисяч шістсот чотири грн. 00 коп.); [PERSON] передала 146 600 доларів США (сто сорок шість тисяч шістсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 169 736 грн. 00 коп. (один мільйон сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять шість грн. 00 коп.). Таку ж саме суму грошових коштів без нарахування відсотків позичальник зобов`язується повернути позикодавцям до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року. Пунктом 2.2. договору позики визначено, що цей договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцями грошей позичальнику. В пункті 3.1. договору позики зазначено, що позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, які є предметом цього договору позики позикодавцям відповідно до належних їм частин щомісячно до 28 числа поточного місяця, шляхом зарахування грошових коштів на банківські рахунки № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , № [NUMBER] - на ім`я [PERSON] , які відкриті в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Київська Русь» наступним чином, зокрема, починаючи з 1 місяця розрахунку по 24 місяць( з листопада 2013 року по жовтень 2015 року в сумі 2600 доларів США (дві тисячі шістсот доларів США), які, виходячи з встановленого Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 20774 грн.00 коп.( двадцять тисяч сімсот сімдесят чотири грн.00 коп. Загальна сума виплат становитиме 62400 тисячі доларів США ( шістдесят дві тисячі чотириста доларів США), які виходячи з встановленого Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 498576 грн.00 коп.( чотириста дев`яносто вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість грн. 00 коп.). Починаючи з 25 місяця розрахунку по 72 місяць (з листопада 2015 року по жовтень 2019 року) - в сумі 3 600 доларів США (три тисячі шістсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 28 764 грн. 00 коп. (двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири грн. 00 коп.). Загальна сума виплат становитиме 172 800 тисяч доларів США (сто сімдесят дві тисячі вісімсот доларів США), які, виходячи, з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн.99 коп., є еквівалентом 1 380 672 грн. 00 коп. (один мільйон триста вісімдесят тисяч шістсот сімдесят дві грн. 00 коп.). Як вбачається з пункту 4.1. договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми. Відповідно до пунктів 4.5.-4.6. договору позики сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язань та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавців про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотнім повідомленням позичальнику у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Сторони домовилися також, що у разі відмови позичальника від одержання вищевказаної заяви, підтвердженою відміткою особи, яка доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст. Пунктом 6.1. договору позики передбачено, що цей договір підписується сторонами та вважається укладеним з моменту надання позики позичальнику. В пункті 7.3. договору зазначено, що будь-який з позикодавців має право передати свої зобов`язання за цим договором третій особі без попередньої згоди інших позикодавців. Згідно з пунктом 7.4. договору позики дружина позикодавця, [PERSON] , [PERSON] стверджує той факт, що грошові кошти, які передаються її чоловіком в позику, є його особистою власністю, шляхом подачі заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 4586, котра додається до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса. Пунктом 7.5. договору позики визначено, що цей договір вчиняється зі згоди дружини позикодавця, [PERSON] , [PERSON] , підпис на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 4587 та заява якої приєднується до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса. Відповідно до п.7.6. договору позики чоловік позикодавця, [PERSON] , [PERSON] стверджує той факт, що грошові кошти, які передаються його дружиною в позику є її особистою власністю, шляхом подачі заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 4585, котра додається до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса. В пункті 7.7. договору позики зазначено, що цей договір вчиняється зі згоди дружини позичальника [PERSON] , підпис на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., 30 жовтня 2013 року за реєстровим № 4588 та заява якої приєднується до примірника цього договору, що зберігається в справах приватного нотаріуса. Відповідно до п.1. договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателів, що витікають із договору позики від 30 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за реєстровим № 4594, укладеного між іпотекодержателями та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язується перед іпотекодержателями повернути суму позики у розмірі 732 000 доларів США, які, виходячи з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн. 99 коп., є еквівалентом 5 848 680 грн. 00 коп., з яких: [PERSON] - 366 000 доларів США, які, виходячи з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн. 99 коп., є еквівалентом 2 924 340 грн. 00 коп.; [PERSON] - 219 600 доларів США, які, виходячи з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн. 99 коп., є еквівалентом 1 754 604 грн. 00 коп.; [PERSON] - 146 600 доларів США, які, виходячи з встановленого курсу Національним банком України 1 долар=7 грн. 99 коп., є еквівалентом 1 169 736 грн. 00 коп. до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року. Згідно з п.1.2. договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку нежитлову будівлю, «Адміністративно-побутовий корпус з виробничим корпусом «Фабрики напівфабрикатів ХХІ століття», загальною площею 6024,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.3. договору іпотеки визначено, що вказана нежитлова будівля є власністю Іпотекодавця і належить йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Хусалімовою Л.В., приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 20 листопада 2008 року за реєстровим № 4806, зареєстрованого Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації 21 листопада 2008 року, що підтверджується витягом № 21003988 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 23546351, номер запису 502/1 в книзі 3-01-07/1-31 та зареєстровано державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2013 року, індексний номер якого № 11894383, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 197567032115, номер запису про право власності 3147158. Вказаний договір купівлі-продажу на предмет іпотеки передається іпотекодержателям та повинен бути повернений іпотекодавцю у разі належного виконання позичальником у повному обсязі зобов`язання за основним договором. Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частини першої ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18). Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається із частини першої статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно із ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 19, 20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Як встановлено в судовому засіданні з досліджених доказів, 30 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та з другої сторони - [PERSON] , уклали договір позики, посвідчений нотаріусом, відповідно до якого позикодавці передали у власність позичальника строком до 30 жовтня 2028 року грошові кошти в розмірі 732000 доларів США, а позичальник зобов`язався їх повернути у чітко обумовлений сторонами правочину строк. Зокрема, пунктом 2.1 договору позики підтверджено, що позикодавці при укладенні цього договору передали у власність позичальника строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року, а позичальник прийняв від них у власність строком до тридцятого жовтня дві тисячі двадцять восьмого року грошові кошти в розмірі 732 000 доларів США. Як вбачається із змісту оспорюваного договору позики, сторони уклали даний договір попередньо ознайомившись з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу цього правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до п.7.1 договору позики сторони у присутності нотаріуса стверджують, що: однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не перебувають у хворобливому стані, не страждають на момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору. Вказаний договір був підписаний позикодавцями і позичальником за нотаріально посвідченою згодою дружини позичальника [PERSON] , заява якої приєднана до цього договору. Зазначені обставини свідчать про те, що договір позики був спрямований на реальне настання правових наслідків та фактичну передачу позикодавцями вищевказаної грошової суми в борг позичальнику [PERSON] і повне розуміння природи та правових наслідків укладеного договору як самим позичальником, так і його дружиною [PERSON] .. Твердження відповідача [PERSON] про те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази передачі та отриманням ним коштів від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не знайшли своє підтвердження з огляду на зміст укладеного між сторонами договору від 30 жовтня 2013 року. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Крім цього, такі посилання є безпідставними з огляду на встановлену часткову сплату боргу [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 15 000, 00 гривень від 01.03.2021 року та 15000,00 гривень від 02.04.2021 року, відповідно до яких [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в рахунок погашення боргу за договором позики від 30.10.2013 року, що свідчить про визнання ним взятих на себе зобов`язань за укладеним договором позики. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 6480 доларів США. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача за позовом на користь позивача за позовом трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 542,00 доларів США, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З пункту 3.1. договору позики випливає, що [PERSON] за період з лютого по липень 2018 року зобов`язаний повертати [PERSON] грошові кошти у розмірі 1080 доларів США щомісячно. Як вбачається з пункту 4.1. договору позики, у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням 3 (трьох) процентів річних від простроченої суми. Розрахунок 3% річних від простроченої суми здійснюється судом за формулою: сума заборгованості х 3% /100%/ 365 (366) днів х кількість днів прострочення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми заборгованості - 1080 доларів США за період з лютого 2018 року по липень 2018 року у сумі 542,00 доларів США. За таких обставин позов необхідно задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 жовтня 2013 року в розмірі 6480,00 доларів США за період з лютого 2018 року по липень 2018 року, три відсотки річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 542,00 доларів США. СУДОВІ ВИТРАТИ. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що адвокатське об`єднання « Славутицька міська юридична консультація «Захист» в особі адвоката Прокопенко Олександра Павловича надавали позивачу [PERSON] правничу допомогу на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 21.05.2021 року. Згідно з актом виконаних робіт від 05.11.2021 року за договором про надання правової допомоги від 21.05.2021, адвокатське об`єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» та [PERSON] , засвідчили, що адвокат надав, а довіритель прийняв (отримав) юридичні послуги на загальну суму 5000,00 гривень. Відповідно до квитанцій № 20 від 25.05.2021 року та №68 від 25.10.2021 року [PERSON] сплатив адвокатському об`єднанню «Славутицька міська юридична консультація «Захист» в особі адвоката Прокопенко Олександра Павловича 5000,00 гривень за договором про надання правової допомоги 21.05.2021 року. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатським об`єднанням «Славутицька міська юридична консультація «Захист» на консультування позивача щодо підстав та порядку звернення з позовною заявою щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; складання та направлення адвокатських запитів; написання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 5 000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Вказані витрати є фактичними і неминучими, оскільки позивачу необхідна була правова допомога для звернення до суду з позовною заявою для захисту свого порушеного права. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 1962,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved