Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

25.02.2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі позивач або МТСБУ) звернулося до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), мотивуючи тим, що 16.09.2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Опель», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить йому на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту №40 від 18.10.2012 року становить 14302,78 грн. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В звязку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 14302,78 грн. Крім того МТСБУ було відшкодовано витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі в розмірі 557,50 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. Подав заяву згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач також не зявився, просив справу розглядати без його участі, згідно поданої заяви проти вимог позивача заперечує, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Зясувавши обставини та оцінивши докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідач заявив про застосування позовної давності у спорі до ухвалення рішення. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А початок перебігу позовної давності за регресними зобовязаннями згідно правил ч.6 ст.261 ЦК України починається від дня виконання основного зобовязання. Згідно наказу МТСБУ від 06.03.2013 року за номером 682 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих встановлено, що фінансове управління має сплатити на рахунок [PERSON] 14302,78 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с.24) На підставі копії платіжного доручення від 13 березня 2013 року за №1138 (а.с.27) встановлено, що позивач сплатив страхове відшкодування згідно наказу №682 від 06.03.2013 року [PERSON] в сумі 14302,78 грн., отже днем виконання основного зобовязання необхідно вважати 14 березня 2013 року - дату проведення банком платежу, а до суду представник позивача звернувся 15 березня 2016 року про що свідчить штамп Укрпошти з відміткою дати на конверті (а.с.30). Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду 15.03.2016 року, строк позовної давності, встановлений ст.257, ч.6 ст.261 ЦК Українии, пропущено, про причини пропуску позивач не вказав, а тому заявлені вимоги позивача, зважаючи на заяву відповідача про застосування строку позовної давності, не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених позивачем, із відповідача. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 257, ч.6 ст.261 ЦПК України, 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року,

Outcome: dismissed