Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

25 вересня 2019 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 липня 2001 року виконавчим комітетом Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 11. Під час спільного проживання в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя погіршувалося, шо призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено підготовче засідання на 23 жовтня 2019 року. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року підготовче засідання було відкладено на 08 листопада 2019 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 26 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року судове засідання відкладено на 11 грудня 2019 року на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за правилами ст. 280 - 282 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надіслав. За наявності умов, передбачених ст. ст. 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 11 грудня 2019 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 15 липня 2001 року виконавчим комітетом Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 15 липня 2001 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 11. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народилася дочка: [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, мати - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, шлюбні відносини у позивача та відповідача не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю. Протягом останнього року сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, що впливає на стан здоров`я позивача та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Спільне господарство не ведеться. Відповідач не розуміє сутності проблем, які виникають в сім`ї, не підтримує нормальну моральну та матеріальну атмосферу в сім`ї, не піклується про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved