Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

25 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» поштою направив позов до відповідача [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, який надійшов до суду 27 травня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року було витребувано від Департаменту адміністративних послуг і дозвільних процедур відомості про реєстрацію про [PERSON] , померлого [INFO] , і довідку про склад сім`ї, та від Другої дніпровської держнотконтори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач у своєму позові посилався на те, що 24 січня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів ним виконано не було, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 11 листопада 2019 року склав 14 358 гривень 73 коп. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем померлого [PERSON] , який проживав і був зареєстрованим з ним на дату його смерті є відповідач [PERSON] 21 листопада 2018 року позивачем було направлено до Другої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора, на яку 18 грудня 2018 року було отримано відповідь, в якій зазначалося, що спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 30 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості, яку відповідачем залишено без задоволення. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 14 358 гривень 73 коп., а також судовий збір у розмірі 2 102 гривень. У своїй заяві до суду представник позивача просив, справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявку судові не повідомив. Надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що кредитний договір між [PERSON] , померлим 03 серпня 2017 року, і позивачем було укладено 24 січня 2008 року, посилаючись на Умови та Правила, розроблені банком після 2011 року, та на яких відсутній підпис позичальника, тобто зазначені докази не є достатніми. Банком не надано жодного доказу на підтвердження видачі позичальникові готівкових кредитних коштів. Зазначив, що жодного майна після померлого [PERSON] ним отримано не було, оскільки померлий не мав як майна, що підлягає державній реєстрації, так і майна, що не підлягає державній реєстрації. Жодних правовідносин між позивачем і відповідачем не виникало, оскільки відповідач [PERSON] не є стороною кредитного договору, укладеного 24 січня 2008 року. Також посилався на пропущення АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог; витрати, які він поніс у зв`язку із розглядом даної справи, у розмірі 5\~000 гривень стягнути з позивача. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 18). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 500 гривень 00 коп., який згодом було змінено (а.с. 106). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 73 оберт). 21 листопада 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» направив засобами поштового зв`язку (а.с. 44, 46 оберт) до Другої дніпровської державної нотаріальної контори претензію кредитора, яка надійшла 23 листопада 2018 року (а.с. 72 оберт-73). Листом Другої дніпровської державної нотаріальної контори вих. № 4265/02-14 від 29 листопада 2018 року позивача повідомлено про заведення спадкової справи № 833/2018, відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 79). АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості кредиторові спадкодавця (а.с. 49, 50). Згідно з відомостями, наданими Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, [PERSON] , померлий [INFO] , з [INFO] і по день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Склад зареєстрованих осіб: [PERSON] з 28 грудня 1970 року, знятий з реєстрації 20 серпня 2019 року, [PERSON] з 26 липня 1970 року і по теперішній час, [PERSON] з 28 жовтня 1993 року і по теперішній час (а.с. 93). Відповідно до спадкової справи № 833/2018, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 72-79), спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття або відмову від спадщини не зверталися. Згідно з ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачем протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, було у встановленому порядку подано заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296\~ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282\~ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Вимоги кредитора відповідно до ч. 2 ст.\~1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідачі як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, у силу ст.ст. 1281,1282 ЦК України, зобов`язані у межах прийнятої спадщини задовольнити вимоги кредитора. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18). Постановою Вищий Спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором і спадкоємцем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцем спадщини; наявність та розмір спадкового майна; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. При цьому, з матеріалів справи суд не може встановити розмір спадкової маси, зокрема обсяг успадкованого майна відповідачем. Зокрема у суду відсутні відомості про зареєстроване нерухоме або рухоме майно, банківські вклади, тощо, які за життя належали боржникові [PERSON] . Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак,\~з огляду\~на наведене,\~суд доходить\~висновку про\~відсутність правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Разом з тим, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. При цьому, понесені відповідачем [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5\~000 гривень (а.с. 134) підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved