Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

24 вересня 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 89 327,38 грн. Позивач посилався на те, що 15 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 75-08 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору банк надав позичальникові кредит в сумі 65 000,00 грн. зі сплатою 15,00 відсотків річних за користування кредитом. 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув усі права по відступленому кредитному договору № 75-08 про надання споживчого кредиту від 15.02.2008 року, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 25.08.2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом - 29 250,11 грн., за відсотками - 33 337,69 грн., по комісії - 1 037,84 грн., пеня за рік - 25 701,74 грн. Заборгованість на загальну суму 89 327,38 грн. позивач просив стягнути на свою користь. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. На вказане заочне рішення суду позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що товариство вже зверталося до Добропільського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 53 200,62 грн., який рішенням від 25.04.2014 року по цивільній справі №227/1189/14-ц задовольнив позов, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір фактично вирішений судом, за виключенням збільшеного розміру по відсоткам, комісії та пені, які заявлені у позові. Оскільки вказаним рішенням, яке набуло чинності та не скасовано на теперішній час, вже було встановлено факт уступки права вимоги, тому цей факт додаткового доказування не потребує, а висновок суд щодо легітимності уступки права вимоги та належності наданих позивачем доказів не ґрунтується на законі. Окрім того зазначає, що судом першої інстанції не були враховані правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15 від 23.09.2015 року та у справі № 6-37цс15 від 01.04.2015 року щодо наступного стягнення з позичальника штрафних санкцій за наявності рішення суду про задоволення вимог кредитора. Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не з'явилися. Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини. 15 лютого 2008 року між АК ПІБ та [PERSON] був укладений кредитний договір № 75-08 про надання споживчого кредиту у сумі 65 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 15,00% річних, а 31 серпня 2011 року між сторонами був підписаний договір про внесення змін та доповнень до цього договору. Згідно п. 2.3 Договору дата повернення кредиту визначається відповідно до графіку, який є невід'ємною частиною договору, в кінцевий строк не пізніше 14 лютого 2013 року, або 30 днів з моменту отримання від банку вимоги про повернення кредиту у зв'язку з настанням одного із випадків, передбачених пп. 3.11, 5.3.2 договору. Погашення кредиту, процентів та комісії за ним здійснюється позивальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно п. 5.3.2 Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання повернення Кредиту за договором. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених вище, не погашав, у зв'язку із чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 25.08.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 89 327,38 грн., яка складається з 29 250,11 грн. заборгованості за кредитом; 33 337,69 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1 037,84 грн. заборгованості по комісії, пеня за рік - 25 701,74 грн. ТОВ «Кредитні ініціативи» зверталося до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 53 200,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 29 250,11 грн., - по відсоткам за користування кредитом - 18 864,84 грн., - по комісії - 523,13 грн., пеня - 4 562,54 грн., який рішенням від 25.04.2014 року задовольнив позов повністю. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій, в тому числі і за кредитним договором № 75-08 від 15.02.2008 року, укладеному між АК ПІБ та [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем суду договір відступлення права вимоги має певні виправлення в тексті (замазані коректором пп. 3.1.1, 3.12, 3.1.3, 3.2, 3.8.1, 3.8.2, 3.8.3, 3.8.4, 3.8.5.2, 5.4), що позбавляє, на думку суду, можливості встановити які саме права та в якому обсязі були передані банком ТОВ «Кредитні ініціативи», тобто встановити достовірно умови договору. Окрім того, суд не узяв до уваги засвідчений позивачем витяг з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, оскільки він завірений не належним чином, у зв'язку з чим, суд не міг встановити чи відбулося оформлення сторонами (підписання та скріплення відбитками печаток сторін відповідно до пп. 4.1 п. 4 цього Договору) Реєстру позичальників. З вказаними висновками суду першої не можна погодитися з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2008 року [PERSON] підписав заяву - анкету позичальника на отримання кредиту у відділенні Промінвестбанку в м. Добропіллі Донецької області. 15 лютого 2008 року між АК ПІБ та [PERSON] укладений кредитний договір №75-08, відповідно до умов якого він отримав грошові кошти у розмірі 65 000 грн. зі сплатою 15 відсотків річних за користування кредитом, з датою повернення кредиту на пізніше 14 лютого 2013 року (пп. 2.1, 2.2, 2.3 Договору кредиту). Додатковими договорами від 10 жовтня 2008 року та від 31 серпня 2011 року №75/1 до кредитного договору внесені зміни. (а. с. 5 -13) На підставі договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року ПАТ «АК ПІБ» за певну оплату передав Кредитний Портфель ТОВ «Кредитні ініціативи», внаслідок чого товариство (Новий Кредитор) набуло усіх прав вимоги банку (Первісного Кредитора) за Кредитними Договорами та Договорами Забезпечення, включно з правом вимагати від Позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань (пп. 2.1, 2.2 Розділу 2 «Предмет договору»). Відповідно до п. 2.5 Розділу 2 цього договору сторони цим погоджуються, що Права Вимоги за Кредитами будуть передані Новому Кредитору такими, які вони є, та Первісний Кредитор не надає жодних запевнень або гарантій та не прийме жодного зобов'язання, як прямо встановлених, так і таких, що маються на увазі, щодо (і) кредитоспроможності та платоспроможності будь-якого з Позичальників… (а. с. 17 - 27) Відповідно до Витягу з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року кредитний договорі №75-08 від 15.02.2008 року, укладений позичальником [PERSON] з банком, внесений до цього Реєстру під номером 6282. (а. с. 38) Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У даному випадку ПАТ «АК ПІБ» уступив ТОВ «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги, тобто між ними укладений договір факторингу. Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. З огляду на викладене, позивач набув права вимоги стягнення кредитної заборгованості з відповідача. Таке право ТОВ «Кредитні ініціативи» підтверджується Договором про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, витягом з Реєстру позичальників та рішенням Добропільського міськрайонного суду від 25.04.2014 року, ухваленим за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту №75-08 від 15.02.2008 року у розмірі 53 200,62 грн. станом на 31.12.2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із змісту Договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, Розділом 3 цього договору визначені умови щодо ціни договору та порядку здійснення розрахунків між сторонами договору факторингу, а п. 5.4 Розділу 5 регламентує питання співпраці Первісного та Нового Кредиторів, тобто їх зміст не відносяться до суті спору, тому висновок суду щодо неможливість вирішити спір про стягнення з відповідача кредитної заборгованості не ґрунтується на обставинах справи та нормах процесуального законодавства. Враховуючи обставини справи, колегія суду приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 25.04.2014 року з [PERSON] стягнута сума кредитної заборгованості станом на 31.12.2013 року у загальній сумі 53 200,63 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 29 250,11 грн., - за відсотками - 18 864,84 грн., - по комісії - 523,13 грн., пеня - 4 562,54 грн. За позовом, що розглядається позивач просив стягнути заборгованість за період з 15.02.2008 року по 25.08.2015 року у розмірі 89 327,38 грн., яка складається з 29 250,11 грн. заборгованості за кредитом; 33 337,69 грн. - по відсоткам за користування кредитом; 1 037,84 грн. - по комісії, пеня за рік - 25 701,74 грн. Оскільки рішенням у іншій справі вже стягнута суму боргу за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 29 250,11 грн., тому вона не підлягає стягненню в межах вимог у даній справі. Окрім того, слід відмовити у стягненні пені за рік у розмірі 25 701,74 грн. слід відмовити, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] проживає та зареєстрований у м. Добропілля, яке згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відноситься до таких населений пунктів (п.п. 9 п. 1 Переліку). Проте з відповідача слід стягнути суму відсотків та комісії за період з 01 січня 2014 року по 25 серпня 2015 року (з врахуванням відсотків та пені, стягнутих рішенням суду від 25.04.2014 року за період з 15.02.2008 року по 31.12.2013 року), розмір яких буде становити: відсотки - 14 472,85 грн. (33 337,69 грн. - 18 864,84 грн.), комісія - 514,71 грн. (1 037,84 грн. - 523,13 грн.). Вказані суми підлягають стягненню з огляду на таке. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи зі змісту вказаних норм цивільного законодавства, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання виплат, передбачених умовами договору та ЦК України. Задовольняючи позов частково колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати, що понесені позивачем по оплаті судового збору при поданні позову до суду та за апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI. Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1339, 91 грн. (1,5 відсотка ціни позову - пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону). За апеляційне оскарження позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 473,90 грн. - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору повинна бути не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, яка на момент звернення до суду становила 1 218 грн., тому саме ця сума підлягає стягненню при частковому задоволенню позову, а за апеляційне оскарження сума судового збору буде становити: 1 218 грн. х 110% = 1 339,80 грн., а всього сума, що підлягає стягненню з відповідача дорівнює 1 218 грн. + 1 339,80 грн. = 2 557,80 грн. З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial