Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

26\~березня 2019\~року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позові\~ зазначив, що з відповідачкою по справі перебуває у шлюбі з 03 жовтня 1990 року, який зареєстровано виконкомом Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, актовий запис № 03. Мають трьох дітей, які досягли повноліття. Спільне життя в\~ них не склалося, на даний час він відбуває покарання в місцях позбавлення волі. По цій причині він вважає, що сім`ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] . Позивач в судове засідання\~ надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав,\~ просив розглянути справу без його участі. Згоден на винесення заочного рішення. (а.с.19). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, але своєчасно та належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надавала (а.с.20,22,23). Судом, за згоди позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази у справі суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка уклали шлюб 03 жовтня 1990 року, який зареєстровано виконкомом Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, актовий запис № 03, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03 жовтня 1990 року. (а.с.5). Подружнє життя в сторін не склалося, вони припинили сумісне проживання, спільного господарства не ведуть. Позивач перебуває у місцях позбавлення волі, вважає, що їхню сім`ю зберегти не можливо, оскільки це суперечить його інтересам. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При таких обставинах суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Ухвалою судді від 01 квітня 2019 року позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч.1 та ч.3 ст.136 ЦПК України, у зв`язку з чим, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути в дохід держави судовий збір, в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved