Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

26 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив розірвати шлюб, укладений між ними. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вони з відповідачкою з 12 травня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 113. Спільне життя з відповідачкою не склалося у зв'язку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини припинені приблизно з 10 червня 2016 року. Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне господарство між ними не ведеться. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. У зв'язку із викладеним, просив суд розірвати шлюб. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, надала суду нотаріально посвідчену заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, між сторонами був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії: [NUMBER] (а.с. 9). Спільних неповнолітніх дітей сторони не мають та спору з приводу поділу спільного майна подружжя між сторонами на сьогодні не існує. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку із нерозумінням одне одного. Шлюбні відносини між ними припинені приблизно з 10 червня 2016 року. Спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, судом відповідно ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, відповідачем [PERSON] суду було надано нотаріально посвідчену заяву, зі змісту якої видно, що остання, позов [PERSON] визнає та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача [PERSON] у зв'язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Відповідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам сторін. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі наведеного

Outcome: approved