Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

25.04.2017 року до Веселівського районного суду звернулась позивачка [PERSON] з зазначеним позовом де зазначає, що 11 листопада 2011 року вона уклала шлюб с відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 листопада 2011 року серії І-ЖС № 100240, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселівського районного управління юстиції. Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 02 квітня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 10 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, серії І-ЖС № 191928. Факт батьківства відповідачем до теперішнього часу не оспорюється. Спільне проживання з відповідачем виявилось невдалим. За час проживання у шлюбі, їхні погляди на життя та в побуті розходилися у звязку з чим, у сімї виникали непорозуміння. Створити нормальні сімейні стосунки та взаємоповагу один до одного, за час проживання у цивільному шлюбі, сторонам не вдалося. У звязку з цим, рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року, шлюб було розірвано. Донька на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач періодично надає допомогу на утримання дитини, але суму допомоги визначає на свій розсуд та найчастіше цих коштів не вистачає. Дитина постійно потребує харчування, придбання предметів одягу, періодично хворіє. Крім того дитині також необхідні канцелярські приладдя, книжки та інші матеріали для розвитку. Позивачка офіційно працює на посаді слідчого у слідчому відділенні Веселівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП у Запорізькій області та щомісячно отримує заробітну плату, проте матеріальне становище є вкрай тяжким, а тому недостатньо для задоволення потреб доньки. Відповідач зі слів позивачки офіційно не працює, працює по найму та отримує прибуток, що давало йому можливість сплачувати аліменти. Угоди досягти з відповідачем щодо добровільної сплати аліментів на утримання доньки не можливо, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою для примусового стягнення аліментів. Визначаючи розмір аліментів, позивач зазначила, що між нею та відповідачем досягнута згода, а саме щодо сплати останнім на користь позивача щомісячно аліменти в сумі 1000 грн. на утримання доньки до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач не прибула, але надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про слухання справи за його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 158 ч 2 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 197 ч2 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб що беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із вимогами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторонами не заперечується факт батьківства дитини. Відповідач позов визнає. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та має таку можливість, оскільки працює і має доходи, але добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, в повному обсязі, має постійне місце роботи, він здоровий і працездатний, а тому суд вважає, що відповідач має можливість і повинен сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Суд розяснює сторонам ,що на підставі ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду у разі зміни матеріального становища або сімейного стану, погіршенням або поліпшенням здоровя когось із них може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ст. 217, 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved