Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

25.10.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити земельну ділянку, мотивуючи позовні вимоги тим, що її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] був членом колгоспу та працював з 1981 по 1997 роки у колгоспі імені Фрунзе (КСП «Хлібороб»), а тому померлий чоловік мав право на земельну частку (пай) бувшого КСП «Хлібороб». Про можливість реалізації свого права, як спадкоємиці першої черги після смерті чоловіка [PERSON] позивач дізналася 22 липня 2019 року, коли звернулася до відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за консультацією. Ухвалою суду від 28.10.2019 відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.12.2019 до справи залучено в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності та просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Софіївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової кореспонденції № 798776 від 24.12.2019, на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву не надав. Треті особи [PERSON] , та [PERSON] в судове засідання не з`явились про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Компаніївської РДА в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Крім того, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Згідно ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] була одружена з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 19.08.1979 року Софіївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області.(а.с.11) [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.08.2002 Софіївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області.(а.с.10) Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, після його смерті спадщину прийняла його дружина так як на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем у будинку по [ADDRESS] , фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, за даною адресою проживає і на даний час, що підтверджується довідкою виданою Софіївською сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області № 02-25/31 від 30.01.2019 та відміткою в паспорті громадянина України на ім`я [PERSON] (а.с. 9,18) 10.12.2003 позивач одружилась з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 10.12.2003 року виконкомом Софіївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.(а.с.12) Відповідно до архівної довідки №160 від 03.12.2018 виданої комунальною установою «Компаніївський районний трудовий архів Компаніївської районної ради Кіровоградської області [PERSON] прийнятий в члени колгоспу ім.Фрунзе (КСП Хлібороб). Рішенням від 22.05.1981 протокол №7 та має трудовий стаж в даному колгоспі з 1981 по 1997 роки. (а.с.16) 08.04.1995 КСП «Хлібороб» було видано Державний акт на право колективної власності на землю згідно рішення №10 Софіївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області та зареєстровано в книзі реєстрації Державних актів на право колективної власності на землю 03.12.1997 № 15. Середній розмір земельної частки (паю) бувшого КСП «Хлібороб» Софіївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області становить 9.52 умовних кадастрових га, що підтверджується листом №118/114-10-19 від 22.07.2019 виданого відділом у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.(а.с.17) На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» [PERSON] був членом даного КСП, але його помилково не включили до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат. Згідно Інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 10.12.2019 інформація про складені заповіти та заведені спадкові справи по факту смерті [PERSON] відсутня.(а.с.43,44). Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно роз`яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Аналіз вказаних нормативно-правових актів та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України дає підстави для висновку про те, що право колективної власності на землю та право на земельну частку (пай) мають громадяни України, які являлися членами колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або акціонерного товариства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта. Судом встановлено, що на час передачі КСП «Хлібороб» Софіївської сільської ради Компаніївського Кіровоградської області у колективну власність землі, тобто станом на 08 квітня 1995 року, померлий [PERSON] , був його членом, але не був включений до списку осіб, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб» Софіївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 08 квітня 1995 року. За таких обставин, враховуючи приписи вищенаведених Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», суд дійшов до висновку, що позивач в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] має право на земельну частку (пай) в землях КСП «Хлібороб» Софіївської сільської ради Компаніївського Кіровоградської області, але її право було порушене у зв`язку з не включенням до списку [PERSON] , доданого до державного акту. Разом з тим, представник третьої особи Компаніївської РДА Кіровоградської області, заявив про застосування строку позовної давності у даній справі. Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції 2004 року правила ЦК України про позовну давність застосовується до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Враховуючи, що паювання земель відбулося в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 71 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено трирічний строк позовної давності. За загальним правилом, сформульованим у ст. 76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сторонам в цивільному процесі є позивач та відповідач, а тому враховуючи відсутність позиції відповідача при розгляді даного спору, клопотання третьої особи Компаніївської РДА про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки, право [PERSON] на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Хлібороб» було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача шляхом визнання за [PERSON] , як за спадкоємцем першої черги за законом, після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Хлібороб» с.Софіївки Компаніївського району Кіровоградської області, Зі згоди позивача судові витрати залишити по фактично понесеним. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved