Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

25.03.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 02.03.2001 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №54. Від шлюбу мають дочку - [PERSON] [INFO]. Дочка проживає з матір»ю, спору про виховання та проживання дитини між ними не виникає. Просив розірвати шлюб, зазначаючи, що з відповідачкою родиною фактично не проживають з вересня 2014 року, вважає що зберегти сім'ю неможливо, так як родина розпалася остаточно, примирення з відповідачкою вважає неможливим. Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити, та пояснив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 2001 року, в них є дочка 1997 року народження. Сімейні стосунки з відповідачкою фактично припинили з серпня 2014 року. З дочкою не бачиться з листопада 2014 року, вона на зв'язок з ним відмовилася виходити, але він продовжував допомагати родині матеріально, зазначив, що надав відповідачці на утримання дочки 7 тисяч гривень. Він заперечує проти надання терміну на примирення, оскільки вважає, що примирення між ним та відповідачкою не можливо. Самою вагомою причиною розірвання шлюбу є той факт, що в їх стосунках не має почуття взаємної любові та поваги. Відповідачка більше його ніж на десять років, у них не має спільних друзів та інтересів, відповідачка з ним не радиться, завжди приймає рішення самостійно. Далі він зазначив, що з 2010 року по 2012 рік він проживав у цивільному шлюбі з іншою жінкою, але через доньку повернувся до відповідачки [PERSON], але спільне життя не склалося, донька подорослішала і він у серпні 2014 року остаточно пішов з сім»ї. Зараз відповідачка вимагає у нього гроші на купівлю квартири, він їй віддав 5 тисяч доларів США, але вимагання не припинилися, після купівлі квартири відповідачка обіцяла йому свою згоду на розлучення та залишити його у спокої. Так як на теперішній час відповідачка ходить до нього на роботу, та розказує його керівництву з приводу його недобросовісної поведінки на роботі, то на роботі у нього почалися щоденні перевірки. Ще відповідачка неодноразово погрожувала йому та його цивільній дружині по телефону та у особистій розмові, що позбавить його та його цивільну жінку життя. Погрози з її боку не припиняються. Також його донька, [PERSON] 1997 року народження, написала на нього скаргу до прокуратури м. Маріуполя з приводу його недобросовісної поведінки на роботі, зараз йде перевірка. Відповідачка в судовому засіданні заперечуючи проти позову, зазначила, що у неї стосунки з позивачем почалися коли їй було 27 років, а позивачу 17 років. У 1997 році вона народила позивачу дочку [PERSON], біля трьох років вони жили у цивільному шлюбі. У 2001 році вони зареєстрували шлюб, весь час жили дуже добре. Відносини почали псуватися коли позивач завів собі коханку у 2010 році. Далі пояснила, що у 2010 році позивач поїхав на заробітки до Києва, вона в цей час продала трьохкімнатну квартиру в Маріуполі та поїхала до нього з дочкою в м.Київ, де вони планували жити та завчасно поклали гроші, які отримали при продажі квартири на депозит у гривні. Грошей на купівлю квартири в Києві не вистачило. Влітку та восени 2014 року вона знайшла роботу в АРК Крим та проживала там разом з дочкою. В листопаді 2014 року повернулась в м. Маріуполь, але позивач повідомив її, що в нього є коханка і він від неї пішов. Через те, що вона не мала де жити з дочкою попросила у позивача 5 тисяч доларів США додати на купівлю житла. Дочка закінчила 11 класів та на даний час проживає у родичів в м. Запоріжжя. Дочка подала документи до прокуратури відносно позивача, про його недобросовісну поведінку на роботі, вона до цього відношення не має, дочка у них вже доросла та самостійна. Просила не розривати шлюб, бо вони з дочкою кохають позивача, та вона бажає зберегти родину. Вважає, що їм потрібен строк на примирення. Ухвалою суду від 04.06.2015 року в наданні терміну на примирення за клопотанням відповідача відмовлено. Суд, вислухавши позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи вирішив позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 13.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] з 02.03.2001 року являються подружжям. У подружжя [PERSON] та [PERSON] є дочка [PERSON] [INFO]. Згідно квитанції №201411211053473354863 від 21.11.20145 року [PERSON] на рахунок [PERSON] було переведено 7 тисяч гривень, що у судовому засіданні сторонами не оспорювалося. Під час розгляду справи суду також стало відомо, що відповідачка [PERSON] 26.03.2015 року подала до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя позовну заяву на [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, на день винесення рішення судом справа не розглянута. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з роз»ясненнями, викладеними у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини -інваліда та інші обставини життя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідачка, викладені позивачем в позовній заяві та повідомлені суду в судовому засіданні підстави для розірвання шлюбу не спростувала, доказів протилежного не надала, з дня подачі заяви до суду (02.04.2015 року до 06.06.2015 року)протягом двох місяців ні яких дій для примирення не робила, з позивачем не примирилася. В судовому засіданні позивач категорично наполягав на розірванні шлюбу та відсутності потреби в наданні строку на примирення. Суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо доказів для розгляду справи по суті та постановлення рішення, і вважає, що за даних обставин збереження сім»ї є неможливе і недоцільне, шлюб носить формальний характер, доньці сторін (через 5 місяців) 26.11.2015 року виповниться 18 років, донька з батьком за власним бажанням з листопада 2014 року не спілкується, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved