Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

26 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з відповідача в сумі 1018350 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 10.12.2011 року позичив кошти відповідачу в сумі 21600,00 доларів США, зі строком повернення до 10 січня 2012 року та одночасно зобов'язувався сплатити відсотки у розмірі 15000,00 доларів США, а тому мав повернути 36600,00 доларів США. 25.11.2015 року відповідач переказав на картковий рахунок позивача 2515 грн., що за курсом НБУ на день переказу складало 100 доларів США, тому залишився винним 36500,00 доларів США, що курсом НБУ станом на 01.11.2018 року складає 1018350 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 10 грудня 2011 року взяв від [PERSON] 21600,00 доларів США, про що склав розписку від 10.12.2011 року (а.с. 64). Вказаною розпискою відповідач зобов'язувався повернути вказані кошти до 10.01.2012 року та одночасно зобов'язувався повернути з прибутком 15000 доларів США. 25 листопада 2015 року відповідач здійснив переказ з картки Приватбанку на картковий рахунок позивача в сумі 2515 грн. 00 коп.(а.с. 8). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Оскільки відповідач не повернув позивачу кошти в повному обсязі за розпискою від 10.12.2011 року, а після переказу грошових коштів на картку позивача 25.11.2015 року знову не здійснив повний розрахунок, тому суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума разом з прибутком, що визначена сторонами борговою розпискою та не заперечувався з боку відповідача в розмірі 36500,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день винесення рішення становить 992800 грн. 00 коп. на користь позивача. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 8810 грн. 00 коп.

Outcome: partial