Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

26 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на користь [PERSON], [INFO]. ІНН [NUMBER], [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER]. [PERSON] [INFO], відшкодування моральної шкоди у розмірі 5.000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В обґрунтування свого позову посилаються на те, що бездіяльністю посадових осіб Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 1 йому та його родині завдано моральної шкоди, яка виражається у стражданнях, які вони понесли у зв'язку з невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно них кримінального правопорушення, за заявою від 06.03.2018 року за вх. № 116, а також у зв'язку з тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачено свій особистий час, призначений для відпочинку, роботи чи виховання доньки, що значно порушило його життєво важливі звязки, завдало душевних страждань, нервових стресів, та які вони оцінюють не менш як 5\~000 гривень. Відповідно до\~автоматизованої системи\~документообігу цивільну\~справу було\~розподілено судді\~Куриленко О.М.,\~ у звязку з чим ухвалою від 28.03.2018 року було призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Позивач [PERSON], який є також представником [PERSON] та законним представником малолітньої [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Прокуратури Одеської області, Одеської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного позову, надала суду відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, вважаючи їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 06.03.2018 до Одеської місцевої прокуратури №1 надійшло звернення [PERSON], яке прийнято на особистому прийомі та зареєстровано за №116, за фактом вчинення протиправних дій, що виразились у перешкоджанні в користуванні власністю, а саме земельною ділянкою та спорудами, за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська, 26Г. За результатами вивчення звернень встановлено можливу наявність ознак злочинів, досудове розслідування у яких, згідно з положеннями ст. 216 КПК України, здійснюється слідчими органів Національної поліції. З огляду на викладене, звернення [PERSON] 11.03.2018 Одеською місцевою прокуратурою №1 було направлено до СВ Київського ВП ГУ НП в Одеській області для розгляду у межах компетенції та прийняття рішення, за наявності підстав, в порядку ст. 214 КПК України про реєстрацію кримінального провадження. У ханову О.Ф. надано роз'яснення, що для отримання детальної інформації йому необхідно звернутися до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Одеською місцевою прокуратурою №1 07.05.2018, на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018162010000032. Матеріали кримінального провадження направлено до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для організації розслідування. Також зазначають, що не заслуговує на увагу твердження позивачів про задоволення їх позовних вимог з посиланням на постанову слідчого судді від 12.03.2018, як на підставу для задоволення своїх вимог, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду, на яку посилається позивачі, не є вироком суду, а тому не може бути застосована як судове рішення, обставини якого не підлягають доказуванню. Окрім того вважають, що позивачами не підтверджено доказами наявність моральної шкоди, причинного звязку між шкодою і протиправними діянням чи бездіяльністю заподіювача та вини відповідача в її заподіянні, через що підстави для задоволення позову відсутні взагалі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за все, слід зауважити, що жодних нових доказів, окрім тих, що були надані до позовної заяви, позивач суду не надав, з клопотаннями про їх витребування не звертався, вказане право судом було розяснено, доказів неможливості отримати їх самостійно не надав, у зв`язку з чим справа розглядається за наявними у ній документами. В судовому засіданні встановлено, що 06 березня 2018 року за вх.. № 116 позивачі звернулись до Одеської місцевої прокуратури № 1 з заявою про скоєне правопорушення, в якій просили у строк, встановлений ст.. 214 КПК України, зареєструвати, подану заяву про скоєне кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за дії, які мають ознаки складу злочину передбаченого ст.. 356 КК України у відношенні [PERSON], [INFO], [ADDRESS]. Передати кримінальне провадження до відповідного органу ГУНП в Одеській області для проведення досудового розслідування. Надати їм витяг з ЄДРПОУ та повідомити його за телефоном, у встановленому законом порядку та строку, для отримання власноруч відповіді про рішення за заявою. Вказана заява обгрутована тим, що у 2008 році [PERSON] [INFO], [ADDRESS], втративши право власності на ? частин 9/25 часток, відповідно рішення державного реєстратора від 07.07.2006, являючись власником 11/200 часток домоволодіння у період відсутності [PERSON], самовільно зніс частину будинку під літ.: 4а-1, 4а-2, 4а-3, 4а-4, 4а-5, 4а-6, надвірну споруду під літ. «Л», погріб під літ. «П» та захопив 233 кв.м. земельної ділянки де самовільно побудував двоповерховий будинок під літ. «Л». Наслідки від скоєного [PERSON] кримінального правопорушення носять тривалий характер порушення права власності, та тривають досі. Так у відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобовязаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. У звязку з несвоєчасним внесенням відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2018 року, справа № 520/2766/18, було зобовязано відповідних посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1 внести за заявою [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] № 116 від 06.03.2018 року, відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та надати заявнику протягом 24 годин витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] були внесені лише 07.05.2018 року, номер кримінального провадження : 42018162010000032. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та дослідивши заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону, є необґрунтованими та недоведеними, а від так не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовим обґрунтуванням позову є посилання на\~ст. 56 Конституції України, ст.ст.\~23,\~1174 ЦК України. Відповідно до\~\~статті 56 Конституції України\~\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, з'ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність відповідних посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1 в частині невиконання своїх службових обов'язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування\~статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами /статті 1173, 1174 цього\~Кодексу/. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у Постанові № 4 від 31.03.1995 року - при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~ст. 56 Конституції України\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом необхідно притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Казначейство здійснює безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування (компенсації) - шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень та інше. Для забезпечення безспірного списання коштів Державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку у Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45\~передбачено, що цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1)шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2)шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~- виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові. Певна правова позиція, висловлена й Верховним Судом 14.02.2018 року у справі № 521/10640/15-ц, яким зазначено, що відповідно до вимог\~статті 1174 ЦК України\~обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Однак, позивач, звертаючись до суду з даним позовом в якості відповідачів зазначає лише Прокуратуру Одеської області та Одеську місцеву прокуратуру № 1, яка доречі взагалі не є юридичною особою, та не залучає в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, як орган, на який законом покладено обовязок безспірного списання коштів державного бюджету. Як вбачається зі змісту ст.ст 51, 175 ЦПК України\~\~на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі.\~При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Більш того суд звертає увагу, що Прокуратура Одеської області наділена державно-владними повноваженнями, має певний обсяг прав та обовязків, має статус юридичної особи, а Одеська місцева прокуратура № 1 як структурний підрозділ Прокуратури Одеської області не є самостійним учасником правових відносин. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 13 ч. 3 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Окрім того, згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» (далі\~по тексту\~-\~Закону)»\~право на\~відшкодування шкоди в\~розмірах і\~в порядку,\~передбачених цим\~Законом, виникає у випадках: постановления виправдувального вироку суду (п. 1); встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів (п. 1-1); закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 2); закриття справи про адміністративне правопорушення. Таким чином, наведена норма Закону містить вичерпний перелік випадків, коли виникає право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Отже, позивачі не є суб'єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а від так на думку суду не наділені правом на звернення до суду з даним позовом. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода (ч. 5 стаття 3) Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 вищевказаного Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру ( стаття 4 ). Відповідно до положення ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Верховний Суд України в пункті 5 постанови Пленуму №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. з наступними змінами і доповненнями, роз'яснив про те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до частини 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинена йому моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачів вона спричинена і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідачів в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,\~ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом .\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності\~до ч.ч.\~1-3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обовязком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст..\~76\~ЦПК України\~ доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачі не скористалися своїм процесуальним правом та не надали до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Більш того, незрозумілим є доводи позивачів відносно того, що порушення права та обовязки малолітньої дитини, оскільки правопорушення, на яке вини посилаються у позові мало місце в 2008 році, натомість як [PERSON] народилася в квітні 2017 року. Також позивачі до позовної заяви не надали правовстановлюючих документів, які б підтверджували їх право власності на частку житлового будинку № 26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі. Як вбачається з положень ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ч. 1 ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ \~ст.\~263\~ ЦПК\~ України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], які також діють в інтересах малолітньої [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: dismissed