Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

26.11.2020 р. до суду найшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі, та призначено підготовче судове засідання на 26.01.2021 року. 26.01.2021 року у зв`язку з неявкою відповідача підготовче судове засідання відкладене на 24.02.2021 року. 24.02.2021 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладене на 27.04.2021 року. 27.04.2021 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити у задоволенні позову. 27.04.2021 року представник позивачів звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладене на 02.06.2021 року. 01.06.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивачів на відзив, в якому представник позивача зазначає, що наведені у відзиві аргументи представника відповідача не відповідають дійсності, реальним фактам і мають бути відхилені, в позовні вимоги задоволені у повному обсязі. 02.06.2021 року у зв`язку з відсутністю в приміщенні Приморського районного суду м.Одеси електроенергії слухання справи відкладене на 30.06.2021 року. 30.06.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, в якому вказує, що з доводами та міркуваннями, що викладені у відповіді на відзив не погоджується, та просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди, та призначено до судового розгляду по суті на 30 липня 2021 року. 30.07.5021 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 22.09.2021 року. 22.09.2021 року представника сторін звернулися до суду із заявами про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання відкладене на 11.10.2021 року. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію, що [PERSON] не є належним відповідачем, позивачами не доведено наявність шкоди, протиправність поведінки Відповідача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом- шкодою, вина особи, яка завдала шкоди, а представлені позивачами документи не можуть бути прийняті до уваги судом. Вислухавши поясненнями сторін, свідка [PERSON] , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.10.2020 р. за адресою : [ADDRESS] сталася пожежа. Згідно акта про пожежу від 04.10.2020 р., складеного провідним інспектором Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДСНС в Одеській області лейтенантом служби цивільного захисту Скрипкою Д.Ю. пожежа виникла у квартирі [ADDRESS] , власником якої є відповідач по справі [PERSON] , місце виникнення пожежі ноутбук на пластикові тумбі в центральній кімнаті біля вікна. Ймовірна причина пожежі - аварійний режим роботи електрообладнання. Внаслідок полум`я від пожежі постраждало горище, фасад будинку, балкони мешканців, водою від гасінням пожежі були залиті декілька квартир, зокрема від всіх цих факторів постраждала квартира [ADDRESS] , що призвело до пошкодження самої квартири, меблів, техніки, матеріалів, що знаходились у квартирі. Квартира [ADDRESS] , згідно реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до висновку № 19/2020 будівельно-технічного експертного дослідження, складеного 26.10.2020 р. судовим експертом Чорною Ю.П., розмір матеріальної шкоди, заподіяної власникам квартири [ADDRESS] , внаслідок пошкодження майна при пожежі, яка виникла 04.10.2020 р. у квартирі [ADDRESS] , складає 486 638 грн. 00 коп. Також, у відповідності до висновку № 532 товарознавчого дослідження, що складено 15.10.2020 р. ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз», встановлено, що розмір матеріальної шкоди нанесений внаслідок залиття та пошкодження майна, яке знаходилось в квартирі [ADDRESS] , станом на 07.10.2020 р. складає 53 968 грн. 59 коп. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача [PERSON] , що відповідач [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки квартира [ADDRESS] не належить йому на праві власності і відповідач тільки зареєстрований за вищевказаною адресою, здавав квартиру в оренду, виходячи з наступного. Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 30.11.2020 р. (арк. справи 71), [PERSON] , зареєстрований з 28.11.2005 р. за адресою : [ADDRESS] . Вищевказана квартира належала його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають, у т.ч. діти спадкодавця. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (який становить шість місяців), він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] відмовився від спадщини, згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які надані відповідачем до відзиву, квартира на момент розгляду справи зареєстрована за померлою матір`ю відповідача та після її смерті не переоформлювалась на спадкоємців, що свідчить, про право власності відповідача на квартиру [ADDRESS] . Про те, що відповідач [PERSON] є власником квартири також свідчать наступні докази: акт про пожежу від 04.10.2020 року, в якому відповідача визначено власником квартири, доданий представником відповідача до відзиву договір оренди від 27.09.2020 року, в якому відповідач особисто передає в оренду житлове приміщення в квартирі [ADDRESS] . Посилання представника відповідача, що представлені позивачами будівельно-технічне експертне дослідження, товарознавче дослідження не оформлені належним чином і тому не можуть прийняті судом у якості доказів розміру спричиненої шкоди, також не може бути прийнято до уваги в зв`язку з наступним. Допитана у судовому засіданні 11.10.2021 р. експерт Чорна Ю.П. повністю підтвердила висновки будівельно-технічного експертного дослідження №19/2020 від 26.10.2020 р. Кримінальна відповідальність експерта за дачу завідомо неправдивого висновку прямо передбачена ст. 384 КК України. Стаж експерта більш ніж 11 років, тому вона при дачі висновків є особою, яка обізнана про наслідки завідомо неправдивого висновку. Висновок № 19/2020 будівельно-технічного експертного дослідження та висновок №532 товарознавчого дослідження складені у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року №53/5 (у редакції наказу МЮУ 26.12.2012 року №1950/5 із змінами), діючих нормативно-правових актів та стандартів та у відповідності з вимогами ч. 1 та 2 ст. 102 ЦПК України. Відповідно до п.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.п. 8,9 п.2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у т.ч., відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ст. 22 ЦК України, п.п. 1, 2, 3, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, у т.ч. втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа, згідно п. 1 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до п.п. 2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до п. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 Постанови № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №7 від 08.07.1994 р., № 11 від 30.09.1994 р., № 15 від 25.05.1998 р. і № 9 від 24.10.2003 р., шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом України у постанові від 10.01.2020р. у справі №499/1732/14-ц і також зазначені умови зобов`язання про відшкодування шкоди : наявність шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом-шкодою, вина особи, яка завдала шкоди. У відповідності до ст. ст. 10, 156, 177 ЖК України, громадянин, члени сім`ї власника квартири, зобов`язані додержуватись правил користування жилими приміщеннями, дбайливо ставитись до квартири, повнолітні члени сім`ї зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту, забезпечувати та додержуватись, у тому числі правил пожежної безпеки. Таким чином, бездіяльність відповідача як власника, відсутність з його боку належного контролю за технічним станом квартири, електропроводки, комунікацій, дотриманням правил пожежної безпеки, призвели до виникнення пожежі, що завдало матеріальної шкоди позивачам. У відповідності до ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідач не передбачив можливість завдання шкоди при його обов`язку її передбачити, зобов`язаний був передбачити негативні наслідки, та мав реальну змогу запобігти їх настанню. Згідно п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Бездіяльність відповідача призвела до моральних страждань позивачів, які пов`язані із : - реальною загрозою життю та здоров`ю (пожежа сталася вночі, коли всі спали і не могли реагувати на загрозу), - порушенні права позивачів у володінні, користуванні і розпорядженні належним їм майном : неможливістю користування квартирою без повного її відновлення, втрачене майна, техніка, оздоблення квартири, обладнання. Все це призвело до того, що позивачі пережили нервовий зрив і потрясіння, відчувають щоденний дискомфорт, були порушенні нормальні життєві зв`язки. Разом з тим, з урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень кожному є завищеним, а тому позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню моральна шкода у розмірі по 5 000 грн кожному. Згідно п. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано жодного належного доказу, що він вжив всіх заходів для запобіганню пожежі. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. У п. 36 рішення Європейського суду у справі Голдера проти Сполученого Королівства, вказано, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. У пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, вказано, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9). В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 6 145,50 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивачів по 2048 грн 50 коп на кожного.

Outcome: partial