Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

25 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона з відповідачем по справі 06 жовтня 2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх синів [PERSON] [INFO] і Артема [INFO]. З самого початку спільне життя з відповідачем склалося, проте на протязі останніх декількох років між ними стали виникати непорозуміння через несумісність характерів і різних поглядів на сімейне життя. На цьому підґрунті у них почали виникати сварки та скандали, які поступово призвели до того, що чоловік проявляв щодо неї фізичне насилля, не турбувався про сімю матеріально, ніде не працює, вони стали зовсім чужими людьми. Свідком цих сварок стають їх малолітні діти, що негативно впливає на їх психічний та фізичний розвиток. З липня 2017 року сторони розірвали шлюбні стосунки, хоча і вимушені проживати в одному будинку. Майнового спору між ними нема. Подальше спільне життя позивач вважає неможливим, у звязку з чим просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею і [PERSON] з залишенням їй, позивачу, прізвища «Удод». Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Протягом наданого судом строку для примирення вони з чоловіком до примирення не дійшли. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити з залишенням їй прізвища «Удод». З відповідача на свою користь просить суд стягнути половину судових витрат зі сплати судового збору (а.с.24). У судове засідання відповідач надав письмову заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просить справу розглянути в його відсутність (а.с.25). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 06 жовтня 2012 року шлюбі, що підтверджується копією виданого 06 жовтня 2012 року свідоцтва про шлюб серії I-ЖС №117577 (а.с.5). Сторони є батьками двох малолітніх синів: [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] [INFO] (а.с.6,7). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують з липня 2017 року і не мають бажання дійти примирення, оскільки після спливу двомісячного строку, який судом надався сторонам для примирення, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з них, а також їх малолітніх дітей, що має істотне значення. На підставі ст.ст.133,141 ЦПК України, вважаючи, що обидві сторони не вижили всіх заходів щодо збереження шлюбу, суд стягує з відповідача на користь позивача половину понесених витрат зі сплати судового збору в сумі 320 грн. згідно квитанції на а.с.1.

Outcome: approved