Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

25 вересня 2017 року до Голопристанського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті неефективних управлінських рішень щодо реалізації продукції та отримання фінансової допомоги, які прийняті всупереч інтересам підприємства у 2014-2015рр., на підставі судових рішень, що набрали законної сили, підприємство зобов'язане сплатити штрафи, пеню на суму 225265,37 грн. З посиланням на ст.ст. 134, 233 КЗпП України позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» матеріальну шкоду в розмірі 225265,37 грн., судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судове засідання 14.12.2017 свого представника не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, представник відповідача в судове засідання 14.12.2017 не з'явились, про слухання справи повідомлені. Згідно раніше наданих заперечень на позовну заяву позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки позивачем не зазначено в чому саме полягає матеріальна шкода на суму 225265,37 грн., не надано доказів понесення підприємством даної шкоди, не зазначено в чому полягає вина відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України. Проте суду не надано жодних доказів, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Крім того, згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року N 14 роз'яснив, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Позивачем не надано доказів заподіяння шкоди підприємству, тобто виплати підприємством вказаної в позовній заяві суми, а тому позивач не набув право регресної вимоги до відповідача. Таким чином судом не встановлено умови для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Outcome: dismissed