Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

24.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, яка ухвалою Шаргородського районного суду від 25.09.2015 року залишена без руху у зв'язку із порушеннями норм цивільного процесуального законодавства. 05.10.2015 року [PERSON] на виконання ухвали Шаргородського районного суду від 25.09.2015 року подала заяву про виправлення недоліків заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю. Мотивуючи заяву, [PERSON] зазначила, що [INFO] в [ADDRESS] померла матір її чоловіка [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина, що складається із земельних ділянок. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом. Для оформлення своїх спадкових прав у вересні 2015 року вона звернулася з заявою в державну нотаріальну контору, проте державним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із ти, що не підтверджено факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Сімейні стосунки між нею та спадкодавцем виникли з 1987 року, коли вона одружилася з її сином - [PERSON] Після смерті у [INFO] чоловіка [PERSON] вона залишилася проживати з матір'ю останнього, вони жили однією сім'єю, допомагали одна одній. Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просила встановити юридичний факт проживання однією сім'єю її та спадкодавця [PERSON] не менш як п'ять років до відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася [INFO]. Суду пояснила, що з 1987 року була одружена з пасинком [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] та батько її чоловіка [PERSON] - [PERSON] почали проживати однією сім'єю з 1980 року, коли син останнього був ще неповнолітнім, а зареєстрували шлюб у 1984 році. Вона одружилася із [PERSON] у 1987 році. Після одруження, вона та її чоловік проживали в [ADDRESS]. Коли помер батько чоловіка [PERSON], то його дружина перейшла проживати до них в [ADDRESS]. Вона, її чоловік [PERSON] та [PERSON] проживали спільно у їх будинку. Під час спільного проживання однією сім'єю вони були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, вели спільне господарство, одержували спільні доходи від ведення господарства, отриману нею заробітну плату та пенсію [PERSON] спільно розподіляли на придбання необхідних продуктів, одягу, меблів, оплату комунальних послуг, на інші потреби сім'ї. При цьому, [PERSON] з 2000 року була зареєстрована в її будинку по [ADDRESS]. На день смерті [PERSON], тобто на момент відкриття спадщини, вона проживала з останньою однією сім'єю понад п'ять років до відкриття спадщини. В [INFO] помер її чоловік [PERSON] Проте, вона та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство. [INFO] померла [PERSON] Встановлення означеного факту має для неї юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини після смерті [PERSON], оскільки інші спадкоємці за законом - відсутні. Представник заінтересованої особи Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - Лозівський сільський голова [PERSON] в судовому засіданні заяву визнала, не заперечувала щодо її задоволення. Суду пояснила, що [PERSON] мешкала одиноко в [ADDRESS], яке відноситься до Лозівської сільської ради. Коли померла дружина [PERSON], то в нього залишився неповнолітній син [PERSON], тому [PERSON] почав співмешкати із [PERSON]., яка прийняла сина чоловіка як рідного, виростила, проводжала на службу в армію, потім разом із чоловіком зробила весілля, коли син одружився із заявницею. Заявниця та її чоловік [PERSON] після одруження проживали в [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] його син та невістка - заявниця [PERSON] забрали [PERSON] із [ADDRESS] до себе в с. Лозова, зареєстрували її на своєму погосподарському номері. Приблизно з 2000 року вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, тобто всі ознаки сім'ї. Вказані обставини їй достовірно відомі як сільському голові на підставі даних погосподарських книг, які знаходяться в Лозівській сільській раді. Вислухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.05.1987 року [PERSON] одружилася із [PERSON] та проживала з ним з 1987 року в домогосподарстві, що знаходиться на [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). Батько [PERSON] - [PERSON] з 1984 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21). З 01.01.2005 року заявниця та її чоловік [PERSON] почали проживати однією сім'єю з [PERSON], забравши її із [ADDRESS] в с. Лозову після смерті чоловіка останньої, що підтверджується записами в погосподарських книгах за 2005-2010 роки та 2011-2015 роки (а.с.22-23). [INFO] чоловік заявниці [PERSON] - [PERSON] помер (а.с.9). При цьому, судом встановлено, що після смерті чоловіка [PERSON] заявниця [PERSON] продовжувала проживати з мачухою чоловіка [PERSON] в [ADDRESS]. [INFO] померла мачуха чоловіка заявниці - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 року по день смерті [PERSON] - [INFO] проживали як члени однієї сім'ї в домогосподарстві заявниці, що знаходиться на [ADDRESS], тобто протягом дев'яти років в цілому та протягом не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки, як одна родина, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, придбавали майно, мали спільні інтереси та взаємні права і обов'язки, тобто заявниця та [PERSON] проживали однією сім'єю на інших засадах, ніж шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення, проте, на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, представника заінтересованої особи, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству із заявницею по [ADDRESS], з 2000 року. Їй достовірно відомо, що заявниця одружилася із [PERSON], який після смерті свого батька [PERSON] забрав дружину останнього, а свою мачуху [PERSON] до себе додому з [ADDRESS] в с. Лозова, де вони спільно проживали на [ADDRESS]. З того часу всі вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. У [INFO] помер чоловік заявниці, проте, остання залишилась проживати разом із мачухою чоловіка. У [INFO] остання також померла. Під час їхнього проживання були наявні всі ознаки сім'ї: вони дружно жили, заявниця та [PERSON] спільно працювали по господарству, були пов'язані спільним побутом. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в [ADDRESS], починаючи з 2001 року. Її чоловік [PERSON] та чоловік заявниці [PERSON] були двоюрідними братами. Їй достовірно відомо, що після смерті батька [PERSON] чоловік заявниці перевіз його дружину [PERSON] проживати до себе в с. Лозова із сусіднього [ADDRESS] приблизно у 2000 році. Потім він та заявниця зареєстрували [PERSON] на своєму погосподарському номері. Заявниця, її чоловік та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, спільно обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі. Після смерті [PERSON] в [INFO] заявниця та [PERSON] продовжували проживати однією сім'єю, допомагали одна одній, підтримували одна одну, мали спільний побут, бюджет. Також, означений факт підтверджується паспортом заявниці [PERSON], з якого вбачається, що вона зареєстрована в [ADDRESS], з 1996 року (а.с.5); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається, що остання померла в с. Лозова (а.с.6); свідоцтвом про смерть чоловіка заявниці [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.9); свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається що вони одружилися 10.05.1987 року та після одруження [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.10); свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.20); свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. серії [NUMBER] (а.с.21); довідкою від 23.09.2015 року за №1039, виданою виконкомом Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про те, що заявниця [PERSON] дійсно проживала разом із [PERSON], яка померла [INFO], протягом останніх п'яти років до часу відкриття спадщини (а.с.12); витягами з погосподарської книги за №6 по Лозівській сільській раді, особовий рахунок [NUMBER], за 2006-2010 роки, з якого вбачається, що заявниця [PERSON] та спадкодавець [PERSON] проживають на одному погосподарському номері. За даними погосподарських книг за період з 2011 року по 2015 рік, тобто на час смерті спадкодавця в [INFO], [PERSON] та [PERSON] так само зареєстровані по [ADDRESS] (а.с.22-23). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте, оформити спадкові права на земельні ділянки, належні [PERSON] (а.с.7-8), не може. 21.09.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що їй необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту, що померла [INFO] [PERSON] проживала із нею однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.13). У зв'язку із наведеним встановлення даного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved