Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

24\~березня 2021\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~вказаним позовом\~в якому\~просить стягнути\~на свою\~користь з\~відповідача аліменти\~на утримання\~дитинив період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.03.2021 року до закінчення навчання 30.06.2024 року, але не більше, ніж до 23 років. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем має спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка навчається на денній формі першого курсу факультету педагогіки та психології. Строк закінчення навчання 30.06.2024. Навчання дочки та витрати пов`язані з цим сплачує її мама позивачка, яка працює на посаді медичної сестри та має невеликий дохід якого не вистачає на забезпечення дочки, у зв`язку з тим, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею 23 років, вимушена прохати стягувати з нього аліменти на її користь на навчання дочки. Позивач у судове засідання не з`явилась надала заяву згідно з якою просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. На судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що не має змоги сплачувати аліменти на навчання, оскільки є інвалідом 3 групи з виплатою допомоги в сумі 1700 грн, що значно менше прожиткового мінімуму для працездатної особи, тому сплачувати аліменти не має фінансової можливості. На роботу не може влаштуватися, оскільки йому відмовляють за станом здоров`я. Після влаштування його на останню роботу його було звільнено після проходження ним медичного огляду. Вивчивши доводи позивача, вислухавши відповідача, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що підтверджується поясненнями відповідача. Згідно з довідкою від 05.02.2021 року № 82 виданої Миколаївським національним університетом імені В.О.Сухомлинцького [PERSON] є студенткою першого курсу вказаного освітнього закладу, на платній основі, на денній формі навчання, а термін її навчання визначений як з 21.09.2020 року по 30.06.2024 року. Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги від 18.09.2020 року загальна вартість за весь строк навчання становить 62800 грн. Позивачка відповідно до довідки від 16.02.2021 року № 01-291 працює на посаді сестри медичного відділення. Згідно зі статтею 198\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка або син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За частиною першою статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів за урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто, надання батьками матеріального утримання повнолітнім дітям, що продовжують навчання, не є безумовним та залежить від наявності вищенаведених обставин, які підлягають доведенню. Відповідач є інвалідом третьої групи, що підтверджено посвідченням серії [NUMBER] , яке видано безстроково та отримує у зв`язку з цим щомісячно допомогу близько 1700 грн на місяць, що значно менше прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», який становить 2270 грн. Позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність у відповідача іншого регулярного доходу, якого було б достатньо для власного забезпечення та часткового забезпечення повнолітньої дитини. Крім того, позивачем не надано доказів наявного у неї доходу при тому, що вона офіційно працевлаштована та нею не наведено розрахунку неминучих щомісячних витрат на навчання дитини на які вона посилається у позові, крім вартості навчання. Тобто позивач частково не підтвердила потреби в матеріальній допомозі дитині про необхідність якої вказує. Суд звертає увагу, що відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачка скориставшись своїм правом не приймала участі у справі, клопотань про витребування доказів не подавала, наполягала на розгляді справи за наявними матеріалами. З огляду на вищевикладене та зважаючи на недоведеність позивачем обставин на які вона посилалася та які підлягали обов`язковому встановленню, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачу якого звільнено від сплати судового збору у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку, що у відповідності до статті 141 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст.182, 191,198, 199. 200 СК України та

Outcome: dismissed