Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

26.05.2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності та зміну частки співвласника. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що будинок №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам. Позивачу на праві власності належить ? частина будинку, що підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 03.04.2012 року. Вказана частина будинку була подарована позивачу її чоловіком [PERSON] третьою стороною у справі, з яким позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.03.1991 року. Інша частина будинку належить відповідачам. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.08.2009 року було затверджено мирову угоду про поділ житлового будинку №44 по вул. Алмі-Атинській у м. Києві, згідно якої відповідачка [PERSON] отримала у користування жилу кімнату площею 7,5 кв.м., санвузом площею 5,1 кв.м., відповідач [PERSON] отримав в користування житлові кімнати площею 7,7 кв.м. та 9,7 кв.м., передпокій площею 7,5 кв.м., кухню площею 6,0 кв.м., а [PERSON] (колишній власник) отримав у користування житлову кімнату площею 16,3 кв.м. За згодою співвласників, що підтверджується їх нотаріально посвідченими заявами, позивачем та її чоловіком [PERSON] було здійснено добудову до належної ? частини будинку, а саме: передпокій площею 5,5 кв.м., кухню площею 11,2 кв.м., санвузол площею 3,7 кв.м., жилу кімнату площею 12,7 кв.м. Згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від 28.12.2011 року, прибудова літ. «а1» до садибного житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 44 була прийнята в експлуатацію. У звязку з прибудовою частина будинку позивачки збільшилась на 33,1 кв.м. і загалом складає 49,4 кв.м. При цьому, позивачка зазначає, що право власності не було зареєстроване, оскільки відповідачі відмовляються спільно звертатись до відповідних органів для перерахунку ідеальних часток в будинку і тим самим позбавляють позивача можливості розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст.ст. 357, 392 ЦК України, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна та розяснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» позивачка просить визнати за нею право власності на прибудову літера «а1» площею 33,1 кв.м. до будинку №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві та відповідно змінити її частку у праві спільної часткової власності на будинок №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві. До початку судового розгляду позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності відповідачів до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та третя особа у справі [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.03.1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5). За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.10.1987 року, спадкоємцями майна [PERSON], померлого 03.02.1974 року є у рівних долях: його дружина [PERSON], його син [PERSON], його син [PERSON] та його донька [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться у м. Києві по вул. Алма-Атинській, №44 (а.с. 8). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності на спадкове майно у розмірі ? частини вказаного житлового будинку на кожного, що підтверджується відмітками Бюро технічної інвентаризації на свідоцтвах про право на спадщину за законом та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 8-10). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.08.2009 року, було затверджено мирову угоду сторін згідно якої житловий будинок №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві розділений таким чином: житлова кімната площею 16,3 кв.м. [PERSON]; житлова кімната площею 7,5 кв.м. та санвузол площею 5,1 кв.м. [PERSON]; житлові кімнати площами 7,7 кв.м. та 9,7 кв.м., передпокій площею 7,5 кв.м., кухня площею 6,0 кв.м. [PERSON] (а.с. 11-12). З огляду на дані технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві, належна [PERSON] житлова кімната площею 16,3 кв.м. становить приміщення «2-3» (а.с. 18-22). За змістом копій нотаріально посвідчених заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] від 25.11.2010 року, відповідачі не заперечували проти часткової добудови їхнім братом [PERSON] будівлі по вул. Алма-Атинській, 44 в м. Києві (а.с. 13-14). Відповідно до змісту декларації про готовність обєкта до експлуатації зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 28.12.2011 року, закінчена будівництвом прибудова літ. «а1» площею 33,1 кв.м. до садибного (індивідуального) житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 44 готова до експлуатації (а.с. 15-17). З огляду на дані технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві, вказана прибудова літ. «а1» складається з приміщень: 2-1; 2-2; 2-4; 2-5 (а.с. 18-22). За змістом нотаріально посвідченого договору дарування частини житлового будинку від 03.04.2012 року, [PERSON] подарував позивачці ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Києві по вул. Алма-Атинській, 44 (а.с. 6). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.ст. 328, 331 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ст.ст. 60, 65 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.ст. 321, 386, 391, 392 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Приймаючи рішення про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на прибудову «а1» до будинку №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві суд виходить з того, що вказана прибудова відповідає вимогам державно-будівельних норм, побудована за згодою всіх співвласників та під час перебування позивача у шлюбі з третьою особою [PERSON], при цьому останній не заперечує проти визнання права власності на прибудову саме за позивачем. Тож позивачу належить ? частина будинку відповідно до договору дарування та прибудова «а1» до будинку №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві відповідно до цього рішення. Відповідно до ст.ст. 355, 356, 357 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Враховуючи, що позивачу належить ? частина будинку №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві, яка складається з приміщення «2-3», а також прибудова «а1» до будинку №44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві, яка складається з приміщень «2-1», «2-2», «2-4», «2-5», її частка у спільній частковій власності змінилась у бік збільшення. Як розяснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Відповідно до п.п. 3.1., 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. З метою належного визначення дійсної частки позивача у праві спільної часткової власності за клопотанням позивача судом було призначено проведення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №8342/14-43 від 30.04.2015 року, частка приміщень 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 відповідно до експлікації технічного паспорту по відношенню до житлового будинку «А» (основній частині житлового будинку «А-1» та прибудовам «а» і «а1») по вул. Алма-Атинській, 44 в м. Києві, складає 76/100 частин (а.с. 65-73). Таким чином, у звязку з проведення добудови до буд. 44 по вул. Алма-Атинській в м. Києві частка позивачки у спільній сумісній власності відповідно змінилась у бік збільшення на розмір зазначеної добудови та загалом становить 76/100 частин. На підставі викладеного,

Outcome: approved