Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

25 березня 2019 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла зазначена позовна заява. Позивач [PERSON] просить: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] ; - земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] ; 2) визнати за ним право власності на 1/2 частку вищезазначеного будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також земельних ділянок. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що з 1 серпня 2009 року до 29 жовтня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період шлюбу вони з [PERSON] за спільні кошти придбали: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , за 55 212,00 грн; - земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , за 2 000,00 грн; - земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , за 2 000,00 грн. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач виявив бажання визнати за собою право власності на Ѕ частину у спільній сумісній власності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 1 серпня 2009 року до 30 листопада 2018 року позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9-10). При цьому, уклавши шлюб, відповідачка змінила прізвище на [PERSON] , а після розірвання шлюбу їй було відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . 8 жовтня 2013 року відповідачка за нотаріально засвідченою згодою позивача [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , за 55 212,00 грн (а.с. 19); земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , за 2 000,00 грн (а.с. 15-16); земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , за 2 000,00 грн (а.с. 17-18). Житловий будинок та земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER] , зареєстровані за відповідачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-14). З наведеного вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельні ділянки виникло у відповідачки під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частку сплаченого ним судового збору. На підставі ст. ст. 60, 70 СК України,

Outcome: approved