Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

25.09.2018р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Автокредит плюс» про визнання права власності на автомобіль в порядку спадкування, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області і [PERSON] (а.с. № 3 - 5). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.09.2018р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, витребувано у ТОВ «Автокредит плюс» копію договору фінансового лізингу від 08.04.2016р., укладеного з [PERSON] та інформацію про повну сплату лізингових платежів за цим договором, витребувано у приватного нотаріуса Миргородського МНО Полтавської області [PERSON] копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. № 27). Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 22.11.2018р. (а.с. № 68). В межах підготовчого провадження ухвалою від 28.09.2018р. витребувано копію спадкової справи, яка надійшла в провадження суду 31.10.2018р. (а.с. № 38-56). Ухвала судді Ткаченко Н.В. від 28.09.2018р. в частині витребування доказів у відповідача не виконана останнім (а.с. № 27, 32-33, 34-35, 69, 78-79). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.05.2017р. помер його син [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді легкового автомобілю марки Volkswagen Bora, 2001р. випуску, типу Сезан/Лифтбек, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зеленого кольору, вартістю 77\~501,38грн. Автомобіль був придбаний на підставі договору фінансового лізингу № PL00A!00000070 від 08.04.2016р., укладеного з ТОВ «Автокредит плюс». Лізингові платежі сплачені повністю і автомобіль вилучений з під застави. Позивач прийняв спадщину як такий, що постійно проживав зі спадкодавцем, але позбавлений можливості успадкувати автомобіль через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, у звязку із чим нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцем першої черги є також дружина позивача, матір спадкодавця - [PERSON], яка відмовилася від спадщини на користь позивача. Інших спадкоємців немає. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України, просив визнати за ним право власності на автомобіль в порядку спадкування після смерті сина [PERSON] Від \~третьої \~особи \~[PERSON] 09.11.2018р. надійшли пояснення (а.с. № 58), у яких вона підтвердила, що відмовляється від спадщини на автомобіль на користь позивача, просить справу розглянути без її участі. Також 15.01.2019р. від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. № 76). Від представника третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області [PERSON] (діє\~на підставі\~довіреності від\~27.02.2018р.\~-\~ а.с.\~№ 67) надійшли пояснення (а.с. № 62-63), у яких вона зазначила, що за даними Єдиного державного реєстру МВС України автомобіль марки Volkswagen Bora, 2001р. випуску, типу Седан-В, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зеленого кольору, зареєстрований з 15.05.2015р. за ТОВ «Автокредит плюс». Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1388. Відповідно до абз. 2, 11 п. 8 цього Порядку документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких транспортних засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. А відповідно до п. 11 Порядку державна реєстрація транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду. З урахуванням викладеного, представник третьої особи вважав за можливе визнати в судовому порядку за позивачем право власності на автомобіль, просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, справу розглянути без його участі. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У своїй заяві від 30.10.2018р. просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу без його участі, згоди не винесення заочного рішення не надав (а.с. № 60). Представник відповідача ТОВ «Автокредит плюс» в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи щоразу повідомлявся належним чином за адресою реєстрації юридичної особи і за адресою, зазначеною у договорі лізингу (а.с. № 8, 26, 32-35, 71, 78-79, 81-84). Кожного разу на адресу суду поверталися конверти з відміткою пошти «за закінченням терму зберігання». З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи. Окрім того, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 06.02.2019р. та 02.04.2019р., на яке відповідач також не відреагував (а.с. № 73, 93). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі 02.04.2019р. рішення суду на загальних засадах цивільного судочинства за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Підстав для винесення по справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов, передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (позивач не надав згоди на заочний розгляд справи). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини у справі і відповідні ним правовідносини. 05.05.2017р. помер син позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.07.2017р., актовий запис № 287. Родинний зв'язок між позивачем як батьком і [PERSON] як сином підтверджений свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (а.с. № 6, 7). За життя, а саме 08.04.2016р. [PERSON] уклав з ТОВ «Автокредит плюс» договір фінансового лізингу № PL00A!00000070 від 08.04.2016р. у вигляді заяви про приєднання до публічного договору, предметом якого є автомобіль марки Volkswagen Bora, 2001р. випуску, типу Сезан/Лифтбек, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зеленого кольору, вартістю 110\~800 грн. Договором передбачена сплата авансового платежу в сумі 80\~000 грн. і сплата лізингових платежів протягом 36 місяців, по 1\~380 грн. щомісяця згідно з графіком. Як видно зі специфікації і акту приймання передачі, який є додатком № 1 до договору, автомобіль був фактично переданий [PERSON] (а.с. № 8-10). Приєднуючись до публічного договору, [PERSON] надав згоду на умови, визначені Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua, яким передбачено, що зарахування лізингових платежів здійснюється на рахунок лізингодавця у ПАТ «Акцент Банк», МФО 307770, ЄДРПОУ 34410930, у розмірі, визначеному статтею 14.3 Заяви про приєднання до Договору. Лізингоодержувач здійснює погашення заборгованості шляхом внесення коштів на транзитний рахунок, відкритий у ПАТ «Акцент Банк», з якого відповідні кошти перераховуються на користь Лізингоодавця. Як видно з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 07.08.2018р., у реєстрі є запис про вилучення з-під застави рухомого майна за договором застави від 27.04.2016р., укладеним між ПАТ «Акцент Банк» і [PERSON], з відповідною контрольною сумою. Номер договору застави збігається з номером договору фінансового лізингу - PL00A!00000070 (а.с. № 19, 89). Наведене свідчить про те, що з автомобіля було зняте обтяження. Згідно зі звітом приватного оцінювача [PERSON] від 22.08.2018р., складеного на замовлення ТОВ «Автокредит плюс», ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 77 501 грн.38коп. (а.с. № 11 14). 13.08.2018р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], на підставі якої була заведена спадкова справа № 83/2018 (а.с. № 38 56). Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 13.08.2018р. № 559/02-31 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на автомобіль (а.с. № 18). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1. ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради від 29.11.2017р., останнім місцем реєстрації позивача [PERSON], його дружина [PERSON] і сина [PERSON] була адреса: [ADDRESS]. (а.с. № 52). Отже, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті сина, оскільки постійно проживав з ним на час відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наявність у спадковій справі постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що позивачем доведені підстави звернення до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду через об'єктивні обставин, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати у спадщину автомобіль, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, незважаючи на те, що позов задоволено, між тим, суд не розподіляє їх у цій справі шляхом стягнення з відповідача, оскільки позивач у тексті позові не наполягав на їх стягненні (а.с. № 5). На підставі викладеного та

Outcome: approved