overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що він є власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Окрім нього в зазначеному будинку зареєстрований його син [PERSON], [INFO], який з 2005 року проживає окремо, однак добровільно з реєстрації не знявся, що не дає можливості [PERSON] належним чином розпорядитися своїм майном. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Царківський О. Ю. позовні вимоги підтримали і наполягали на визнанні [PERSON] таким, що втратили право користування житловим будинком. Відповідач в судове засідання не з'явився також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а. с. 10). Окрім нього, в зазначеному будинку зареєстрований його син [PERSON], [INFO] (а. с. 13), який з 2005 року проживає окремо (а.с.7, 9), однак добровільно з реєстрації не знявся, що не дає можливості [PERSON] належним чином розпорядитися своїм майном. Дані правовідносини регулюються: -ч. 4 ст.156 ЖК України, за змістом яких члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням; -ч.1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; -ст. 391 ЦК України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном; -ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування житловим будинком, що розташований в [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру, укладеного 13 червня 2006 року. В судове засідання представник позивача не зявився , направив до суду заяву про розгляд справи без його участі , позов підтримує повністю. Зазначив, що відповідно до умов договору, [PERSON] отримав кредит в розмірі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року заборгованість перед банком становить 21223,41 грн. Так як відповідно до наказу Малинського районного суду від 12 січня 2008 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 4784,82 грн., тому сума заборгованості становить 17760, 52 грн. в тому числі штрафи в розмірі 1321,93 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, будь яких заяв про неможливість явки в судове засідання до суду не направив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що між сторонами 13 червня 2006 року укладено кредитний договір, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязувався надати грошовий кредит, а [PERSON] повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів. Свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 17760,52 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Таким чином, з відповідача підлягає примусовому стягненню сума боргу, що становить 17760,52 грн. Розмір заборгованості, визначений позивачем, позичальником \~не спростований. Крім того, суд стягує з відповідача документально підтверджені 1218 гривень судового збору, повязаних із сплатою при поданні позовної заяви, на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначила, що 31 жовтня 2014 року нею з відповідачем укладений шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і повністю знаходиться на її утриманні. Вони з відповідачем разом не проживають і розлучаються. Відповідач добровільно коштів на її утримання не надає, а тому просить стягнути аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно на її утримання до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи стягнення з 01 жовтня 2015 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених ним у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 31 жовтня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 38 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Судом встановлено, що позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, проживає разом з малолітнім сином (а.с. 15), у звязку з чим відповідно до ч.\~2, 4 ст. 84 СК України позивач має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягаю задоволенню і на утримання дружини [PERSON] з відповідача повинно бути стягнено ? частку з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 01\~жовтня 2015 року в межах позовних вимог. Інших даних про матеріальний стан одержувача та платника аліментів, а також інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2004 року, від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначає, що шлюбні відносини не підтримують з 01.06.2011, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував, йому було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 01 жовтня 2004 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції в м. Києві про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1581. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить продовжити їй строк для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON]. 03 вересня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS]. В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до П'ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], проте отримала письмову відмову, оскільки пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, який становить шість місяців від моменту відкриття спадщини. У встановлений законом строк, [PERSON] не встигла звернутися з заявою про прийняття спадщини за заповітом, оскільки жодних повідомлень від П'ятої київської державної нотаріальної контори про складання на її ім'я заповіту не отримувала, а дізналася про наявність зазначеного заповіту лише в серпні 2015 року. З огляду на вищезазначене позивач просить суд встановити їй додатковий строк для прийняття спадщини, відповідно до ст. 1272 ЦК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Київської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вирішив постановити заочне рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про смерть, виданого 06.08.2015 року - [PERSON] померла [INFO] ( а.с. 5). 03 вересня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй на праві власності частину квартири [ADDRESS], заповіла [PERSON] (а.с. 8). Позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], у зв'язку із реєстрацією шлюбу 23.12.2011 року (а.с. 7). Листом від 04 серпня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим П'ятою київською державною нотаріальною конторою 03.09.2002 року за реєстровим № 4-2121, в зв'язку з тим, що спадкоємець пропустила встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, який становить шість місяців від моменту відкриття спадщини. З зазначених позивачем причин, які на думку суду є поважними, у встановлений законом строк, спадкоємець не встигла звернутися з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску заявником строку для прийняття спадщини та визначити йому (їй) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений 25.06.1983 року, який зареєстрували у Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 52. Від цього шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона на даний час з відповідачем шлюбні стосунки не підтримує, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд вимоги задовольнити, справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], 25 червня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 52. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивачка просить залишити їй прізвище «[PERSON]», суд приходить до висновку, що слід його залишити. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивача судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 30% всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитини. Позивач у судове засідання подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Також, як зазначила позивач у позовній заяві, від попереднього шлюбу відповідач має неповнолітню доньку, на утримання якої він сплачує аліменти. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги закону та те, що відповідач сплачує аліменти на утримання іншої дитини, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

25 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем, який юридично не було розірвано, але з лютого 2014 шлюбні відносини припиненні та сумісного господарства вони не ведуть, мають одну дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідач деякий час виплачував витрати на утримання сина, але робив це тільки після нагадування позивача, останній місяць позивач був змушений оплатити утримування сина у дитячому садку,так як відповідач заявив, що не має коштів. У зв'язку чим вона вимушена звернутись до суду. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх сина у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно, але не меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2012 року (а.с.3). Але з лютого 2014 року шлюбні відносини припинені та сумісного господарства з того часу вони не ведуть. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 листопада 2011 року, серія [NUMBER], актовий запис № 699 (а.с. 4). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги визнання його розміру відповідачем, відсутність на його утриманні інших осіб, дійсні обставини справи та його обов'язок по належному утриманню сина. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved