Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

24 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом і просила визначити їй додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її діда [PERSON], померлого [INFO], місце проживання якого на момент смерті було [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. До складу спадщини входять приватизовані земельні ділянки, що знаходяться на території Стецьківської сільської ради, Сумського району, Сумської області і грошовий вклад в філії Сумського відділення № 48 АТ «Державний ощадний банк України». Спадкоємцями за законом після смерті діда на його майно також є його діти: син [PERSON] і дочка [PERSON], які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Вона ж, позивачка, про наявність заповіту на її користь дізналася від Роменської міської державної нотаріальної контори лише нещодавно вже після закінчення шестимісячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Оригіналу заповіту в неї не було. Спадкоємці за законом [PERSON] і [PERSON] не дали письмової згоди на подання нею заяви про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. Але позивачка виявила бажання прийняти цю спадщину і вважає, що пропустила строк подачі заяви про її прийняття з поважних причин, якими є незнання та невчасне повідомлення про наявність заповіту від діда на її користь. Тому звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснивши, що про заповіт діда на своє ім'я вона не знала. Спочатку про нього 10 грудня 2013 року їй повідомила її тітка [PERSON] Дізнавшись про наявність заповіту, вона поїхала в Стецьківську сільську раду, де їй не повідомили на чиє ім'я складений заповіт і не показали його, оскільки свідоцтва про смерть діда в неї не було. І лише 11 січня 2014 року прийшло повідомлення з нотаріальної контори про те, що на її користь є заповіт від [PERSON], але вона вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки своєчасно не подала про це заяву. Про прийняття спадщини за законом вона не зверталася, так як вважала, що все майно діда залишиться тому, з ким він проживатиме, про що він їй і сказав, коли переїжджав до сина жити. До діда вона не приїздила і не цікавилася його здоров'ям. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги, пояснивши, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті діда [PERSON] за заповітом, але у визначені законом строки вона спадщину не прийняла. Причини пропуску цього строку є поважними, оскільки позивачка про наявність заповіту на її користь не знала. Їй про це повідомила її тітка вже після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а потім позивачка 11 січня 2014 року отримала підтверджуючого листа з нотаріальної контори про те, що на її ім'я дійсно є заповіт від померлого [PERSON] Тому, не знаючи про свої права на спадщину за заповітом, позивачка не мала підстав звертатися до нотаріальної контори для її прийняття, оскільки у [PERSON] є рідні діти - спадкоємці першої черги за законом, які на думку позивачки і мали б приймати спадщину. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги в суді не визнала, мотивуючи тим, що вона з братом [PERSON] вже прийняли спадщину після смерті батька, звернувшись до нотаріальної контори з відповідними заявами. Позивачка про наявність заповіту мала знати, так як до смерті її батька померлий [PERSON] проживав з ними в с. Стецьківка. Вона свідомо не прийняла спадщину після смерті діда, вважаючи, що спадщину будуть приймати його діти, тобто вона і [PERSON], оскільки до смерті вони за ним доглядали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також проти задоволення позову заперечував, пояснюючи тим, що спадщину він з [PERSON] після смерті батька прийняли. Їх племінниця [PERSON] говорила, що на спадщину претендувати не буде, бо до смерті діда за ним доглядали він і [PERSON] Тим більше, про заповіт як позивачка так і її мати знали, бо померлий [PERSON] до смерті батька позивачки, тобто до смерті їх брата [PERSON], проживав з ними в одному селі. В той період і був складений заповіт, який потім в присутності матері позивачки дід і порвав, коли вони сварилися. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнав, пояснивши, що позивачка навіть не знаючи про заповіт, мала право приймати спадщину як спадкоємиця першої черги за законом в порядку представлення після смерті свого батька [PERSON] - рідного сина спадкодавця. Але цього вона не зробила у визначений законом шестимісячний строк. Про наявність заповіту позивачка знала, бо дід склав заповіт після смерті батька позивачки, на той час він проживав разом з ними в одному селі і вони спілкувалися. Будучи на похоронах, позивачка сказала, що не має претензій до відповідачів з приводу спадщини, так як до смерті діда за ним доглядала його дочка [PERSON], а не вона з матір'ю. Мати позивачки також знала про заповіт, оскільки дід був його порвав у її присутності коли в них виникли конфлікти. Тому і сам померлий [PERSON] і позивачка вважали, що заповіту немає. Але, другий екземпляр заповіту залишився в сільській раді і є діючим. Представник відповідачів зауважив, що така причина як незнання про наявність заповіту, не є поважною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки ця причина не пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Представник третьої особи - Роменської міської державної нотаріальної в судове засідання не з'явився, надавши листа, про те, що він не заперечує проти визначення [PERSON] додаткового строку для прийняття спадщини і при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідачів і їх представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - дід позивачки і батько відповідачів, який на момент смерті проживав [ADDRESS] (а.с. 6) Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Стецьківської сільської ради, Сумського району, Сумської області і грошового вкладу з належними до нього відсотками, компенсацією та приватизацією, що знаходиться в філії Сумського відділення № 48 АТ «Державник ощадний банк України». Відповідачі [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину після смерті їх батька [PERSON], подавши про це 23 липня 2013 року і 7 листопада 2013 року заяви до нотаріальної контори (а.с. 28, 29). Відповідно до листа-відповіді Роменської міської державної нотаріальної контори від 08.02.2014 року № 71/02-14 за заявами [PERSON] і [PERSON] в нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] Також встановлено наявність заповіту, посвідченого 05.04.2004 року за реєстрованим номером 101 Стецьківською сільською радою від спадкодавця на користь позивачки [PERSON] (а.с. 27). Згідно дублікату цього заповіту [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося [PERSON] Один із примірників заповіту згідного його умов залишився в справах Стецьківської сільської ради, а другий - у заповідача, тобто у [PERSON] (а.с. 55-56). Відповідно до повідомлення Роменської міської державної нотаріальної контори від 11.01.2014 року № 02/02-14, адресованого позивачці [PERSON], її було повідомлено про те, що на її користь є заповіт від [PERSON], але вона вважається такою, що не прийняла спадщину, бо не подавала заяву про прийняття спадщини. Їй запропоновано з метою прийняття спадщини звернутися до нотаріальної контори, з наступними документами: з рішенням суду про поновлення строку подання заяви про прийняття спадщини та з самою заявою про прийняття спадщини (а.с. 6). З заявою про прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом в порядку представлення після смерті [INFO] батька [PERSON] [PERSON] звернулася до нотаріальної контори 14 січня 2014 року (а.с. 4). Відповідачі [PERSON] і [PERSON], які вже прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви, не дали своєї згоди позивачці подати заяву про прийняття спадщини за місцем її відкриття в порядку ч. 2 ст. 1272 ЦК України, вважаючи, що строк подачі такої заяви нею пропущений без поважних причин. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача [PERSON] Після смерті брата її чоловіка [PERSON] дід склав заповіт. При цьому була присутня як дружина [PERSON] [PERSON], так і його дочка - [PERSON]. Позивачка і сама говорила, що дід склав на її користь заповіт на все своє майно, замість того, щоб його подарувати. Пізніше, невістка [PERSON] - мати позивачки з дідом посварилася і перестала до нього їздитни. А дід [PERSON] вирішив продати свій будинок в с. Стецьківка і переїхав до дочки, тобто до [PERSON], а до цього пів року проживав разом з ними. На похоронах позивачка і її мати сказали її чоловікові [PERSON], що ніякої спадщини за заповітом вони приймати не будуть, бо за дідом вони не доглядали. Про те, що [PERSON] порвав заповіт їй було відомо з його ж слів, але особисто вона цього не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що померлий [PERSON] проживав у дочки [PERSON]. Про заповіт нічого не розповідав, а лише скаржився, що онука [PERSON] і невістка його не провідували і не допомагали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її свекір [PERSON] проживав в [ADDRESS], де проживала і її родина. Після смерті її чоловіка [PERSON] вона свекру допомагала, а він пообіцяв домопомогти онуці [PERSON]. Потім вони почали сваритися. У 2005 році він сказав, що все його майно після смерті залишиться тому, хто його доглядатиме. Після продажу будинку [PERSON] забрав до себе син [PERSON], а потім він став проживати у дочки [PERSON]. 10 грудня 2013 року зателефонувала [PERSON] і повідомила, що після смерті [PERSON] на онуку [PERSON] (її дочку) є заповіт. З спадкодавцем [PERSON] для посвідчення заповіту вона не їздила в сільську раду. Вона з дочкою поїхали туди вже потім, коли дізналися про наявність заповіту. Але на чиє ім'я був цей заповіт їм не повідомили. За змістом ст. 1268 ч. 1, ст.1269 ч.ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Така заява спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, надається до нотаріальної контори. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦПК України за позовом спадкоємця , який пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 абз. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, для спадкоємця на вчинення цих дій. З листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», в якому є посилання на вищезазначений пункт Пленуму, вбачається, що така причина як незнання про існування заповіту не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не пов'язана з об'єктивними, непереборними, для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, розглядом справи встановлено, що позивачка мала право прийняти спадщину після смерті свого діда [PERSON] не лише за заповітом, а й за законом як спадкоємиця першої черги за правом представлення після померлого [INFO] батька [PERSON], про що зазначено в її заяві, поданій до нотаріальної контори (а.с. 7). Позивачка знала про те, коли помер її дід [PERSON], особисто була присутня на його похоронах і як вона сама пояснила в судовому засідання, що вона свідомо не прийняла спадщину за законом, вважаючи, що спадщину прийматимуть рідні діти померлого - відповідачі [PERSON] і [PERSON], які до дня смерті [PERSON] про нього піклувалися. Тобто, у випадку якби позивачка скористалася своїм правом прийняти спадщину за законом, що вона мала реальну можливість зробити це в межах шестимісячного строку відведеного для її прийняття, то вона б не пропустила строку для прийняття спадщини і за заповітом, про наявність якого її було б повідомлено при її зверненні до нотаріальної контори. За таких обставин, суд не визнає поважною причину пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, як незнання про існування заповіту, тому їй слід відмовити у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed