Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

25 січня 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 28 лютого 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н у вигляді заяви відповідача та умов і правил надання банківських послуг позивача, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 гривень, зобов`язавшись сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит у встановлений договором строк, а також інші обов`язкові платежі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 25 грудня 2018 року становить 20081,15 гривень. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати по справі. В судове засідання сторони не з`явились, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від відповідача до суду відзив на позов не надходив. Разом з тим, стороною позивача суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій також вказується на підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 28 лютого 2011 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір б/н, який складається із відповідної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витягу з Та-рифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також витягу з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За умовами даного договору (зокрема п.2.1.1.2.1, 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку) відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 5000 гривень, зобов`язавшись погашати заборгованість по кредиту до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, а також сплачувати щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок кредиту (протягом дії пільгового періоду), а у випадку непогашення боргових зобов`язань до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені витрати кредитних коштів, позичальник зобов`язався сплатити банку проценти за користування кредитними коштами, розмір яких з 13 серпня 2013 року становив 27,6% річних, з 01 вересня 2014 року - 32,4% річних, з 01 квітня 2015 року по 01 листопада 2016 року з коливанням ставки між 32,4% та 42% річних, 01 листопада 2016 року - 42% річних, а також інші обов`язкові платежі. (а.с.8-52, 55-62). Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, тобто 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Пунктом 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 гривень позичальник сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Згідно п.2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку у випадку порушення позичальником зобов`язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк має право змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту 91-го дня з моменту порушення зобов`язань з погашення кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі. Із матеріалів справи встановлено, що кредитодавець свої договірні зобов`язання виконав в повному обсязі. В той же час, відповідач не виконує належним чином взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивачем нараховано відповідачу станом на 25 грудня 2018 року в загальному розмірі 20081,15 гривень, з яких: 736,51 гривень - тіло кредиту, 9495,51 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 8416,69 гривень - пеня, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 932,44 гривень - штрафи (процентна частина). (а.с.8-15) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі. (ст.ст.1054, 1055 ЦК України) Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидами якої є штраф та пеня (ст.549 ЦК України). Положеннями ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ст.61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором б/н від 28 лютого 2011 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного кредитного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом у вказаному в позові розмірі, а у позивача - права вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак частково - за виключенням вимоги про стягнення штрафів, як складової нарахованої відповідачу кредитної заборгованості, а також зі зменшенням розміру нарахованої пені з 8416,69 гривень до 1000 гривень. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів в загальному розмірі 1432,44 гривень (500 гривень - фіксована складова, 932,44 гривні - процентна складова), суд керувався тим, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки, різновидами якої є пеня та штраф (ст.549 ЦК України). Згідно наведених вище положень укладеного між сторонами кредитного договору б/н від 28 лютого 2011 року, а саме п.п.2.1.1.7.6, 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також наданого суду розрахунку заборгованості нарахування позивачем відповідачу пені та штрафів, як складових загальної кредитної заборгованості відповідача, відбулось за невиконання відповідачем свого договірного грошового зобов`язання - недотримання строків погашення кредиту, тобто і штраф і пеня фактично нараховані за одне й те саме порушення позичальником умов кредитного договору. Разом з тим, ст.61 Конституцією України прямо заборонено притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, а також враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) є недотриманням положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні застосування та стягнення одного з таких видів цивільно-правової відповідальності - штрафів. Наведені висновки суду, покладені в основу часткового задоволення позову, повністю відповідають правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, а також у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа №554/2743/14-ц, провадження №61-583св18), 06 лютого 2018 року (справа №1521/5041/12-ц, провадження №61-2254св18), від 21 лютого 2018 року (справа №344/10723/15-ц, провадження №61-2662св18), від 21 березня 2018 року (справа №306/55/15-ц, провадження №61-3554св18), від 28 березня 2018 року (справа №522/10828/15-ц, провадження №61-10691св18), від 28 березня 2018 року (справа №369/844/16-ц, провадження №61-5701св18), від 11 квітня 2018 року (справа №756/2765/15-ц, провадження №61-630св17), від 18 квітня 2018 року (справа №296/9624/14-ц, провадження №61-1155св18), від 18 квітня 2018 року (справа №381/2112/15-ц, провадження №61-3258св18), від 16 травня 2018 року (справа №548/264/15-ц), від 06 червня 2018 року (справа №723/2304/15-ц, провадження №61-8576св18), від 13 червня 2018 року (справа №659/559/16-ц, провадження №61-20424св18), від 18 липня 2018 року (справа №0808/744/2012, провадження №61-19560св18), від 25 липня 2018 року (справа №318/273/16-ц, провадження №61-18738св18), від 25 липня 2018 року (справа №631/1348/16-ц, провадження №61-25328св18). Підставою зменшення до 1000 гривень стягуваного з відповідача за даним рішенням суду розміру пені, нарахованої позивачем відповідачу за порушення останнім своїх договірних зобов`язань із своєчасного та належного повернення кредиту, є застосування судом норми ст.551 ч.3 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому згідно ст.549 ч.ч.1, 3 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відтак, ст.551 ч.3 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ст.12 ч.5 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у реалізації ними своїх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, під якими, в свою чергу, слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то позивачем пеня, як різновид неустойки, нарахована відповідачу в розмірі 8416,69 гривень, в той час як сума боргу у вигляді тіла кредиту, на яку і нараховано вищевказану суму пені, становить 736,51 гривень, що значно менше суми визначеної позивачем неустойки. За таких обставин суд вважає за необхідне зменшити розмір вищевказаної пені до 1000 гривень. Наведені висновки суду, покладені в основу часткового задоволення позову, а саме зменшення розміру пені, повністю відповідають правовим позиціям, що міститься у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, від 04 листопада 2015 року №6-1120цс15, від 14 вересня 2016 року №6-473цс16. Зменшуючи до 1000 гривень розмір нарахованої відповідачу пені, суд керувався також і нормою ст.616 ЦК України, відповідно до якої якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Як вбачається за матеріалів цивільної справи, зокрема, розрахунку заборгованості, пеню на прострочену заборгованість по кредитному договору позивач почав нараховувати відповідачу ще задовго до звернення до суду із даним позовом. Отже, викладене, з урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів вжиття позивачем заходів із позасудового врегулювання спору щодо погашення відповідачем свого боргу за кредитним договором, свідчить про допущення самим позивачем своєю бездіяльністю виникнення кредитної заборгованості, зокрема пені у вказаному розмірі. Останнє і дає суду достатні підстави для застосування до спірних правовідносин норми ст.616 ЦК України та зменшення до 1000 гривень нарахованої відповідачу пені. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial