Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

26 березня 2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів, в якій просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON], у розмірі ? частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до моменту досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], окрім того у подружжя є повнолітній син [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділені. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини на кожну дитину, щомісяця до їх повноліття, починаючи з 11.05.2016 року. Позивач вважає, що вказаний розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання дітей, у звязку з чим вона і вимушена була звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 12 травня 2017 року, в судове засідання не заявився, надав суду заяву, відповідно до якої позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.07.1991 року. 15 липня 2006 року у подружжя народилася дитина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ВЛ № 502370, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 06 грудня 2017 року. (а.с. 5) 12 серпня 2008 року у подружжя народилася дитина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ВЛ № 507088, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 06 грудня 2017 року.(а.с. 6) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 червня 2016 року стягнуто з [PERSON], [INFO], (ін. [NUMBER]), який мешкає за адресою: м. Харків, Карачівське шосе 65, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] до їх повноліття, починаючи з 11.05.2016 року. (а.с. 4) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2016 року розірвано шлюб [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], укладений 13.07.1991 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, ХМУЮ за актовим записом № 1378. (а.с. 3) В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду є недостатнім для забезпечення нормального життя неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13. Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. В своїй позовній заяві позивач також зазначає, що на її утриманні знаходиться повнолітній син [PERSON], [INFO], який продовжує навчання на денному відділенні. З приводу вказаного суд зазначає наступне. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вимог, щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину позивачем заявлено не було, а отже суд вважає, вказані посилання позивача такими, що не відносяться до предмету розгляду даної цивільної справи. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч вказаним вимогам закону будь яких доказів того, що розмір аліментів, який стягується за рішенням суду, є недостатнім для утримання дітей позивачем надано не було, доказів зміни матеріального становища, сімейного становища, стану здоровя позивача чи відповідача суду також надано не було, а відтак суд приходить до висновку, що розмір аліментів, що стягується рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2016 року, відповідає розміру аліментів, який встановлений законом, а саме 1/3 частина заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей, а отже позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Окрім того суд звертає увагу, що позивач просила стягнути аліменти у розмірі ? частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до моменту досягнення дитиною повноліття, тоді як ч. 5 ст. 185 СК передбачено стягнення аліментів у розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину. Враховуючи те, що у задоволені позову [PERSON] було відмовлено, а також положення ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed