Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

25.02.2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - позивач) звернулося до суду із вказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), мотивуючи тим, що 30.10.2011 року з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 55748,56 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 28.12.2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом, передбаченим Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала відповідну заяву, як того вимагає п. 35.1 ст. 35 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В звязку з настанням події, передбаченої п. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 35407,66 грн., виходячи з наступного розрахунку: 55748,56 грн (розмір шкоди) 20 340.90 грн.(вартість автомобіля в пошкодженому стані). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 396,00 грн, а всього 35803,66 грн. Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. Зважаючи на вказане, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 35 803.66 грн., та судові витрати по справі в розмірі 358,04 грн. У судове засідання представник позивача не зявився. Подав клопотання, згідно якого просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача також не зявився, просив справу розглядати без їх участі з відповідачем, проти вимог позивача заперечують, просять застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Зясувавши обставини та оцінивши докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідач та його представник заявили про застосування позовної давності у спорі до ухвалення рішення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що підлягає застосуванню щодо заявлених вимог позивачем, зважаючи на наступне. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у п. 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Судом на підставі письмових доказів встановлено, що позивач 05.03.2012 року виплатив страхове відшкодування згідно наказу № 696 від 28.02.2012 року у розмірі 35 407,66 грн. [PERSON] /а.с. 10/, яка постраждала внаслідок ДТП за участі транспортного засобу, яким керував відповідач, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» № 1961-IV від 01.07.2004 року /а.с. 6/. У звязку із вказаним позивач звернувся із даним позовом про відшкодування із відповідача витрат, понесених у звязку із здійсненням страхової виплати у порядку регресу. Однак зважаючи на те, що зобовязання з відшкодування шкоди, яке виникло у відповідача перед [PERSON] збереглося, однак у ньому змінилася сторона (кредитор), то ці правовідносини мають регулюватися ст. 993 ЦК (суброгація), а не регрес, а тому строк позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку 30.10.2011 року. Дата виникнення страхового випадку, як вбачається із матеріалів справи, не заперечується сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду 25.02.2015 року /а.с. 13/, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, пропущено, а тому заявлені вимоги, зважаючи на заяву відповідача та його представника про застосування строку позовної давності, не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених позивачем, із відповідача. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 257, 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року,

Outcome: dismissed