Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

26.08.2015 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про виділення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з 26 жовтня 1963 р. по 12 січня 1982 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком відповідача [PERSON]. Під час шлюбу подружжям був збудований житловий будинок № 58 по вул.Приморська в с.Санжійка Овідіопольського району Одеської області у звязку з чим належав останнім на праві спільної сумісної власності. Після розірвання шлюбу вищезазначений будинок не був поділений між подружжям. 26 квітня 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і будинок № 58 по вул.Приморська в селі Санжійка Овідіопольського району Одеської області. Відповідно до заповіту складеного 02 жовтня 2010 року та посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] заповів все своє майно, в тому числі вищезазначений будинок відповідачу. Він просить суд виділити частку у праві спільної сумісної власності та визнати право власності [PERSON] на 1/2 житлового будинку № 58 по вулиці Приморська в селі Санжійка Овідіопольського району Одеської області. 10.12.2015 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про залучення її до участі у зазначеній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, яка мотивована тим, що 26 квітня 2015 року помер її чоловік [PERSON], який по день смерті проживав за адресую: Одеська область, Овідіопольський район, с.Санжійка, вул.Приморська, № 58. Шлюб між нею та померлим чоловіком було укладено 08 квітня 1982 року, на день смерті шлюб не розірваний. Зі слів нотаріуса їй стало відомо, що в Овідіопольському районному суді Одеської області розглядається цивільна справа за позовом колишньої дружини [PERSON], [PERSON] до її сина [PERSON] про виділ частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності. Покійний [PERSON] залишив заповіт в якому майно, належне йому на праві власності заповідав своєму сину [PERSON] У відповідності до цивільного законодавства вона має право на обовязкову частку у спадщині, зареєстрована та проживає в зазначеному будинку з 1981 року, а відтак рішення по справі може вплинути на її права в майбутньому. Ухвалою суду від 11.12.2015 заяву [PERSON] задоволено, та залучено її до участі в розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] до [PERSON] про виділення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, надавши аналогічні викладеним вище пояснення, що спірний будинок був збудований в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що спірний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспників, та є власністю колишнього колгоспного двору, яка належала її членам на праві спільної сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у введені спільного господарства двору. Шлюб між позивачкою та батьком відповідача, було розірвано в 1982 році, тобто за девять років до вищезазначеної дати. Позивачка з 1967 була зареєстрована та проживала за іншою адресую. Покійний з 1975 року проживав окремо, а позивачка ніколи не проживала за адресую спірного будинку, не була членом колгоспного двору, не вела спільне господарство та не брала участі ні своєю працею, ні коштами в утворені спірного майна,тому у задоволені позову просить відмовити, у звязку з безпідставністю позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, та всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Судом встановлено, згідно витягу з ДРАЦСГ та копію актового запису про шлюб № 3104 від 26.10.1963 року позивачка зареєструвала шлюб з батьком відповідача [PERSON]. В липні 1974 році [PERSON], згідно запису трудової книжки колгоспника № 375, був прийнятий в члени колгоспу «К-З Ім.XXI зїзду». Згідно довідки 24.02.1975 році рішенням виконкому Дальницької сільської ради була задоволена заява колгоспника [PERSON] про видачу йому земельної ділянки розміром 0,15 га. Відповідно до запису у погосподарській книзі №1 виконкому Дальницької сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області та довідки Дальницької сільської ради, за період часу з 1977 року по 1979 рік господарство відносилось до суспільної групи господарств - колгоспників і знаходилося за адресую: с.Санжійка, вул.Приморська 52 (нова нумерація Приморська 58) головою та єдиним членом господарства був [PERSON] [INFO]. Це підтверджує той факт, що фактичні шлюбні відносини з позивачем були припиненні. Про що також свідчить довідка з Головного управління Державної міграційної служби України від 25.02.2016 року, в якій зазначено що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресую: [ADDRESS], з 20.04.1967 року по теперішній час. 12 січня 1982 року шлюб між позивачем та батьком відповідача було розірвано. 08 квітня 1982 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO]. Відповідно до запису у погосподарській книзі №1 виконкому Дальницької сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області, за період часу з 1980 - 1990 роки господарство відносилось до суспільної групи господарств колгоспників, і членами господарства були: [PERSON] 27.10.1927р.н. (голова сімї), з 1981 року [PERSON] 30.09.1944 р.н.(член сімї - дружина), [PERSON] [INFO] (член сімї донька). Виходячи з вище викладеного, спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Згідно довідки Дальницької сільської ради від 08.06.2015 р. [PERSON] з 1977 року проживав та був зареєстрований за адресую: Одеська область, Овідіопольський район, село Санжійка, вул.Приморська, 52 (нова нумерація Приморська 58). Спільно з ним проживала, вела спільне господарство, та була зареєстрована з 1981 року [PERSON]. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Зарахування господарства до зазначеної суспільної групи колгоспного двору зазначені у записах погосподарських книг. Згідно Постанові СНК СРСР від 26.01.1934 р. № 185 «О первичном учете в сельских советах» погосподарська книга обліку виконання державних зобов'язань була запроваджена з 1 липня 1934 р. п 6. «Затверджені на основі цієї Постанови форми первинного обліку є офіційними документами сільських рад. Ніякі підчистки і необумовлені текстовим записом виправлення в цих документах не допускаються.» В погосподарську книгу записуються члени господарств усіх суспільних груп, які постійно проживають на території сільської Ради, незалежно від наявності в них будівель, садиби та худоби. Записи в по господарській книзі без відвідування кожного господарства недопустимі. Господарства записуються в порядку розміщення в населеному пункті незалежно від їх суспільної групи. 26 квітня 2015 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі будинок № 58 по вул.Приморська в селі Санжійка Овідіопольського району Одеської області. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно ч.1 ст.120, ст.123 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ст.120 ЦК Української РСР, саме ця правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, законодавство про право на частку в майні колгоспного двору в редакції, чинній станом на 15 квітня 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем [PERSON] не доведені обставини якими обґрунтовувались позовні вимоги, та не надані докази того, що позивач була членом колгоспного двору, та не втратила право на частку в його майні (згідно Постанова № 910 від 28 листопада 1969 р. «Про примірний статут колгоспу» ч.2 «членство в колгоспі права та обовязки членів колгоспу».). Тому згідно вимог ст.ст.121, 123, 124, 125, 126 ЦК УРСР позивач не має права на частку в майні колишнього колгоспного двору яке знаходиться за адресую: Одеська область, Овідіопольський район, с.Санжійка, вул.Приморська, 58 (стара нумерація Приморська, 52). Із розяснень викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сімю» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час придбання відповідного майна. З огляду на викладене, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини, суд вважає що позовні вимоги про виділення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спірний будинок, в судовому порядку не доведені та не обґрунтовані, та не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки сам по собі факт перебування в шлюбі із померлим, без доказування обставин спільної праці в будівництві спірного будинку, є підставою для відмови в задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed