Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

25 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок [ADDRESS] , нежитлове приміщення літ «А-1», загальною площею 930,0 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], легковий автомобіль універсал - В REXTON SSANGYONG, реєстраційний номер [NUMBER] . 2 квітня 2018 року, батько склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Гриб Н.М., за яким все своє майно заповідав своїй дружині [PERSON] . Позивач зазначав, що на час складення заповіту батько перебував на лікуванні у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні № 17 з діагнозом онкологія прямої кишки 4 стадії та знаходився у тяжкому стані після проведеного оперативного втручання та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Він, позивач, та його рідний брат [PERSON] регулярно відвідували батька - [PERSON] у лікарні, здійснювали оплату за проведені оперативні втручання, медичні препарати та послуги і бачили, що їх батько перебував у тяжкому стані. Станом на початок квітня 2018 року їх батько, у зв`язку із значним погіршенням здоров`я, особливо після проведення повторного оперативного втручання, вже не міг підводитися з ліжка, майже не розмовляв, регулярно перебував під дією знеболювальних препаратів, а тому не міг достатньою мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, у зв`язку із значними вадами зору та загальної фізичної слабкості, він не міг без сторонньої допомоги прочитати та підписати складений заповіт. Посилаючись на те, що [PERSON] на момент складання заповіту був як фізично так і психічно не здоровий, отже не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій, а тому не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, позивач просив визнати заповіт від 2 квітня 2018 року недійсним. В судове засідання 25 березня 2020 року позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення надані раніше в судових засіданнях підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Подала письмовий відзив, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому посилалася на те, що дійсно її чоловік [PERSON] перебував у тяжкому стані через хворобу, у зв`язку з чим перебував на лікування у Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні № 17. Проте фізичний і психічний стан заповідача дозволяв йому у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт написано нотаріусом зі слів [PERSON] , до підписання прочитаний уголос [PERSON] і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса. Представник відповідача в судове засідання 25 березня 2020 року не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Пояснення надані раніше в судових засіданнях підтримав в повному обсязі. Треті особи [PERSON] та приватний нотаріус Гриб Н.М. до суду не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляду справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина. 2 квітня 2018 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно заповідав своїй дружині [PERSON] . Заповіт записаний приватним нотаріусом Гриб Н.М. зі слів [PERSON] та до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно ним підписаний в присутності нотаріуса. Особу [PERSON] встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою [PERSON] заповіт посвідчено у лікарні за адресою: [ADDRESS] (а.с. 102). Виїзд нотаріуса за викликом для вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса зафіксований у відповідному журналі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (а.с. 103-104). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). За змістом пунктів 2, 3 глави 1 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] повідомила, що є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] від першого шлюбу, які з нього весь час «тянули гроші». За життя [PERSON] забезпечив своїх синів всім необхідним (купив квартири, машини, гаражі тощо), надавав матеріальну допомогу онукам. Заповіт складав усвідомлюючи значення своїх дій. Все майно залишив своїй дружині, оскільки дуже хвилювався за неї, що його діти від першого шлюбу все в неї відберуть. [PERSON] зазначила, що бачилася з братом за три дні до його смерті. Вони спілкувалися, згадували минуле, [PERSON] багато жартував та був у нормальному стані, який дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Свідок [PERSON] повідомив, що з померлим [PERSON] та його дружиною [PERSON] він підтримував дружні стосунки. Відвідував [PERSON] у лікарні. [PERSON] дуже хвилювався за дружину [PERSON] через своїх дітей та першу дружину. Зазначав, що після його смерті вони (діти та перша дружина) відберуть все у [PERSON] . Під час останньої зустрічі, за декілька днів до смерті, [PERSON] поводився і спілкувався як і завжди. Перебував у стані, який дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] дала показання аналогічні показанням [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що підтримував дружні стосунки з [PERSON] . Останній раз бачив його приблизно 16 квітня 2018 року. [PERSON] під час спілкування висловлював невдоволення щодо поведінки своїх дітей та сказав, що розуміє, що потрібен він лише [PERSON] (дружині). Свідок [PERSON] повідомила, що позивач є її племінником, померлий [PERSON] був її братом. З приводу складання заповіту їй нічого не відомо. Вважає дітей брата меркантильними. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, працює лікарем, повідомила в судовому засіданні, що бачилася з [PERSON] за декілька днів до смерті останнього. Він нормально спілкувався, все розумів. [PERSON] вважав та говорив завжди про те, що своїх дітей він забезпечив всім необхідним (квартири, машини, магазин тощо), тому заповіт був складений на дружину [PERSON] . Свідок зазначила, що працює медиком, а тому може стверджувати, що на час складання заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. В якості свідка в судовому засіданні також був допитаний лікар, який лікував [PERSON] [PERSON] . Однак з приводу складання заповіту, самопочуття [PERSON] в день складання заповіту свідку нічого не було відомо. Відповідно до Висновку експерта № 08-29/2019 комісійної судово-медичної експертизи від 22 квітня 2019 року згідно даним, що вказані у наданій медичній документації [PERSON] , 1948 року народження, на підставі клініко-інструментальних та патогістологічних результатів досліджень у червні 2017 року вперше був встановлений діагноз онкологічного захворювання - рак (помірно диференційована аденокарцинома) ректо-сигмоїдного відділу товстого кишечника. У зв`язку з наявністю цієї онкопатології, яка мала схильність до прогресування, хворий [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17». В останнє хворий поступив до лікарні 19 березня 2018 року, де 21 березня 2018 року йому була проведена операція - лапаротомія, відкриття та дренування порожнини абсцессу, а 30 березня 2018 року виконано повторне оперативне втручання - накладення трансверзостоми. На третю добу після операції, тобто 2 квітня 2018 року [PERSON] був переведений із реанімаційного відділення до палати. Смерть [PERSON] настала внаслідок наростання явищ поліорганної недостатності [INFO]. При аналізі наданої медичної документації встановлено, що у хворого [PERSON] були відсутні будь-які хронічні стійкі психічні розлади, в т.ч. і на протязі березня - квітня 2018 року. Станом на день складення заповіту, тобто 2 квітня 2018 року в медичній картці стаціонарного хворого № 4673 зафіксовано, що хворий [PERSON] мав ясну свідомість, будь-яких даних про порушення орієнтації у місці, часі, не зафіксовано, а також відсутні дані щодо будь-яких психічних розладів. В цей день, а також напередодні наркотичні препарати не застосовувалися, а ті медичні препарати, що вводилися хворому у терапевтичних дозах не могли впливати на стан його свідомості. На підставі викладеного експерти дійшли висновку, що на час складання заповіту 2 квітня 2018 року [PERSON] знаходився у стані, який не перешкоджав йому розуміти і усвідомлювати свої дії (сприймати зміст тексту, оцінювати події - складання заповіту, знайомитися зі змістом документів, тощо). Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів того, що [PERSON] на час складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також того, що він не міг власноручно підписати заповіт, або що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення позивачем не надано. З врахуванням вищезазначеного, обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві не знайшли свого підтвердження, а отже підстави для задоволення позову відсутні. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed