Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

24.11.2014р. позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.10.1999 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Зазначає, що від самого початку подружнього життя їх шлюб був невдалим. В сім'ї постійно виникали сварки та конфлікти. Вказує, що намагалась зберегти сім'ю, однак відповідач не змінює способу життя, зловживає алкоголем, не приділяє уваги сім'ї, а тому вважає, що збереження сім'ї є неможливим, через небажання відповідача відновити нормальні сімейні відносини. Стверджує, що на час пред'явлення позову не досягла з таким (відповідачем) згоди з приводу матеріального утримання дітей. Зазначає, що відповідач не має постійного заробітку, а його доходи є мінливими і нерегулярними, оскільки отримує такі з неофіційних джерел заробітку (виконує різні будівельні роботи). З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, та стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1600 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, в іншій частині (позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей) визнав частково, згідний сплачувати на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1000 грн. (по 500 грн. на кожну дитину) щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Встановлено, що сторони 29 жовтня 1999р. уклали шлюб, який зареєстрували у Реденицькій сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №14. Від даного шлюбу в сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Сторони тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на його розірванні. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей то з даного приводу слід зазначити наступне. Як було встановлено в судовому засіданні у сторін від даного шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дітей до досягнення ними повноліття. Судом враховано матеріальне становище позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], що весь тягар по утриманню дітей лежить на позивачці, також те, що відповідач не має постійного місця праці, його дохід носить мінливий та нерегулярний характер, та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків та інтереси їхніх дітей будуть у такий спосіб захищені. Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів. На підставі викладеного, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені позивачкою [PERSON] докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги останньої до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованими, в зв'язку з чим даний позов слід задовольнити частково, розірвавши шлюб між сторонами та стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в сумі 1400 грн. (по 700 гривень на кожну дитину) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved