Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

26.11.2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з матірю та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, тривалий час сторони проживають окремо. На усні звернення до відповідача з проханням матеріально підтримувати дітей, відповідач не реагує, коштів на утримання дітей не надає. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюби між нею та відповідачем, та стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі ј частки від його заробітку (доходу) на кожну дитину до досягнення дітьми 18 років. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.01.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити «Решетняк», стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі ј частки від його заробітку на кожну дитину до досягнення дітьми 18 років та витрати зі сплати судового збору. Відповідач в підготовчому судовому засіданні проти позовних вимог щодо стягнення аліментів на дітей в розмірі, визначеному позивачем не заперечував. Однак заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу, проте обґрунтованих пояснень своєї позиції суду не надав, клопотань про надання строку на примирення від нього не надходило. В подальшому в судове засідання не зявився. Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи судом встановлено, що 10 жовтня 2009 року між сторонами Виконкомом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 180. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виданою Великоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області від 06.11.2018 року № 614.. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сімї та примирення неможливо. Згідно ст. 56 Сімейного Кодексу України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила її шлюбне прізвище «Решетняк» залишити без змін. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням позиції відповідача, який в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо визначеного позивачкою розміру аліментів, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своїх дітей, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання дітей щомісяця в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить їх належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дітей, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд, вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 704,80 грн. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у звязку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved