Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

25.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послався на таке: вона є власником квартири [ADDRESS]. Квартира їй належать на підставі договору дарування від 15.08.2002 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований в якості чоловіка за зазначеною вище адресою, але більше трьох років там не мешкає. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ньому понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS], яка їй належить на підставі договору дарування від 15.08.2002 року, зареєстрованого в Первомайському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований в якості чоловіка за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки від 27.10.2017 року за № 2059, виданої відділом ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с. 9 ), але більше трьох років там не мешкає, згідно акту від 10.09.2015 року, складеного комісією в складі майстра РІМ [PERSON],слюсара-сантехніка [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з актів від 10.09.2015 року та від 29.11.2017 року за № 2218 (а.с.12), що в спірній квартирі відповідач не мешкає з серпня 2014 року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved