Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

26 грудня 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи свій позов тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого по всіх правах та зобов»язаннях виступає [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342665000 від 08 травня 2008 року. Згідно з кредитним договором позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) у розмірі 50\~000 доларів США, на строк користування до 07 травня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитом, згідно умов кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору (п.п.1.2.2, 4.1.), відповідач взяв на себе зобов»язання щодо своєчасного повернення кредиту, та сплати процентів за його користування, у встановлені кредитним договором терміни. З метою забезпечення зобов»язань за договором про надання споживчого кредиту №11342665000 від 08 травня 2008 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 08.05.2008 року. Відповідно до договору іпотеки відповідач передав в іпотеку банку в забезпечення зобов»язань по кредитному договору нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, 13, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2191, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.05.2008 року за реєстровим номером 2879878. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, норма користування якої не встановлена. В зв»язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача та 15.02.2016 року Машівським районним судом Полтавської області було винесено рішення, яким були позовні вимоги банку задоволені та вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 30\~763,46 доларів США та пеню в розмірі 17\~596 грн. 77 коп. Згідно домової книги у будинку №13 по провулку Будівельний в місті Полтава зареєстровані: [PERSON], [INFO] та малолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року залишається невиконаним. 18.10.2016 року позивачем було направлено відповідачам вимогу про виселення з квартири, яка розташована за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13. Просили суд для стягнення кредитної заборгованості [PERSON] в сумі 30\~763,46 доларів США та пені в розмірі 17\~596 грн. 77 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 08.05.2008 року, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13: загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м та належить на праві власності [PERSON], шляхом реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною незалежним суб»єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження. Виселити з будинку за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та всіх інших мешканців, які зареєстровані та проживають у переданій в іпотеку банку квартирі, без надання іншого жилого приміщення. Стягнути судові витрати з відповідачів у розмірі 1\~378 грн. В судове засідання представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» [PERSON] не з»явився, але надав суду клопотання, в якому просив слухати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» [PERSON] Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON], відповідач [PERSON] з позовом не згодні. Просили суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 06.02.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, було залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON] в судовому засіданні просив суд в задоволенні позову банку відмовити та при винесенні рішення врахувати інтереси малолітніх дітей. Суд, заслухавши відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], відповідача [PERSON], представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого по всіх правах та зобов»язаннях виступає [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11342665000 (а.с.13-19). Згідно з кредитним договором позивач надав відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) у розмірі 50\~000 доларів США, на строк користування до 07 травня 2029 року зі сплатою процентів за користування кредитом, згідно умов кредитного договору. Згідно з умовами кредитного договору (п.п.1.2.2, 4.1.), відповідач взяв на себе зобов»язання щодо своєчасного повернення кредиту, та сплати процентів за його користування, у встановлені кредитним договором терміни. З метою забезпечення зобов»язань за договором про надання споживчого кредиту №11342665000 від 08 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого по всіх правах та зобов»язаннях виступає [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 08.05.2008 року (а.с.20-23). Відповідно до договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку банку в забезпечення зобов»язань по кредитному договору нерухоме майно: будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, 13, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2191, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.05.2008 року за реєстровим номером 2879878. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, норма користування якої не встановлена. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта фізичної особи [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) №79394810, сформована 02.02.2017 року 01:11:04 год., [PERSON] на праві власності належить будинок №13 по провулку Будівельному в місті Полтава (а.с.54-57). В зв»язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON]. Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року позовні вимоги банку були задоволені та стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредиту в сумі 30\~763,46 доларів США та пеню в розмірі 17\~596 грн. 77 коп. (а.с.26-29). 18 жовтня 2016 року [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» було направлено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вимогу в порядку ст.ст.35, 40 Закону України «Про іпотеку», в якій вимагали звільнити протягом 30 днів житлове приміщення, а саме: будинок №13, за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний (а.с.24). На даний час рішення Машівського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року не виконано, заборгованість відповідачами банку не повернута, в зв»язку з чим банк звернувся з даним позовом до суду. Враховуючи зібрані по справі докази, вимоги чинного законодавства України, Постанову Верховного Суду України по справі №6-1935ц15 від 07.10.2015 року, Постанову Верховного Суду України по справі №6-2967цс16 від 22.03.2017 року, Постанову Верховного Суду України по справі №6-3057цс16 від 19.04.2017 року, Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», суд позбавлений можливості задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволенні судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Дане правило є імперативним, практичне виконання якого підтверджується позицією Верховного Суду України, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року по справі №6-1935ц15. В своїй уточненій позовній заяві банк просить суд визначити ціну предмета іпотеки в рамках виконавчого провадження 380\~000 грн., що суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України прийшла до Правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною 6 статті 38 цього Закону. В своїй уточненій позовній заяві банк посилається на звіт суб»єкта оціночної діяльності, проте до уточненої позовної заяви не додано копію даного висновку. Взагалі до позовної заяви не додано жодних документів, які б підтверджували експертну оцінку предмету іпотеки, або ціну погоджену сторонами на час розгляду справи судом. Пунктами 23-26 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 року за №1891, передбачено, що висновок про вартість майна, складений для цілей приватизації майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (для договору купівлі-продажу, оголошення умов продажу, у тому числі повторного продажу), дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження. Таким чином, посилання позивача на Звіт, який зазначено в договорі іпотеки від 08.05.2008 року про вартість предмета іпотеки, не може бути взятий судом до уваги, оскільки строк дії даного Звіту закінчився 08.11.2008 року, тобто вищевказаний Звіт втратив законну силу, а заявлена позивачем початкова сума продажу спірного предмету іпотеки не підтверджена жодним належним доказом. Крім того, відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на звернення стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове приміщення використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, 13 загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м є єдиними житлом відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] 08.05.2008 року, а саме: будинок, що знаходиться за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13: загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м та належить на праві власності [PERSON], шляхом реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною визначеною незалежним суб»єктом оціночної діяльності в рамках виконавчого провадження, необхідно відмовити за безпідставністю. Не підлягають задоволенню вимоги банку щодо виселення з будинку за адресою: м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та всіх інших мешканців, які зареєстровані та проживають у переданій в іпотеку банку квартирі, без надання іншого жилого приміщення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації №2» Полтавської міської ради від 04.01.2017 року №90 (а.с.45) за адресою м.Полтава, провулок Будівельний, будинок №13 зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та їх малолітні діти [PERSON], [INFO] (а.с.47), [PERSON], [INFO] (а.с.46). Європейська конвенція з прав людини, зокрема, стаття 8 вказує, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя,до свого житла і кореспонденції. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює право кожної дитини на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку . Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов»язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно частини 2 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відповідно до закону для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Таке положення є додатковою гарантією щодо дотримання прав неповнолітніх дітей при здійсненні правочинів щодо нерухомого майна. Рішення про виселення малолітніх та неповнолітніх без надання іншого житла не просто суттєво порушують положення діючого національного законодавства, а не відповідають ст.8 Європейській конвенції з прав людини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed