Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

25 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2014 року, вони з відповідачем зареєстрували шлюб. У зазначеному шлюбі вони проживали до вересня 2014 року, на теперішній час вони проживають окремо та їх фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Дітей від шлюбу не мають, їх спільне життя не склалося з причин різних поглядів на сімейне життя, спільне господарство не ведеться, жодних стосунків не підтримують, у звязку з чим їх подальше життя та збереження сімї неможливе. Спір про розподіл майна відсутній. Вона неодноразово пропонувала [PERSON] розірвати шлюб, проте він заперечував та не бажав здійснювати для цього будь-які дії, чим перешкоджає в її праві на розірвання шлюбу. Формальне збереження неіснуючого між ними шлюбу для неї вкрай небажане, оскільки законний шлюб накладає на кожного із членів подружжя зобовязання, а вона не бажає мати такі зобовязання відносно [PERSON] Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позов задовольнити (а.с.11). Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с.10, 19 зв.б.). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 12 квітня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 191, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО №347040 (а.с.4). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved