overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований 24 вересня 2007 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбні стосунки на даний час вони не підтримують, і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Також, позивач просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видій його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2015 року позов [PERSON] в частині стягнення з відповідача аліментів на її користь на неповнолітню дитину залишино без розгляду. В судове засідання сторони не з'явились. Про час, дату і місце розгляду справи позивач і відповідач були повідомлені належним чином. Позивачем подано до суду заяву про підтримання позову в частині розірвання шлюбу з відповідачем та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК України). Судом встановлено, що 24 вересня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Романівського районного управління юстиції у Житомирській області актовим записом № 31 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідач проти доводів позивача щодо необхідності розірвання шлюбу не заперечив, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивує позовні вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 31 серпня 1996 року. Від подружнього життя мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося, так як вони з відповідачем мають різні характери та погляди на сімейне життя. Відновлювати стосунки позивач не бажає і вважає краще розірвати шлюб. Спору з приводу місця проживання дитини не має. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом належним чином. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 234. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх спільної дитини, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають п'ятеро неповнолітніх дітей: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. З часу припинення подружніх відносин з грудня 2014 року, відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує заробітну плату. Просила стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття щомісячно, до досягнення ними повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав суду заяву, в якій позов визнав та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2001 року, є батьками п'ятьох дітей [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Діти перебувають на утриманні [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою про склад сім'ї , довідкою з місця роботи позивачки. Відповідач працює монтером колії 3 розряду ВП Шепетівська дистанція колії ДТГО Південно-Західна Залізниця, та отримує заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання п'ятьох дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найменшою дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача судовий збір по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з»явилась, подала письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає частково на суму 500 гривень. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що у період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дочка проживає з позивачкою. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дитини, а тому на підставі ст.ст.180-183 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дитини і платника аліментів, який інших утриманців не має, а також враховує, що відповідач [PERSON] на даний час не працює, є інвалідом II групи та має на утриманні маму - інваліда II групи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд призначити її опікуном над її матір'ю, [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13.02.2008 року остання була визнана недієздатною, її опікуном було призначено [PERSON], [INFO]. Оскільки [PERSON] померла [INFO], на теперішній час постало питання призначення опікуна її недієздатній матері. В судове засідання заявник не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, в заяві зазначила, що розгляд справи проводити у її відсутності. Представник органу опіки та піклування Машівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13.02.2008 року [PERSON] була визнана недієздатною, над нею встановлено опіку (а.с.4). Опікуном останньої було призначено її сестру, [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Згідно ч.1 ст.41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. У відповідності до ст.55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.4 ст.63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Як вбачається з копії свідоцтва про народження та копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] є донькою [PERSON].(а.с.9). Суд не вбачає підстав, зазначених в ст.64 ЦК України, відповідно до яких [PERSON] не могла би бути опікуном [PERSON] Натомість судом встановлено, що [PERSON] має повну цивільну дієздатність, бажає бути опікуном останньої, перебуває з нею в родинних стосунках, має можливість виконувати обов'язки опікуна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність призначення недієздатній [PERSON] опікуна [PERSON] з метою забезпечення її особистих немайнових і майнових прав та інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

24 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.12.2007 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 182, посилаючись на те, що спільне життя не склалося через різні погляди на життя, наявність непорозуміння з будь-яких життєвих питань. Шлюбні відносини між сторонами припинено з травня 2013 року. Від даного шлюбу дітей сторони не мають. Спору про поділ спільного майна немає. На підставі викладеного, оскільки примирення та збереження сім'ї неможливе, [PERSON] просила розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.12.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], виданим Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 182 /а.с. 7/. Дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне господарство не ведеться, спору про майно немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, сторони не згодні на примирення, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу не цікаве для позивача та відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

24 лютого 2015 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла позовна заява [PERSON] до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на гараж. 08.07.2015 року позивачка надала уточнений позов де вказала що, 06 серпня 2013 року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1958 року. До часу смерті чоловіка вона була зареєстрована та мешкала разом з ним за адресою [ADDRESS]. Вона являючись єдиним спадкоємцем, звернулася до нотаріуса про оформлення права власності в порядку спадкування на майно у вигляді гаражу, що розташований за адресою м. Кривий Ріг вулиця О. Брозовського біля будинку №70, який був збудований чоловіком та нею за сумісні кошти подружжя. Постановою нотаріуса від 11.11.2014р. їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій у звязку з тим, що відсутній факт належності спадкового майна спадкодавцеві, оскільки за життя [PERSON] не встиг оформити право власності на гараж. Тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. 14 жовтня 1970 року рішенням на той час Дзержинської Райради депутатів трудящих м. Кривого Рогу її чоловікові [PERSON] була виділена земельна ділянка та надано дозвіл побудувати гараж по вулиці О.Брозовського,70 м .[PERSON]. На цій ділянці у 1970році в період сумісного проживання з [PERSON] та за сумісні кошти був збудований капітальний гараж з оглядовою ямою зі шлакоблоку розміром 4,29м х 6, 44м площею 22,6 кв.м , погрібом площею 5,6 кв.м. Своїм листом від 12.11.09 .виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу на повідомлення БТІ про присвоєння поштової адреси гаражу, розташованому по вулиці О.Брозовського у м. Кривому Розі зазначив, що прийняття рішення щодо присвоєння поштової адреси обєкту нерухомості можливе після подання документів які б засвідчували право власності на гараж або рішення суду про визнання права власності. Продовжити виконання нотаріально посвідченого доручення [PERSON] на отримання права власності на гараж внаслідок смерті останнього, немає можливості. Тому вона вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON]І в судовому засіданні пояснила, що за життя [PERSON] побудував гараж за адресою м. Кривий Ріг вулиця О.Брозовського ,70 в період шлюбу з нею за сумісні кошти подружжя з дозволу на виділеній для цього земельній ділянці та володів ним на праві власника на правомірно набутих підставах до самої смерті, на протязі 42 років. Тому просить задовольнити позовні вимоги. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник\~позивача [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги визнати за [PERSON]І право власності на гараж зі шлакоблоку без номера за адресою м.Кривий Ріг вулиця Отто Брозовського,70 розміром 3,85 м х 5,86м площею 22,6 кв.м з оглядовою ямою та погребом площею 5,6кв.м . Представник відповідача до судового засідання не зявилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що у справі є поштові повідомлення. Про причини неявки відповідача до судового засідання суд немає відомостей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

24 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1986 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.02.2015 р. о 15 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечував. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.02.2015 р. о 15 год. 08 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Сухойван лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворого агресивна поведінка, маячні ідеї взаємодії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, парноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

24 лютого 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 23.02.2015р. о 11 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечував проти задоволення заяви, заінтересована особа заперечувала, зазначила, що не потребує стаціонарного лікування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 23.02.2015р. о 11 год. 31 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гвоздик лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої контакт формальний. Пам'ять знижена на минулі і поточні події. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з психічним включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved