Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

26.05.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 09.08.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2020 року їх шлюб було розірвано. За час подружнього життя ними було набуто у спільну сумісну власність автомобіль Opel Vivaro, 2011 р.н., номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (дата реєстрації права власності 06.03.2015 року) (далі - автомобіль) та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у с. Гірка Полонка Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881600:01:001:3023 (дата реєстрації права власності 09.12.2016 року) (далі - земельна ділянка). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2020 року за нею було визнано право власності на 1/2 частку автомобіля та земельної ділянки. Вказує, що транспортний засіб є річчю неподільною, а земельна ділянка, хоч і є подільною річчю, однак конкретного варіанту поділу в натурі нею з відповідачем не досягнуто, спільне володіння і користування спірним майном є неможливим. Відтак, виникає необхідність у матеріальній компенсації їй за належні їй частки у спільній сумісній власності подружжя. Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки та звіту про оцінку вантажного автомобіля вартість всього майна складає 419190,00 грн., з яких земельна ділянка - 149490 грн.; транспортний засіб - 269700 грн.). Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь в порядку поділу спільного майна подружжя матеріальну компенсацію вартості спірного майна в сумі 209595,00 грн., а також судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, які викладені у вищевказаній позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, пояснивши суду, що стороною позивача було обрано неправильний спосіб захисту. Також просив взяти до уваги ту обставину, що [PERSON] в період шлюбу з його довірителем реалізувала транспортний засіб, який був придбаний останніми у шлюбі, а також використала отримані кошти у власних цілях. Крім того, заходи досудового врегулювання спору між сторонами не проводилися. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.08.2010 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 14. Зазначене стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу у сторін [INFO] народився спільний син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2020 року в цивільній справі № 161/12901/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 09.11.2020 року. Судом також встановлено, що сторонами за час шлюбу було придбано автомобіль Opel Vivaro, 2011 р.н., номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (дата реєстрації права власності 06.03.2015 року) та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану у с. Гірка Полонка Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881600:01:001:3023 (дата реєстрації права власності 09.12.2016 року). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2020 року в цивільній справі № 161/12595/20 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку вищевказаних транспортного засобу та земельної ділянки. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним. Отже, на момент розгляду справи судом, у власності [PERSON] та [PERSON] перебуває по 1/2 частці спірного майна. У своєму позові позивач ставить питання про стягнення з [PERSON] на свою користь в порядку поділу спільного майна подружжя матеріальну компенсацію вартості спірного майна, оскільки спільне володіння і користування спірним майном є неможливим. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна поружжя» передбачено, що при вирішенні питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У свою чергу, в постанові від 23.01.2019 року у справі № 319/90/17, Верховний суд прийшов до висновку, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У даному випадку сторона позивача просить компенсувати вартість 1/2 частки спірного майна, при цьому, стороною відповідача не заперечувалося подальше залишення вказаного майна у власності відповідача. При цьому, суд вважає доведеним, що транспортний засіб є річчю неподільною, а земельна ділянка, з урахуванням її розміру та цільового призначення, унеможливлює її виділ в натурі. За наведених обставин, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію за її частку в спірному майні. Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1000 га, розташовану у с. Гірка Полонка Луцького р-ну Волинської обл., кадастровий номер: 0722881600:01:001:3023 та звіту про оцінку вантажного автомобіля Opel Vivaro, 2011 р.н., номер кузова: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , загальна вартість даного майна складає 419190 грн., з яких: вартість земельної ділянки 149490 грн.; вартість транспортного засобу - 269700 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] стягнути з відповідача на користь позивачки 209595 грн. матеріальної компенсації вартості спірного майна, залишивши таке у власності [PERSON] . Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Отже, за наслідками розгляду справи із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 2095,95 грн.

Outcome: approved