Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

26 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 травня 1994 року. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. У 2008 році шлюб між ними розірвано. Дочка [PERSON] є ученицею 6 класу Володимир-Волинської міської гімназії імені Цинкаловського і повністю перебуває на її утриманні з часу розірвання шлюбу. Відповідач працює викладачем у Володимир-Волинському педагогічному коледжі імені А.Ю. Кримського, тобто має постійний і регулярний заробіток. Просила ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] в її користь аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини, - дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 березня 2018 року було відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утриманні тієї самої неповнолітньої дочки [PERSON]. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що з моменту розлучення дочка [PERSON] та син [PERSON] постійно проживають разом із ним за адресою: [ADDRESS]. Він самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує дочку [PERSON]. В той час [PERSON] постійно знаходиться закордоном, кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що оскільки неповнолітня дочка [PERSON] постійно проживає разом із ним, то саме він є належним стягувачем аліментів, а тому просив суд ухвалити рішення щодо стягнення аліментів на його користь з [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом із зустрічною позовною заявою [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребування доказів та виклику свідків. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом та розгляд цивільної справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. За змістом відзиву на первісний позов, [PERSON] його заперечив повністю, зазначив, що дочка [PERSON] весь час після розлучення проживає разом із ним та його сім'єю, до складу якої входять: спільний із позивачем за первісним позовом син [PERSON], який є повнолітнім, однак потребує фінансової допомоги батька; батько [PERSON], який є пенсійного віку, хворіє та має діагноз початкової катаракти, і також потребує фінансової допомоги; дружина [PERSON], з якою він уклав шлюб 14 листопада 2017 року, яка перебуває на обліку у Волинському обласному онкологічному диспансері, має на утриманні ще двох неповнолітніх синів від першого шлюбу: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які також проживають із ними; також спільний із [PERSON] син [PERSON], що народився [INFO]. Іноді, а це буває вкрай рідко, коли [PERSON] знаходиться на території України, дочка [PERSON] кожний день йде до матері, однак щоразу повертається до нього, де вчить уроки, харчується, проводить своє дозвілля. Крім того вказав, що повністю утримує дочку - надає їй кошти на кишенькові витрати, оплачує її лікування, оздоровлення та відпочинок, купує їй усі канцелярські приладдя до школи, оплачує витрати по стільниковому зв'язку. Разом з тим щодня допомагає дочці виконувати домашнє завдання, ініціював переведення дочки із звичайної школи до гімназії. 27 квітня 2018 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, за яким позовні вимоги [PERSON] вона заперечила повністю, вказавши, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки насправді дочка [PERSON] після розірвання шлюбу і по даний час постійно зареєстрована та проживає разом із нею у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та повністю знаходиться на її утриманні. В судових засіданнях позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали свій позов та повністю заперечили зустрічний, зазначивши, що при розлученні між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо визначення місця проживання та утримання їх дітей. За цією домовленістю син [PERSON] проживав спільно із батьком, а дочка [PERSON] із матір'ю. Протягом всього часу ніхто із сторін не чинив жодних перешкод щодо спілкування з дітьми, а тому вони досить часто відвідували батьків за місцем їх проживання, залишалися у них ночувати, проводили почергово спільно з дітьми час на відпочинку, тощо. Через життєві обставини [PERSON] довелося виїхати закордон на заробітки з метою матеріального забезпечення своєї сім'ї. Протягом цього часу дочка [PERSON], постійно проживаючи із бабусею у будинку матері в [ADDRESS], продовжувала відвідувати будинок батька, що знаходиться у цьому ж місті на [ADDRESS], де, крім останнього, також проживають її брат [PERSON] та дідусь [PERSON], якого вона дуже любить. Як ствердила в судовому засіданні [PERSON], перебуваючи періодично протягом 2013-2017 років на роботі у Республіці Польща, саме вона здійснювала матеріальне забезпечення своєї дочки [PERSON]. Батько також допомагав матеріально, влаштовуючи дочці святкування днів народження, організовуючи поїздки на відпочинок, інше. Надання такої допомоги входить до обов'язків батька, однак жодним чином не свідчить про те, що дочка проживала спільно з ним, і саме він її утримував. Повернувшись на Україну у грудні 2017 року, [PERSON] звернулась до [PERSON] з проханням у наданні матеріальної допомоги для лікування дочки [PERSON], а саме встановлення їй за показаннями лікарів брекет-системи, однак останній відмовився надати таку допомогу, що стало підставою для її звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Вважає стягнення аліментів із [PERSON] доцільним, оскільки в даний час він взагалі не надає матеріальної допомоги в утриманні дитини. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судових засіданнях первісний позов заперечили повністю, а зустрічний позов підтримали, підтвердивши, що дійсно після розлучення між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо визначення місця проживання та утримання дітей. За цією домовленістю син [PERSON] повинен був проживати із батьком, а дочка [PERSON] із матір'ю. У спілкуванні з дітьми до цього часу ніхто нікому не чинив перешкод та непорозумінь з цього приводу не виникало. У 2013 році [PERSON] виїхала на роботу у Республіку Польща, де облаштувала собі нове життя, інколи повертаючись додому. В цей час дочка [PERSON] повністю переселилась із будинку матері до будинку батька на [ADDRESS], де почала постійно проживати. Тут вона ночувала, харчувалась, проводила дозвілля із друзями та родиною, виконувала домашні завдання, тощо. Батьком їй було влаштовано дитячу кімнату. У січні 2018 року мати повернулась із Республіки Польща та вирішила встановити дочці невиправдано дорогу брекет-систему, у зв'язку з чим [PERSON] відмовився надати кошти. Саме це на думку останнього стало підставою того, що дочка [PERSON] повернулась проживати до матері, а після подання нею позову до суду та під впливом матері перестала спілкуватися із ним. Вважає, що в близькому майбутньому [PERSON] знову поїде за кордон, а дочка [PERSON] знову залишиться на його утриманні, а тому просив присудити стягнення аліментів на утримання дочки саме на його користь, а у первісному позові відмовити. За клопотаннями обох сторін допитаний в судовому засіданні свідок їх повнолітній син [PERSON] зазначив, що постійно проживає у будинку свого батька за адресою: [ADDRESS]. У показаннях підтвердив, що його рідна сестра [PERSON] від моменту розлучення батьків по даний час фактично постійно проживає разом із матір'ю у її будинку та повністю перебуває на її утриманні. Батько бере участь в утриманні сестри, однак незначну. Раніше сестра відвідувала будинок батька, однак більшість часу проводила із дідусем. Своєї кімнати у будинку батька сестра не мала, її почали облаштовувати вже після подання позову в суд. Допитані в судовому засіданні за клопотанням [PERSON] свідки: її рідний брат [PERSON], подруга [PERSON], сусідка [PERSON] у своїх показаннях підтвердили, що неповнолітня [PERSON] після розлучення батьків завжди проживала разом із матір'ю у її будинку за адресою: [ADDRESS]. При цьому у неї не було жодних обмежень щодо відвідувань будинку батька, де також проживали її рідний брат [PERSON] та дідусь. За клопотанням [PERSON] допитані в судовому засіданні свідки: його дружина [PERSON], його батько [PERSON], близькі друзі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також сусідка [PERSON] у своїх показаннях також підтвердили той факт, що неповнолітня [PERSON] дуже часто бувала у будинку свого батька, а в період перебування матері закордоном там і проживала. Батько повністю забезпечував дочку усім необхідним та брав участь у її утриманні та вихованні. Після того як мати повернулась з-за кордону додому [PERSON] переїхала жити до неї, а після подання даного позову до суду перестала взагалі із батьком спілкуватись та уникати зустрічей із ним. Свідок [PERSON], який є родичем [PERSON], підтвердив також, що батько опікувався здоров'ям дочки. Допитана в судовому засіданні в присутності батьків та представника служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області неповнолітня [PERSON] зазначила, що від двох років до даного моменту проживає разом із матір'ю в її будинку. Із батьком вона не проживала, однак підтвердила факти його відвідування. Надалі має бажання жити із матір'ю. Заслухавши позиції сторін та допитавши заявлених ними свідків суд встановив наступні фактичні обставини за поданими сторонами письмовими доказами у справі. З 25 травня 1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що ними не заперечується. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження [NUMBER]. На час ухвалення рішення у справі сину вже виповнилось 18 років, а отже він став повнолітнім та закінчив навчання, що також підтверджується копією довідки Тернопільського національного педагогічного університету ім.. В. Гнатюка. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON], доказом чого є наявна у справі копія свідоцтва про її народження [NUMBER]. У відповідності до рішення Володимир-Волинського міського суду від 15 липня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що сторони на момент розірвання шлюбу дійшли згоди щодо утримання дітей. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] стверджується про реєстрацію даного факту та внесення 29 липня 2008 року відповідного актового запису № 92. У відповідності до копій сторінок будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS], підтверджується факт реєстрації за даною адресою з 29 серпня 2008 року [PERSON], яка у ньому проживає разом із своєю матір'ю [PERSON], а в той же час дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON]. Факт спільного проживання та реєстрації дочки [PERSON] із матір'ю [PERSON] також підтверджується довідкою про зареєстрованих та заборгованість за надані комунальні послуги № 1485 від 13 березня 2018 року. У відповідності до копії акту обстеження умов проживання від 23 квітня 2018 року житла за адресою: [ADDRESS], [PERSON] проживає в будинку разом із своєю матір'ю [PERSON] В будинку затишно та чисто. В дитини є комфортабельна кімната облаштована для сну відпочинку та навчальних занять. В дитини є все необхідне відповідно до вікових потреб. Стосунки в сім'ї доброзичливі. [PERSON] повідомила, що знаходиться на утриманні та проживає з мамою. Інколи приходить до батька у гості. У відповідності до поданих [PERSON] фотокарток дочки [PERSON], він велику увагу приділяє своїй дочці, організовує їй відпочинок та дозвілля, проводив багато часу разом із нею. Згідно копії акту обстеження умов проживання від 05 червня 2018 року житла за адресою: [ADDRESS], В будинку відведена окрема кімната для [PERSON], де є всі необхідні речі соціально-побутового призначення, гарні меблі, ноутбук, телевізор. Зі слів батька з'ясовано, що дочка живе у нього, коли мати їде до Республіки Польща. Після навчання зі школи дідусь привозить її до батька. Обстеженням з'ясовано, що батько належним чином виконує свої обов'язки щодо утримання та виховання дочки [PERSON]. Роздруківками квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджуються факти оплат [PERSON] за навчання дочки у художній школі. У відповідності до поданої відповідачем за первісним позовом характеристики за місцем навчання у Володимир-Волинській гімназії імені Олександра Цинкаловського від 06 квітня 2018 року, [PERSON] виховується у неповній сім'ї, проте, обоє батьків приділяють належну увагу її вихованню. [PERSON] та [PERSON] систематично відвідують класні батьківські збори та завжди цікавляться успіхами доньки. Батько [PERSON] допомагає в організації позакласних заходів класу. 26 травня 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], що стверджується копією відповідного свідоцтва [NUMBER]. [INFO] у них народився син [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його народження [NUMBER]. У відповідності до копій свідоцтв про народження, на утриманні у [PERSON] та її колишнього чоловіка [PERSON] також знаходяться два неповнолітніх сина: [PERSON], 2005 року народження, та [PERSON]. За свідченнями [PERSON] в судових засіданнях, вона з колишнім чоловіком дійшли усної домовленості щодо утримання їх дітей. Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-20414/0/15-18 від 14 травня 2018 року, в період 2013-2018 років, [PERSON] значну частину часу знаходилась за межами України фактично до 14 січня 2018 року, а з цього часу Україну не залишала. Поданою [PERSON] копією трудового договору із ТОВ «Подар» (м. Оструда, Республіка Польща) стверджується, що вона працювала у вказаному підприємстві з 2016 року, а термін дії договору встановлений до 31 грудня 2018 року. Письмовими поясненнями [PERSON] із доданими до них фототаблицями стверджується те, що неповнолітня [PERSON] в час розгляду справи проживала із своєю матір'ю в її будинку за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується доданою до пояснень копією рапорта-характеристики дільничого офіцера поліції від 05 червня 2017 року. Вислухавши пояснення сторін, заслухавши свідків та надавши оцінку письмовим доказам у справі, суд прийшов до наступних висновків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. На підставі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відтак судом встановлено, що обов'язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. Як встановлено розглядом даної справи, обидві сторони сумлінно виконували покладений на них обов'язок щодо утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та між ними з цього приводу до останнього часу не виникало протиріч. В даний час сторони не змогли досягти між собою згоди в позасудовому порядку щодо розподілу своїх витрат на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], а тому вони звернулися в суд. У відповідності до принципу диспозитивності, визначеному у ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відтак при вирішенні даного спору на користь одного із батьків, суд застосовує норму, визначену ч.3 ст.181 СК України, та ухвалює рішення про стягнення аліментів на користь того з батьків з ким проживає дитина. Як встановлено в судовому засіданні сторони при розлученні досягли згоди щодо утримання своїх дітей. З моменту розлучення у 2008 році неповнолітня [PERSON] постійно проживала із своєю матір'ю [PERSON] В період тимчасової відсутності матері у зв'язку із виїздом за кордон на роботу, неповнолітня [PERSON] продовжувала проживати в будинку матері із бабусею, однак часто відвідувала свого батька [PERSON] Також суд погоджується із доводами [PERSON] та визнає встановленим той факт, що його дочка в періоди відсутності матері на території України протягом 2013-2017 років проживала у його будинку. На переконання суду такі відносини в сім'ї є абсолютно нормальними, відповідають принципам повного та гармонічного розвитку особистості дитини, яка потребує любові та розуміння, і мають право продовжуватись й надалі. 14 січня 2018 року [PERSON] повернулась на територію України, і з цього часу і по даний момент її неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із матір'ю. Тому, оскільки аліменти на утримання неповнолітньої дитини присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина (не проживала раніше, чи проживала протягом певного часу), а неповнолітня [PERSON] з 14 січня 2018 року і станом на даний момент проживає із своєю матір'ю [PERSON], що не заперечується в даний момент сторонами та доведено в судових засіданнях належними доказами, суд прийшов до висновку, що справедливим буде ухвалення рішення про задоволення первісного позову матері [PERSON], що автоматично тягне за собою відмову в задоволенні зустрічного позову батька [PERSON], оскільки задоволення обох позовів одночасно призведе до невиконання рішення суду в інтересах дитини. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] в близькому майбутньому знову поїде закордон, є лише його припущеннями і не можуть братись судом до уваги. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я неповнолітньої дитини [PERSON], яка у відповідності до заключення ЛКК № 991 від 07 червня 2018 року має проблеми із здоров'ям та стоїть на «Д» обліку у лікарів педіатра та дерматолога. Також суд приймає до уваги те, що батько [PERSON] є здоровою працездатною особою, працює викладачем у Володимир-Волинському педагогічному коледжі імені А.Ю. Кримського та у відповідності до довідки про його доходи за вересень 2017 року - лютий 2018 року отримував заробітну плату, яка в середньому становила близько 17500 гривень, що у вісім і більше разів перевищувало прожитковий мінімум в Україні. Суд не приймає доводи [PERSON] проте, що крім дочки [PERSON] на його утриманні перебувають батько [PERSON], який є пенсійного віку та має проблеми із здоров'ям, оскільки останній в судовому засіданні сам заперечив вказаний факт, стверджуючи, що продовжує працювати, а крім цього отримує пенсію, і вказаних доходів йому вистачає щоб матеріально допомагати внукам. Син [PERSON] вже став повнолітньою та працездатною особою, у нього відсутні будь-які перешкоди для самостійного життя. В той же час суд критично ставиться до доводів [PERSON] про необхідність надання фінансової допомоги своїй дружині [PERSON] та її двом неповнолітнім дітям, оскільки в судових засіданнях було підтверджено, що остання самостійно займається підприємницькою діяльністю, отримує значні доходи, що дозволяє їй разом із колишнім чоловіком самостійно утримувати своїх дітей. Так само суд критично приймає до уваги доводи [PERSON] про наявність у нього кредитних зобов'язань у ПАТ «Укрсоцбанк» за придбання автомобіля, оскільки останній в судовому засіданні повідомив про незначний залишок боргу по них (6600 гривень), який він зобов'язаний погасити до 22 січня 2019 року. Однак суд враховує, що на утриманні у [PERSON], крім дочки [PERSON], є і неповнолітній син [PERSON], 2017 року народження. Разом з тим при визначенні розміру аліментів, які слід стягувати із відповідача за первісним позовом, суд враховує і положення ч.5 ст.181 СК України, яка фактично встановлює можливість звернення до суду того із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. При цьому також суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Суд, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за первісним позовом будуть достатніми та забезпечать гармонійний розвиток дитини [PERSON]. Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Первісний позов було подано до суду 26 березня 2018 року, а тому аліменти слід стягувати з цієї дати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. та на користь позивача за первісним позовом, понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 7785 гривень (сплачено у відповідності до корінця розрахункової квитанції серії ЯБ № 94 від 04.06.2018 року, згідно детального опису виконаних адвокатом робіт і наданих послуг від 02.08.2018 року).

Outcome: approved