Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

24.07.2020 [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи. В позові зазначив, що в результаті незаконних дій прокуратури та органу досудового розслідування, він в період з 22.08.2019 р. по 04.05.2020 р. був підданий незаконному переслідуванню у кримінальному провадженні № 42018080000000236 від 25.06.2018 р. Незаконність дій органу досудового розслідування та прокуратури обґрунтовує тим, що 29.08.2019 р. прокурор Запорізької області Романов В.П., перебуваючи в сесійній залі Запорізької обласної ради в межах кримінального провадження № 42018080000000236 від 25.06.2018 р., всупереч ч. 1 ст. 31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України здійснив незаконне повідомлення про підозру позивачу, за його відсутності. З 29.08.2019 р. по 04.05.2020 р. [PERSON] незаконно знаходився у статусі підозрюваного. За цей час повідомлення про підозру належним чином не здійснювалось, права та обов`язки не роз`яснювались. Крім того, 02.09.2019 р. процесуальним керівником - прокурором Вєтровим Д.В. винесено незаконну постанову про оголошення у розшук позивача. В той час, як він від органу досудового розслідування не переховувався, брав участь у судових засіданнях, пов`язаних із обранням йому запобіжного заходу та сесіях Запорізької обласної ради. Незаконний розшук тривав понад 6 місяців. Також, прокуратура та орган досудового розслідування тричі незаконно були ініціаторами обрання позивачу запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту. У зв`язку із незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури позивач був вимушений звернутися за юридичною допомогою та понести витрати на отримання правової допомоги, на загальну суму 106 000,00 грн. До того ж позивач зазначає, що за час незаконного кримінального переслідування він зазнав істотної моральної шкоди, у вигляді психологічних страждань, а перебування у стані безперервного нервового стресу через невизначеність, лише підсилювалося розумінням своєї невинуватості. У зв`язку з безпідставним звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення позивачу довелося постійно виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, роз`яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у нього додаткові хвилювання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення його репутації, яка була позитивною та склалася внаслідок тривалих років, через що позивач був змушений завершити свою політичну діяльність. Також зазначив, що прокурором та слідчим було позбавлено його можливості довести свою невинуватість у суді, оскільки кримінальне провадження було закрите за нереабілітуючими обставинами. Відтак, позивач завдану моральну шкоду незаконним діями органу досудового розслідування та прокуратури оцінює в 765 126,00 грн. За позовом [PERSON] просить стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету грошові кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 106 000,00 грн., суму сплачену за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 7 845, 12 грн., суму сплачену за надання науково-правового висновку у розмірі 5 000,00 грн., а також 765 126,00 грн. моральної шкоди. Ухвалою від 29.07.2020 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 21.08.2020 р. у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 21.08.2020 р. розгляд справи відкладено на 15.10.2020 р. за клопотанням представника позивача. 15.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 30.11.2020 р. через перебування судді у нарадчій кімнаті по розгляду кримінального провадження. 30.11.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2021 р. для виклику свідків, на підставі ч.2 ст.240 ЦПК України. 21.01.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 02.02.2021 р. для виклику експерта. 02.02.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.02.2021 р. для виклику свідків. 10.02.2021 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 26.04.2021 р. перед дослідженням письмових доказів. 26.04.2021 р. в судовому засіданні було оголошено перерву до 04.06.2021 р., а 04.06.2021 р. до 30.07.2021 р. за клопотанням представника позивача на підставі ч.1 ст.240, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги [PERSON] , просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив ( т.1 а.с.178-183, 184-186, 201-205). Представники відповідачів просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позов (т.1 а.с.115-123, 133-138,160-172) та запереченнях (т.2 а.с.1-3). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та експерта, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з наданих сторонами в процесі розгляду справи письмових доказів, Головним слідчим управлінням Національної поліції в Запорізькій області та Прокуратурою Запорізької області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 42018080000000236 від 25.06.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т.1 а.с.14). 29.08.2019 р. прокурором Запорізької області Романовим В.П. складено письмове повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т.1 а.с.17-19). 29.08.2019 р. на черговій сесії Запорізької обласної ради, за відсутності позивача, прокурором Запорізької області Романовим В.П. оголошено вказане повідомлення про підозру. Вказана обставина не заперечувалась в ході судового розгляду. 02.09.2019 р. прокурор у кримінальному провадженні - начальник відділу прокуратури Запорізької області Вєтров Д.В. виніс постанови про оголошення підозрюваного [PERSON] у розшук та про зупинення досудового розслідування (т.1 а.с.23-25, 26-27). В цей же день, прокурор звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про дозвіл на затримання [PERSON] , з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 02.09.2019 прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Булавін С.О. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 р. у справі № 335/9740/19 (провадження № 1-кс/335/6104/2019) відмовлено прокурору Булавіну С.О., у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON] . Суддом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (т.1 а.с.28). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 р. у справі № 335/9742/19 (провадження № 1-кс/335/6105/2019) відмовлено прокурору Вєтрову Д.В., у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно [PERSON] . Відмовляючи в задоволенні клопотання суд дійшов висновку, що органом досудового розслідування в розпорядження слідчого судді не надано повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України від 29.08.2019 [PERSON] (т.1 а.с.29-30). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.10.2019 р. у справі № 335/9740/19 (провадження № 11сс/807/920/19) залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Вєтрова Д.В. на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019, про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При постановленні рішення, суд дійшов висновку, що доводи прокурора про те, що 29 серпня 2019 р. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, не підтверджуються матеріалами провадження (т.1 а.с.33-38). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.10.2019 р. у справі № 335/9742/19 (провадження № 11сс/807/921/19) залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Вєтрова Д.В. на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2019 р., про відмову у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.39-41). 25.10.2019 р. прокурор Булавін С.О. повторно звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотаннями про обрання запобіжного заходу [PERSON] у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2019 у справі № 335/11981/19 (провадження № 1-кс/335/7554/2019) відмовлено прокурору Булавіну С.О. у задоволенні клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.44-45). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019 у справі № 335/11980/19 (провадження № 1-кс/335/7553/2019) відмовлено прокурору Булавіну С.О. у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.46-47). Захисник Гришина Я.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на постанову [PERSON] про зупинення досудового розслідування від 02.09.2019 р. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2020 у справі № 335/7408/18 (провадження № 1-кс/335/107/2020) відмовлено у задоволенні скарги захисника Гришина Я.В. на постанову про зупинення досудового розслідування від 02.09.2019 р. (т.1 а.с.52-53). Судом встановлено, що у [PERSON] відсутній статус підозрюваного у кримінальному провадженні № 42018080000000236 від 25.06.2018 р. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2020 у справі № 335/7408/18 (провадження № 1-кс/335/1413/2020) органу досудового розслідування відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно [PERSON] . Як встановлено судом, ані з клопотання, ані з долучених до нього документів неможливо встановити, у який спосіб [PERSON] був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та чи був він про це повідомлений взагалі у встановленому законом порядку (т.1 а.с.54-55). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2020 у справі № 335/3300/20 (провадження № 1-кс/335/1799/2020) відмовлено прокурору Мірзоян Т.В. та слідчому Шудрику О.М., у задоволенні клопотання про продовження строків досудового розслідування. Судом встановлено, що під час розгляду вищезазначеного клопотання слідчого у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не надано доказів належного повідомлення особі - [PERSON] про підозру. Аналізуючи у сукупності докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, а також фактичні обставини встановленні зазначеними вище судовими рішеннями, суд виходив з того, що [PERSON] не має статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні (т.1 а.с.56-60). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2020 у справі № 335/3588/20 (провадження № 1-кс/335/1900/2020) відмовлено слідчому Шудрику О.М., у задоволенні клопотання про продовження строків досудового розслідування, де жодній особі не було повідомлено про підозру (т.1 а.с.61-63). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29.04.2019 у справі № 335/7408/18 (провадження № 11-сс/807/508/20) відмовлено прокурору Мірзоян Т.В. у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2020 р. (т.1 а.с.64-66). Постановою від 04.05.2020 р. за підписом прокурора Мірзоян Т.В. кримінальне провадження № 42018080000000236 від 25.06.2018 р. було закрите на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (т.1 а.с.96-100). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону України від 01 грудня1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Ч.2 ст.1 Закону № 266/94-ВР України встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пунктів 1-1, 2 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Звернувшись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу для відшкодування шкоди, посилається на незаконне повідомлення про підозру у вчиненні злочину та оголошення його у розшук. Аналізуючи перелічені вище письмові докази, зміст яких наведено вище, суд дійшов висновку, що жодне з рішень суду не констатує факту незаконного повідомлення [PERSON] про підозру. Постановлені судами ухвали за результатами розгляду клопотань органу досудового розслідування та прокуратури, якими було відмовлено у затриманні позивача та обранні йому запобіжного заходу, обґрунтовані тим, що підозра позивачу не була вручена, тобто він не набув стутусу підозрюваного у кримінальному провадженні, що виключає можливість відшкодування шкоди, на підставі ст.1176 ЦК України, та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Інші надані позивачем докази, як то покази свідків, висновок експерта, стосуються доведеності розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню, у випадку встановлення підстав для її відшкодування. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed