Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

26.06.2019 року [PERSON] завернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує, з урахуванням заяви про доповнення позову новими обставинами від 08.11.2019 р., тим, що він перебував з відповідачкою у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . До 2016 року позивач вільно без перешкод займався вихованням сина, з червня 2016 року позивач погодився, що син буде проживати з відповідачкою, поважаючи її право на участь у вихованні дитини. Однак, фактично відповідачка позбавила можливості позивача бачитися з їх сином, оскільки перевила його до іншого навчального закладу, який він не відвідує, без згоди батька змінила місце проживання дитини. А з 09.07.2019 р. відповідачка залишила сина у батька позивач, а в подальшому дитина проживає постійно з батьком за його місцем реєстрації. Враховуючи вищевказані обставини позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11.11.2019 року позов залишено без розгляду в частині вимог до [PERSON] про відібрання дитини. Ухвалою від 16.03.2020 року задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 05.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 13.05.2021 р. представник відповідачки - [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення щодо позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідачки в судовому засіданні в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні. Представник Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. Представник Печерської районної в м.Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між сторонами 30.06.2007 року було зареєстровано шлюб, який 21.03.2016 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Києва. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , з листопада 2015 року відповідачка разом з сином переїхала до квартири, де вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи вбачається, що в 2016 році [PERSON] зареєструвала новий шлюб із [PERSON] , та ними було прийнято рішення про переїзд до квартири, яка належить батькам чоловіка за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Як для задоволення своїх вимог позивач зазначає, що до червня 2016 року він приймав активну участь у вихованні сина, спілкувався з ним, однак після одруження відповідачки, остання почала перешкоджати спілкуванню. Без відмова позивача відповідачка перевела сина до іншого навчального закладу та змінила його місце проживання. При цьому, позивачу стало відомо, що його син не відвідує новий навчальний заклад гімназію № 32 «Успіх» з другого семестру третього класу 2017-2018 року, більше того, до другого семестру третього класу, [PERSON] регулярно пропускав заняття в гімназії. Крім того, службою у справах дітей Печерського району було встановлено, що мати [PERSON] ізолювала його від суспільства. Таким чином, позивач зазначає, що відповідачка ізолювала їх сина від батька та не надає можливості їм для спілкуватися та виконувати свої батьківські обов`язки. Судом встановлено, що [PERSON] з 2016 року навчався в гімназії № 32 «Успіх», однак навчальний заклад не відвідував. З висновку Служби у справах дітей Печерського районна в м.Києві державної адміністрації від 05.11.2018 р. вбачається, що 09.11.2017 року до Служби у справах дітей Печерського районна в м.Києві державної адміністрації надійшло повідомлення адміністрації гімназії № 32 «Успіх» про те, що з вересня 2016 року в гімназії навчається [PERSON] , який без поважних причин не відвідує гімназію, а саме у 2016-2017 навчальному році (2 клас) протягом ІІ семестру з 88 робочих днів хлопчик пропустив 34 дні (38,6%), у 2017-2018 навчальному році (3 клас) протягом вересня - жовтня з 40 робочих днів пропустив - 27 (67,5%). З них жодного дня по хворобі. З 02.10.2017 року по 27.10.2017 рік [PERSON] на уроках не було. В телефонному режимі, працівнику школи мати пояснила відсутність дитини - сімейними обставинами (виїзд за межі міста). А після осінніх канікул 06.11.2017 року, [PERSON] прийшов на заняття без медичної довідки або пояснювальної записки. Так, питання порушення прав дитини на освіту та невиконання [PERSON] батьківських прав декілька разів виносилося на розгляд засідання робочої групи з питань взаємодії суб`єктів соціальної роботи з сім`ями, які перебувають у складних життєвих обставинах при Печерській районній в м.Києві адміністрації. На засідання запрошувалась мати та адміністрація гімназії, але мати дитини жодного разу не приходила та не писала жодних пояснень. Крім того, вказаним висновком, було встановлено, що служба у справах дітей не може отримати підтвердження про те, що мати дитини виконує батьківські права по забезпеченню прав та законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання. При цьому, служба у справах дітей не може, поспілкуватися з дитиною, почути його думку, з`ясувати чим захоплюється дитина, які має уподобання. Служба у справах дітей занепокоєна тим, що мати ховає дитину не лише від державних служб, а також від батька та родичів. Відповідно до листів адміністрації гімназії № 32 «Успіх» від 04.09.2018 року, 10.09.2018 року, 28.09.2018 року, 12.10.2018 року, 29.10.2018 року, 16.11.2018 року, 03.12.2018 року, 26.12.2018 року, 18.01.2019 року, 21.02.2019 року, [PERSON] , учень 3-Б класу до навчання не приступав. Таким чином, з вищевикладеного встановлено, що мати не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, ізолює сина від суспільства та батька, перешкоджає їм у спілкуванні, порушує права дитини на освіту та фізичний і духовний розвиток. При цьому, відповідачка 09.07.2019 р. залишила сина у батька позивача (дідуся [PERSON] ), а вже з 10.07.2019 року [PERSON] [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Відповідно до довідки 25.10.2019 року, виданої директором школи [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує навчальний заклад - Школа І-ІІІ ступенів № 199. При цьому, позивач вказує, що адаптація дитини до шкільного середовища проходить непросто, часті конфлікти з однолітками, які привернули увагу вчителів та шкільного психологу. Згідно з психологічним дослідженням психолога [PERSON] , [PERSON] потребує психологічної допомоги, а тому позивач, за погодженням з адміністрацією навчального закладу, змінив графік відвідування дитиною навчального закладу та звернувся до Інклюзивного ресурсного центру № 10 Шевченківського району м.Києва. 25.09.2019 року фахівці Інклюзивного - ресурсного центру було проведено оцінку розвитку [PERSON] , за наслідками якого складено висновок про наявність у сина порушень емоційно - вольової сфери та його перебування в невроз подібному стані і рекомендовано індивідуальну програму розвитку для корекції порушень. На момент розгляду даної справи позивач має стабільний дохід, що підтверджуються довідкою ТОВ «Енерджі Карс» від 28.10.2001 року № ЕнК000000001 та довідкою ТОВ «Енерджі Карс» від 27.05.2020 року № ЕнК000000001. Відповідно до наданого висновку № 109/04/40-4807 від 16.07.2020 року, Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Більше того, [PERSON] двічі було запрошено на консультацію для об`єктивного встановлення психоемоційного стану дитини та прив`язаності до батьків, однак на запрошення остання не з`являлась та пояснень щодо відсутності не надавала. Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивач піклується про психоемоційне середовище свого сина, а також створює належні умови для розвитку фізичного, духовного та морального стану свого сина, крім того забезпечує здобуття ним повної загальної освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя, відповідно до ст. 150 СК України. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров`я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з положеннями частини 1статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до положень вказаної норми, суд вирішує спір щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо батьки не дійшли згоди щодо її місця проживання. Частинами 1 та 2ст. 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року № 3зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає необхідним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом зі своїм батьком [PERSON] , за адресою проживання останнього: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved