Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

25.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом. Заяву мотивовано тим, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 03 червня 2013 року було укладено договір новації боргу у позикове зобов'язання відповідно до ст. 1053 ЦК України, як заміна за домовленістю між сторонами позиковим зобов'язанням боргу, що виник у зв'язку з виявленою нестачею матеріальних цінностей, допущеної Відповідачем за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність і який перебував з позивачем у трудових відносинах . За п.2 вказаного договору [PERSON] як «Позичальник» за договором зобов'язання повернути ПП [PERSON] як «Позикодавцю» по договору всю суму отриманої ним позики у розмірі 49500 грн. у строк до 31 грудня 2013 року. Це договірне зобов'язання відповідач не виконав до сьогоднішнього часу. Згідно п. 3 договору в разі прострочення повернення позики у зазначений у цьому договорі строк, позикодавець має право вимагати повернення позики, а також вправі нараховувати пеню в розмірі 2% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином відповідач боргу позивачу суму у розмірі 490050 грн.. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором новації боргу у позикове зобов'язання. В судове засіданні позивач та його представник не з'явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить такі задоволити. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи через оголошення в газету. Оцінивши вищевстановлене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого. Судом встановлено, що між фізичною особою - підприємець [PERSON] та громадянином [PERSON] 03 червня 2013 року укладено договір новації боргу у позикове зобов'язання, відповідно до ст. 1053 ЦК України, як заміна за домовленістю між сторонами позиковим зобов'язанням боргу, що виник у зв'язку з виявленою нестачею матеріальних цінностей, допущеної Відповідачем за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність і який перебував з позивачем у трудових відносинах. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Оскільки відповідач не виконав зобов'язання відповідно до умов договору у строк до 31 грудня 2013 р., а також на час розгляду справи не повернув суму боргу, тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що відповідач не повернув борг у визначений договором строк, тому вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, котре є грошовим, а відтак зобов'язаний у відповідності до вищенаведеної норми сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір цієї суми становить 490050 грн., з них: - 49500 грн. - сума заборгованості згідно договору новації боргу ; - 410850 - пеня, згідно п. 3 Договору ( 415 календарних днів х 990 грн. (2% від суми позики); - 29700 грн. - штраф, згідно п.3 Договору (60% від суми позики). Відповідно до вимог ст.ст 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики), що були передані йому у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальник або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтями 10 і 60 ЦК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, всупереч вищенаведених норм відповідач на судовий розгляд справи не з'явився і не надав суду жодних належних доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиконання зобов'язання від 03.06.2013 р. та розмір заборгованості. Оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, які належними доказами не спростовані відповідачем, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved