Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

25 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку № 52 по вул. Севастопольська в м. Бердянську Запорізької області, який належить їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27 грудня 2017 року. У вказаному будинку зареєстрований син відповідач [PERSON], проте з серпня 2014 року останній виїхав до Російської Федерації на заробітки і з того часу до будинку не повертався. Таким чином, за зареєстрованим місцем проживання відповідач не проживає, особистих речей у житловому приміщенні не має, майно не утримує, комунальні платежі не сплачує. Наразі виникло питання про надмірну сплату комунальних послуг та є потреба у оформленні субсидії, тому змушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, проте матеріали справи містять заяву від 09 жовтня 2018 р. про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, згідно заяви, що надійшла на адресу суду 08 жовтня 2018 р. позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи - виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області у судове засідання не прибув, відповідно заяви від 05 жовтня 2018 р., просили справу слухати за наявними у матеріалах справи доказами та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного закону. Приймаючи до уваги заяви учасників справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2017 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку № 52 по вул. Севастопольська в м. Бердянську Запорізької області (а.с.7, 8). Відповідно довідки вуличного комітету № 14 м. Бердянськ до складу родини позивача [PERSON] входить син - [PERSON], [INFO], але з 01 серпня 2014 року не мешкає за адресою: вул. Севастопольська, 52, м. Бердянськ Запорізької області (а.с. 14) Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено що відповідач [PERSON] прописаний у житловому будинку № 52 по вул. Севастопольська в м. Бердянськ Запорізької області, але у 2014 році виїхав до Росії та за наведеною адресою не мешкає, витрати по сплаті комунальних витрат не несе, майно не утримує. Таким чином, відповідач [PERSON] більше ніж півроку не мешкає у зазначеному будинку, що є підставою для визначення його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача, або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved