Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

25 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 06.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN/561, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 68000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір застави автотранспорту № DN/561 від 06.09.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу банку автомобіль марки DAF 95XF430, рік випуску: 1999, № кузову/ шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та полуприцеп SCHMITZ SK024 № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 18.03.2013 року та 30.05.2013 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Литовченко К.Ю. при примусовому виконанні виконавчих листів Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь третіх осіб суми заборгованості, було накладено арешт на вищевказані транспортні засоби. З цих причин позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою серії ВП 37298208 від 18.03.2013 року та постановою серії ВП 38281023 від 30.05.2013 року, заставлене майно, належне на праві власності [PERSON], а саме: автомобіль марки DAF 95XF430, рік випуску: 1999, № кузову/ шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та полуприцеп SCHMITZ SK024 № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.4-6). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Від Самарського районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшли письмові пояснення по суті справи та копія виконавчого провадження. Треті особи - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «НАДРА» та Приватне акціонерне товариство «МТС Україна» в судове засідання не з'явилися, хоча про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 6 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN/561, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 68000 доларів США (а.с.7-13). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір застави автотранспорту № DN/561 від 06.09.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав у заставу банку автомобіль марки DAF 95XF430, рік випуску: 1999, № кузову/ шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та полуприцеп SCHMITZ SK024 № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (а.с.14-17). 18 березня 2013 року державним виконавцем Литовченко К.Ю. Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1722 від 29.01.2013 року Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» суми заборгованості, було накладено арешт на все майно боржника, включаючи вищевказані транспортні засоби (а.с.20). 30 травня 2013 року державним виконавцем Литовченко К.Ю. Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції при примусовому виконанні судового наказу № 436/3487/12 від 07.05.2012 року Самарського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» суми заборгованості, було накладено арешт на все майно боржника, включаючи вищевказані транспортні засоби (а.с.21). Вказані обставини підтверджуються копією матеріалів виконавчого провадження. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про заставу». Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. В силу вимог Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, або коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. В даному випадку, право застави у позивача виникло 6 вересня 2007 року (в момент укладення договору застави), а постанови про накладення арешту на майно були винесені 18.03.2013 року та 30.05.2013 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір застави. Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Станом на 05.11.2013 року заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 192684,03 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави. Таким чином, державний виконавець Самарського районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Оцінюючи усі докази, які були досліджені в судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за необхідне їх задовольнити.

Outcome: approved