Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

26.07.2017 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Комунального закладу «Центр медико-санітарної допомоги №6». Посилається на таке. З міркувань безпеки своєї дитини вона відмовилась від будь-яких вакцинацій (профілактичних щеплень), ревакцинацій та біопроб малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відмова від щеплення зафіксована у медичній картці дитини форми 026/о та у відповідній довідці. В травні 2017 року вона звернулась до КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» з метою проходження медичного огляду та отримання всіх необхідних медичних довідок для зарахування її сина до дитячого дошкільного навчального закладу. За результатами огляду дитини було оформлено медичну карту дитини форми 026/6 згідно якої дитина здорова. Рішенням лікарсько-консультативної комісії №700 від 13.07.2017 року надано висновок про неможливість відвідування дитиною дошкільного дитячого закладу. З цим висновком не згодна, вважає його дискримінаційним та таким, що порушує права її дитини. Дитина здорова, медичної, інфекційної загрози не становить, перебуває у благополучному епідеміологічному оточенні. Епідеміологічна ситуація в м. Запоріжжя не є складною, тобто будь-які обставини, які б перешкоджали її дитині відвідувати дитячій садок відсутні. Просить зобовязати відповідача надати висновок лікарсько-консультативної комісії із дозволом [PERSON] відвідувати дитячій дошкільний навчальний заклад. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] проти позову заперечував, оскільки ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обовязковими. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоровя, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі даних медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями». Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячих закладів не дозволяється. У разі, якщо профілактичні щеплення дітям проведено з порушенням установлених строків у звязку з медичними протипоказаннями, при благополучній епідемічній ситуації за рішенням консиліуму відповідних лікарів вони можуть бути прийняті до відповідного дитячого закладу та відвідувати його. Крім того, вважає, що суд не може зобовязати лікарів видати довідку з дозволом відвідувати навчальний заклад, оскільки цим самим він підміняє собою обовязки лікарів. Висновок лікарсько-консультативної комісії складається та підписується всіма членами цієї комісії, тому примусити їх підписати документ, з яким вони не згодні -неможливо. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Матірю [PERSON], [INFO] є [PERSON] позивачка по справі. З копії медичних документів вбачається, що [PERSON] не проведене щеплення у звязку з відмовою батьків (а.с. 14, 17). Відповідно до медичної картки форми 026/6 на [PERSON] - дитина здорова. Рішенням лікарсько-консультативної комісії №700 від 13.07.2017 року надано висновок про неможливість відвідування дитиною дошкільного дитячого закладу у звязку з тим, що [PERSON] не проведене щеплення у звязку з відмовою батьків (а.с.18). Як зазначено в ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», першоосновою розвитку особистості дитини є виховання в сім'ї. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» встановлює, що профілактичні щеплення з метою запобігання захворювання на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов'язковими.\~Аналогічний зміст вказаний і в ч. 1, ч. 6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Особам, які не досягли п'ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об'єктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов'язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Відповідно до ст.15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров'я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями. Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячого закладу не дозволяється. У разі якщо профілактичні щеплення дітям проведено з порушенням установлених строків у зв'язку з медичними протипоказаннями, при благополучній епідемічній ситуації за рішенням консиліуму відповідних лікарів вони можуть бути прийняті до відповідного дитячого закладу та відвідувати його.\~Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 листопада 2002 року № 434 «Про удосконалення амбулаторно-поліклінічної допомоги\~\~дітям в Україні», який відповідно до абз.4 п.8 Положення про Міністерство охорони здоров'я України є обов'язковим для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами та місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами, було затверджено Примірне положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу. По справі встановлено, що дитині позивача [PERSON] не були зроблені всі необхідні профілактичні щеплення через відмову батьків.\~ Згідно з п. 4 розділу 2 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 листопада 2002 р. № 434, питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу дітьми, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії з залученням епідеміолога територіальної санепідстанції згідно розділу III ст. 15 вимог\~Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».\~ Відповідно до Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України «Про удосконалення амбулаторно-поліклінічної допомоги дітям в Україні» від\~29.11.2002 №\~434, медична документація для зарахування дітей до дошкільних і загальноосвітніх навчальних закладів включає форму №\~026/о з висновками про стан здоровя дитини і рекомендаціями щодо подальшого спостереження за дитиною, про профілактичні щеплення (ф. № 063/о); дані лабораторних досліджень. Медична документація видається на підставі даних обовязкового медичного профілактичного огляду дитини за участю лікаря педіатра та інших лікарів-спеціалістів. Питання щодо відвідування навчального закладу дітьми, батьки яких відмовляються від щеплень, вирішується індивідуально лікарсько-консультативною комісією (для зарахування до загальноосвітнього навчального закладу з залученням епідеміолога). Керівник навчального закладу зобовязаний прийняти дитину до закладу за наявності відповідних медичних довідок встановленого зразка, а для дітей у яких відсутні обовязкові профілактичні щеплення (незалежно від причин), додатково подається висновок лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу державної (комунальної) форми власності, у якому зазначено, що дитина здорова і може відвідувати навчальний заклад. Якщо лікарсько-консультативна комісія приймає рішення щодо заборони відвідування дитиною, у якої відсутні профілактичні щеплення, навчального закладу (при складній епідеміологічній ситуації та (або) індивідуальних показниках), то питання щодо форм здобуття освіти такими дітьми вирішується місцевими органами управління освітою. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судових захист. Захист же цивільних це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Право учасника цивільних відносин на звернення до суду не є абсолютним. Лікарсько-консультативна комісія (далі ЛКК) \~це колегіальний орган, що створюється в закладах охорони здоровя. Пунктом ї) ст. 6Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» від 19.11.1992 р. № 2801-ХІІ надається право кожному громадянину України на охорону здоров'я, що передбачає, в тому числі, оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров'я. Позивачка як спосіб захисту права обрала зобовязання відповідача видати їй довідку з дозволом навідувати навчальний дошкільний заклад, тобто зобовязати колегіальний орган видати документ певного змісту. Проте, такий спосіб захисту права в даному випадку не може бути застосований. Оскільки, суд не може підміняти собою орган, який уповноважений на прийняття певних рішень. Суд не може виконувати функцію, яка відповідно до закону йому не належить: приймати рішення щодо висновку медичної документації, які можуть бути видані офіційним органом медичної установи. Тобто, в такому випадку суд не реалізовуватиме юрисдикційну функцію, а виконуватиме повноваження іншого органу, що в результаті порушить розподіл компетенцій між інститутами влади. Судом встановлено, що при проведенні засідання лікарськоконсультативної комісії з питання відвідування сином позивача дошкільного навчального закладу, який не отримала профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, не був залучений лікар епідеміолог, що не відповідає вимогам п. 4 розділу 2 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29 листопада 2002 р. № 434. Це є підставою для оскарження висновку лікарсько-консультативної комісії, що в даному позові не заявляється. При вирішенні спору суд обмежений нормами ст. 11 ЦПК України, яка встановлює обовязок суду розглядати цивільні справи в межах заявлених вимог. Позивачкою не оспорювався висновок лікарсько-консультативної комісії з питань незалучення до комісії лікаря епідеміолога, в позові не ставиться питання щодо його незаконності з цих підстав. Зміст позовних вимог зводиться до зобовязання відповідача судом надати позитивний висновок з питання, що її цікавить, посилаючись на право дитини навідувати дитячій садок без проведених щеплень, а незалучення лікаря-епідеміолога до лікарсько-консультатівної комісії взагалі не оспорюється та не є обєктом позову. Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобовязати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України. Враховуючи все зазначене вище, суд вважає, що правових підстав для задоволення позову не має. Оскільки в позові відмовлено, судові втрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed