Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

26.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що її матері - [PERSON], яка померла 06 серпня 2007 року, за життя належав житловий будинок з господарськими спорудами № 44а по вул. Лісній с. Дидятичі Мостиського району Львівської області, а також земельна ділянка площею 0,36045 га на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 027463 від 12 травня 2004 року. Стверджує, що мати заповіту не складала. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який відповідно до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, був її син, (рідний брат позивачки) - [PERSON], оскільки на час смерті матері він постійно з нею проживав. Крім того, зазначає, що її брату [PERSON] належала також земельна ділянка площею 0,92103 га на території Дидятицької сільської ради відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027464 від 12.05.2004року. Вказує, що 20 квітня 2012 року [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не складав. Спадкоємців першої черги спадкування за законом після його смерті немає. Вона (позивачка) є спадкоємцем другої черги спадкування за законом після його смерті та у встановленому законам порядку звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого брата [PERSON] Однак в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на вищевказане спадкове майно не має можливості через те, що право власності на спірний будинок не було належним чином оформлено за життя за братом, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку втрачено. У звязку із цим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] В попереднє судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, проте її представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у їх відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] в попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Мостиському районі Львівської області у попереднє судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Представники третіх осіб Мостиської державної нотаріальної контори та Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у попереднє судове засідання не зявилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №44а по вул.Лісній в с.Дидятичі Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами зазначеного двору, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору) та її син [PERSON]. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 06.08.2007 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], до складу якої, крім права на ? частину вищевказаного житлового будинку, входить також право власності на земельну ділянку площею 0,36045 га, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки 4622482000:16:000:0076), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027463 від 12.05.2004року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом був син померлої [PERSON], який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Крім [PERSON], спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна [PERSON] була також дочка померлої [PERSON] (позивачка у справі), однак остання спадщину після смерті матері не прийняла. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №44100379 від 07.06.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто не звертався. Тобто інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, крім сина померлої - [PERSON], немає. Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на ? частину спірного житлового будинку та право власності на спірну земельну ділянку площею 0,36045 га перейшло за загальними правилами в порядку спадкування до сина [PERSON] як до спадкоємця першої черги спадкування за законом, що прийняв спадщину, який із врахуванням своєї ? частки житлового будинку, належної йому як члену колгоспного двору, став власником спірного житлового будинку в цілому. 20.04.2012року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] До складу даної спадщини, крім вищенаведеного майна, входить також право власності на земельну ділянку площею 0,92103 га, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027464. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] немає. Спадкоємцем другої черги спадкування за законом майна [PERSON] є рідна сестра померлого [PERSON], яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті брата, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендують на таку, крім позивачки [PERSON], немає. В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027463 від 12.05.2004ро; повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] вих.№193/02-14 від 26.02.2016року; копією свідоцтва про народження спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивачки [PERSON]; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та Гончар (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.М.; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016620378 від 06.05.2016року; довідкою КП «Мостиське РБТІ» №2196 від 12.04.2016року; довідками, виданими виконкомом Дидятицької сільської ради; копією спадкової справи №171/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON]; Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру «спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину» та зі Спадкового реєстру «заповіти/спадкові договори» щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірне спадкове майно у порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved