Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

25.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації і одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, яким є земельні ділянки площею 9903 м.кв. та площею 18778 м.кв., розташованих на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області та наданих спадкодавцю [PERSON] на підставі розпорядження Шаргородської РДА за №413 від 08.10.2008 року. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що 30.10.2011 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON]. Спадкоємцем [PERSON]П за заповітом від 24.10.2011 року, який на день смерті останньої не змінений і не скасований, є він. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із права на незавершену приватизацію земельних ділянок площею 0,9903 га ріллі та 1,8778 га багаторічних насаджень, що знаходяться за межами населеного пункту на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району і виділені спадкодавцю відповідно до розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації від 08.10.2008 року за №413. Зазначене підтверджується наявністю прізвища [PERSON] за порядковими номерами 360 та 365 в додатках до розпорядження Шаргородської РДА від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки». При житті [PERSON] не завершила приватизації земельних ділянок. Спадщину після смерті [PERSON] він прийняв, але при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини йому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки через відсутність державних актів чи інших правовстановлюючих документів про право власності померлої [PERSON] на земельні ділянки. Згідно з витягом з технічної документації про нормативну оцінку окремої земельної ділянки, загальна вартість земельних ділянок 49126,97 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 27.03.2015 року (а.с.19), не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з тих підстав, що зазначені в позові, просить позов задовольнити (а.с.69). Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Рахнівсько-Лісовий сільський голова [PERSON] подав до суду заяву від 18.12.2015 року про розгляд справи у відсутності представника Рахнівсько-Лісової сільської ради, зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] (а.с.66). Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Шаргородському районі Вінницької області в судове засідання не зявився, але від в.о. начальника Відділу до суду надійшла заява, в якій останній просить розгляд справи проводити у відсутності представника Відділу та не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] (а.с.41). Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не зявився, але 10.12.2015 року від заступника начальника Шаргородського РУЮ з питань державної реєстрації [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у відсутності представника відділу державної реєстрації прав (а.с.55). Представник третьої особи Шаргородської РДА в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї. В судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представники позивача, відповідача та третіх осіб заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.10.2011 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №210201, виданим виконкомом Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району (а.с.7) та довідкою виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради №21 від 03.04.2015 року, з якої також вбачається, що на день смерті зі спадкодавцем ніхто не проживав і не був зареєстрований. Спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON] є її племінник [PERSON] (а.с.16). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом від 24.10.2011 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Рахнівсько-Лісової сільської ради народних депутатів Шаргородського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №361, який на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.12). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає (а.с.16). Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв, що підтверджується матеріалами спадкової справи №175/12 до майна померлої 30.10.2011 року [PERSON] (а.с.29-40). З оглянутої у судовому засіданні технічної документації щодо роздержавлення земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області вбачається, що розпорядженням голови Шаргородської РДА від 26.03.2004 року №101 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові» надано дозвіл правлінню СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові на виготовлення технічної документації щодо роздержавлення та приватизації земель даного підприємства (а.с.73). Зі Списку громадян на отримання земельного паю в СВАТ ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, що міститься у вказаній Технічній документації, під №148 значиться [PERSON], яка включена у Список, як пенсіонер СВАТ (а.с.76). Відповідно до довідки Рахнівсько-Лісової сільської ради від 14.12.2015 року за №5356, У Списках, що міститься в Технічній документації щодо роздержавлення та приватизації земель СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії, помилково прізвище спадкодавця зазначено, як «Костенюк», замість «Костинюк», оскільки такої особи в с. Рахни-Лісові немає (а.с.70). Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до норм чинного на той час земельного законодавства України, проте документів про право власності на земельну ділянку не отримала, так як померла 30.10.2011 року. Відповідно до розпоряджень голови Шаргородської РДА від 30.08.2006 року за №388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки», затверджено проект роздержавлення та приватизації земель СВАТ, визначено землі, що підлягають поділу та передачі працівникам та пенсіонерам СВАТ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай), затверджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність земельні ділянки у розмірі частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно із списками (додатки 1,2), прийнято рішення про видачу державних актів на право власності на земельні ділянки спадкоємцям померлих громадян, що мали право на земельну частку (пай) згідно із списками (додатки 3, 4) (а.с.79, 81-82). З додатку за №1 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список громадян, яким видаються державні акти на право власності на землю на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», вбачається, що спадкодавець позивача [PERSON] включена до Списку за №360; зазначено номер земельної частки (паю) 427, площа ріллі в гектарах 0,9903 (а.с.84). З додатку за №2 до розпорядження голови РДА від 08.10.2008 року №413 «Список громадян, яким видаються державні акти на право власності на землю на території Рахнівсько-Лісової сільської ради», вбачається, що спадкодавець [PERSON] включена до Списку за №365; зазначено номер земельної частки (паю) 427, площа багаторічних насаджень в гектарах 1,8778 га (а.с.87). Загальна площа земельної ділянки №427, право на приватизацію якої мала [PERSON], становить 2,8681 га. Загальна вартість земельних ділянок площею 0,9903 га ріллі та площею 1,8778 га багаторічних насаджень становить 49126,97 грн., що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки від 19.05.2015 року за №№ 2078,2079 (а.с. 14-15). Таким чином, враховуючи що спадкодавець [PERSON] не завершила процедуру приватизації земельної ділянки, то право на завершення приватизації і отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку №427 загальною площею 2,8681 га, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9903 га ріллі та площею 1,8778 га багаторічних насаджень, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Позивач [PERSON], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], не може оформити спадщину на земельні ділянки через відсутність документу про право власності на землю, оскільки 03.06.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с.18, 71). Рахнівсько-Лісовою сільською радою не продовжено позивачеві процедуру приватизації земельних ділянок площею 0,9903 га ріллі та площею 1,8778 га багаторічних насаджень, що входять до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України, ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття, в тому числі внаслідок спадкування, та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. За приписами ст.ст.1217, 1218 ЦК України та ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набула права власності на земельну ділянку №427, що складається із двох земельних ділянок площею 0,9903 га ріллі та площею 1,8778 га багаторічних насаджень. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки не порушує права та інтереси інших осіб. Оскільки право [PERSON] на оформлення його спадкових прав на спадщину померлої [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved