Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

26 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, який втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . \~В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у вказаній квартирі та участі в її утриманні не приймає, а його реєстрація тягне для нього невиправдані матеріальні витрати, та перешкоджає розпоряджатись нерухомістю на свій розсуд, тому він звернувся з зазначеним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві (а.с.30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав (а.с. 28.29). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року, яке набрало законної сили 05.03.2019 року, за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину зазначеної вкартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.8-9). Зазначене підтверджено Витягами про реєстрацію права власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №162354058 та № 162362809 від 05.04.2019 року (а.с.10,11). Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є братами (а.с.6.7). Згідно акту про непроживання від 22 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2002 року (а.с.12). Зазначене підтверджується довідкою Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 22.10.2020 року №1918, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 23.04.2002 року, але за місцем реєстрації не проживає з 2002 року по теперішній час (а.с.13). Вказану обставину також встановлено рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 січня 2019 року у справі №477/1440/18 (а.с.8). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Отже, в даному випадку, підлягають застосуванню положення\~статей 317, 319, 391 та ч.2 ст.405 ЦК України, статті\~156 ЖК України, які\~визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року. За такого відповідач втратив право на користування\~ житлом, належним позивачу, та оскільки відповідач, який зареєстрований за вказаною адресою, самостійно з реєстраційного обліку не знявся, захист прав позивача як власника вказаного майна можливий лише у заявлений ним спосіб. Ураховуючи викладені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт непроживання відповідача у спірній квартирі більше одного року без поважних причин і приходить до висновку про обгрунтованість позову та його задоволення.

Outcome: approved