Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

26 жовтня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася [PERSON], відповідно до вимог якої просить суд стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], 13.12.2004р.н. та доньки [PERSON], 23.04.2007р.н. в розмірі 50% заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до їх повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народилося двоє дітей: син [PERSON] та донька [PERSON], матеріальної допомоги на утримання яких [PERSON] у добровільному порядку не надає, хоча працює офіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід, який витрачає на свої потреби. Син [PERSON] являється інвалідом дитинства та потребує додаткових витрат на лікування і реабілітацію. Таким чином, змушена була звернутись до суду. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 50% заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до їхнього повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка не зявилися, надавши письмову заяву про уточнення позовних вимог, просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання двох дітей в розмірі 30% заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до їхнього повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Поряд з цим, розгляд справи просить проводити у її відсутності та позовні вимоги із уточненнями підтримує в повному обсязі (а.с.14). Відповідач у судове засідання також не зявився, надавши в адресу суду письмову заяву із визнанням уточнених позовних вимог та просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.17). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування технічних засобів фіксації судового засідання та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі (а.с.3) у них 13 грудня 2004 року народився син [PERSON] (а.с.3), а 23 квітня 2007 року народилася донька [PERSON] (а.с.4), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні(а.с.2). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обовязку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] правомірною. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоровя [PERSON] та [PERSON] задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоровя, задовільний. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у позивачки доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоровя, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved