Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

25 листопада 2012 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Проте не мають можливості оформити своє право на спадщину, оскільки їй відмовлено у реєстрації будинку за батьком у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, що встановлені діючим законодавством. Просила визнати право власності за померлим [PERSON] на будинок [ADDRESS], а також визнати за нею та відповідачем право власності на ? частку спірного будинку за кожним. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов та просив визнати за відповідачкою право власності на 3/8 частки спадкового будинку, а за ним - 5/8 його часток, оскільки він фактично прийняв спадщину у вигляді ? частки будинку, що залишилася після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 27 березня 2013 року в задоволенні обох позовів відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2013 року та ухвалено нове рішення. Даним рішенням позови [PERSON] та [PERSON] задоволені частково. Визнано за [PERSON] та за [PERSON] право власності на 3/8 часток, за кожним, житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS], - у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що помер [INFO] року. В іншій частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Донецької області від 22 травня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення первісного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні обох позовів без урахування законодавства, чинного на час виникнення у [PERSON] права власності та необґрунтовано вважав, що спірний будинок є самочинним будівництвом. Посилання суду на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» є безпідставним, оскільки отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом сторони не мають можливості через відсутність витягу з реєстру права власності померлого та наявність спору щодо часток у спадщині. Позивачка просила задовольнити апеляційну скарги. Відповідач та його представник [PERSON] частково підтримали доводи апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню. Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинами справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Андріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 1239. (а. с. 6) За життя [PERSON] була надана в безстрокове користування земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку на підставі рішення виконкому Будьоннівської Ради депутатів трудящих та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового буднику на праві приватної власності від 18.03.1957 року. (а. с. 13-17) На вказаній земельній ділянці [PERSON] збудував будинок, який не був за життя спадкодавця прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку. При цьому він отримав технічний паспорт на будинок, але право власності на домоволодіння в установленому законом порядку зареєстровано не було. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON], суд першої інстанції, дійшов висновку, що спірне домоволодіння є самочинним будівництвом і не може входити до складу спадщини, а визнання права власності на майно за померлим не передбачено діючим законодавством. Проте погодитися повністю з даними висновками суду не можливо, виходячи за наступного. З матеріалів справи вбачається, що батьки сторін - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 лютого 1954 року. (а. с. 111) Рішенням виконкому Будьоннівської ради депутатів трудящих м. Сталіно від 27 вересня 1956 року [PERSON] була виділена земельна ділянка для індивідуального будівництва. (а. с. 17) 18 березня 1957 року між виконкомом Будьоннівськой ради та [PERSON] був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового буднику на праві приватної власності, що розташована по [ADDRESS]. Даний договір 19.03.1957 року був посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому на той час порядку в Будьоннівському Райкомунгоспі. (а. с.13 -16) Під час технічної інвентаризації (1965 рік, 1982-1983 роки) господарсько-побутові будівлі та споруди не були відображені у матеріалах технічної інвентаризації як самовільні (а. с. 19-23, 95-99) До набрання чинності Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 р. № 449, при реєстрації для оформлення права власності об'єктів, збудованих до 5 серпня 1992 року, одним з необхідних документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Враховуючи викладене, вказаний будинок був збудований на законних підставах, тому його не можна вважати самочинним будівництвом, як помилково вважав суд першої інстанції. Оскільки спірний жилий будинок збудований у шлюбі, тому він належав на праві спільної сумісної власності подружжю - [PERSON] та [PERSON], де частка кожного є рівною. [PERSON] померла [INFO] року та після її смерті відкрилася спадщина на ? частку її майна, в тому числі і на ? частку домоволодіння. (а. с. 55) Спадщину після її смерті фактично прийняли спадкоємці першої черги за законом - чоловік [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується записами в домовій книзі. (а. с. 101-109) [PERSON] на момент відкриття спадщини не проживала разом зі спадкодавцем (не була прописана у будинку) та до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Вказану обставину вона не оспорює. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 524, ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до частин 1 та 2 статті 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як передбачено статтею 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на викладене після смерті [PERSON] частки чоловіка та сина дорівнювали ? - [PERSON] та ? - [PERSON], відповідно. Батько сторін [PERSON] помер 1 лютого 2012 року та після його смерті відкрилася спадщина на ? частки домоволодіння. (а. с. 31) Сторони у справі 08.05.2012 року звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька та на їх підставі була заведена спадкова справа №276/2012. (а. с. 45 - 75) Згідно постанові нотаріуса від 13 березня 2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що у спадкоємця відсутні правовстановлючий документ на спірний будинок. (а. с. 118) Рішенням реєстратора БТІ м. Донецька [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права приватної власності за [PERSON] на житловий будинок у зв'язку невідповідністю поданих документів вимогам діючого законодавства. (а. с. 25) Тобто сторони позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину в позасудовому порядку. Відповідно до роз'яснень, які викладені в абзацах 2 та 3 пункту 23 вказаної вище постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. ст. 1261, 1268 ч. 5, 1269 ЦК України в редакції 2003 року, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], сторони як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу та отримали право на спадщину. Вимоги позивачки про визнання права власності на спірний будинок за померлим [PERSON] не мають правового значення з огляду на викладене. З огляду на викладене, частки сторін у спірному будинку складають: [PERSON] - 5/8, [PERSON] - 3/8, тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON] - задоволенню у повному обсязі. За [PERSON] слід визнати право власності на 3/8 часток, а за [PERSON] - 5/8 часток жилого будинку з господарськими побудовами та спорудами [ADDRESS], що складає: з житлового будинку літера А-1, літньої кухні - Б, вбиральні - В, гаражу - Г, сараю - Д, душу - Е, трубопроводу - *, огородження - 1, 2, 4, 3, тротуару - І. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову [PERSON] та про задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: partial