Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

25.09.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , у розмірі Ѕ частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що з часу припинення фактично шлюбних відносин чоловік у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Ухвалою від 05.10.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.11.2020 р. Відзив до суду не надходив. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У позовній заяві позивач просила розгляд справи провести без її участі. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 24.05.2014 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Згідно копії довідки від 09.09.2020 р. № 03-18/3802, виданої виконавчим комітетом Сновської міської ради Чернігівської області, сторони та їх діти проживають у [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 цієї Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Повно та всебічно з`ясувавши обставин справи, перевіривши їх доказами, встановивши правовідносини, які випливають із цих обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних в повному обсязі. Вказане, на думку суду, підтверджується також пасивною поведінкою відповідача, повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи про розірвання шлюбу, який не з`явився в судове засідання та не скористався своїм правом на подання відзиву. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача у державний бюджет підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved