Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

25.06.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви від 21.07.2021 року, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 105, 840, 07, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів та моральну шкоди у розмірі 15 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.На обґрунтування своїх вимог зазначив, що він працював на ПрАТ «Шахта Надія» підземним гірником очисного забою 5-го розряду з повним робочим днем під землею. 15.12.2020 року був звільнений з роботи за угодою сторін у відповідності до наказу за № 256-к від 15.12.2020 року.На час звільнення була заборгованість по виплаті зарплати, яка на час подання позову не виплачена. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення.Відповідно до довідки підприємства від 20 квітня 2021 року за № 15/371 заборгованість по зарплаті становить 98 759, 05 грн., середньоденна заробітна плата складає 795, 79 грн. У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати, він відчуває моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах, зазначене негативно впливає на відносини в родині. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення законних права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.Вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 15 000 грн. 24.09.2021 року в.о. директора ПАТ «Шахта «Надія» подав відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що 15.12.2020 року позивач знав про порушення свого права. Позовна заява подана 25.06.2021 року, тобто з пропуском тримісячного строку позовної давності. Крім того, позивач з 07.05.2019 р. по 20.05.2019 р. Затримка виплати заробітної плати виникла не з вини підприємства, а у зв`язку з відсутністю коштів. З 03.01.2021 року позивач отримує дохід за іншим місцем праці. Вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Ухвалою від 20.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно з копією трудової книжки позивача Серії [NUMBER] , останній 15.12.2020 року звільнений з ПАТ «Шахта «Надія» за угодою сторін. Відповідно до копії довідки №15/371 від 20.04.2021 року станом на квітень 2020 року заборгованість по заробітній платі позивача з вересня 2020 року по грудень 2020 року становить 98 759, 05 грн., середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи складає 795, 79 грн. 14.05.2021 року Червоноградський міський суд Львівської області видав судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 98 759, 05 грн. заборгованості по зарплаті. Згідно з положеннями статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У статті 117 КЗпП України зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзацу першого пункту 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою відповідача за останні 2 календарних місяці роботи перед звільненням (жовтень, листопад 2020 року), заробітна плата останнього становила 3978, 93 грн. - за 5 відпрацьованих робочих днів. Отже, середньоденна заробітна плата складає: (3978, 93 /5)=795, 78 грн. Враховуючи кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 15.12.2020 року по 01.10.2021 року, середній заробіток у цей період, виходячи із середньоденної заробітної плати, складає 157 566, 42 грн. (198 робочих днів х 795, 78 грн.) Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу диспозитивності, з відповідача слід стягнути 105 840, 07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог, тому позов задовольняється. Суд не бере до уваги посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства, як на підставу звільнення його від відповідальності, оскільки, як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП. Слід зазначити, що доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставними, оскільки тримісячний строк розпочинається з наступного дня після проведення виплат, апозивачу не виплачено всіх сум, що належали йому при звільненні, що не заперечується відповідачем. Враховуючи задоволення позову, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 1058, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved