Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

25.08.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив ухвалити рішення про визначення між ним і відповідачем порядку користування квартирою [ADDRESS], співвласниками якої вони являються. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач і його дочка, відповідач по справі, зареєстровані в спірній ізольованій двокімнатній квартирі [ADDRESS]. З 04.08.1992 року особистий рахунок на квартиру відкритий на ім'я позивача, однак фактично за цією адресою проживає відповідач. Житлова площа квартири складає 25,1 кв. м., кожна з житлових кімнат, площею відповідно 12,4 кв. м та 12, 7 кв. м., має окремий вихід в коридор. Загальна площа квартири складає 42,0 кв. м., є кухня, площею 5,8 кв. м., коридор, площею 7,8 кв. м., вбиральня, площею 2,7 кв. м., балкон, площею 2,1 кв. м. Квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.02.2005 року, яке видане Відділом приватизації житлового фонду УКМП ГУЕКМ виконавчого комітету Харківської міської ради. Протягом тривалого часу між співвласниками житла склався певний порядок користування квартирою: позивач займає житлову кімнату, площею 12,4 кв. м. з балконом, а відповідач - другу житлову кімнату, площею 12,7 кв. м. На цей час кімнати закриваються на замок, в них знаходиться власне майно кожного зі співвласників. Оплату за користування квартирою, окрім користування Інтернетом і телефоном, здійснює позивач. Однак, останні роки між сторонами постійно виникають суперечки з приводу користування спільним житлом, внаслідок яких позивач змушений був навіть піти з квартири. Так, 01.04.2014 року, в ході чергового з'ясування стосунків, дочка схопила кухонний ніж і завдала батькові ушкодження зовнішньої частини правого стегна. З приводу постійних сварок на ґрунті спільного користування квартирою позивач неодноразово звертався до дільничного інспектора, але спір досі не вирішено. Усі варіанти мирного з'ясування відносин відповідач відкидає і жодним способом не бажає вирішувати справу , у зв,язку із чим позивач змушений звернутися до суду для визначення порядку користування житловим приміщенням і наполягає, щоб йому у користування була виділена менша з житлових кімнат, площею 12,4 кв. м., хоча вона навіть на 15 см менше його ідеальної частки, оскільки саме цією кімнатою позивач користувався довгі роки, вона ближче до туалету і обладнана балконом, що для нього-інваліда, дуже важливо. Відповідачу позивач пропонує надати у користування більшу з житлових кімнат, площею 12,7 кв. м., яку вона фактично займає, що також відповідає ідеальній частки відповідача. На думку позивача, такий порядок користування квартирою не порушить інтереси кожного зі співвласників, а підсобні приміщення у квартирі (кухню, вбиральню і коридор) слід залишити у спільному користуванні співвласників. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні вищевикладеним . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи двічі повідомлялася відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства України, поштові повідомлення які направлялися на її адресу повернулися до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання». За згоди представника позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України. Згідно вимогам ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином сповіщений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність їх задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. При вирішенні справи суд приймає до уваги положення ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України стосовно того, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. Доведенню підлягають обставини, що мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін та інших осіб, що приймають участь у справі, виникає спір. Доведення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.02.2005 року за [NUMBER], виданого Відділом приватизації житлового фонду УКМП ГУЕКМ виконавчого комітету Харківської міської ради, належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с.11-11об.). Відповідно до положень ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що знаходиться у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю і сторони являються співвласниками спірної квартири і кожному з них на правом спільної сумісної власності належить по 1/2 частині цього житлового приміщення. За вищезазначеною адресою з 21.11.1990 року зареєстрований [PERSON], також в цій квартирі зареєстрована [PERSON], що вбачається з довідки про склад сім'ї і паспортну реєстрацію за № 2900 від 08.09.2015 р. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого КП «ХМБТІ» 14.05.2015 року, вбачається, що вона є ізольованою, двокімнатною, житлова площа якої складає 25,1 кв. м., площа кімнат 12,4 кв. м та 12, 7 кв. м., кожна з них має окремий вихід в коридор. Загальна площа квартири складає 42,0 кв. м., з підсобних приміщень є кухня, площею 5,8 кв. м., коридор, площею 7,8 кв. м., вбиральня, площею 2,7 кв. м., одна з кімнат, площею 12,4 кв. м., обладнана балконом, площею 2,1 кв. м. (а.с.12-13 ). У судовому засіданні представник позивача на підтримку позовних вимог надала пояснення, що між сторонами по справі протягом тривалого часу існував сформований порядок користування квартирою, відповідно до якого позивач займав житлову кімнату, площею 12,4 кв. м., обладнану балконом, а відповідач користувалася більшою з кімнат, площа якої 12,7 кв. м. Частиною 1 ст. 369 ЦК України встановлено співвласники майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, володіють і користуються ним сумісно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вирішуючи справу по суті, суд приймає до уваги положення ст. 319 Цивільного кодексу України, де зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До того ж, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном». При визначенні між співвласниками порядку користування спірною квартирою суд вважає, що доводи позивача стосовно переваг надання йому у користування саме житлової кімнати, площею 12,4 кв. м., яку він завжди займав, в якій знаходиться його особисте майно, яка ближче до вбиральні і обладнана балконом, заслуговують на увагу насамперед тому, що позивач є інвалідом другої групи за загальним захворюванням. Крім того, запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушить інтереси кожного зі співвласників і відповідає їхнім часткам в праві спільної сумісної власності (25,1 кв. м. : 2 = 12,55 кв. м.). Кімната, на користуванні якою наполягає позивач на 15 см менше його ідеальної частки в праві власності на квартиру При цьому суд вважає, що підсобні приміщення у квартирі (кухню, вбиральню і коридор) необхідно залишити у спільному користуванні співвласників. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника і місце знаходження його майна. Аналізуючи надані суду докази, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх достатніми і вважає за необхідне задовольнити заявлені позивачем вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: approved