Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

26.09.2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №DN81AR12530216 від 24.03.2008 року у розмірі 90\~000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.03.2008 року на підставі укладеного Кредитно-заставного договору №DN81AR12530216 відповідач отримав кредит у розмірі 57\~259,00 грн. на термін до 23.03.2015 року з метою придбання автомобіля, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В звязку з невиконанням умов договору, у відповідача станом на 16.09.2016 року виникла заборгованість у розмірі 235\~157,77 грн. Посилаючись на наведене та з урахуванням того, що кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, банк просив стягнути з [PERSON] 90\~000,00 грн. Ухвалою від 29.09.2016 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до попереднього розгляду. 23.01.2017 року представник відповідача надав до суду заперечення проти позову та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку з їх незаконністю та безпідставністю. Також, представник відповідача надав до суду зустрічний позов, в якому просив спірний договір визнати нікчемним мотивуючи тим, що банк посягнув на права і свободи [PERSON] як споживача, займався нечесною підприємницькою практикою та двічі притягнув боржника до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Крім того, представник відповідача надав до суду заяву про зупинення провадження у справі, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» перейшов у стовідсоткову державну власність. 23.01.2017 року під час попереднього судового засідання суд прийняв зустрічний позов до розгляду з первісним позовом та призначив справу до судового розгляду. Ухвалою від 23.01.2017 року суд в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справі відмовив. 15.02.2017 року представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду заперечення на зустрічний позов [PERSON] мотивуючи тим, що зустрічний позов ґрунтується на припущення та не підлягає задоволенню, а також просив застосувати строки позовної давності. 17.05.2017 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав до суду клопотання про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» первісні позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні, а зустрічний позов просив залишити без задоволення. В подальшому до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник [PERSON] позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. В подальшому у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 24.03.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Кредитно-заставний договір №DN81AR12530216. Відповідно до договору АТ КБ «Приватбанк» зобовязується надати [PERSON] грошові кошти у сумі 57\~259,00 гривень, на термін до 23.03.2015 року з метою придбання автомобіля, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 9,6% річних в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Позивач АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобовязання перед позичальником у повному обсязі, надавши йому кредит у розмірі 57\~259,00 грн. Відповідач [PERSON] в порушення умов договору ухиляється від виконання своїх зобов`язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості наданої позивачем станом на 16.09.2016 року становить 235\~157,77 грн., з яких: заборгованість за кредитом 49\~261,28 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 17\~421,51 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 9\~096,76 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 159\~378,22 грн. Проте, з урахуванням того, що кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, банк просив стягнути з [PERSON] лише 90\~000,00 грн., що складається із: - заборгованості за кредитом - 49\~261,28 грн., - заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 17\~421,51 грн., - заборгованості по комісії за користування кредитом - 9\~096,76 грн., - пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 14\~220,45 грн. Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку суми заборгованості, заборгованість [PERSON] за тілом кредиту складає 49\~261,28 грн. та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 525, 526, 611 ЦК України. Суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про застосування строків позовної давності стосовно тіла кредиту і заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором, свідчить, що 10.12.2015 року відповідачем вносились кошти в рахунок погашення заборгованості. Вищезазначене свідчить, що відповідно до ст. 264 ЦК України, строк позовної давності позивачем не пропущений. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку суми заборгованості, заборгованість відповідача за відсотками за користування кредитом складає 17\~421,51 грн. Суд вважає, що зазначена сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі та не приймає до уваги твердження представника відповідача стосовно безпідставного збільшення Банком в односторонньому порядку процентної ставки, оскільки зміна процентної ставки та нарахування зазначеної суми відсотків передбачені кредитним договором, який був підписаний відповідачем. Що стосується вимог про стягнення заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 9\~096,76 грн., то суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині, так як відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, та враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 9\~096,76 грн. Стосовно стягнення нарахованої суми пені, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 14\~220,45 грн. Що стосується зустрічного позову [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника . Доводи представника відповідача про те, що укладений між відповідачем та Банком кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Банк не надав позичальнику інформацію стосовно загальної вартості кредиту, порядку та умов його погашення, відсоткової ставки, є безпідставними. Як вбачається із змісту договору та додатків до нього, він містить повну інформацію про суму кредиту, дату його видачі та строк, на який він виданий, розмір відсоткової ставки за кредитом та порядок її нарахування і виплати, розмір розрахунку комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом та право дострокового повернення кредиту. Як вбачається з умов кредитного договору боржник, підписавши договір підтвердив, що розуміє наслідки його не виконання. Отже, на виконання ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 року банком було ознайомлено позивача з умовами кредитування та особливостями кредитування. Виходячи зі змісту спірного кредитного договору суд не вбачає дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки всі обов'язки по виконанню умов договору у боржника настають лише після отримання ним повного розміру кредиту. На момент укладення договору позивач розумів, що отримує кредит саме в іноземній валюті, про що свідчить його власноручний підпис на додатках, що додаються, та кожній сторінці кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи. Судом, під час розгляду справи, як зі змісту самого кредитного договору так і зібраних та досліджених письмових доказів не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підстав для визнання спірного кредитного договору не дійсним не встановлено. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі повідомивши про це кредитодавця, але зазначеним правом не скористався. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи викладене, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1\~238,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial