Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

25 серпня 2010 року позивач звернулася в суд з позовом, який неодноразово змінювала та останній його редакції від 09 липня 2015 року просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на проживання в [INFO], виселити [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 25.03.2010 року між нею та її матірю [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування, згідно якого її мати подарувала, а вона прийняла в дар двокімнатну квартиру загальною площею 42,7 кв.м., у тому числі житловою площею 26,99 кв.м., розташовану на пятому поверсі у пяти поверховому будинку за адресою: [ADDRESS]. 01.04.2010 року вона зареєструвала подаровану їй квартиру у Комунальному підприємстві Дніпропетровської облради. У належній їй квартирі зареєстровані: з 26.11.2007 року по теперішній час [PERSON], її мати, [PERSON], її бабуся, а з 30.12.2004 року по теперішній час відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою з ЖЕО №35 вих.№87 від 19.02.2010 року. ЇЇ мати [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири, реєстраційний номер 3592, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON], придбала у відповідача [PERSON] квартиру, яку в подальшому 25.03.2010 року подарувала їй. На момент придбання квартири її матірю, в квартирі залишався зареєстрований відповідач, який обіцяв в найближчий час знятися з реєстраційного обліку та виїхати з квартири, однак до цього часу цього не зробив, тобто її мати фактично придбала квартиру з зареєстрованим в ній колишнім власником. У подальшому [PERSON] неодноразово просила відповідача знятися з реєстраційного обліку та висилитися з квартири, однак останній цього не зробив, не надавши жодних пояснень. 03.04.2010 року вона, як єдина власниця квартири [ADDRESS], неодноразово зверталась до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку в її квартирі, однак останній безпідставно відмовив їй у цьому. Повноцінно користуватися даною квартирою вона також не може, оскільки відповідач не дозволяє входити до квартири. Проживати з відповідачем, який є для неї сторонньою людиною, вона не може. Вона має намір продати квартиру, однак зареєстрований в ній відповідач перешкоджає їй в цьому, оскільки не знімається з реєстраційного обліку, як того вимагають потенційні покупці квартири. Вважає, що дії відповідача перешкоджають їй вільно користуватися належною їй квартирою №14 буд. 22 по вул. Тесленка в м. Кривому Розі, у звязку з цим вона вимушена звернутися до суду з зазначеними позовними вимогами про захист її прав власника. Крім того, вважає, що діями відповідача, які виразились позбавлення її права користування та розпорядження належною позивачу на праві власності квартирою, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 2000 грн. та просить стягнути з відповідача на її користь, оскільки порушені її нормальні життєві звязки через неможливість продовження активного громадського життя, вона отримала душевні страждання, яких зазнала у звязку з протиправною поведінкою відповідача та неможливістю користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою. Вона також відчуває сильний емоційний стрес, наслідком якого стала втрата сну на тривалий час, постійний головний біль, підвищена нервовість. Також, вона просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі в розмірі 51 грн. судового збору та 50 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, оскільки вважає, що дії позивача є шахрайськими. Представник відповідача в судовому засіданні заперечуючи проти позову в частині вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Представник третьої особи Саксаганського районного відділу у м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про задоволення позову частково за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до змісту ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на спільне майно та виділ частки, встановлено, що 23 серпня 2007 року згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованому у реєстрі права власності на нерухоме майно 05 жовтня 2007 року, [PERSON] продав [PERSON] належну йому кватиру №14 у буд. 22 по вул. Тесленка у м. Кривому Розі,, яку в подальшому 23 березня 2010 року [PERSON] подарувала за договором дарування своїй дочці [PERSON], за якою на цей час і зареєстровано право власності на спірну кватиру (а.с. 115-117). Частиною першою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню Судом також встановлено та сторонами не оспорюється, що у квартирі [ADDRESS] з 30.12.2004 року по теперішній час зареєстрований та проживає відповідач [PERSON] Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення інших дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач із припиненням права власності, втратив й право користування жилим приміщенням, а отже і втратив право проживання в [INFO] з 23 серпня 2007 року, після продажу вказаної квартири [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право на проживання в [INFO], оскільки відповідач на час розгулу справи такого права вже не має. В свою чергу, враховуючи, що на даний час власником квартири є [PERSON], суд приходить до висновку про порушення права володіння, користування та розпорядження позивачем квартирою №14 у буд. 22 по вул. Тесленка у м. Кривому Розі, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову в частині усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення відповідача, оскільки останній втратив право користування цим жилим приміщенням. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки позивачем в позовній заяві не доведено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується, що саме протиправна поведінка відповідача призвела до моральних страждань. Окрім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial