Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

25 листопада 2019 року [PERSON] (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Солоненко Б.М., звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі за землю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0525386900:01:002:0361, площею 1,0510 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Вказану вище земельну ділянку [PERSON] отримав у власність на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 259448 від 29.01.2009 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на даний час право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, площею 1,0510 га зареєстровано за [PERSON] . Крім того, відповідно до вище вказаної Інформаційної довідки земельна ділянка оребуває в оренді згідно Договору оренди землі № б/н від 28.12.2012 року в фізичної особи - підприємця (ФОП) [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 188302622 від 11.11.2019 року) відомо, що використання земельної ділянки, площею 1,0510 га здійснюється [PERSON] на підставі Договору суборенди № б/н від 27.08.2019 року. До серпня 2019 року земельну ділянку, власником якої являється [PERSON] , зикористовував ФОП [PERSON] згідно Договору оренди №б/н від 28.12.2012 року. Дізнавшись про те, що його земельну ділянку використовує ФОП [PERSON] , [PERSON] не одноразово звертався до останнього з тим, щоб з`ясувати, на якій правовій підставі ним використовується земельна ділянка, за отриманням екземпляру договору оренди, а в подальшому - і щодо його розірвання. Однак, позитивного для [PERSON] вирішення вказаного вище питання не відбулось, екземпляру договору оренди йому надано не було, орендну плату за користування його земельною ділянкою площею 1,0510 га кадастровий номер номер 525386900:01:002:0361 ФОП [PERSON] йому не сплачує з 2013 року, тобто з того часу, як [PERSON] намагався довести [PERSON] , що Договір оренди №б/н від 28.12.2012 року строком на 25 років він не підписував. У зв`язку із неможливістю отримати від [PERSON] належного [PERSON] екземпляру Договору оренди від 28.12.2012 року, [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами. В 2017 році [PERSON] працівниками поліції було надано ксерокопію Договору оренди від 28.12.2012 року, який нібито був укладений між ним та ФОП [PERSON] . Ознайомившись зі змістом копії Договору від 28.12.2012 року, [PERSON] з`ясував, що ФОП [PERSON] має сплачувати йому за використання землі орендну плату в розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки в рік. Пунктом 2.5. Договору від 28.12.2012 року нормативну грошову оцінку належної [PERSON] на праві власності землі, визначено в розмірі 21 356 гривень, тобто щорічно він мав би отримувати від ФОП [PERSON] орендну плату в розмірі 854 грн. 24 коп. Строк сплати орендної плати п. 4.2 Договору встановлено - до 30.11. кожного року оренди. У відповідності до п. 4.7. Договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції. За невиконання умов Договору в частині своєчасної сплати орендної плати для орендаря - ФОП [PERSON] , передбачено відповідальність у виді : п. 4.9. - за несплату орендної плати в обумовлені Договором строки. Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу; п. 11.1 - Сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала свої зобов`язання по даному Договору, повинна компенсувати іншій Стороні всі збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням умов Договору; Пунктом 10.3. Договору оренди передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених даним Договором, в т.ч. передбачених п.7.1.1 Договору, яким визначено обов`язок Орендаря своєчасно вносити орендну плату відповідно до умов даного Договору. Вважає, що систематичною несплатою відповідачем належної [PERSON] орендної плати, порушуються його законні права, а тому існують підстави для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з виплати орендної плати. Просив розірвати Договір оренди земельної ділянки б/н від 28.12.2012 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] щодо оренди земельної ділянки, площею 1,0510 га, кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області; стягнути з відповідача на його користь заборгованість з орендної плати в розмірі 3588,76 грн та судові витрати. 20 січня 2020 року [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.148,149), в якій, окрім розірвання спірного договору оренди, просив стягнути з ФОП [PERSON] на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 4463,69 грн за 2016, 2017, 2018, 2019 року, додавши при цьому розрахунок заборгованості, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 4463,69 грн, з яких: заборгованість з орендної плати за 2016-2019 роки 3416,96 грн., три проценти річних за вказаний період - 155,93 грн, інфляційні витрати - 426,44 грн та пеня в розмірі 464,36 грн (а.с.152-154). У судове засідання позивач не з`явився, проте 24 вересня 2020 року від нього та його представника - адвоката Солоненка Б.М. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі просять позов задовольнити, не заперечують щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с. 239). Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, причин неявки суду не повідомив, на пропозицію суду відзив на позовну заяву не подав. До суду не одноразово повернулась поштова кореспонденція, надіслана відповідачеві за зазначеною у позовній заяві адресою: [ADDRESS] , із різним причинами повернення, зокрема у зв`язку із відмовою від одержання, за закінченням терміну зберігання та іншими причинами (а.с. 140-143, 162-164, 172-174, 181-183, 185-187, 224-226, 231-233, 237, 238). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про про дату та час сувого засідання (а.с. 229). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, виходячи з принципів верховенства права та захисту порушених прав осіб, суд установив наступне Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0525381400:02:001:0103, площею 1,0510 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту Серія ЯЖ № 259448 від 29 січня 2009 року (а.с. 16) та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0504906572016 від 13.09.2016 (а.с.17,18). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 188302622 від 11.11.2019 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, площею 1,0510 га зареєстровано за [PERSON] (а.с.32-34). Із вище вказаної Інформаційної довідки також вбачається, що земельна ділянка оребуває в оренді в ФОП [PERSON] , згідно Договору оренди землі № б/н від 28.12.2012 року; використання земельної ділянки, площею 1,0510 га здійснюється [PERSON] на підставі Договору суборенди № б/н від 27.08.2019 року. Позивач стверджує, що не знав про те, що належну йому земельну ділянку використовує ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим не одноразово звертався до останнього з тим, щоб з`ясувати, на якій правовій підставі ним використовується земельна ділянка, за отриманням екземпляру договору оренди, а в подальшому - і щодо його розірвання. Однак, екземпляру договору оренди йому надано не було, орендну плату за користування його земельною ділянкою, площею 1,0510 га кадастровий номер номер 525386900:01:002:0361 ФОП [PERSON] йому не сплачує з 2013 року, тобто з того часу, як [PERSON] намагався довести [PERSON] , що Договір оренди №б/н від 28.12.2012 року строком на 25 років він не підписував. 29 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області з відповідною заявою з проханням отримати в [PERSON] документів, які б підтверджували право користування належною йому земельною ділянкою. З висновку Шаргородського ВП про результати розгляду звернення [PERSON] від 03 вересня 2017 року зокрема вбачається, що 31 серпня 2017 року [PERSON] отримав від працівників поліції ксерокопію договору оренди землі та біржовий контракт договору купівлі-продажу, про що написав розписку (а.с. 24, 25). З гідно з Договором оренди земельної ділянки від 28.12.2012 року, він укладений між власником земельної ділянки [PERSON] (орендодавець) та ФОП [PERSON] (орендар) щодо оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,0510 га, кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради (а.с. 26-30). Зазначене підтверджується також копією акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 28 грудня 2012 року (а.с. 31). Згідно з пунктами 1, 2, 2.3 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, Відповідно до пунктів 3.1, 4.1 Договору земельна ділянка передається в оренду строком на 25 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою складає 4% на рік від нормативно-грошової оцінки, вказаної в п. 2.5 Договору. Пунктом 2.5. Договору оренди земельної ділянки від 28.12.2012 року нормативну грошову оцінку належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки, визначено в розмірі 21 356 гривень, тобто щорічно він мав би отримувати від ФОП [PERSON] орендну плату в розмірі 854 грн. 24 коп. Строк сплати орендної плати п. 4.2 Договору встановлено - до 30.11. кожного року оренди. У відповідності до п. 4.7. Договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Крім того, відповідно до п. 4.9. Договору за несплату орендної плати в обумовлені Договором строки Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Згідно з пунктом 11.1 Договору сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала свої зобов`язання по даному Договору, повинна компенсувати іншій Стороні всі збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням умов Договору. Також, пунктом 10.3. Договору оренди передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених даним Договором, в т.ч. передбачених п.7.1.1 Договору, яким визначено обов`язок Орендаря своєчасно вносити орендну плату відповідно до умов даного Договору. Встановленим судом обставинам відповідають земельні правовідносини та цивільні правовідносини щодо розірвання договору оренди землі, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЗК України, ЦК України, спеціальним нормативно-правовим актом - ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст. 93 ЗК України встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. За ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно із частиною першою статті 210 ЦК України та частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності, тобто договір оренди землі набирає чинності тільки після його державної реєстрації. Таким чином, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності з моменту державної реєстрації, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18.01.2017 у справі №6-2777цс16, яка також була підтверджена і Постановою Верховного Суду в постанові суду від 27.06.2018 року по справі №220/1897/16-ц. Отже, обов`язок орендаря щодо сплати орендної плати та право орендодавців на її отримання виникає після проведення державної реєстрації договорів оренди землі. Згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Інформацією про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 21142664, дата державної реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 1,051 га, кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рахнівського-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області - 27.06.2017 року ( а.с.32, 33). У статті 21 Закону України «Про оренду землі» вказано, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положенням статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Беручи до уваги вимоги пункту 4.1 Договору оренди земельної ділянки, згідно з яким орендна плата за користування земельною ділянкою складає 4% на рік від нормативно-грошової оцінки, яка відповідно до п. 2.5 Договору визначена в розмірі 21 356 гривень, щорічно [PERSON] мав би отримувати від ФОП [PERSON] орендну плату в розмірі 854 грн. 24 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості по орендній платі за 2016, 2017, 2018, 2018 роки становить 3416,96 грн (854,24 грн х 4 роки). Відповідач належну до виплати орендну плату позивачеві за вказаний період не сплатив. Наведене вказує на неодноразове грубе порушення відповідачем, як орендарем за спірним договором оренди земельної ділянки, своїх договірних зобов`язань щодо виплати орендної плати. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач жодного разу протягом 2016-2019 років орендну плату не виплачував. Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з пунктом «д» статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі № 587/173/15-ц за результатом розгляду справи про розірвання договорів оренди з підстав систематичної несплати орендної плати: «Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На переконання суду, позивачем та його представником належними та допустимими письмовими доказами доведено факт систематичної несплати [PERSON] орендної плати за період 2016-2019 років, що, в свою чергу є достатньою правовою підставою для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки та стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України та умов спірного договору. На підставі викладеного, слід розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 28 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] щодо оренди земельної ділянки, площею 1,0510 га, кадастровий номер 0525386900:01:002:0361, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області та стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати за 2016, 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 3416,96 грн (854,24 грн х 4 роки). Аналізуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 155,93 грн, суд виходить із такого. Відповідно до пункту 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то з нього на користь позивача належить стягнути три проценти річних від простроченої суми, які розраховуються за формулою: (сума боргу) х (процентна ставка)/100%/(кількість днів у році) х (кількість днів прострочення), що за період 2016-2019 років складає 155,93 грн, у тому числі за 2016 рік - 76,38 грн., за 2017 рік - 50,76 грн, за 2018 рік - 25,14 грн, за 2019 рік - 3,65 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.4.7 Договору оренди земельної ділянки, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за 2016-2019 роки, які розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції)/100% - (сума боргу) і складають: за 2016 рік - 258,32 грн., за 2017 рік - 125,49 грн., за 2018 рік - 42,63 грн. Загальна сума інфляційних збитків, які підлягають стягненню з відповідача становить 426,44 грн. Також, на підставі п. 4.9 Договору оренди землі, за несплату орендної плати в обумовлені договором строки підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦПК України, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік. Враховуючи викладене, розмір пені, який належить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням строків виплати орендної плати становить 464,36 грн., і розраховується за формулою: сума заборгованості по орендній платі) х (облікова ставка НБУ) х (кількість днів прострочення). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За приписами ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві правова допомога надавалась адвокатом Солоненком Б.М., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 15 листопада 2019 року (а.с. 51-55). Відповідно до акту наданих послуг від 23 вересня 2020 року (додаток 2 до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2019) та довідки про отримані від клієнта кошти (отриманий гонорар) (додаток 4 до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2019), позивачем сплачено адвокату суму гонорару в розмірі 8700 грн за надані послуги (а.с. 242-244). Отже, загальна сума, сплачена позивачем адвокату за надані послуги, становить 8700 грн, які належить стягнути з відповідача. Окрім того, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1536,80 грн (а.с.1).

Outcome: approved