Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

25.05.2021 року представник позивача Національної академії внутрішніх справ (надалі НАВС) Семенюк Артем Леонідович звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 29601,40 гривень та вартість судового сбору в сумі 2270,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідача [PERSON] наказом ректора НАВС за № 153 о/с від 01.09.2014 року зараховано курсантом до складу студентів другого курсу денної форми навчання до НАВС. 27.05.2015 року між НАВС та [PERSON] був укладений договір № 119ДЮІ про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС) (надалі - Договір). Згідно Договору відповідач, навчаючись за рахунок коштів державного бюджету, взяв на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими у договорі. Наказом НАВС від 06.11.2015 року № 192 о/с [PERSON] було звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади. А наказом НАВС від 11.11.2015 року № 202 о/с [PERSON] з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції. Наказом НАВС від 23.09.2016 року № 130 о/с [PERSON] було відраховано з НАВС та звільнено зі служби в поліції. З 11.08.2013 року по 23.09.2016 року [PERSON] у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Таким чином, [PERSON] навчався в НАВС з 01 вересня 2014 року по 23 вересня 2016 року і вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, становить 39045,19 грн. 23.11.2016 року [PERSON] написав заяву про добровільне відшкодування суми витрат до 31 жовтня 2018 року. 25.05.2018 року [PERSON] сплатив частково суму витрат у розмірі 15300,00 грн., що складає не всю суму заборгованості. На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути з [PERSON] вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 23745,19 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 4037,26 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 1818,95 грн., а всього 29601,40 грн. та вартість судового збору у сумі 2270,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлений в установленому законом порядку, до судового засідання не прибув про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Наказом № 130 о/с від 23.09.2016 року встановлено, що відповідача [PERSON] звільнено зі служби в поліції, відрахувавши його з числа курсантів навчально-наукового інституту №2. З розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від 20.05.2021 року, загальна сума заборгованості [PERSON] складає 29601,40 грн. Пунктом 2.3.6 Договору №119ДЮІ від 27.05.2015 року, встановлено, що [PERSON] зобов`язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 Договору відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526, 599, 610 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» (редакція на час виникнення правовідносин) особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; виконувати вимоги освітньої (наукової) програми. Положеннями ч. 1, 2 ст. 611 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання, відповідно до яких у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення вартості витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, позивач послався на договір про навчання №119ДЮІ від 27.05.2015 року укладений між НАВС та [PERSON] , згідно якого відповідач зобов`язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 Договору відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, та будучи звільненим з зі служби в поліції, відповідач вважається таким, що не виконав зобов`язання зі сплати коштів за витрати, пов`язані з утриманням його у навчальному закладі. З огляду на викладене позовні вимоги НАВС належить задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved