Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

26 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про втрату права на користування житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована його мати [PERSON] та відповідачка [PERSON]. [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку з 2016 року, але фактично не проживає, добровільної згоди відповідачки на зняття з реєстрації немає. Відповідачка житлом не цікавиться, комунальних послуг не сплачує, її особистих речей у будинку не має. Оскільки відповідачка не проживає у будинку вже тривалий час, тому просить визнати її такою, що втратила право на користування ним. Позивач в судовому позовні вимоги підтримав, по мотивах викладених у позовній заяві, просив позов задоволити та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причину неявки суду не повідомила, відзиву на позов в установлений судом строк не надала, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечеє проти такого вирішення справи. Тому 19.11.2018р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], ствердили, що [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає вже тривалий час, її особистих речей у будинку немає. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали та з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований в [ADDRESS] до складу сім'ї входять: [PERSON], - мати, [PERSON] - дочка, що підтверджується довідкою Угорницької сільської ради № 599 від 17.09.2018 року (а.с.6). Згідно договору дарування від 10.10.2006 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар: домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]; земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, площею 0,213 га, що знаходиться на території Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0300 га, що знаходиться на території Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради (а.с.7). Позивачем здійснюється оплата комунальних послуг (а.с.10-13). Як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач була членом його сім'ї, що вибула з його власної квартири на інше місце проживання, тому до спірних правовідносин застосовуються положення статті 405 ЦК України. Так, згідно ч. 1 статті 405 ЦК України, члени сім'і власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаному будинку, понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по його утриманню, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved