Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

26.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що 03.10.2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис № 12. Від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я фактично розпалась, так як у подружжя виявились різні погляди на життя, вони не зберегли почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тому подальше спільне життя не можливе. Шлюб носить формальний характер, примирення є недоцільним. Просить розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, згодна на розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, які на даний час разом не проживають, суд, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.10.2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо вимоги позивача про зміну відповідачу прізвища на дошлюбне « [PERSON] », суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.28 Цивільного кодексу України, фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до чинного законодавства особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє попереднє дошлюбне прізвище. Шлюб між подружжям може бути припинено внаслідок його розірвання органами державної реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду за спільною заявою подружжя або за заявою одного із подружжя. У разі розірвання шлюбу в органах ДРАЦС питання відновлення дошлюбного прізвища вирішується при державному розірванні шлюбу. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд відмовляє позивачу у цій частині позовних вимог, так як право на зміну свого прізвища в даному випадку має відповідач, яка заяви щодо такої зміни суду не надала.

Outcome: partial