Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

26.02.2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач вказав, що з 20.12.2003 року перебував у шлюбі з [PERSON]. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 21.09.2015 року шлюб було розірвано. [PERSON] зазначив, що від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] Позивач вказав, що в період шлюбу, у липні 2010 року він разом з дружиною придбали житловий будинок за адресою: вул.. Набережна, 20, м. Березівка, Одеська обл. [PERSON] зазначив, що пізніше вказаний житловий будинок був кардинально перебудований, збільшена загальна та житлова площа, зроблений капітальний ремонт, побудований гараж та господарські будівлі. Крім того зазначив, що відповідач без його відома поміняла усі замки у спірному будинку, чим створила перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні спільним майном, таким чином змушений проживати у батьків, так як власного житла не має. [PERSON] вказав, що окрім зазначеного будинку, вони з відповідачем мають спільне рухоме майно. У звязку з вищевикладеним позивач просив суд розподілити між ним та відповідачем житловий будинок, земельну ділянку та вищевказане рухоме майно. 05.04.2016 року позивач подав уточнення до позовної заяви, якою також просив стягнути з відповідача ? частину вартості житлового будинку та земельної ділянки відповідно до висновку експерта. Водночас, 24.11.2016 року на адресу суду надійшла заява від позивача, в якій просили суд позовну вимогу в частині поділу рухомого майна не розглядати, оскільки з відповідачем досягли згоди щодо поділу рухомого майна (а.с.240). Ухвалою суду від 28.11.2016 року позовну заяву в частині поділу рухомого майна залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали вимоги викладені в позовній заяві, дали пояснення аналогічні викладеним в заявах, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та\~представник відповідача в судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позову, відповідач вказала, що будинок купили її батьки, також за кошти батьків відповідача було зроблено капітальний ремонт спірного будинку. Просила також звернути увагу, що з відповідачем проживає їх дочка [PERSON] Дитина всебічно розвивається, цікавиться вивченням іноземних мов, відвідує додаткові заняття. Також вказала, що вона перебуває на обліку у лікаря окуліста у звязку з хворобою очей та у лікаря стоматолога. Дитина повністю перебуває на її фінансовому утриманні. Позивач не цікавиться життям дитини та лише в останні місяці цього року (з вересня 2016 року) почав приходити до неї. Водночас аліменти за рішенням суду на доньку не сплачує та мається заборгованість. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною та користуванням будинку не чинила. З огляду на викладене, просила відступити від рівності частко подружжя та виділити позивачу 1/3 права власності на житловий будинок та земельну ділянку, за нею визнати 2/3 частини власності на житловий будинок та земельну ділянку. Щодо стягнення 1/3 частини вартості будинку та землі не заперечувала. Свідок [PERSON] (мати відповідача) у судовому засідання зазначила, що саме вона купляла цей будинок та проводились ремонті роботи у будинку за кошти її та чоловіка. [PERSON] допомагав лише фізично у проведенні ремонтних робіт. З дочкою не спілкується та не надає допомоги, повністю на утриманні знаходиться у матері. Знає, що [PERSON] не чинила та не чинить тиску у спілкуванні з дитиною. Після розлучення він взагалі не проявляв інтерес до дитини, лише в останні 2-3 місяці почав відвідувати її та давав кишенькові гроші кілька разів у розмірі 100-200 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що являється другом позивача, та вказав, що допомагав перебудовувати вказаний будинок, так як будинок був у дуже занедбаному стані. Надавав фізичну допомогу у облаштуванні будинку. Зазначив, що не знає хто надавав кошти на купівлю будинку. Щодо спілкування з дочкою, то він декілька разів її бачив з батьком. Свідок [PERSON], яка являється сестрою позивача, зазначила, що після покупки будинку брат з невісткою перебудовували будинок, робили там капітальний ремонт, вказала, що ремонт робили власними силами, допомагали друзі, брат працював та отримував заробітну плату, яку теж вкладав в ремонт, батьки не мали змоги матеріально допомагати, але допомагали фізично, за чиї кошти було придбано будинок не знає. Також вказала, що батьку не давали спочатку бачитися з дочкою, але зараз він приводив її додому. Він купляв її речі та давав кишенькові гроші. Свідок [PERSON] зазначив, що являється батьком відповідача, вказав, що спірний будинок був куплений за його з дружиною кошти для своєї дочки, також за їхні кошти був зроблений капітальний ремонт будинку, вказав, що [PERSON] допомагав фізично у пере облаштуванні будинку. Дочка не чинила тиску у користуванні будинку та надавала дочку для побачень з батьком, але він не цікавився її життям. Лише у вересні 2016 року, після почату судового процесу він почав її брати для побачень та надавав кошти у розмірі 100-200 грн. Свідок [PERSON] вказала, що є другом сімї [PERSON], зазначила, що в 2010 році [PERSON] позичили в неї кошти у розмірі 30\~000 грн. на покупку будинку для дочки, підтвердити це не може, так як розписки з них не брала. Інших обставин щодо життя та облаштування будинку, взаємовідносин батьків з дочкою не повідомила, оскільки такою інформацією не володіє. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Березівського районного суду Одеської області від 21.09.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, у шлюбі сторони перебували з грудня 2003 року (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №209029 у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], [INFO] (а.с.12). Відповідно до\~ст.60 Сімейного Кодексу України\~вважається, що «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя». Згідно\~ст.63 Сімейного Кодексу України, «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними». Згідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного акті на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу від 09.07.2010 року - власником житлового будинку та земельної ділянки по вул. Набережна, 20 м. Березівка Одеської області є [PERSON] (а.с.15-16,145-150). \~ Стаття 68 Сімейного Кодексу України\~передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу. \~ Згідно\~ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.\~ Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, вищевказана земельна ділянка та житловий будинок придбаний у період їх шлюбу, а тому вважається спільною сумісною власністю. \~\~\~ Посилання свідків сімї [PERSON] (батьки відповідача) та відповідача, що будинок купувався за їх кошти, судом не приймаються до уваги, оскільки доказів цього не надано. \~\~ Відповідно до ч.1\~ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.2\~ст.70 Сімейного Кодексу України, «при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї». Відповідно до ч.3\~ст.70 Сімейного Кодексу України, «за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка, може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування». Після розірвання шлюбу, сторони не є більше подружжям і проживають окремо, а тому виникла потреба в розподілі\~\~їхнього спільного майна житлового будинку та земельної ділянки по вул. Набережна ,20 в м. Березівка Одеської області. Суд вважає необхідним здійснити розподіл спільного майна між позивачем та відповідачем, відступивши від засади рівності часток подружжя наступним чином: виділити у власність [PERSON] -1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину присадибної земельної ділянки по вул. Набережній, 20 в м. Березівка Одеської області; виділити у власність [PERSON] - 2/3 частини житлового будинку та 2/3 частини присадибної земельної ділянки по вул. Набережній, 20 в м. Березівка Одеської області, - виходячи з наступного. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: вул.. Набережна, 20, м. Березівка, Одеська обл. будинок оснащений усіма комунікаціями, у будинку прописані та проживають [PERSON] та [PERSON], прописаний але не проживає [PERSON] (а.с.50). Відповідно до довідки від 05.04.2016 року у вищевказаному будинку мешкає та зареєстрована: [PERSON] (2004 року). Судом також встановлено, що позивач після розірвання шлюбу у вказаному будинку не мешкає та перебуває у батьків. Вказане підтверджено поясненнями самого позивача та свідками. Водночас, посилання позивача на те, що відповідач чинить опір у проживанні та доступу до житлового будинку не підтверджено жодним доказом (звернення до правоохоронних органів, до міської ради, тощо), а тому суд не приймає вказані посилання до уваги. \~\~Суд не бере до уваги і покази свідка [PERSON] в цій частині, (сестра позивача), оскільки вона є зацікавленою особою та не надала переконливих доказів щодо вищевказаного. Разом з тим, згідно квитанцій [PERSON] здійснює оплату комунальних послуг за адресою: вул.. Набережна, 20, м. Березівка, Одеська обл.. (а.с.52-62). Відповідно до довідки виданої фізичною особою підприємцем [PERSON] від 22.03.2016 року [PERSON] (мати відповідача) купувала будівельні матеріали (а.с.63), проте суд звертає увагу на те, що - квитанцій, чеків щодо сплати вказаних товарів не надано. Водночас позивач взагалі доказів щодо сплати комунальних послуг, коштів на утримання будинку після розлучення по теперішній час - не надав, тобто суд вважає, що [PERSON] фактично не дбає про збереження цього майна. Окрім цього, відповідно до рішення Березівського районного суду Одеської області від 01.04.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки (а.с.64). Проте, відповідно до відповіді відділу ДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 21.11.2016 року [PERSON] починаючи з 22.07.2016 року по 01.11.2016 року не отримувала аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа №494/374/16- ц (а.с.251). Суд вважає безпідставними твердження позивача, щодо сплати аліментів дочці в подальшому добровільно та те, що з заробітної плати не відраховуються аліменти з невідомих йому причин, оскільки про вказане рішення суду від 01.04.2016 року йому відомо та добровільної сплати або сприянню щодо сплати ним не здійснюється більш ніж 5 місяців. Посилання щодо втрати виконавчого листа суд не приймає до уваги, оскільки сторонами не надано доказів щодо вказаного. Також, здовідки виданою Березівською ЦРЛ від 21.03.2016 року та довідкою виданою медичним офтальмологічним центром вбачається, що [PERSON] має діагноз: дальнозоркий астигматизм очей (а.с.65, 220), згідно довідки виданої міською стоматологічною поліклінікою №5 також має ортопедичну патологію скученості зубів (а.с.219). Відповідач у судовому засіданні пояснила, що позивач кошти на розвиток дитини, її лікування не надає, в тому числі не сплачує належних її аліментів відповідно до рішення суду. Водночас, поясненнями свідків Мельниченків суду стало відомо, що позивач надає грошову допомогу останні три місяці з вересня 2016 року, надаючи кишенькові гроші у розмірі 100-200 грн. та купує її речі, що є звісно позитивним. Проте суд, не зважаючи на пояснення свідків, сторін, - все ж таки критично відноситься до дій батька щодо надання коштів, речей, продуктів та спілкуванні з дитиною в останні місяці, тобто після знаходження справи у суді, оскільки у відповідності з частиною 2\~статті 150 СК України «батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». \~\~\~ \~ Відповідно до частини другої статті 157 СК України\~передбачено: «Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні». Враховуючи те, що батько дитини [PERSON]О по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування своєї дитини; доказів, що створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі в його вихованні не надано, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Навіть після прийняття рішення суду щодо стягнення аліментів, [PERSON] їх так і не сплачує та не здійснив жодної дії щодо їх сплати. Суд вважає зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.. \~\~ \~\~ \~ Виходячи зі статті 18 Конвенції з прав дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, суд доходить висновку про відступ від засади рівності часток подружжя, виділивши [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки та житлового будинку та [PERSON] - 2/3 частини земельної ділянки та житлового будинку. Згідно\~ст.71 Сімейного Кодексу України, «майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними». Відповідно до частини 4 статті 71 СК України « Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України». У судовому засіданні відповідач надала згоду щодо сплати грошової компенсації на користь позивача відповідно до визначеної частки судом. Проте з висновками експертизи не погодилась. Згідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №1997 від 08.09.2016 року визначено ринкову вартість будинку, що становить 409009 грн. 00 коп. та ринкову вартість земельної ділянки, що становить 33541 грн. 00 коп. за адресою: вул.. Набережна, 20, м. Березівка, Одеська обл. (а.с.168-181). Водночас, у суду не май підстав вважати судову оціночну-будівельну експертизу такою як недостовірна або необєктивна, оскільки проведена експертом відповідно до вимог діючого законодавства України, натомість заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], 1/3 частини житлового будинку та 1/3 частини присадибної земельної ділянки по вул.. Набережна, 20, м. Березівка, Одеська область, що становить відповідно до висновку експертизи 136336 грн. 33 коп. та 11180 грн.. 66 коп., а загалом 147516 грн. 66 коп. Згідно зі\~ст. 10 ЦПК України\~обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27\~постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість\~одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004\~у справі №1-33/2004. \~\~\~\~ З урахуванням зазначених обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку, що\~\~позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.. \~

Outcome: partial