Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

25.06.2020 позивач [PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання на будинок, посвідченого 03.05.2001 державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., зареєстровано в реєстрі за № 1-2376. В належному позивачу будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є колишнім чоловіком позивача та відповідачем по справі. Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ніяких речей відповідача у вказаному будинку не має. Факт не проживання відповідача в належному будинку з 2014 року, підтверджується довідкою голови квартального комітету №30 від 03.06.2020 про не проживання. Не зважаючи на те, що відповідач не проживає в будинку, комунальні послуги не сплачує, він не знімається з реєстраційного обліку, чим позбавляє позивача можливості розпоряджатися належним їй майно на свій розсуд (здійснити продаж квартиру). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.07.2020 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Світанько Д.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просив розглянути справу у відсутність його та позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання на будинок (серія АЕА № 381215), посвідченого 03.05.2001 державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2376 (а.с.9-10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 03 липня 2006 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 07, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.24). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2016, яке набрало законної сили 04.10.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.25). З витягу з домової книги для прописки громадян, мешкаючих в будинку [ADDRESS] ) вбачається, що за вищевказаною адресою зареєстрована позивач - [PERSON] , [INFO] , яка є власником будинку, та її колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Крім того, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується довідкою Бахмутської міської ради (№ 3681 від 14.07.2020), яка надійшла на запит суду, згідно якої станом на 14.07.2020 за даними реєстру Бахмустької міської об`єднаної територіальної громади, місце проживання фізичної особи [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Відповідно до довідки, виданої 03.06.2020 головою квартального комітету № 30 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка є матір`ю позивача. Її зять - [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою з 2014 року (а.с.11). Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику будинку, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням її права власності. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому будинку з 2014 року, ним не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved