Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

25 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 жовтня 2011 року, вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Зареєстрували свій шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьк, актовий запис №773. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO]. Подружнє життя не склалось через взаємні суттєві непорозуміння, відсутність спільних інтересів та через зловживання відповідачем спиртними напоями. Шлюбні відноини між сторонами припинені з вересня 2015 року. З цього часу сторони мешкають окремо. Позивач вважає, що примирення між ним та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дітей між сторонами відсутній. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, зазначила, що проти задоволення позову не заперечує (а.с.13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його учасі, позов просив задовольнити (а.с.14). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 08 жовтня 2011 року, сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління у м.Донецьку, актовий запис № 773, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Компенсації понесених по справі судових витрат позивач не вимагає. Згідно викладеного,

Outcome: approved