Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

25.04.2016р. позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив стягнути з відповідача 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань у розмірі 798,44 долари США (а.с. № 3-10). Після ухвали судді Ткаченко Н.В. від 28.04.2016р. позивач в порядку усунення недоліків позову, уточнив їх 10.05.2016р., уточнив зміст позовних вимог, навів розрахунок суми 798, 44 доларів США та вказав ціну позову в національній валюті, а саме 20232 грн.46коп. по курсу на 25.04.2016р. (а.с. № 25, 28). Свої вимоги мотивував тим, що 03.12.2014р. рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 201/4855/14-ц з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] було стягнено 8358 доларів США. Жовтневим відділом ДВС Дніпропетровського 03.06.2015р. в примусовому порядку платіжним дорученням переведено на рахунок позивача з рахунку банку 8 358 доларів США. Дані кошти було переведено на рахунок [PERSON] в іншому банку. Рішенням Апеляційного суду м. Дніпропетровська 29.12.2014р. по справі № 201/6666/14-ц з банку на користь [PERSON] стягнуто 12 375,08 доларів США. Вважає, що банк користувався його коштами. Отже, позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму коштів за користування грошами на загальну суму - 798, 44 доларів США. В наданій суду 25.07.2016р. заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 53), позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з обставин, викладених в запереченнях на позовну заяву (а.с. № 58-59), в яких зазначав, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Представник відповідача також вважав, що твердження позивача про те, що кошти були стягнуті з банку шляхом примусового стягнення Жовтневим відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ на рахунок [PERSON] відкритий в іншому банку, дає підстави стверджувати, що невиконані зобов'язання банку перед позивачем відсутні. Також додатково звернув увагу суду, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). В наданій суду 25.07.2016р. заяві представник відповідача - Багрова Є.О. (діє за дорученням від 07.03.2014р. - а.с. № 57) просила розглядати справу за її відсутності (а.с. № 56). Крім того, представник відповідача Наконечна А.В. (діє на підставі довіреності від 03.12.2014р. - а.с. № 55), просила розглядати справу за відсутності представників відповідача та без фіксування процесу технічними засобами та в задоволені позовних вимог відмовити через їх необґрунтованість (а.с. № 54). За такими обставинами на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2014р. рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі № 201/4855/14-ц з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] було стягнено 8358 доларів США (а.с. № 11-12). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області 29.12.2014р. по справі № 201/6666/14-ц з банку на користь [PERSON] стягнуто 12 375,08 доларів США (а.с. № 13-14). Судом встановлено також, що 03.06.2015р. Жовтневим відділом ДВС Дніпропетровського МУЮ в примусовому порядку було стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошову суму та перераховано її на рахунок позивача, відкритий в іншому банку (а.с. № 18). Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 5 цієї статті передбачено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як визначено у ч.2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачується банком у розмірі , встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором- у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії. Згідно ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Однак, умовами заяви не передбачено нарахуванні пені за несвоєчасне повернення вкладу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). За змістом ст. 528 ЦК України виконання грошового зобов'язання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань у розмірі 798,44 доларів США, з яких 309,22 доларів США за користування грошима в сумі 8358 доларів США, а 489,22 доларів США - за користування грошима в сумі 12 375,08 доларів США (або загалом на суму 20232грн.46коп. по курсу на 25.04.2016р. - а.с. № 28) та відмову в їх задоволені. Обговорюючи питання про судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що у задоволені повних вимог відмовлено та ті обставини, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору як інвалід 2-ї групи (а.с. № 2), суд судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 551грн. 20коп. відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed