Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

25.08.2021 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ «КРЕДОБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-221320 від 20.09.2019, яка станом на 08.06.2021 становить 118873,77 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 20.09.2019 між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-221320, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 100 000 грн на строк до 19.09.2024 зі сплатою відсотків за користування кредитом з процентною ставкою 55% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла вищезазначена заборгованість. Відповідно до анкети-заяви № CL-221320 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.09.2019 між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-221320, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 100000 грн на строк до 19.09.2024 на поточні потреби позичальника. Відповідно до умов п. 2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на поточні потреби в сумі 100000 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у відділенні АТ «КРЕДОБАНК» по пр. Гагаріна, 43/2 у м. Харкові. Згідно із п. 4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 55 % річних. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою , визначеною в п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього (п. 6.1 кредитного договору). Згідно із п. 6.9 кредитного договору, банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальником на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Отримання в позику відповідачем [PERSON] у позивача кредитних коштів в сумі 100000 грн підтверджується меморіальним ордером №54660933 від 20.09.2019 та банківською випискою руху коштів по рахунку з 20.09.2019 по 08.06.2021. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по кредитному договору. Унаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 08.06.2021 становить 118873,77 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту 93383,35 грн; заборгованості за відсотками 25490,42 грн. Викладене підтверджується розрахунком заборгованості. 12.04.2021 АТ «КРЕДОБАНК» надіслало [PERSON] досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та просив повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання цієї вимоги. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КРЕДОБАНК» посилалося на те, що умови кредитного договору належним чином відповідачами не виконуються, у зв`язку з чим просило стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за договором та надав [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] не виконував свої зобов`язання, не здійснював необхідних платежів по тілу кредиту та по відсотках за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості в загальній сумі 118873,77 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] , позивач посилався на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч.ч.1,2,4 ст. 65 СК країни, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту № СL-221320 від 20.09.2019 укладеного між банком та [PERSON] та анкети-заяви вбачається, що це споживчий кредит на суму 100000 грн., так як взятий на поточні потреби позичальника Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Дружина позичальника [PERSON] згоду на отримання кредиту [PERSON] не надавала. Тому оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необгрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором №СL-221320 від 20.09.2019 року були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя, тому необхідно відмовити у задоволенні позову банку до дружини позичальника [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11887,38 грн., суд зазначає наступне. Згідно з ч.2 п.1 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи наявні Договір про надання правової допомоги, укладений 11.02.2019 року між АТ «КРЕДОБАНК» і Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС і ПРАВО», Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018 та ордер КС №573217 від 16.06.2020 року. Проте, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, наданий позивачем, не є належним доказом фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за необґрунтованістю. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2270,00 грн судового збору (а.с. 5). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача вказані судові витрати.

Outcome: partial